ישיבת מליאה, כנסת 19, פרוטוקול מספר 50, 2013-07-08 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום א' באב תשע"ג, 8 ביולי 2013.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון מס' 57) (הרשות והמועצה לשידורים מסחריים), התשע"ג–2013; הצעת חוק פיצויים לנפגעי תאונות דרכים (תיקון מס' 25), התשע"ג–2013; הצעת חוק כליאתם של לוחמים בלתי חוקיים (תיקון מס' 3), התשע"ג –2013.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק-יסוד: נשיא המדינה (תיקון מס' 10) (שינוי סדרי ההצבעה), של חברי הכנסת משה גפני, יריב לוין, אורי מקלב ויעקב אשר; הצעת חוק מבקר המדינה (תיקון מס' 48) (שינוי סדרי ההצבעה), התשע"ג–2013, של חברי הכנסת משה גפני, יריב לוין, אורי מקלב ויעקב אשר; הצעת חוק למניעת הטרדה מינית (תיקון מס' 8) (הגדלת הפיצוי ללא הוכחת נזק), התשע"ג–2013, של חברת הכנסת מיכל רוזין וקבוצת חברי הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: לדיון מוקדם: החל בהצעת חוק פ/1493/19 וכלה בהצעת חוק פ/1503/19 – הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (פטור ממס לזוכי פרסים בתחום המדע), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת מאיר שטרית, עמרם מצנע, דוד צור, דב חנין, עליזה לביא, שמעון אוחיון, איילת שקד, רינה פרנקל, שמעון סולומון, רוברט אילטוב, ישראל חסון ומשה מזרחי; הצעת חוק מתן קדימה לבעלי עסקים כנושים בפשיטת רגל ובפירוק חברה (תיקוני חקיקה), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת שלי יחימוביץ, יפעת קריב ואבישי ברוורמן; הצעת חוק העונשין (תיקון – החמרת העונש בגין כניסה לשטח חקלאי), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת איילת שקד, שולי מועלם-רפאלי, יוני שטבון, יריב לוין, ראובן ריבלין, אלעזר שטרן ודוד רותם; הצעת חוק לתיקון פקודת בתי-הסוהר (מות אסיר), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת דוד אזולאי, אברהם מיכאלי, דב חנין ויצחק וקנין; הצעת חוק ברית הזוגיות לבני ובנות אותו מין, התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת סתיו שפיר, שלי יחימוביץ, איתן כבל, משה מזרחי, יצחק הרצוג, יחיאל חיליק בר, עמר בר-לב, אראל מרגלית, מירי רגב, בנימין בן-אליעזר, מיכל בירן, נחמן שי, דוד צור, מיקי רוזנטל, אבישי ברוורמן ואיציק שמולי; הצעת חוק המים (תיקון – סייגים לניתוק מים לרשות מקומית), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת משה גפני, אורי מקלב ויעקב אשר; הצעת חוק הבנקאות (שירות ללקוח) (תיקון – הגבלת הוצאות גבייה, ריבית פיגורים ושכר טרחת עורך-דין), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת עיסאווי פריג', ניצן הורוביץ, תמר זנדברג, מיכל רוזין ואילן גילאון; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – איסור התניית עסקה באופן התשלום), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת איתן כבל, אבישי ברוורמן וניצן הורוביץ וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הודעה לעובד (תנאי עבודה) (תיקון – מניעת הטרדה מינית), התשע"ג–2013, מאת חברת הכנסת מיכל רוזין; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (חניה באזור המסומן כמקום חניית נכים), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת קארין אלהרר, מיקי רוזנטל, בועז טופורובסקי, דוד צור, נחמן שי, יעקב אשר, דב ליפמן,

ירדנה מלר-הורוביץ: איתן כבל, עליזה לביא, אילן גילאון ועמר בר-לב; הצעת חוק זכויות הדייר בדיור הציבורי (תיקון – השקעת תשלומי דייר ציבורי), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת איתן כבל, מירי רגב, עמרם מצנע, שלי יחימוביץ, ניצן הורוביץ, בנימין בן-אליעזר, יעקב מרגי, נחמן שי, דוד אזולאי, דב חנין, אילן גילאון, עמר בר-לב, יצחק הרצוג ואורי מקלב וקבוצת חברי הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: עוד אבקש להודיעכם, כי ביום ט"ז בתמוז התשע"ג, 24 ביוני 2013, הונחה על שולחן הכנסת לקריאה שנייה ולקריאה שלישית הצעת חוק לימוד חובה (תיקון מס' 32), התשע"ג–2013, שהחזירה ועדת החינוך, התרבות והספורט.

ירדנה מלר-הורוביץ: כן הונחו על שולחן הכנסת מסקנות ועדת המדע והטכנולוגיה בעקבות דיון בהצעה לסדר-היום של חבר הכנסת אורי מקלב בנושא:

ירדנה מלר-הורוביץ: דוח ה-OECD: הקיצוצים בתקציב עלולים לפגוע בצמיחה.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: 1.

יולי יואל אדלשטיין: ממשלה שפוגעת ביסודות הדמוקרטיה ובזכויות המיעוט;

יולי יואל אדלשטיין: 3.

יולי יואל אדלשטיין: שר האוצר מפקיר את השכבות החלשות ומעמד הביניים, מקצץ בקצבאות, מעלה מסים למשפרי דיור ומדרדר מאות אלפי משפחות אל מתחת לקו העוני;

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו פותחים בדיון על הצעות האי-אמון.

יולי יואל אדלשטיין: ההצעה הראשונה היא מטעם סיעת העבודה: ממשלה שפוגעת ביסודות הדמוקרטיה ובזכויות המיעוט.

יולי יואל אדלשטיין: המועמדת להרכיב את הממשלה היא חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

יולי יואל אדלשטיין: ינמק את ההצעה חבר הכנסת מיקי רוזנטל.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: המשיב כאן הוא סגן השר במשרד ראש הממשלה, חבר הכנסת אופיר אקוניס.

יולי יואל אדלשטיין: נקווה שנזכה לראותו.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, עד עשר דקות לרשות אדוני.

מיקי רוזנטל: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך, חברי חברי הכנסת, אורחים נכבדים והקלדנית, אנחנו מבקשים להביע אי-אמון בממשלה הזו ובקואליציה על רקע ניסיונות חוזרים ונשנים של חבריה לדרוס את כללי המשחק הדמוקרטי.

מיקי רוזנטל: הצעות החוק של חבר הכנסת הופמן ושל חבר הכנסת רותם לפניו, הן לא רק ביטוי לזלזול בזכויות המיעוט וביסודות הבסיסיים של ייצוג הגון בדמוקרטיה, אלא הן בעיקר תעתועים, מילים, שמתחזים להצעות חוק שכאילו נועדו להגביר את המשילות.

רות קלדרון: זה לא זלזול שאין כאן אופוזיציה?

מיקי רוזנטל: אני מקבל את הערתך.

מיקי רוזנטל: את צודקת לחלוטין.

מיקי רוזנטל: אני מקבל את הערתך, אני לא מתווכח אתה, אני חושב שאת צודקת.

מיקי רוזנטל: זה מתווסף להערה של יושב-ראש הכנסת מהשבוע שעבר, אני בוש ונכלם.

מיקי רוזנטל: ועדיין אני חושב שההצעות שלכם יש בהן כדי לפגוע באופן מהותי בעבודת הכנסת, ואני אסביר בהמשך.

מיקי רוזנטל: אבל אני קודם אגיד למה בעיני זו פוליטיקה בגרוש.

מיקי רוזנטל: זאת אומרת, רוחו של חבר הכנסת ליברמן שורה על הצעתו של חבר הכנסת רותם.

מיקי רוזנטל: מליברמן אין לי הרבה ציפיות.

מיקי רוזנטל: מראש הממשלה נתניהו דווקא היו לי ציפיות; חשבתי שהוא יפסיק את התחרות המטופשת הזאת בין השר לפיד לחבר הכנסת ליברמן, כמתחרים ביניהם על הזכות לרשום את ההישג בשינוי שיטת הממשל, בלי בעצם לבדוק את המהויות, ואני עוד אגיע לזה.

מיקי רוזנטל: אבל זה באמת כאילו ליברמן רוקם הצעות חוק שנועדו לשמור שהממשלה לא תצטרך לשמוע ביקורת על תפקודה, והוא מנסה לבטל את המוסד הזה של אי-אמון.

מיקי רוזנטל: אני לא חושב שהמוסד הזה קדוש בצורתו הנוכחית.

מיקי רוזנטל: יכול להיות שצריכים לשנות אותו, אבל בטוח שצריך לתת, לפני שמבטלים, כלים אחרים בידי חברי הכנסת.

מיקי רוזנטל: זאת אומרת, החלק הקל הוא להגיד מה לא.

מיקי רוזנטל: תבואו ותגידו מה כן.

מיקי רוזנטל: איזה כלים אתם מותירים בידי האופוזיציה, או אולי אתם מעניקים לה כלים אחרים, כדי שיהיה כלי ביקורת אפקטיבי, בעיניכם, על הממשלה.

מיקי רוזנטל: זאת אומרת, קודם כול אתם אומרים – לבטל את האי-אמון.

מיקי רוזנטל: אתם, וחברכם לקואליציה.

מיקי רוזנטל: חבר הכנסת הופמן, אני חייב להתייחס למכלול.

מיקי רוזנטל: הרי אי-אפשר להתייחס רק להצעת החוק שלך, מהטעם הפשוט שהקואליציה אישרה עכשיו שהצעתו של חבר הכנסת רותם תמשיך להתגלגל בוועדות, ואי-אפשר להתייחס לדברים האלה במנותק.

מיקי רוזנטל: הניסיונות האלה לגדוע את היכולות של האופוזיציה לבקר את הממשלה הם מאוד נאים בעיניכם, אבל בהיותכם אנשים אחראיים, אתם צריכים להגיד מה כן.

מיקי רוזנטל: זאת אומרת, אפשר גם להשתיק את האופוזיציה, אפשר גם לפזר את הבית הזה, הרי בשביל מה צריך לשמוע דיבורים?

מיקי רוזנטל: הרי הכול דיבורים בסוף.

מיקי רוזנטל: כן?

מיקי רוזנטל: והדיבורים הם לב-לבה של הדמוקרטיה, וזכות הזעקה היא הזכות של המיעוט להגיד את דעתו.

מיקי רוזנטל: הרוב יודע איך לעשות את זה, אבל הזכות של המיעוט היא קודם כול לזעוק מה לא בסדר, ואתם לא יכולים לקחת את הדבר הזה מאתנו, כי קודם כול, כמו שברור לכם, גם אתם יכולים להגיע למצב הזה.

מיקי רוזנטל: ושנית, אי-אפשר לשבור את הכלים בלי להציע סרוויס חדש, ולא הבאתם שום סרוויס חדש.

מיקי רוזנטל: אני באמת, מתוך ההצעה שלך, חבר הכנסת הופמן, אני לא רוצה להיות בוטה מדי – אני אגיד שזה אוסף של רעיונות, חלקם בוסריים, ואני לא יכול להימלט מהתחושה שהם באמת נעשו בצורה – בוא נציע משהו, בלי מחשבה מעמיקה, כי גם אתה, אני מתקשה להאמין שאתה חושב שיכול להיות מצב שבו 61 מחברי הכנסת, רוב מוחלט של חברי הכנסת במדינת ישראל יצביע אי-אמון בממשלה, והממשלה הזו תמשיך לתפקד כאילו לא קרה דבר.

מיקי רוזנטל: בעיני אין מעשה יותר אנטי-דמוקרטי אם אתם לא מוכנים אפילו לכבד סוגיה כמו רוב חברי הכנסת; באמת, מה עוד דמוקרטי בעיניכם, אם גם זה לא?

מיקי רוזנטל: באמת, אבל – אני מונה את האכזבות שלי כאן.

מיקי רוזנטל: האכזבה הכי גדולה שלי היא מהשר לפיד ומכם, כמפלגה, בשל העובדה שהייתם הבטחה מאוד גדולה.

מיקי רוזנטל: ככל שההבטחה הייתה גדולה, ככה מרה האכזבה, ובאמת הייתם הבטחה מאוד גדולה.

מיקי רוזנטל: מאות אלפי אנשים האמינו שאתם תביאו לכאן משהו חדש.

מיקי רוזנטל: אנשים שהצביעו ליש עתיד אמרו – אתם הפתרון.

מיקי רוזנטל: השליכו את יהבם עליכם שאתם תהיו חגיגה לדמוקרטיה.

מיקי רוזנטל: ובמקום זה הפכתם להיות – באמת, חלטורה שעטופה במילים יפות; אין לי מילים אחרות למה שאתם עושים.

מיקי רוזנטל: אני קראתי את המצע שלכם.

מיקי רוזנטל: במצע שלכם כתוב, בין היתר, שאתם מתחייבים לקדם את החוקה, ואתם מתחייבים לשנות את שיטת הבחירות, ושום דבר מהדברים האלה שכתובים אצלכם במצע לא מצאתי בהצעות החוק שהגשת.

מיקי רוזנטל: אז מה זה אומר?

מיקי רוזנטל: זה אומר שאתם ממהרים לעשות דברים כדי להשיג משהו אחר.

מיקי רוזנטל: אתם לא מדברים על שינוי שיטת הבחירות.

מיקי רוזנטל: אבל בעיקר אני רוצה לדבר על תרבות החפיף שהשתלטה עליכם, כי הרפורמה הזאת, שבאמת נראית כאילו היא נהגתה באיזו מעלית בדרך לקומה – – –

מיקי לוי: אפילו שאתם הבאתם את חוק הריכוזיות – – –

מיקי רוזנטל: סליחה, לא שמעתי אותך, לא שמעתי את ההערה הראשונה שלך, מיקי.

מיקי רוזנטל: אולי, חבר הכנסת – – –

מיקי לוי: קראתי, חבר הכנסת רוזנטל.

מיקי רוזנטל: אני לא שמעתי, אני ממש מצטער כי בטוח היה לי מה להגיב.

מיקי רוזנטל: אבל, כמו שאמרתי, אין שום קשר בין ההצעה הזו לחיזוק המשילות.

מיקי רוזנטל: מה הקשר?

מיקי רוזנטל: תסבירו לי אתם מה הקשר.

מיקי רוזנטל: אם תעלו את אחוז החסימה אז הממשלה תהיה יותר חזקה?

מיקי רוזנטל: כן?

מיקי רוזנטל: הבעיה היא לא באחוז החסימה, הבעיה היא בתרבות השלטונית, ביכולת לתכנן דברים לטווח ארוך ולרתום את כל מנגנוני הממשלה ליישם תוכניות, אבל לא להגות תוכניות כאלה בדקה, תוכניות שנראות יפה על הנייר, שנראות יפה ככותרת בעיתון, אבל אין להן שום משמעות.

מיקי רוזנטל: אין להן שום משמעות.

מיקי רוזנטל: לא חיזקתם את המשילות בשום דבר, כי אחוז החסימה אולי יפגע במפלגה או שתיים, אבל הבעיה במדינת ישראל היא שהמפלגות הגדולות הולכות ונחלשות לא בגלל המפלגות הקטנות, אלא בגלל תרבות מסוימת שזה לא הזמן לנתח אותה.

מיקי רוזנטל: הבעיה בישראל היא לא שהכנסת לעתים נראה שהיא מברברת את עצמה למוות בהצעות חוק או בחקיקה מיותרת, אלא בזה שאין כלים אמיתיים לחברי כנסת בקואליציה ובאופוזיציה לתפקד כהלכה.

מיקי רוזנטל: וזה עניין רציני ובו היה אפשר לדון ארוכות, אבל זה דורש מאמץ, זה דורש השקעה, זה דורש לא לשבת כמה דקות ולנסח איזה חוק שבאמת הוא – אני לא רוצה להשתמש במילה אנטי-דמוקרטי, אבל הוא רומס את כל הכללים הקיימים.

מיקי רוזנטל: ואתם בעיקר לא מביאים אלטרנטיבות, ואתם מבקשים לפגוע באופוזיציה, ואתם רוצים לרוקן את הכנסת מתפקידיה, כי מפריע לכם כל העניין הזה עם הדיבורים.

מיקי רוזנטל: דיבורים זה לא לעניין, וזה חלק מהתנהלות מאוד בעייתית שלכם.

מיקי רוזנטל: אותו דבר גם הרפורמות האחרות שאתם מציעים בתחומים אחרים, משל בנושא הפחתת מספר הבגרויות.

מיקי רוזנטל: זה דבר מבורך כשלעצמו, רק באף בית-ספר לא יודעים איך לאכול את הרעיון הטוב הזה – שקיים גם בעולם – כי לא עשיתם שום דבר אמיתי כדי להכין אותו כראוי.

מיקי רוזנטל: לא עשיתם באמת שום דבר ראוי.

מיקי רוזנטל: ואותו דבר, למשל, הנושא של יוקר המחיה.

מיקי רוזנטל: אתם מדברים הרבה על יוקר המחיה, וצריך לפעול נגד יוקר המחיה, ובאים בהצעות שלכם עכשיו בחוק ההסדרים ואומרים, איך נעלה את מחיר הדירות.

מיקי רוזנטל: אתם מטילים מס על מי שמבקש לשפר את הדיור וכו' וכו'.

מיקי רוזנטל: זאת אומרת, זה פשוט לא רציני.

מיקי רוזנטל: זה פשוט לא רציני.

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים, אדוני.

מיקי רוזנטל: אז לכן, בגלל הפעילות הלא-אחראית שלכם גם בסוגיה הזאת של המשילות, אנחנו מציעים להביע אי-אמון בממשלה.

מיקי רוזנטל: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מיקי רוזנטל.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את סגן השר, חבר הכנסת אופיר אקוניס, המקשר בין הממשלה לכנסת, להשיב על הצעת האי-אמון מטעם סיעת העבודה.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לא כל הצעה שמפלגת העבודה מתנגדת לה היא פגיעה בדמוקרטיה, לא כל הצעה שמפלגת העבודה מסתייגת ממנה היא קיצונית, ולא כל הצעה שלא נראית למפלגת העבודה היא גזענית או סותמת פיות.

אופיר אקוניס: בבית הזה, ידידי חבר הכנסת רוזנטל, מתקבלות הכרעות בהצבעות ברוב קולות.

אופיר אקוניס: על-פי רוב, למיטב ידיעתי, הן מבוססות על תוצאות הבחירות לכנסת.

אופיר אקוניס: העובדה שמפלגת העבודה ומפלגות השמאל אינן מצליחות ליצור רוב בבית הזה, משום שלמעט פעמיים, נדמה לי, אדוני היושב-ראש, מזה 36 שנים, ספסלי העבודה, ספסלי מרצ והאופוזיציה לא מצליחים לשכנע את הציבור בעמדות שלהם.

אופיר אקוניס: על חוסר ההצלחה שלכם אנחנו, חבר הכנסת רוזנטל, איננו יכולים להיות אחראים.

אופיר אקוניס: ואני מאמין, שכל עוד הממשלה הזאת קיבלה את אמון הבית הזה, הממשלה פועלת מאמון הבית הזה, אדוני היושב-ראש, מאמון החדר הזה, המליאה הזאת, אמון שמתבסס על פתק הבוחר.

אופיר אקוניס: וחובתנו, זו לא רק זכותנו, זו חובתנו לשמש נציגים נאמנים של מאות אלפי המצביעים ששלחו אותנו הנה, כל אחד, אגב, לפי דרכו, לפי אמונתו.

אופיר אקוניס: ואנחנו הקמנו ממשלה בישראל, חבר הכנסת רוזנטל, לא על-פי דרככם, על-פי דרכנו, כפי שקבעו תוצאות הבחירות לכנסת.

מיקי רוזנטל: מה זה שייך?

אופיר אקוניס: מייד אני אענה לך, אני אענה לך על הכול.

מיקי רוזנטל: היה בפרוגרמה של הליכוד או מפלגת יש עתיד או של מישהו אחר מה שאתם מבקשים לעשות עכשיו, תהליך רוב של 65?

מיקי רוזנטל: קראתי את המצע של הליכוד.

אופיר אקוניס: אני מציע שתמתין לסוף תשובתי.

מיקי רוזנטל: זה לא מופיע בו.

אופיר אקוניס: אנחנו, כפי שאמרתי, צריכים לפעול בבית הזה לפי העקרונות של התנועה – התנועה, משום שאתה בא מתנועה, לא מאיזו מפלגה או קוניונקטורה פוליטית זמנית, מתנועה שתרומתה לתנועה הציונית ולבניין הארץ היא ענקית.

אופיר אקוניס: וגם אני בא מתנועה מקבילה מן הצד השני, שאפשר להגיד, אפשר לחלוק, אבל שתי התנועות באו – באמת הן מאבני היסוד של התנועה הציונית.

אופיר אקוניס: ואנחנו צריכים לחוקק ולפעול על-פי דרכנו.

אופיר אקוניס: כאשר אתם קיבלתם את הרוב הזה פעלתם לפי דרככם; חלקנו עליה, רוב גדול של הזמן אני לא הייתי בבית הזה אבל כתומך – – –

מיקי רוזנטל: לא משנה, אבל לא רמסנו – – –

אופיר אקוניס: אני אענה לך.

אופיר אקוניס: אתה רוצה שניגע גם בזה?

אופיר אקוניס: אני אתן לך תשובה גם על זה.

אופיר אקוניס: לעניין זכויות המיעוט, אני, כפי שאמרתי לך, בא ממפלגה שהייתה שנים ארוכות מאוד במיעוט בתוך מוסדות התנועה הציונית, לפני קום המדינה ו-30 שנה כמעט, כמעט 30 שנה ברצף במיעוט בבית הזה, ואני מציע לא להטיף לחברי הליכוד בעניין הזה.

אופיר אקוניס: יש ויכוח נוקב, אמיתי, יש ויכוח בהצעות שהועלו כאן סביב המוסד החשוב והדמוקרטי של הצעות אי-אמון.

אופיר אקוניס: ואני אומר לך, משום שכבר אמרתי את זה מהדוכן הזה פעם אחת, אמרתי את זה גם לידידי מהמפלגה שהציעה את הצעתה להגבלת הצעות האי-אמון, שהדבר אינו נכון.

אופיר אקוניס: לא הייתי מפריז שהוא פגיעה בדמוקרטיה וסתימת פיות משום שהם מנסים לשנות את העבודה בבית – יושב כאן השר שמיר, הוא מייצג, הוא הנציג היחידי כרגע של התנועה שמציעה, של מפלגת ישראל ביתנו.

אופיר אקוניס: ואמרתי למציע, חבר הכנסת רותם, שבעיני, כמי שמאמין, ואני עדיין מאמין, אתם יכולים לחלוק עלי אבל אני מאמין בדרכם של זאב ז'בוטינסקי, מנחם בגין, יצחק שמיר – ומחר נציין את יום השנה הראשון לפטירתו – אני מאמין גדול בדמוקרטיה, ואם אתם רוצים להגיש אי-אמון תגישו אי-אמון, ואם הטיעון הנגדי הוא שהמציעים מגישים הצעת אי-אמון ומגחכים את עצמם, תן להם לגחך את עצמם, לתפיסתם של אלה המתנגדים.

אופיר אקוניס: ולכן אני חושב שהסעיף הזה של הצעות אי-אמון הוא בוויכוח, לא בין הקואליציה לאופוזיציה, הוא ויכוח בתוך הקואליציה.

אופיר אקוניס: הוא ויכוח בתוך סיעת הליכוד – ישראל ביתנו, והוא לא הוכרע.

אופיר אקוניס: ואני מקווה שעניתי לך בנושא הצעות אי-אמון, כי אני חושב שאנחנו דווקא בעניין הזה רואים עין בעין.

אופיר אקוניס: הנושא השני שהעלית – ויושב כאן, ואני שמח שיושב כאן, חבר הכנסת הופמן, שהממשלה תמכה בשבוע שעבר בהצעת חוק המשילות שלו בנושא אחוז החסימה.

אופיר אקוניס: אני חושב שבבית הזה אין ויכוח שאחוז החסימה חייב לעלות, חייב לעלות, אבל יש ויכוח בכמה הוא צריך לעלות ומה יהיה אחוז החסימה הסופי.

אופיר אקוניס: אגב, הוא משתנה, הוא יכול להשתנות ברבות השנים.

אופיר אקוניס: אגב, אני שותף לתפיסתך הטובה, וכדאי באמת, אדוני היושב-ראש, אולי לקיים על זה בהזדמנות יום עיון או איזשהו סמינר – איך המפלגות הגדולות איבדו את כוחן הגדול.

אופיר אקוניס: זו בעיה, אבל הבעיה הזאת היא לא אנחנו, לנו יש פתק אחד, אנחנו יכולים לפתור את זה, אתה ואני, בדיוק באותה – אתה יודע, באותה כמות של פתק אחד.

אופיר אקוניס: אני חושב שהוויכוח – אני חתמתי, אם אינני טועה, בכנסת הקודמת על הצעת חוק להעלאת אחוז החסימה ל-3%.

אופיר אקוניס: הצעת החוק של חבר הכנסת הופמן מדברת על 4%.

אופיר אקוניס: אני חושב שחייבים למצוא את הדרך להעלות את אחוז החסימה לאחוז נורמלי.

אופיר אקוניס: נדמה לי, חבר הכנסת כבל, שכשהיינו בוועדת הבחירות המרכזית ביחד, כל אחד מטעם תנועתו, אנחנו נדהמנו מכמות הרשימות.

אופיר אקוניס: ואגב, זה מותר, זה לגיטימי לגמרי.

אופיר אקוניס: אין עם זה שום בעיה.

אופיר אקוניס: יכולים להגיש לא רק 31 רשימות, יכולים להגיש 300 רשימות את מועמדותן לכנסת.

אופיר אקוניס: אבל אם באנגליה, ובארצות-הברית, ובגרמניה ובדמוקרטיות ענקיות ישנן שתי תנועות עיקריות או שלוש תנועות עיקריות, אין סיבה שבישראל 31 רשימות תיגשנה להציג את מועמדותן.

אופיר אקוניס: שוב, במסגרת זה מותר, זה בסדר.

אופיר אקוניס: אבל אני חושב שהדבר הזה מקשה – – –

באסל גטאס: – – – מחזק את המשילות?

אופיר אקוניס: לא, אחוז החסימה?

אופיר אקוניס: העלאת אחוז החסימה?

באסל גטאס: איך זה מחזק את המשילות?

אופיר אקוניס: אני, אני רוצה להגיד לך – – –

באסל גטאס: – – – מספר הרשימות הערביות להגיע לכנסת, איך זה מחזק את המשילות?

אופיר אקוניס: הנושא של הסיעות הערביות הוא בהחלט חלק מתוך הוויכוח, שגם הוא קיים.

אופיר אקוניס: וזה נכון שהממשלה תמכה ב-4%.

אופיר אקוניס: אנחנו עדיין בשלבים הראשונים של הצעת החוק הזאת.

אופיר אקוניס: ואנחנו עוד לא – אתה יודע, חבר הכנסת הופמן יודע, יש לו עוד דרך ארוכה לחקיקת החוק בקריאה השנייה והשלישית ולהכנסתו לספר החוקים.

אופיר אקוניס: ואנחנו נגיע, כך אני מאמין, לאחוז מסוים, אחוז נבון, שלא יפגע בזכויות במיעוט.

אופיר אקוניס: אבל אתה יודע, גם אי-אפשר – אני חייב להגיד לך, באמת, ביושר, חבר הכנסת רוזנטל: זכויות המיעוט, נדמה שבשנים האחרונות הפכו פה למושג שהמיעוט קובע את הכול.

אופיר אקוניס: במקום שהרוב יקבע את הכול, יש תחושה שלעתים המיעוטים דווקא – לא המיעוטים, לא סיעות המיעוטים – המיעוט קובע את הכול.

באסל גטאס: – – – דוגמה אחת, דוגמה אחת.

אופיר אקוניס: יש הרבה דוגמאות.

אופיר אקוניס: אנחנו, אדוני היושב-ראש, נדון גם בעניין הזה של העלאת אחוז החסימה.

אופיר אקוניס: הדיון יתקיים פה, בדיוק איפה שהוא צריך להתקיים, בבית הזה, גם בנושא אחוז החסימה, גם בנושא הצעות אי-אמון, בחוקי המשילות השונים שהוצעו על-ידי סיעות הקואליציה.

אופיר אקוניס: אבל, באמת, חברים, לא יכול להיות שכל פעם תהיה אותה תגובה פבלובית על כל חקיקה שמגיעה.

אופיר אקוניס: בכנסת הקודמת, כל חקיקה לאומית שהגיעה, מייד הפכה לחקיקה לאומנית.

אופיר אקוניס: אנחנו, אנחנו לא – אני מקווה – – –

מיקי רוזנטל: לא השתמשתי במילה – – –

אופיר אקוניס: אני שמח.

מיקי רוזנטל: ולא זה – – –

אופיר אקוניס: אמרתי, בכנסת הקודמת כל חקיקה לאומית שהגיעה לבית הזה הפכה לחקיקה לאומנית.

אופיר אקוניס: אני פשוט רוצה, לסיום, לומר לך, לא כל מה שאתם תתנגדו לו, ואולי לא תצליחו בהתנגדות – תנסו לשכנע, אבל בסופו של דבר אתם במיעוט בבית הזה.

אופיר אקוניס: לא כל מה שיעבור כאן הוא פגיעה בזכויות המיעוט וסכנה לדמוקרטיה.

אופיר אקוניס: אנחנו צריכים להמשיך לחוקק על-פי תפיסתנו ועל-פי המנדט שניתן לנו מהציבור.

אופיר אקוניס: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן השר אופיר אקוניס.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נעבור להצעת האי-אמון הבאה.

יולי יואל אדלשטיין: דרך אגב, עכשיו שלוש הצעות אי-אמון יזכו לתשובה אחת, כי הן כולן בנושאים כלכליים-חברתיים.

יולי יואל אדלשטיין: הראשונה שבהן היא של סיעות יהדות התורה ומרצ: המדיניות הכלכלית והחברתית של הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הפעם הוא חבר הכנסת ישראל אייכלר.

יולי יואל אדלשטיין: אומנם הוא לא נמצא, אבל אם יתמכו בהצעת האי-אמון אז הוא יהיה ראש הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: ינמק את ההצעה חבר הכנסת מאיר פרוש.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: עד עשר דקות לרשות אדוני.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מתכבד להציג בפני מליאת הכנסת את הצעת האי-אמון שמוגשת היום על-ידי סיעות יהדות התורה ומרצ.

מאיר פרוש: כקודמי, גם אני רוצה להתייחס לכך שלפני כשבוע היינו עדים לאחד הניסיונות של הקואליציה, שמנסה בכל דרך אפשרית, לגיטימית וגם אם היא לא לגיטימית, למחוק ולמנוע כל ניסיון שיקבל ביטוי והד, שבו תוצג הממשלה במערומיה, שבו יקבלו אזרחי המדינה תשקיף ברור על כישלונותיה של הממשלה, על ההבטחות שפוזרו ופיזרו המפלגות שמרכיבות את הקואליציה ערב הבחירות, מול ההתכחשות שלהן בהטלת גזירות כלכליות בתקציב שהוגש על-ידי הממשלה הרעה הזו.

מאיר פרוש: ובימים האלה, שליחים של הממשלה הרעה הזו מתרוצצים מוועדה אחת לשנייה, לשכנע את חברי הכנסת שיהיו שותפים להצעת התקציב שכותרתה: פגיעה אנושה באוכלוסיות מעמד הביניים, פגיעה עמוקה יותר במשפחות העניים.

מאיר פרוש: אני מזכיר את הניסיון הזה מכיוון שבהצעות הקואליציה יש גם סעיף שיבטל את דיוני האי-אמון, ואני אומר:

מאיר פרוש: עד כדי כך אטמו את אוזניהם, חברי הקואליציה, והם אפילו לא מוכנים שנעלה פה לדיון הצעות המביעות אי-אמון בממשלה.

מאיר פרוש: כאשר אזרח מן השורה ישמע את מה שסיפרתי, הוא יקלוט מייד עם מי יש לנו עסק.

מאיר פרוש: ולא יהיה כל ספק בצדקת דרכה של האופוזיציה, ששבה ובאה מדי שבוע כאן ומבקשת להציג את מחדליה של הממשלה, כך שלאט-לאט נצליח אולי לפורר את קיר המגן הקואליציוני שיודע לעשות רק רע לשכבות החלשות ולמעמד הביניים.

מאיר פרוש: יש פן נוסף בהצגת אי-אמון, וכוונתי בכך שיש צורך להכריז ולהודיע שאין לנו אמון במי שעומד בראש הפירמידה, והוא ראש הממשלה.

מאיר פרוש: ליהדות התורה יש באמת כמה וכמה סיבות להביע אי-אמון, להביע אכזבה עמוקה וגם להצהיר על כך שאנחנו מרגישים פגועים מאוד מהתנהגותו של בנימין נתניהו כנגדנו.

מאיר פרוש: אני מתאר לעצמי שנתניהו עצמו שכח מהי העזרה שהוא קיבל מאתנו.

מאיר פרוש: בתשנ"ו–1996 הוא רץ לראשונה לראשות הממשלה, ורק בזכות התמיכה המסיבית של יהדות התורה הוא נבחר על שבריר של אחוז לתפקיד הנכבד.

מאיר פרוש: אני מזכיר זאת, כי לכאורה אם הוא היה זוכר זאת, הוא לא היה מפנה לנו גב.

מאיר פרוש: וכאשר אני מזכיר את ההצבעה של תשנ"ו–1996, אני מזכיר גם את ההצבעה של יהדות התורה עבור בנימין נתניהו לראשות הממשלה בתשנ"ט–1999.

מאיר פרוש: אומנם הוא כשל אז, אבל אנחנו היינו אתו גם אז.

מאיר פרוש: ולמרות התמיכה המסיבית ואולי גם העיוורת בנתניהו האיש, גם ב-1996 וגם ב-1999, בפעמיים שתמכנו בו, הוא נבחר אחר כך ב-2003, בתשס"ג, לשר אוצר אצל שרון.

מאיר פרוש: ואז הוא הטיל, בין השאר, על הציבור החרדי גזירות כה קשות, שעד עצם היום הזה עדיין אנחנו מלקקים את הפצעים שקיבלנו כתוצאה מהקיצוצים שהוא הטיל על קצבאות הילדים, על תקציבי מוסדות החינוך החרדיים, הקיצוצים הדרסטיים במענקי הדיור.

מאיר פרוש: וכל זה מבלי להניד עפעף, מבלי למצמץ, גם מבלי להתנצל, כאילו מעולם לא היה לו קשר כלשהו, אישי, פוליטי, עם הציבור החרדי.

מאיר פרוש: בתשס"ט, ב-2009, התקיימו בחירות.

מאיר פרוש: קדימה קיבלה 28 מנדטים, והליכוד קיבל 27 מנדטים.

מאיר פרוש: ההיגיון הפוליטי אומר שרצוי להרכיב ממשלה ברוטציה של ראשות ממשלה.

מאיר פרוש: אבל נתניהו לא ויתר, הוא נזכר בנו.

מאיר פרוש: הוא לחץ, הייתי אומר גם הוא רדף אחרינו, ובפיו בקשה אחת: אנא, תמליצו אצל הנשיא שיטיל עלי, על נתניהו, את מלאכת הרכבת הממשלה.

מאיר פרוש: ואכן הנשיא קיבל גם את ההמלצה שלנו והטיל על נתניהו את הרכבת הממשלה, והוא הצליח להרכיב ממשלה.

מאיר פרוש: הליכוד בראשותו חתם על הסכם אתנו, עם יהדות התורה, שלא ישתנה מעמדם של בני הישיבות ביחס לשלטונות הגיוס.

מאיר פרוש: וכתוב גם בהסכם: אם תהיה פגיעה כלשהי – כך נאמר שם – הדבר יתוקן בחקיקה.

מאיר פרוש: אולם, כאשר החבר ליברמן התחיל לזמר שיש צורך בשינוי חקיקה בכל אשר קשור לחוק טל, וכאשר גורמים בקדימה בראשות פלסנר חברו לאותה מקהלת ליברמן, נתניהו שוב שכח מיהדות התורה.

מאיר פרוש: נתניהו לא רק שכח מאתנו, הוא שכח שבגלל יהדות התורה וש"ס הוא ארבע שנים ראש ממשלה.

מאיר פרוש: הוא התנהג והתייחס לחתימת הליכוד בראשותו שלא ייפגע מעמדם של תלמידי הישיבות.

מאיר פרוש: וכאשר אנחנו עומדים כיום פה ושואלים את עצמנו, האם אפשר לתת אמון בראש ממשלה כזה, שאלה זו מקבלת משנה תוקף, כי לפנינו האיש בנימין נתניהו אשר מסוגל לדרוש מאתנו אמון בתפקידו ולהתל בנו, ולהתכחש לנו, אף שיש בינינו הסכם בנושא הספציפי הזה של מעמד בני ישיבות.

מאיר פרוש: לא חלמנו, ברגעים הקשים ביותר, שאתה, בנימין נתניהו, תעמוד בראשות ממשלה, כאשר אליך חברו לפיד ובנט, ותביא בממשלתך החלטה כה אומללה וגם פוגעת, שרק 1,800 יקבלו את הדיחוי מהשירות הצבאי.

מאיר פרוש: 65 שנים היו ממשלות, הן קמו גם נפלו, בראשן עמדו בן-גוריון, משה שרת, לוי אשכול, גולדה מאיר, יצחק רבין, מנחם בגין, יצחק שמיר, ועד ימינו – שמעון פרס, ברק ושרון; אף אחד מהם לא העז לפגוע במעמד בני הישיבות מול שלטונות הגיוס.

מאיר פרוש: רק אתה, בנימין נתניהו, עם המידה הגדולה של כפיות הטובה, העברת אתמול את ההחלטה האומללה.

מאיר פרוש: היא החלטה אומללה משתי סיבות: א.

מאיר פרוש: כי לכל בר-דעת ברור שבני הישיבות יישמעו רק למה שהאדמו"רים וראשי הישיבות יורו להם.

מאיר פרוש: וכבר ברור עכשיו מה תהיה ההוראה, כי היא תהיה לפי מה שהורו לנו בעבר גדולי וצדיקי הדור, זכר צדיקים לברכה; וברור שהתלמידים יעדיפו ללכת לכלא.

מאיר פרוש: המשמעות היא שתתבצע פה אנדרלמוסיה בעם, כי המשטרה הצבאית תיאבק ותנסה לכפות גיוס על בני הישיבות, והם, בני הישיבות, יעדיפו ללכת לכלא ולהישאר בלימודים, כי תורתם היא אומנותם.

מאיר פרוש: הסיבה השנייה – ההחלטה האומללה הזו תוכיח לעין כול שאי-אפשר לסמוך ולעשות אתכם הסכם, מכיוון שגם לאחר שהתנועה הציונית – לפני שהיא קיבלה את ההכרה וההסכמה להקים את המדינה – התחייבה בפני מוסדות האו"ם להתאים את עמדותיה עם אגודת ישראל, שהייתה אז הארגון היחידי החרדי שהיה מיוצג באו"ם.

מאיר פרוש: ובכל זאת, ממשלת ישראל – למרות ההתחייבות שניתנה אז על-ידי התנועה הציונית – העבירה אתמול החלטה שמשמעותה תקיעת סכין בגבה של היהדות החרדית.

מאיר פרוש: זה מוכיח שאי-אפשר לסמוך על ממשלת ישראל.

מאיר פרוש: ואנחנו מכריזים פה: אין לממשלה סמכות להחליט החלטה שהיא בניגוד לאורח החיים שלנו.

מאיר פרוש: לא תצליחו לכפות עלינו החלטות כאלו.

מאיר פרוש: היהדות החרדית, שמדממת מהחלטת הממשלה מאתמול לנתק אותה מלימוד התורה – כולנו יודעים, כי מי שמכיר את דברי הימים ומי שמכיר את ההיסטוריה של העם היהודי יכול להבין שבמאבק הזה אנחנו ננצח.

מאיר פרוש: כי הדחף הפנימי, הרצון העז להיות מקושרים ומחוברים לתורת ישראל ימוטט גם את הרוח הרעה ששולטת בממשלה רעה זו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מאיר פרוש, שהציג את הצעת האי-אמון מטעם סיעות יהדות התורה ומרצ.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את חבר הכנסת יצחק כהן לנמק הצעת האי-אמון של סיעת ש"ס: שר האוצר מפקיר את השכבות החלשות ומעמד הביניים, מקצץ בקצבאות, מעלה מסים למשפרי דיור ומדרדר מאות אלפי משפחות אל מתחת לקו העוני.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת אריה דרעי.

יולי יואל אדלשטיין: עד עשר דקות לרשות אדוני.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, תודה, כבוד השר, כבוד סגן השר, חברי חברי הכנסת, על העיר חלם שמעתם?

דוד רותם: כן.

אורי מקלב: – – –

יצחק כהן: בחלם יש נהר יפהפה, נהר מקסים, ומעל הנהר יש גשר, גשר צר, ומה לעשות – –

משה גפני: איך הגעת לחלם?

יצחק כהן: – – יום אחד נפלו שלושה קרשים מהמעקה של הגשר, וכל פעם שמכונית לוקחת סיבוב בלילה, בחושך, לא רואה שאין שם – הופה, נופלת לנהר, ועוד מכונית ועוד מכונית.

יצחק כהן: התכנסו חכמי חלם – זה לא נעים, תשמע, זו עיר תיירות, בכל זאת – מה עושים?

יצחק כהן: ישבו 70 ימים, 70 לילות, בסוף החליטו, בשביל לשפר את השירות, לבנות בית-חולים ממש מתחת לגשר, ככה שאם מכונית נופלת, הופה, ישר לחדרי מיון.

יצחק כהן: מורי ורבותי, לממשלה יש בעיה עם העבודה המאורגנת.

יצחק כהן: בואו נדבר על הנמלים – יש להם בעיה, הם לא מסוגלים להגיע למשא-ומתן מסודר, כמו שכל ממשלה יודעת לעשות, ולהפעיל את הנמלים כמו שצריך.

יצחק כהן: מה עושים?

יצחק כהן: כמו במשל המעקה והגשר – הולכים, בונים עוד נמל ליד נמל אשדוד.

יצחק כהן: אגב, הקיבולת שלו מספיקה עד ל-2020–2025 לפחות, ואם יעמיקו שם את אחד הרציפים למים עמוקים זה יספיק – עוד לא הפכנו לאזור סחר, עוד לא פרץ פה השלום והפכנו לאזור סחר עולמי, שאוניות יורדות בחיפה דרך מסילת העמק לבגדד או מאשדוד דרך ניצנה למסילת ברזל לפורט-סעיד.

יצחק כהן: עוד לא הגענו למצב הזה.

עפו אגבאריה: לטריפולי.

יצחק כהן: או לטריפולי.

יצחק כהן: אנחנו עדיין במצב שלא יודעים לנצל הזדמנויות לקדם את נושא השלום, אנחנו מפספסים כל הזדמנות, לכל אירוע – אם מישהו פה יעשה סקירה לאחור הוא יראה שב-65 השנה האחרונות, אם הייתה פה מנהיגות אמיצה – כולל המנהיגות, לצערי, של גולדה ורבין ופרס ומו"ר אביך, עליו השלום, שמיר – לו הייתה מנהיגות שרואה למרחקים ויודעת לנצל – – –

שלי יחימוביץ': רק ראש הממשלה בנימין נתניהו פטור מהרשימה הזאת?

שלי יחימוביץ': שאני אבין.

יצחק כהן: לא, אני מדבר על תקופתנו, ממשיך לתקופתנו.

שלי יחימוביץ': אה, אוקיי.

יצחק כהן: – – – אז באמת יכולנו כבר להיות במציאות אחרת לגמרי.

יצחק כהן: אבל מה לעשות, כל אחד רואה את האופק, אף סנטימטר אחד קדימה, לא יותר מזה.

יצחק כהן: ואז פוספסו הזדמנויות: ב-1972 ההזדמנות עם רוג'רס – שנה אחרי זה פרצה מלחמת יום הכיפורים; הסכם לונדון – מאז אנחנו מתמודדים עם מציאות כמעט בלתי אפשרית.

יצחק כהן: עכשיו הקטארים הגישו הצעה, ואף אחד לא בודק אותה אפילו, אף אחד לא חוקר אותה.

יצחק כהן: כלום.

יצחק כהן: בואו נחזור לענייננו.

יצחק כהן: אנחנו עוד לא הגענו למצב, חברי חבר הכנסת חסון – אתה מבין מה אני אומר, ואתה מסכים עם חלק מהדברים – –

ישראל חסון: – – –

יצחק כהן: – – שעדיין מחיפה אי-אפשר להוריד סחורות דרך רכבת העמק לבגדד, ומאשדוד אי-אפשר להוריד סחורות לניצנה ולפורט-סעיד, אנחנו עדיין נמצאים באזור.

יצחק כהן: אז לבנות עוד שני נמלים בגלל – לא, עוד נמל אחד, חכה, עוד לא הגענו, הנמל השני עדיין לא הגענו אליו; כן, כדי לפתור בעיה של ועדי עובדים, להשקיע מיליארדים מכספים מוסדיים?

יצחק כהן: לעשות תחרות דמיונית?

יצחק כהן: הלוא אחד מהם יהיה פיל לבן.

יצחק כהן: והנה הגיע, אץ לו רץ לו ראש עיריית חיפה וצועק חמס: איך זה יכול להיות, הם בונים נמל באשדוד, גם אני רוצה.

יצחק כהן: אמרו לו: אתה יודע מה, קח נמל.

יצחק כהן: עוד נמל בחיפה.

יצחק כהן: זאת אומרת, שני נמלים פה יהיו פילים לבנים שאין צורך בהם.

יצחק כהן: תחרות לא תהיה, כי אם רוצים תחרות, אז אי-אפשר להגיד לנמל אשדוד: אתם מים רדודים והנמלים החדשים יהיו מים עמוקים.

יצחק כהן: תעמיקו את המים גם באשדוד, ותראו אם בכלל יש צורך.

יצחק כהן: ותורידו עכשיו את התעריפים, חברי היקר, סגן שר האוצר – אתה יודע שאני מאוד מעריך אותך – עכשיו תורידו את התעריפים.

מיקי לוי: תגיד, כמה ימי שביתה היו ב-2012?

יצחק כהן: כמה ימי מה?

מיקי לוי: שביתה בנמל אשדוד.

דוד רותם: תגיד, מה אתה רוצה ממנו?

דוד רותם: הוא היה סגן שר אוצר, הוא גם יודע מה – – –

יצחק כהן: לא, לא זוכר.

יצחק כהן: לא היו.

יצחק כהן: היה, היה, היו, היו, אבל לא דרמה, תמיד הסתדרנו.

מיקי לוי: חברי היקר, חבר הכנסת כהן, כמה?

יצחק כהן: תמיד הסתדרנו, יקירי.

מיקי לוי: – – –

יצחק כהן: תמיד הסתדרנו.

יצחק כהן: אבל לא – אבל רגע, בשביל שביתה לא בונים נמל.

יצחק כהן: תאר לך שבשביתת הרופאים היינו בונים עשרה בתי-חולים חדשים.

מיקי לוי: בינתיים לא נפתרו השביתות.

יצחק כהן: רגע, יקירי.

מיקי לוי: כמה עולה יום עגינה מיותר של ספינה, של אונייה לפי הנפח שלה?

יצחק כהן: אתה בונה את בית-החולים מתחת לגשר.

יצחק כהן: תחזיר את המקלות למעקה, הכול יהיה בסדר.

מיקי לוי: לא הצלחתם 65 שנה.

שמעון סולומון: כמה שעולה – – –

יצחק כהן: אהלן, סולומון, מה שלומך, יקירי?

מיקי – – – תתקן את הקיים.

מיקי לוי: – – –

יצחק כהן: על כל פנים, שני נמלים מתוך הארבעה או החמישה – יש גם באילת, דרך אגב – – –

מיקי לוי: – – – למדינה.

יצחק כהן: מיקי, מיקי היקר – – –

– – –

יצחק כהן: מיקי, תקשיב לי.

יצחק כהן: אתה יודע שאני אוהב אותך, ואני נותן לך רק עצות טובות – זה מיותר.

יצחק כהן: מיותר.

יצחק כהן: כלכלת ישראל לא צריכה את זה.

יצחק כהן: לא צריך את זה.

יצחק כהן: תעמיקו את הנמל למים עמוקים, תפתרו את הבעיה של הוועדים.

יצחק כהן: שביתות, עבודה מאורגנת יש, תמיד הייתה, ואוי ואבוי אם היא לא תהיה.

יצחק כהן: אוי ואבוי אם היא לא תהיה – –

מיקי לוי: אני בעד.

יצחק כהן: – – אנחנו לא דיקטטורה.

יצחק כהן: אבל זאת שיטה של דיקטטורה.

יצחק כהן: לא הולך לי עם הנמל, אני אבנה נמל לידו, נמל פרטי, מכספי המוסדיים.

יצחק כהן: זה כסף שלךָ ושלו ושלךְ.

מיקי לוי: – – –

יצחק כהן: 2.7 טריליון שקל כספי מוסדיים, כספי הציבור.

יצחק כהן: אתה הולך להשקיע אותם בנמל שהוא פיל לבן, כמו שנמל אשדוד יהיה פיל לבן.

יצחק כהן: רבותי, תפקחו עיניים.

יצחק כהן: הוא הזכיר את הרכבת הקלה בתל-אביב.

יצחק כהן: כשאתה הולך לקצץ בקצבאות ילדים, פת לחמם של ילדי ישראל שגם ככה לא חוצים את קו העוני במצבם הנוכחי – לקחת להם מאות ואלפי שקלים מההכנסה הפנויה שלהם לצריכה; תאמין לי, מיקי, אין להם דילמה בין ריאלי לפיננסי למשפחות האלה, אין להם הדילמה הזאת.

יצחק כהן: זה לחם, זה אשל, ביצים, זה פחמימות, זה חלבונים לילד, לתינוק.

יצחק כהן: אתה הולך לקחת לו, לעקור לו את זה מתוך הפה.

יצחק כהן: ונת"ע – מי צריך עכשיו את נת"ע כשאתה יודע שזה עוד פיל לבן בתל-אביב?

יצחק כהן: השנה זה מיליארד שקל.

יצחק כהן: הפרויקט מתוכנן ל-12 מיליארד – – –

מיקי לוי: – – –

יצחק כהן: – – – אני אומר לך, יקירי, ביכולתך.

יצחק כהן: אתה יודע, ראיתי את שר האוצר – משהו מדהים – עומד מול פני האומה ואומר שהוא נגד המס על האלכוהול, אבל מה לעשות, זה יובל שטייניץ חתם.

יצחק כהן: לא היה ולא נברא וגם משל אין כאן.

יצחק כהן: זה פתטי.

יצחק כהן: לא עושים דברים כאלה.

יצחק כהן: מה הוא מנצל את זה שד"ר יובל שטייניץ הוא אדם הגון, אדם ישר, שלא יתקוף אותו?

יצחק כהן: אז אני אומר לך: לא היה דבר כזה.

יצחק כהן: אם היה דבר כזה בחצי, ברבע מחיר בסוף 2014, אתם הקדמתם את זה.

יצחק כהן: אז מה, אתם רוצים להתגונן מול הנוער, מול אלה שמשתמשים באלכוהול, ולהגיד להם, זה לא אנחנו, אנחנו נגד זה?

יצחק כהן: אתה נגד זה?

יצחק כהן: אל תחתום על זה.

יצחק כהן: אבל ללכת להאשים אחרים בדברים אתה עושה?

יצחק כהן: טוב, עזוב, איך הגענו לאלכוהול, אני כבר לא זוכר.

יצחק כהן: היינו בנת"ע, היינו בנמלים, בקצבאות ילדים.

שמעון סולומון: איך זה קשור לקצבת ילדים?

שמעון סולומון: מה אתה רוצה, שנמשיך לתת קצבאות ונהפוך אותם למקבצי נדבות?

שמעון סולומון: לפחות – – – אולי יהיו 100, 200 עובדים – –

יצחק כהן: אתה יודע, אני מכבד אותך, אז אני לא אתקוף אותך מעל הדוכן.

קריאות: – – –

יצחק כהן: אני מכבד אותך, אז אני לא אתקוף אותך מעל הדוכן, אבל תסלח לי, מה שאמרת עכשיו – אין לך מושג מה אתה מדבר.

שמעון סולומון: יש לי מושג.

יצחק כהן: אין לך מושג מה אתה מדבר.

שמעון סולומון: – – –

בועז טופורובסקי: – – –

יצחק כהן: הופה טופורובסקי.

שמעון סולומון: – – –

יצחק כהן: סטודנטים, אהלן.

יצחק כהן: אהלן, סטודנטים – – –

שמעון סולומון: – – – חכמולוגים כמוך – – –

יצחק כהן: – – – הסטודנטים, אתה יודע שהוא משלם ביוקר.

שמעון סולומון: – – –

יצחק כהן: אתה יודע שהם הולכים לשלם ביוקר, הסטודנטים.

יצחק כהן: אתה לא מגן עליהם.

יצחק כהן: אתה לא מגן עליהם.

שמעון סולומון: – – –

קריאה: – – – תקציבים.

יצחק כהן: לא הבנתי מה אתה אומר.

יצחק כהן: חכה, אני הולך לדבר אתך, אל תפריע.

יצחק כהן: אבל בקצבאות ילדים – אין לך מושג על מה אתה מדבר.

שמעון סולומון: – – – במדינה הזאת.

שמעון סולומון: אתם עם הניסיונות שלכם – – –

עיסאווי פריג': שמעון, אתה לא צריך להיות בחזית.

שמעון סולומון: – – – לעשות משהו – – –

יצחק כהן: יש שכונה, קריית-משה, ברחובות, לך תבקר שם.

יצחק כהן: תבקר שם.

שמעון סולומון: נכון, אתם אשמים.

יצחק כהן: אה, אנחנו אשמים.

שמעון סולומון: אתם אשמים.

יצחק כהן: כן, הבנתי.

שמעון סולומון: מי ישב פה 20 שנה, אני?

יצחק כהן: תקפוץ לשם, תבקר שם.

יצחק כהן: אחר כך תדבר, אחר כך תקצץ בקצבאות ילדים.

שמעון סולומון: – – –

יצחק כהן: תקפוץ לרחובות, לקריית-משה, ותבוא לקצץ בקצבאות ילדים.

שמעון סולומון: – – – גדלתי שם.

יצחק כהן: טוב, אוקיי, שמעתי אותך.

שמעון סולומון: 30 שנה – – –

יצחק כהן: הוא לא יבחר בך שוב, אל תדאג.

יצחק כהן: הוא יבחר במישהו אחר.

דוד רותם: ככה אתה רוצה לפתור את הבעיה?

יצחק כהן: איזו בעיה?

יצחק כהן: יש הרבה בעיות שהצגתי, על איזו מהן אתה מדבר?

דוד רותם: כל הבעיות שהצגת.

יצחק כהן: תגיד לי איזו, אני אתן לך פתרון לכל דבר.

דוד רותם: הצגת כמה בעיות.

יצחק כהן: לגבי הנמלים – מיותר, אל תבנה אותם; בזבוז כספי ציבור.

דוד רותם: – – –

יצחק כהן: שניהם יהיו פילים לבנים.

יצחק כהן: ואתה יודע מה, תקשיבו טוב – אני מוקלט.

יצחק כהן: ידידי היקר רובי ריבלין, הנמלים האלה לא יקומו.

יצחק כהן: לא יהיה, כי אין לזה שום הצדקה כלכלית.

יצחק כהן: זה סתם ספין תקשורתי.

יצחק כהן: סתם לתקוף ועדים.

יצחק כהן: הם לא יהיו.

ראובן ריבלין: – – – לעשות מים עמוקים – – –

יצחק כהן: מים עמוקים, יפה מאוד.

יצחק כהן: הנה, יש לך פה אדם מנוסה, תתייעץ אתו, שלמה.

יצחק כהן: שב, שב לידו, תתייעץ אתו.

יצחק כהן: צריך להעמיק את נמל אשדוד, וכל זה הופך להיות מיותר.

שמעון סולומון: – – –

יצחק כהן: שב לידו, הוא יסביר לך.

יצחק כהן: גם על קצבאות ילדים הוא יסביר לך.

שמעון סולומון: אני לא שלמה, מה לעשות.

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים, אדוני.

יצחק כהן: אני אסיים, אדוני.

יצחק כהן: אתה יודע במה אני מתנחם?

יצחק כהן: במה אני מתנחם, שלמה?

שמעון סולומון: אני לא שלמה, מה לעשות.

יצחק כהן: מה השם שלך?

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת שמעון סולומון.

יצחק כהן: סולומון.

שמעון סולומון: – – – זה מה שמאפיין אותך.

יצחק כהן: אתה יודע במה אני מתנחם?

יצחק כהן: אני מתנחם בזה שצריך לסבול אתכם לזמן קצר.

יצחק כהן: אתם כבר לא תהיו פה.

יצחק כהן: מהר מאוד לא תהיו פה.

יצחק כהן: אתם מאותם סוגי מפלגות קריסטל שהן מין ואזה כזאת שנופלת על הרצפה ומתרסקת לרסיסים.

יצחק כהן: גם את הפירורים, גם את החתיכות אי-אפשר להדביק.

דב ליפמן: אנחנו פה, מה לעשות.

יצחק כהן: בסדר, אתם תחלפו כמו שחלפו רבים כמוכם.

דב ליפמן: מה לעשות.

יצחק כהן: על כל מקרה, אדוני, אני מציע לחברי גם בקואליציה להצביע אי-אמון בממשלה.

יצחק כהן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יצחק כהן.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את חבר הכנסת באסל גטאס להציג הצעת אי-אמון מטעם סיעות בל"ד, רע"ם-תע"ל-מד"ע וחד"ש: ממשלה שנלחמת בעניים ולא בעוני.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: עד עשר דקות לרשותך.

ראובן ריבלין: ראש ממשלה במדינה היהודית הדמוקרטית.

יולי יואל אדלשטיין: יפה.

באסל גטאס: אנחנו ניסינו את זה באופן ישיר, אם אתה זוכר.

ראובן ריבלין: אמרתי את זה, בהנחה, לא אמרתי את זה בהתרסה.

באסל גטאס: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, סגן השר, חברי חברי הכנסת, אני הולך לדבר על כמה כותרות שהממשלה הזאת מצטיינת בהן, ככל שהזמן ייתן לי.

באסל גטאס: כל אחת מהכותרות האלה מספיקה בפני עצמה בשביל להצביע אי-אמון בממשלה.

באסל גטאס: זאת ממשלה פנאטית שמיישמת אידיאולוגיה פנאטית, דורסנית, ולא מוכנה לשקול שיקולים נוספים.

באסל גטאס: קחו לדוגמה את התוכנית הכלכלית.

באסל גטאס: היו הצעות שלא אנחנו, חברי הכנסת מהאופוזיציה, הבאנו כחלופות להצעות שהוצגו על-ידי פקידי האוצר והממשלה, אלא גופים מקצועיים כמו לשכת רואי-החשבון, כמו אנשי מקצוע אחרים, אנשים מהאקדמיה.

באסל גטאס: הפנאטיות התגלתה בזה שהם אפילו לא הסכימו לשקול את אותן הצעות.

באסל גטאס: יש מטרה: צריך להשיג קיצוץ בגירעון בדרך שאנחנו יודעים.

באסל גטאס: יש מטרה להעלות את ההכנסות כביכול.

באסל גטאס: לדעתי גם צריך להגיד "כביכול" על הקיצוץ, כי כשמדברים על קיצוץ באחוזים מאיזשהו נתון שלא בטוח שהוא קבוע – הנתון הזה כשלעצמו יכול לרדת – אז גם בקיצוץ לא בטוח שישיגו את המטרה.

באסל גטאס: אבל יש מטרה ומסמנים אותה והולכים בפנאטיות.

באסל גטאס: ככה גם קורה בעניין המשילות.

באסל גטאס: אני לא רוצה לדבר על השוויון בנטל, משאיר את זה לאחרים.

באסל גטאס: אבל בעניין המשילות – יש מטרה להשיג יותר משילות.

באסל גטאס: איך משיגים יותר משילות?

באסל גטאס: על-ידי החלשת הכנסת.

באסל גטאס: אני אומר, רבותי, וקחו את זה ממני כדעה אובייקטיבית של מישהו חדש בבית הזה, בכנסת הזאת – מה שאני מרגיש מאז שהגעתי לכאן, שהכנסת, כבוד היושב-ראש, סובלת מחולשה הולכת וגדלה.

באסל גטאס: ככל שיש דברים גדולים שהולכים לקרות, כמו התקציב, כמו הצבעה על חוקים מרכזיים – הכנסת פושטת את נכסיה.

באסל גטאס: היא הופכת להיות – סליחה על הביטוי – מריונטה של הממשלה.

באסל גטאס: אפילו להתווכח על מספרים – לא מוכנה.

באסל גטאס: מאז שהגעתי לכאן אני דורש קצת שקיפות כאיש מקצוע.

באסל גטאס: אני רוצה, רבותי, לדון במספרים.

באסל גטאס: אני שואל את הממשלה, עד היום, מה הגירעון ב-2012 – אתה שומע 20 מספרים שונים.

באסל גטאס: כל שר שעלה לכאן דיבר על מספר אחר.

באסל גטאס: אני פניתי לוועדת הכספים, גם עם עותקים ליושב-ראש הכנסת וליועץ המשפטי – מבקש תקציב.

באסל גטאס: מה שהונח על שולחן הכנסת זה לא תקציב.

באסל גטאס: אני בתור פרלמנטר לא יכול, על-פי מה שנתתם לנו, לשפוט דברים.

באסל גטאס: באופן מקצועי ביותר.

באסל גטאס: סעיף מסוים במשרד החינוך – לא יכול להגיד אם זה טוב או לא טוב, אם צריך להוריד אותו או להוריד אותו.

באסל גטאס: תקציב של 4 מיליארד שקל נכנס לארבע שורות – חינוך ולא יודע מה.

באסל גטאס: ללא היסטוריה של ביצועים, ללא הוראות תקציב.

באסל גטאס: אני דורש את זה.

באסל גטאס: אני אמשיך לדרוש את זה.

באסל גטאס: אני אמשיך לדרוש את זה אפילו אם נגיע לבית-המשפט העליון, כי אתם מונעים ממני לתפקד בתור חבר כנסת תפקוד ראוי.

באסל גטאס: חוסר השקיפות – נגיע אליו בכותרת נפרדת.

באסל גטאס: אני אומר לך, סגן השר, אתם, ב-1% מע"מ, ספק אם תביאו את 4 מיליארד השקל.

באסל גטאס: אני לא חושב שתשיגו את 4 המיליארד.

באסל גטאס: אבל נגיד שהשגתם את 4 מיליארד השקל – תחזיר מיליארד שקל במע"מ דיפרנציאלי למוצרי בסיס.

באסל גטאס: לא מוכנים לדון בדברים האלה.

באסל גטאס: דברים שיש בהם רגישות חברתית לעניים, לקבוצת החלשות – עוברים עליהם, עוברים, דורסים, לא מתחשבים.

באסל גטאס: אין להם לובי, אין להם קול חזק בכנסת הזאת.

באסל גטאס: ממשלה ללא שקיפות.

באסל גטאס: חוק הסדרים דורסני.

באסל גטאס: למרות כל המאמצים של הכנסת ושל היושב-ראש, ואני ממש מכבד את מה שהוא עשה, נשאר חוק ההסדרים מפלט לרפורמות ולדברים שהיו צריכים לעבור בדרך של חקיקה ראשית.

באסל גטאס: אני אביא שתי דוגמאות שהיו היום בוועדות: עניין חוק נהרי.

באסל גטאס: מה לעניין חוק נהרי ולתקציב?

באסל גטאס: למה מבטלים את חוק נהרי בחוק ההסדרים?

באסל גטאס: אומרים: צריך לחזק חינוך ציבורי ולא חינוך – תביאו את זה לכנסת.

באסל גטאס: אני שאלתי את האוצר, כמה שקל מביא לך ביטול חוק נהרי בתקציב.

באסל גטאס: אמר: אפס.

באסל גטאס: כלום.

אברהם מיכאלי: העיקר להוציא את העיניים.

באסל גטאס: אז מה זה עושה לתקציב?

באסל גטאס: למה בחוק ההסדרים?

באסל גטאס: אולי צריך לעשות חוק חלופי, אולי צריך לשנות – תנו לכנסת לדון בעניין הזה, זה רפורמה.

באסל גטאס: עניין התאגידים: רוצים למזג את התאגידים, להקטין את מספר תאגידי המים והביוב מ-55 – היה ל-15, היום אנחנו מגלים שזה לאו דווקא 15.

באסל גטאס: ואני שואל שוב את האוצר: כמה זה חוסך?

באסל גטאס: הוא אומר לי: חוסך בדמי ניהול, תפעול.

באסל גטאס: אני אומר לו: כמה דמי הניהול והתפעול?

באסל גטאס: התחילו פה לעוף מספרים.

באסל גטאס: אמרתי: לא מספרים, אדוני, אחוזים.

באסל גטאס: כמה התאגידים הקיימים מוציאים על תפעול – admin, מה שנקרא – באחוזים?

באסל גטאס: התחילו לחשושים, 5%, 6%.

באסל גטאס: אמרתי: 5%, 6%?

באסל גטאס: מצוין.

באסל גטאס: אבל כמה חוסכים?

באסל גטאס: ואני לא מדבר על דמי ניהול סתם, שלא ימרחו אותנו שוב, אלא על דמי ניהול עודפים שקשורים לעצם הקמת התאגידים החדשים.

באסל גטאס: כי גם עלה משהו התפעול בשיטה הישנה.

באסל גטאס: יש עוד דוגמאות בחוק ההסדרים, שמנסים להגניב פנימה רפורמות לא לעניין, כל מה שנכשלו בו הממשלות הקודמות.

באסל גטאס: זו ממשלה, לבסוף, ללא חזון.

באסל גטאס: לא בתחום הכלכלי, רבותי – הלוואי, אם הייתם משכנעים אותנו שכל מה שעוברים, כל הקיצוצים, כל הגזירות, כל התקציב הנואל הזה, בא בשביל להשיג מטרות יעד ברורות – בא בנק ישראל ואמר לכם שאפילו את זה בשנה הקרובה לא תשיגו, ושוב תצטרכו לקצץ ב-2015.

באסל גטאס: איזה יעדים?

באסל גטאס: איזה חזון כלכלי?

באסל גטאס: וכמובן, חזון פוליטי – אין.

באסל גטאס: הדרך סגורה הרמטית, אפילו המאמצים הכי הכי ידידותיים לביבי ולממשלת ישראל נתקלים בסירוב מוחלט.

באסל גטאס: אני רוצה להגיד, בסוף, שכל מה שקורה לנגד עינינו אומר שהקול והטון הם קולו וטונו של ביבי נתניהו, והשיטה שלו, והאידיאולוגיה שלו, גם אם הממשלה מרבה בתחפושות שנקראות יש עתיד או התנועה או תחפושות שונות.

באסל גטאס: בשביל כל הכותרות האלה, הממשלה הזאת צריך להביע בה אי-אמון, שתעבור מן העולם.

באסל גטאס: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת באסל גטאס.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את סגן שר האוצר חבר הכנסת מיקי לוי להשיב על שלוש ההצעות האחרונות.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני באמת, לפני שעליתי לדוכן, אמרתי לעצמי שאני אשתדל לא להגיב אלא רק אביא את הדברים שהכנתי לעצמי.

מיקי לוי: האמת היא שאני לא מסוגל להתאפק.

מיקי לוי: אני רוצה לשאול את חבר הכנסת גאטס – –

באסל גטאס: גטאס.

מיקי לוי: גטאס.

מיקי לוי: – – אתה אומר שאין הידברות, שלא שואלים, לשכת עורכי-הדין – –

חנא סוייד: רק תדע, גאטס זה ההפך מגטאס.

מיקי לוי: אז מה להגיד?

מיקי לוי: להגיד ראסל?

מיקי לוי: רסאל?

חנא סוייד: תגיד "חבר כנסת ערבי".

מיקי לוי: חס וחלילה.

מיקי לוי: חבר הכנסת ראסל, עם כל הכבוד – – –

עפו אגבאריה: לא ראסל, גטאס.

מיקי לוי: איך?

חנא סוייד: אני רק הערתי שגטאס זה בדיוק ההפך מגאטס.

מיקי לוי: באסל גטאס.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה.

מיקי לוי: אני באמת רוצה רק להגיד לך: מכיוון שקבעת כעובדה שלא שואלים ולא מתייעצים, אז אני יכול להגיד לך שרואה-החשבון דודי גולדברג היה במשרדי במשך כמה שעות השבוע, ושוחחנו אתו לפני שבועיים, ולשכת עורכי-הדין היו אצלי גם כן, עם רשות המסים, ואנחנו הולכים לייסד – אני מייסד יחד אתם – שולחן עגול של הידברות, של לקיחת הניסיון שלהם, שולחן עגול שיתכנס לפחות פעם בחודש, פעם בחודש וחצי.

מיקי לוי: אני אשמח לשיתוף פעולה אתם.

מיקי לוי: הם לא האויבים שלנו, הם רוצים את טובת המדינה.

מיקי לוי: ישבתי עם עוד כמה וכמה גורמים במשק, וחלק מההצעות שלהם, להפתעתך, נכנסו גם לחוק ההסדרים.

מיקי לוי: זה רק כתגובה למה שאמרת.

מיקי לוי: ועוד שאלה לי אליך.

מיקי לוי: אמרת שאינך מסכים עם הממשלה הזאת – אינך מסכים עם התקציב שלה.

מיקי לוי: באמת נשאלת השאלה עם איזה ממשלה ב-65 שנות קיומה של המדינה הסכמת.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בחודשים האחרונים עמדתי כאן עשרות פעמים מעל הדוכן הזה, וניהלנו עימותים בלתי פוסקים על הדרכים להתמודד – – –

דוד רותם: קיבלת משכורת על זה.

מיקי לוי: נכון.

מיקי לוי: – – – ניהלנו עימותים בלתי פוסקים על הדרכים להתמודד עם המשבר התקציבי הקיים.

מיקי לוי: היות שחברי לאופוזיציה מכירים, אני חושב, כמעט בעל-פה את הטיעונים שאני מציג כל שבוע לגבי הצעדים הכלכליים הנדרשים, אני רוצה לנסות לוותר היום על החלפת המהלומות המילוליות שהפכו אצל כולנו להרגל ולנסות לדבר גם אל הציבור בבית, לאותם אנשים שמסיימים בשעות אלה את יום העבודה המתיש, אלו שבתוך כל ההמולה בינינו לעתים נשכחים.

מיקי לוי: כששר האוצר החליט להקים גוף פוליטי חדש, וכאשר אנחנו הצטרפנו אליו, בדיוק עליהם חשבנו, על אלה ששלחו אותנו לכאן.

מיקי לוי: אנשים עובדים, עם ילדים, שיוצאים בבוקר לעבודה במקום מכובד, מרוויחים משכורת שאמורה לספק למחיה, לחיסכון, ואפילו לחופשה פעם בשנתיים, אך כמו שכולנו יודעים, זה לא המצב; הם מרגישים חנוקים, כשהם הולכים לחנות הם משלמים עשרות אחוזים יותר מעמיתיהם בלונדון או ניו-יורק.

מיקי לוי: הם משלמים חשבונות חשמל, מים, גז, את הארנונה ואת המשכנתה, אם היה להם מזל, או שכר דירה במקרים אחרים.

מיקי לוי: הם משלמים על החוגים לקטנים, את תשלומי בתי-הספר, ובעצם מה לא?

מיקי לוי: אם נשאר להם מעט כסף והם רוצים להזמין איזושהי טיסה, או לקחת חופשה של כמה ימים, הם צריכים לשלם מאות דולרים ואף יותר.

מיקי לוי: חברי חברי הכנסת, כשאנחנו יושבים שם, בדיונים באוצר, איננו משילים מעצמנו את זהותנו ואת מי שאנחנו.

מיקי לוי: אנחנו גרים פה, יש לנו ילדים שלומדים פה, יש לנו ילדים שמשרתים פה, בצבא הגנה לישראל, שמגן על המדינה הצעירה הזאת, יש לנו ילדים שעובדים בארץ ומרוויחים את משכורתם פה, וגם אם הם צריכים לגמור את החודש לא קל להם, ולא אומר לכם מה המשכורת שבני מרוויח, בגילו, עם תואר ראשון במשפטים, כעורך-דין.

מיקי לוי: חברים, אנחנו מכירים את הקשיים ואת הבעיות, וזה המקום שממנו אנחנו פועלים ומקבלים את ההחלטות.

מיקי לוי: בניגוד למה שמבקרינו אומרים עלינו, אנחנו מבינים את המשמעות של ההחלטות האלה, ואנחנו לא מנותקים.

מיקי לוי: נכון, העלינו מסים, ונאלצנו גם לקחת מכיסם של האנשים האלה.

מיקי לוי: זה כואב לנו, ואיננו עושים זאת בחדווה, אלא מתוך חוסר ברירה ובעקבות גירעון תקציבי קשה מאוד.

מיקי לוי: אכפת לנו מאוד מזה שכואב לאנשים.

מיקי לוי: אנחנו קוראים את דפי הפייסבוק שלנו, שהפכו לכיכר העיר החדשה, אנחנו רואים את התגובות ומתכתבים אתן.

מיקי לוי: אנחנו מקבלים מכתבים בכנסת ובאוצר, וקוראים אותם בתשומת לב.

מיקי לוי: ברחוב, במפגשים, באירועים שונים, ניגשים אלינו אנשים ומדברים מלבם.

מיקי לוי: כשמעלים לך את המסים שאתה נדרש לשלם, ומחיר המחיה בארץ כל כך גבוה, אני מבין את התסכול ואת הכעס, כי זה קשה מאוד.

מיקי לוי: הייסורים והלבטים שלנו על כל החלטה, על מס כזה או אחר, או על ביטול הטבה שאנשים נזקקו לה, אינם מעניינים איש.

מיקי לוי: מבחינת האנשים העובדים הם נתנו לנו את האחריות הזאת ומצפים שנתייחס אליה בכבוד, באכפתיות, עם המון שיקול דעת ובזהירות הנדרשת.

מיקי לוי: מהמקום הזה, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לומר לכל אותם אנשים יקרים, שזה זמני, וזה ישתנה, ובעיקר לטווח הארוך אנחנו עושים פה שינויים גדולים, אמיתיים, שהם העיקר, והם אלו שישאירו בכיס שלהם בעתיד יותר כסף וייתנו ערך גבוה יותר לכל שקל שהם ירוויחו – שמים פתוחים, הקמת קבינט הדיור, רפורמות הרכב, רפורמות בשוק המלט, רפורמה בנמלים ובשוק המזון, חוק הריכוזיות, שלא טיפלו בו אף פעם, לשתי שכבות, בחינת העלאת התמלוגים על אוצרות טבע ובחינת הסדרי חוב של בעלי ההון.

מיקי לוי: שמעתי, אני באמת לא בדיוק יודע את הסיבה, שהגישו בג"ץ גם על זה, גם על דברים טובים, כמו הקמת הוועדה, ועדת ששינסקי 2, לבדיקת משאבי הטבע – גם זה לא טוב.

מיקי לוי: בחינת הסדרי החוב של בעלי ההון, הקמת קרן לרווחי הגז – אלו ועוד, בשלושה חודשים, הספק די מכובד, אני יכול להגיד.

מיקי לוי: השינויים החשובים שכבר יצאו לדרך יביאו ללא כל צל של ספק לתחרות יותר גדולה בשוק ולהורדת מחירים משמעותית שהיא היא המפתח האמיתי לרווחה של האנשים שאנו שמים במרכז המחשבה והדאגות שלנו.

מיקי לוי: במשך שנים ביקשנו מהאנשים האלה להתאזר בסבלנות, לקחו מהם הרבה מסים, אבל לא דאגו בדיוק לעתידם.

מיקי לוי: מה הפלא שגם כאשר אנחנו מבקשים את אותה הסבלנות, אם כי לזמן קצר יותר, חלקם איבדו אותה, מגיבים בכעס ולא מוכנים יותר לחכות – ואני מבין אותם.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ההבדל הגדול הוא שבניגוד לאלו שקיבלו את ההחלטות לפנינו והבטיחו הבטחות ריקות מתוכן – וחבל שחבר הכנסת רוזנטל לא שמע את הרשימה שפירטתי כאן – אנחנו כבר מקדמים בפועל, כן, מקדמים בפועל, שורה ארוכה של שינויים אמיתיים, ועושים זאת עכשיו, במהירות, ובלי להשתהות.

מיקי לוי: לא חיכינו להמשך הקדנציה, לא תירצנו למה זה לא הזמן, פשוט קיבלנו החלטות ואנחנו מוציאים אותן לפועל, וכל זאת בתוך פחות מארבעה חודשים.

מיקי לוי: זו הסיבה שאנחנו מרגישים שיש לנו אפשרות לפנות בביטחון – ובענווה – לאותם אנשים ולבקש מהם שיבטחו בנו ויסכימו לתת לנו לזמן קצר את סבלנותם ואת האמון שלהם.

מיקי לוי: לסיום, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לנצל את ההזדמנות לברך את הממשלה על ההחלטה ההיסטורית שקיבלה אתמול כאשר העבירה את החוק לשוויון בנטל.

מיקי לוי: כן, החוק לשוויון בנטל, לשוויון בנטל השירות.

מיקי לוי: בניגוד למה שאומרים על החוק, הוא מידתי, הוא מאוזן, ונותן פתרון אחת ולתמיד לפצע פתוח שליווה את החברה הישראלית יותר מ-65 שנה.

מיקי לוי: מדובר בתיקון היסטורי מהפכני, וכולו קורה במסגרת חוק שירות ביטחון, ולא עוד איזשהו טלאי על טלאי שבא להסתיר את המציאות הקשה שחווינו כולנו עד עצם היום הזה.

מיקי לוי: היום פגשתי בחורי ישיבה, 17 או 18 במספר, בני 17-16, שהגיעו לכנסת לשדולה שהקים חבר הכנסת דב ליפמן; אני הלכתי לפגוש אותם.

מיקי לוי: כולם לומדים לימודי ליבה, לומדים לימודי תורה בישיבה, מתכוונים לצאת לעבודה, וכולם – ככולם – מתכוונים להתגייס לצבא הגנה לישראל בשירות רגיל.

מיקי לוי: כל אחד, על-פי צורכי הצבא, ילך ליחידה קרבית, ליחידות תומכי לחימה או ליחידות שירותים, כפי שצבא הגנה לישראל יצוות אותם.

עמר בר-לב: – – – הם התחילו לפני שנה או שנתיים את המכינה הזאת, ועכשיו החשש – שאתם תגרמו לתופעה הפוכה, כי החרדים האלה בצה"ל כבר היום מתנכלים להם.

קריאה: – – –

מיקי לוי: אתם – אני לא אומר אתם, אני אומר שזה תפקידנו וזה תפקידו של צבא הגנה לישראל לבדוק את הדרכים, לבחון אותן – איך לגייס, איך להגן, ואם לא נתחיל אף פעם, ונמשיך לחיות כמו שחיינו 65 שנה – אני לא חושב שזה הדרך.

מיקי לוי: שמעתי את הרמטכ"ל לפני שלושה חודשים בוועדת החוץ והביטחון אומר: אני זקוק לכוח-אדם; אני זקוק לתומכי לחימה, אני זקוק למכונאי מסוקי קרב, למכונאי טנקים, לנהגי "מרכבות".

עמר בר-לב: צריך לעשות בחוכמה.

מיקי לוי: מכיוון שאנחנו לא עושים את זה בבום וגמרנו, יש תהליך מאוזן, אטי, שאנשים ישבו וחשבו עליו, ולא תהיה לנו ברירה כחברה – וכאשר הם ילכו לצבא, לאחר השחרור הם גם ילכו לעבוד, וזו הכוונה המרכזית שלנו.

מיקי לוי: חברי חברי הכנסת מהסיעות החרדיות – חבל שהם יצאו – חשוב לי לחזור ולומר לכם שלא באנו להרוס את עולם התורה והישיבות.

מיקי לוי: אני, לשיטתכם, מוכן להגיד: תורה ועבודה, תורה ושירות, ולא שירות ותורה ולא עבודה ושירות, קודם כול תורה, אבל חייבים לצאת הן לשרת את המדינה והן לעבודה אחר כך, במקביל.

מיקי לוי: גם באירופה, כשהיינו שם, לא עסקנו רק בתורה, אלא עבדנו ולמדנו.

מיקי לוי: אין זו כוונתנו, והיא גם משתקפת בהצעת החוק.

מיקי לוי: אפשרנו תקופה ארוכה של שלוש שנים, כדי שהחברה החרדית – וכאן אני הולך – אומר שההצעה היא מידתית, ולא בבום וגמרנו – תוכל להיערך לקיום החוק.

מיקי לוי: שלוש שנים היערכות.

מיקי לוי: אפשרנו לבחורי הישיבות דחייה של שלוש שנים, לגיל 21, ובמקביל השארנו מכסה לא קטנה, של 1,800 בחורי ישיבה שיוכלו להקדיש את זמנם ללימוד תורה, וכן – ישיבות שתעמודנה באחוזי הגיוס תתוגמלנה בהתאם.

מיקי לוי: זה לא דבר של מה בכך.

מיקי לוי: במקביל לצו השוויון בנטל השירות הצבאי והאזרחי, ההצעה הזאת, אדוני היושב-ראש, משחררת אלפי בחורים חרדים לשוק העבודה ומאפשרת להם לצאת ממעגל הקצבאות ולפרנס בכבוד את עצמם ואת משפחתם.

מיקי לוי: אני רוצה להודות שוב, מעל דוכן הכנסת, לשר יעקב פרי ולצוות שלו, לוועדה כולה, שבראשותה הוא עמד, על העבודה המקצועית, המהירה, שהם עשו.

מיקי לוי: מגיע להם – אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, זה 65 שנה שצעד כזה לא היה, זה בהחלט יום היסטורי – מגיעים להם כל הכבוד והערכה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: מובן שאני מבקש לדחות את הצעות האי-אמון.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, אדוני סגן שר האוצר.

יחיאל חיליק בר: אנחנו נעבור עכשיו לדיון הסיעתי.

יחיאל חיליק בר: הדובר הראשון מטעם סיעת העבודה – חבר הכנסת עמר בר-לב.

יחיאל חיליק בר: שלוש דקות לכל דובר, נא להקפיד על זמנים, כי לפנינו יום ארוך.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת רונן הופמן מיש עתיד, ואחריו – נציג הבית היהודי; עוד לא העבירו את שם הנציג.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, חבר הכנסת עמר בר-לב.

יחיאל חיליק בר: שלוש דקות לרשותך.

עמר בר-לב: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לפני כמה חודשים עמדתי כאן בפעם הראשונה נרגש וקיוויתי מאוד שמבית-הנבחרים הזה תבוא בשורה של שינוי.

עמר בר-לב: עברו יותר מ-100 ימים, ומה אני רואה?

עמר בר-לב: המע"מ עלה, הקצבאות יורדות, הגז דולף, עובדי משרד החוץ נשארים בחוץ, ברית הזוגיות עדיין חבויה עמוק בארון.

עמר בר-לב: אתם יודעים מה, החמור מכול, נעשים ניסיונות לפגוע בעקרונות הדמוקרטיה הישראלית, לעקר את כוחה של האופוזיציה.

עמר בר-לב: אולי הדוגמה הבולטת ביותר לפגיעה בדמוקרטיה היא חוק המשילות שעלה כאן בשבוע שעבר, שלך, חבר הכנסת רונן הופמן, שעל-פיו הממשלה תמשיך במצב שבו אין לה רוב להעברת תקציב, הצעה שבעצם מייתרת את כל המשמעות של קואליציה ואופוזיציה, כי קואליציה ואופוזיציה אמורות לייצג את דעת הרוב בעם והמיעוט בעם, וברגע שהסעיף הזה בחוק שלך ייכנס לתוקף, בעצם הקואליציה או הממשלה תוכל לעשות ככל העולה על רוחה בעניין אישור התקציב.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בר-לב, בעניין תקציב אתה קצת טועה.

ראובן ריבלין: אתה צודק שממשלה שלא יהיה לה רוב תוכל להמשיך לשלוט, אבל תקציב – חוק התקציב קובע שאם לא מאשרים אותו בתוך שלושה חודשים מהיום שהוא היה צריך להיות מאושר, הולכים לבחירות.

עמר בר-לב: כן, אבל זה בדיוק אחד הסעיפים – – –

ראובן ריבלין: יכול להיות שגם את זה הם – – –

עמר בר-לב: – – – זה בדיוק אחד הסעיפים שהחוק החדש הזה בא לשנות, ויש בזה זלזול ברור בבוחרים.

עמר בר-לב: זו תפיסה מתנשאת שחושבת שאין צורך ברוב פרלמנטרי בכנסת להפעלת הכלי המרכזי של השלטון ולקביעת מדיניותו.

עמר בר-לב: אבל עוד יותר מכך מדאיגה אותי הצעת הקואליציה שעל-פיה הצבעת אי-אמון בממשלה תצריך תמיכה של 65 חברי כנסת.

עמר בר-לב: זו הצעה שמטרתה לחזק את השליטה ולהחליש – לחזק את השליטה של השולטים ולהחליש למעשה את יציבות השלטון, לא לחזק את יציבות השלטון.

עמר בר-לב: זה ניסיון חמור מאוד לפגוע באחד מהכלים המרכזיים של שיטת המשטר הדמוקרטית הנתונה, אותו כלי הנתון בידי האופוזיציה, שימנע השמעת ביקורת על השלטון והצגת אלטרנטיבות.

עמר בר-לב: חבר הכנסת הופמן, אני מסכים כי בשיטת הממשל הישראלית יש לא מעט תחלואים, ואותם צריך בהחלט לשפר.

עמר בר-לב: אני בהחלט מסכים עם זה.

עמר בר-לב: אבל כדוקטור לממשל, אני באמת מצפה ממך, תשפר את ההצעה, תיכנס לבחינה יותר מעמיקה, שלא תפגע ביסודות השלטון הדמוקרטי, שנותן איזושהי יכולת, לא מוחלטת, אבל איזושהי יכולת לאופוזיציה, ועל-ידי זה אנחנו נבסס את הדמוקרטיה הישראלית ולא נחליש אותה.

עמר בר-לב: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת בר-לב.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת רונן הופמן, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר או חברת כנסת מהבית היהודי; אני מבין שאין פה אף אחד בינתיים.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת נסים זאב מסיעת ש"ס, ואחריו – חבר הכנסת ליצמן מיהדות התורה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

יחיאל חיליק בר: שלוש דקות.

רונן הופמן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, תראו, כל הטיעונים בדבר ההצעה האנטי-דמוקרטית והפגיעה בדמוקרטיה הם בעיני מופרכים לחלוטין.

רונן הופמן: תראו מה קורה, סיעת העבודה מגישה היום, כבכל יום שני, אגב, הצעת אי-אמון, וכבכל יום שני אנחנו נמשיך להשיב על ההצעות האלה בחפץ לב.

רונן הופמן: האי-אמון הוא מוסד ביקורת חשוב, ולכן אני חוזר ואומר באופן ברור וחד-משמעי, אין בכוונתנו למנוע את הגשת האי-אמון; הטיעון הזה פשוט לא נכון.

רונן הופמן: אין בכוונתנו לפגוע ביכולתה של האופוזיציה לבקר את הממשלה, גם זה לא נכון.

רונן הופמן: אין ולא תהיה.

רונן הופמן: סיעת העבודה מציעה היום, כבכל יום שני במסגרת הצעת האי-אמון שלה, שחברת הכנסת יחימוביץ היא שתרכיב את הממשלה הבאה.

רונן הופמן: חשוב להסביר לציבור שמתבונן בנו כעת שההצבעה הזאת היום, או הצעות האי-אמון היום, הן יותר בבחינת הצגה מאשר בבחינת איזשהו דבר מהותי אחר, ואני אסביר.

רונן הופמן: מה בעצם מחבר בין חברת הכנסת יחימוביץ לבין משולם נהרי וג'מאל זחאלקה, שעוד כמה דקות ודאי יצביעו יחד בהצעת האי-אמון?

רונן הופמן: מה מחבר ביניהם?

רונן הופמן: מחבר אותם הרצון להגיד "לא", הרצון להפיל את הממשלה, ותו לא.

רונן הופמן: הכי קל לאופוזיציה להגיד "לא", אבל מה כן, חבר'ה?

רונן הופמן: מה כן?

רונן הופמן: את זה האופוזיציה משאירה לאחרים.

רונן הופמן: כיוון שברור לכולם שחברי הכנסת שלי יחימוביץ, אחמד טיבי, למשל, ויעקב ליצמן רואים עין בעין בסוגיות הביטחון, החברה והכלכלה, כן, הרי כל שנותר לחברת הכנסת יחימוביץ הוא לקבוע מי יהיה שר האוצר, והשלטון בידיה.

מסעוד גנאים: זה נכון?

מסעוד גנאים: עין בעין?

רונן הופמן: לא, אני כמובן אומר את זה בציניות, אם לא הבנת.

ישראל חסון: – – –

רונן הופמן: לא, אני רק אומר שהיה אפשר לשער שאם למשל חברת הכנסת יחימוביץ הייתה באמת רוצה לקחת אחריות ולקחת תפקיד כמו שר האוצר, הייתה לה הזדמנות לעשות את זה.

רונן הופמן: אבל מה שקורה זה שכל שבוע חוזרות ונשנות ההצעות האלה, שכאמור אנחנו לא חושבים שצריך לפגוע בהן.

רונן הופמן: אני רוצה לשאול שאלה אחרת.

רונן הופמן: נניח, הצעת האי-אמון של סיעת העבודה היום תתקבל וחברת הכנסת יחימוביץ לא תצליח להרכיב ממשלה.

רונן הופמן: מה יקרה?

רונן הופמן: מה סיעת העבודה מציעה לעשות אם לא תורכב ממשלה חדשה?

רונן הופמן: אני אגיד לכם מה: היא מציעה שנלך לבחירות.

רונן הופמן: אף שחלפו רק חמישה חודשים מהבחירות האחרונות אנחנו נצטרך ללכת שוב לבחירות.

רונן הופמן: האם זאת הגנה על הדמוקרטיה?

עמר בר-לב: או שזה אומר שהתחשבו בדעת האופוזיציה?

רונן הופמן: אבל דעת האופוזיציה היא דעת אופוזיציה והממשלה הנוכחית מכהנת ונבחרה לפני חמישה חודשים – זה רצון העם.

רונן הופמן: זה רצון כל העם, לא רק רצון האופוזיציה.

באסל גטאס: מה זה אומר?

רונן הופמן: זה אומר שההצעה שאנחנו הגשנו, שיש בה אי-אמון או הבעת אמון קונסטרוקטיבי, דורשת חלופה ריאלית וממשית כאשר רוצים להפיל ממשלה, ולא להפיל ממשלה ולהשליך את כל המערכת לבחירות חוזרות ונשנות שלא בזמן – – –

יחיאל חיליק בר: משפט סיכום, בבקשה.

ישראל חסון: רונן, שאלה.

ישראל חסון: אתה מוכן תמורת – – –

יחיאל חיליק בר: זה לא מותאם לזמן.

יחיאל חיליק בר: משפט סיכום.

רונן הופמן: למזלי, חברי – – –

ישראל חסון: תמורת ביטול האי-אמון אתה מוכן לבטל משמעת סיעתית ומשמעת קואליציונית?

רונן הופמן: תראה, לא מדובר פה על איזה דיל.

רונן הופמן: מדובר פה על הצעה רצינית, אף שמנסים להציג אותה כמחטף.

ישראל חסון: משמעת קואליציונית יותר גרועה – – –

רונן הופמן: חבר הכנסת חסון, מדובר כאן בהצעה שגובשה עם טובי המומחים ועם ארגונים.

רונן הופמן: בחייך, זה לא איזה מחטף או איזו גחמה אישית שלי.

רונן הופמן: זאת הצעה שגובשה ברצינות.

רונן הופמן: זאת הצעה שיש עתיד הבטיחה לבוחרים שלה להעביר, ויש עתיד מקיימת את הבטחותיה לבוחר.

ראובן ריבלין: מה יקרה באופן תיאורטי – – –

יחיאל חיליק בר: סליחה, חבר הכנסת ריבלין, הוא כבר דקה אחרי הזמן שלו.

ראובן ריבלין: זה חשוב לפרוטוקול, שלא יענה לי.

ראובן ריבלין: מה יקרה אם אתה תחליט כאיש קואליציה לבוא ולהביע אי-אמון משום מחשבות שאתה חושב שזה טוב לעם ויהיה רוב נגד הממשלה?

ראובן ריבלין: כמובן, אתה לא מסכים שחנא סוייד יהיה ראש ממשלה, אבל אתה אומר שעדיף אולי ללכת לעם מאשר להישאר.

רונן הופמן: אני אשיב על זה משפט.

ראובן ריבלין: – – – הם אופוזיציה, לא צריך להתחשב בהם.

ראובן ריבלין: נגיד שאתה הופך להיות אופוזיציה מהקואליציה.

רונן הופמן: אני מבין, אני מבין.

רונן הופמן: אני רק אציין שהיום בוועדת הכנסת הוחלט להעביר את ההצעה הזאת, יחד עם ההצעה של חבר הכנסת רותם, לדיון בוועדת החוקה.

רונן הופמן: שם יהיה זמן ומקום לדון לעומק בסוגיות הללו.

רונן הופמן: אני חוזר ואומר: זאת הצעה רצינית שמהווה קיום הבטחה של יש עתיד לבוחריה.

רונן הופמן: אני קורא לחברי הבית לדחות את הצעות האי-אמון האלה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: האם יש פה נציג של סיעת הבית היהודי שמעוניין לדבר?

יחיאל חיליק בר: לא.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים לנציג סיעת ש"ס, חבר הכנסת נסים זאב.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת יעקב ליצמן, ואחריו – חבר הכנסת שטרית מהתנועה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: שלוש דקות.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הנביא ירמיהו אומר: בנים גידלתי ורוממתי והם פשעו בי.

נסים זאב: זאת הממשלה שבוגדת בבוחריה.

נסים זאב: שלחו אתכם לכאן כדי לרמוס אותם.

נסים זאב: אבל תראו מה הנביא ממשיך ואומר: ידע שור קונהו וחמור אבוס בעליו, ישראל לא ידע, עמי לא התבונן.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, אתה יודע שהשור והחמור לא למדו לימודי ליבה ובכל זאת הם מבחינים.

נסים זאב: יש להם את האינטליגנציה לדעת מי הבעלים שלהם.

נסים זאב: השור, כבר מרגע שקנו אותו יודע מי הבוס שלו; החמור, ברגע שמביאים לו את האבוס מלא בשעורים, כשהוא אוכל הוא מרגיש טוב.

נסים זאב: הוא מרגיש, הנה, זה הבוס שלי.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, הממשלה הזאת יותר גרועה מהחמור ומהשור.

נסים זאב: אין להם שום רגש.

נסים זאב: עמי לא התבונן – אין להם שום התבוננות, אין להם שום הסתכלות, אין להם שום ראייה חברתית.

נסים זאב: אטימות מוחלטת.

נסים זאב: אתם בוגדים באנשים ששלחו אתכם לכאן.

נסים זאב: אתה נותן לנו, תודה רבה, סגן שר האוצר, אתה נותן לנו, עושה לנו טובה – כמה ילכו לישיבות; 1,800?

נסים זאב: 1,500?

נסים זאב: מי שמך לשר ולשופט עלינו.

נסים זאב: אבל אני רוצה לומר לכם, אתם מקצצים בקצבאות הילדים, אתם מקצצים בסבסוד הצהרונים, אתם פוגעים בדיור הציבורי, אתם פוגעים בחוק הסיעוד, והפגיעה בקשישים – אתם ללא רחמים פוגעים בהם.

נסים זאב: אני כבר לא מדבר על העלאת מס הכנסה בשיעור אחיד.

נסים זאב: נוסף על כל הגזירות, מי שהיה בעבר משפר דיור בגלל בעיה סוציאלית, מעולם לא היה צריך לשלם מס על כך.

נסים זאב: פתאום הממשלה הזאת לא מכירה במשפחות ברוכות ילדים.

נסים זאב: כי באמת, בשביל מה להביא ילדים לעולם?

נסים זאב: הממשלה נגד ילדים, נגד ילודה, בפרט במגזר החרדי.

נסים זאב: במגזר הערבי היא לא נוגעת, תדע לך, לא אכפת לממשלה; אל תדאג, חבר הכנסת ידידי.

נסים זאב: אבל במגזר החרדי – זאת הבעיה הקשה.

נסים זאב: איך אפשר כל כך הרבה חרדים?

נסים זאב: תראו מה שקרה: משנת 2003 עד 2008 עלה מחיר הדירות ב-20%, מ-650,000 כמעט ל-775,000 שקלים, בעוד שהשכר הממוצע במשק עלה ב-15%.

נסים זאב: הפער הגדול ביותר, אדוני היושב-ראש, אם אנחנו מסתכלים על עליית מחירי הדירות והשכר הממוצע במשק בשנים האחרונות, הדירה עלתה מ-774,000 שקלים למיליון ו-110,000 שקלים, זינוק של 43%.

נסים זאב: בעוד שהשכר הממוצע במשק עלה רק בכ-10%.

נסים זאב: לכן, אדוני היושב-ראש, אז מילא, לקנות דירה כבר אין סיכוי, אבל מי שכבר יש לו דירה והוא משפחה ברוכת ילדים וקיבל הרחבה, מה אתם רוצים ממנו?

נסים זאב: במקום שהממשלה תעזור לו, תעודד, אז רוצים לקחת ולגזול את כבשת הרש.

נסים זאב: לכן, אדוני היושב-ראש, אני לא מצפה מהממשלה האטומה שתעשה למען אזרחיה, אבל לפחות שלא תגזול מאזרחיה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת נסים זאב.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת יעקב ליצמן מתבקש לבוא ולדבר.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת מאיר שטרית.

יחיאל חיליק בר: אחריו – ממרצ, חבר הכנסת ניצן הורוביץ.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: שלוש דקות.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, שר האוצר אמר אתמול שזה היום הטוב שלו בממשלה.

יעקב ליצמן: הישג גדול.

יעקב ליצמן: לא שהחוק עבר, של גיוס בני הישיבות, כי גם אם החוק יעבור אף אחד לא יתגייס.

יעקב ליצמן: שטויות, בבל"ת.

יעקב ליצמן: איך רבין קרא לזה?

יעקב ליצמן: בבל"ת אחד גדול.

יעקב ליצמן: אבל אפילו שהחוק לא עבר, זה היום הכי טוב שלו.

יעקב ליצמן: כמובן, למה?

יעקב ליצמן: כי בוא נראה, בכלכלה מה הוא עשה?

יעקב ליצמן: הוא לא עשה כלום.

יעקב ליצמן: הוא קיצץ בקצבאות ילדים, הוא פגע, הוא הכניס עוד 50,000 ילדים מתחת לקו העוני.

יעקב ליצמן: הוא העלה את המע"מ, הוא העלה את מס הכנסה.

יעקב ליצמן: מס עקרת-בית עוד נמצא בדיון בוועדת כספים.

יעקב ליצמן: מס שיפור הדירה הוא עושה, לזוגות צעירים.

יעקב ליצמן: הגירעון החודש גדל ב-3.5 מיליארד שקלים.

יעקב ליצמן: היה לו חודש אחד ככה שלא ידעו בדיוק את הנתונים וזה חזר לגדול.

יעקב ליצמן: מצב הרוח של שר האוצר מצוין, מצוין.

יעקב ליצמן: הישג – גיוס בני הישיבות שלא יהיה.

יעקב ליצמן: לא רק שלא יהיה, גם החוק שעבר בממשלה לא יהיה.

יעקב ליצמן: אבל מה, מה יש לי טענות ללפיד?

יעקב ליצמן: זאת האג'נדה שלו, זה היה מאז ומתמיד.

יעקב ליצמן: שונא חרדים, עושה צחוק מהם, משפיל אותם.

דב ליפמן: אין שום שנאה.

יעקב ליצמן: לכן, אין לי שום טענה אליו.

יעקב ליצמן: אין לי שום טינה אליו.

יעקב ליצמן: למי שיש לי טענות זה לראש הממשלה, שחושב שהוא באו"ם.

יעקב ליצמן: הוא לא רואה כלום, הוא לא מגיב.

יעקב ליצמן: היינו חברים לפני כמה חודשים.

יעקב ליצמן: הגענו אליך.

יעקב ליצמן: אני רציתי בכלל את כל הדברים – אנחנו, הסיעה – את כל מה שהוא העביר בכנסת?

יעקב ליצמן: היינו בקואליציה, הגנו עליך.

יעקב ליצמן: הגנו עליך.

יעקב ליצמן: אני רוצה להזכיר לכם, מי היה שר האוצר?

יעקב ליצמן: נתניהו.

יעקב ליצמן: מי קיצץ קצבאות ילדים?

יעקב ליצמן: נתניהו.

יעקב ליצמן: מי היה ראש ממשלה?

יעקב ליצמן: נתניהו.

יעקב ליצמן: מה רוצים מאתנו?

יעקב ליצמן: 30 שנה גנבו את הקופה?

יעקב ליצמן: רבותי, לכו למי שגנב, אם הוא גנב, מה אתם רוצים מאתנו?

יעקב ליצמן: לכן מה שאני אומר זה דבר אחד, ואני מסיים.

יעקב ליצמן: רבותי, אל תיקחו אותנו – באנגלית אומרים "granted" – חברים – for granted – –

אחמד טיבי: – – –

יעקב ליצמן: אני לא מהחברים של ביבי, אני לא מהחברים של בנט.

יעקב ליצמן: לא אני.

יעקב ליצמן: אני לא נכנס אוטומטית.

יעקב ליצמן: כשיוצאים, חושבים שאוטומטית אני כבר נכנס.

יעקב ליצמן: לא.

יעקב ליצמן: הוא יצטרך לתת את הדין על כל מה שהוא מעולל היום לציבור החרדי.

יעקב ליצמן: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת ליצמן.

יחיאל חיליק בר: אני מברך את הגברת גילה קליין וחברי סיעת "נחל" בהסתדרות המורים על שבאו לביקור בכנסת.

יחיאל חיליק בר: המורים הם אחד הציבורים הכי חשובים במדינת ישראל, שאחראים לחינוך ילדינו, ואני מודה לכם על מאבק

יחיאל חיליק בר: כם למען מעמד המורה בישראל.

יחיאל חיליק בר: אני מבקש להזמין – מאחר שחבר הכנסת מאיר שטרית לא פה, אני מבין – – –

מיקי רוזנטל: הוא פה, מחכה לך.

יחיאל חיליק בר: סליחה.

יחיאל חיליק בר: אוקיי.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת שטרית, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אני מתנצל.

אחמד טיבי: זה עניין של גובה.

יחיאל חיליק בר: אני מתנצל.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, שלוש דקות לרשותך.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת ניצן הורוביץ.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, ראשית, מאחר שאני רואה את ההתרגשות של האופוזיציה, ובצדק, מהעניין של השינויים בחוק המשילות, אני רוצה לומר שתדעו שאנחנו לא שותפים לכל מה שמוצע בחוק, ואנחנו גם לא נסכים לחלק מההצעות שכתובות בחוק, שאני מבין שהן הרגיזו מאוד את האופוזיציה.

מאיר שטרית: אנחנו מתנגדים להן.

מאיר שטרית: למשל, שלהפלת ממשלה או הצבעת אי-אמון מספיק 61, ולא 65.

מאיר שטרית: לא עולה על דעתי בכלל שממשלה יכולה להחזיק מעמד אם יש 61 נגדה בכנסת.

מאיר שטרית: ולכן הרעיון להעלות את זה ל-65 לא מקובל עלינו.

מאיר שטרית: אני חושב שהדבר הזה הוא אלמנטרי בכל דמוקרטיה פרלמנטרית.

מאיר שטרית: ממשלה שאין לה רוב בכנסת ממילא לא יכולה להישרד.

מאיר שטרית: נכון שקצת מקשים את היכולת להפיל ממשלה, כיוון שאם קובעים שבשביל להפיל ממשלה צריך אי-אמון קונסטרוקטיבי, דהיינו ש-61 צריכים להתאחד סביב מועמד אחד שיהיה ראש הממשלה, כשלעצמה זו כבר הקשיה מספקת בעיני, ואני חושב שההקשיה נכונה, ולכן בזה אנחנו כן תומכים; אבל לא ב-65, כי אם 65 למה לא 70?

מאיר שטרית: למה לא 80? למה לא 90?

ניצן הורוביץ: ותקציב?

ניצן הורוביץ: עניין התקציב?

מאיר שטרית: אני מגיע לשם.

מאיר שטרית: אני מגיע.

ראובן ריבלין: תלוי באיזה חוק.

מאיר שטרית: לכן אני אומר לך – שתבינו, גם בקואליציה אין עדיין עמדה סופית.

מאיר שטרית: מדובר היה שכל חברי הקואליציה ידונו, נגיע להסכמה, בינתיים עברה הקריאה הטרומית.

מאיר שטרית: אני חושב שוועדת השרים צריכה לדון מחדש בהצעות האלה.

מאיר שטרית: דוגמה נוספת באמת זה מה שאתה אומר.

מאיר שטרית: אני לא מסכים – אני חושב שאני לא היחיד, גם רוב הסיעה שלנו – אנחנו לא מסכימים לכך שאם אין תקציב הממשלה יכולה להמשיך לעבוד לפי 1 חלקי 12.

מאיר שטרית: זה קטסטרופה.

ראובן ריבלין: אתה כשר המשפטים לא היית מעביר בוועדת השרים.

מאיר שטרית: בחיים לא.

ראובן ריבלין: זהו.

ראובן ריבלין: לא היית מעביר בוועדת השרים את כל – – –

מאיר שטרית: זה לא עבר.

מאיר שטרית: זה לא עבר.

מאיר שטרית: אני אסביר לך, חבר הכנסת ריבלין – –

מיקי רוזנטל: – – –

מאיר שטרית: – – ידידי חבר הכנסת ריבלין, יושב-ראש הכנסת לשעבר, אתה ותיק ומנוסה ומכיר היטב ובקי בכל השלבים; הייתי ראש ועדת השרים לחקיקה, וברור לי לגמרי – מה שקרה הפעם זה לא שוועדת השרים לחקיקה דנה בתוכן החוק ואישרה אותו.

מאיר שטרית: לא היה שם דיון על תוכן החוק בכלל.

מאיר שטרית: יש התחייבות קואליציונית – הייתה התחייבות קואליציונית של ראש הממשלה כלפי סיעת יש עתיד עד תאריך מסוים להעביר תיקונים לחוק המשילות, לכן הביאו את החוק as is, העבירו אותו בקריאה טרומית בלי שנעשה דיון בתוכן, ואני אומר לך, אדוני היושב-ראש, בעתיד, גם אחרי הקריאה הטרומית, ועדת השרים לחקיקה תצטרך לדון בתוכן מחדש.

ראובן ריבלין: אם היו אומרים – משילות, הכנסת תבוטל; היית מסכים?

מאיר שטרית: לא.

מאיר שטרית: אני גם עכשיו לא מסכים עם חלק מהדברים.

מאיר שטרית: לכן אני אומר, העניין הזה שניצן הורוביץ אמר עכשיו, שכנסת בלי תקציב יכולה להמשיך לעבוד לפי 1 חלקי 12, זה לחלוטין בלתי מתקבל על הדעת בעיני.

מאיר שטרית: אני אומר את זה כשאני בקואליציה, ודאי שהייתי חושב את זה באופוזיציה.

מאיר שטרית: בעיקר אני אומר לחברי בקואליציה: תמיד כשעושים חוקים צריכים להביא בחשבון שמחר אתה יכול להיות בצד השני.

מאיר שטרית: ואני אומר: אדוני היושב-ראש, כמי שוותיק בבית הזה, שכבר הייתי בשני התסריטים הללו – כשהייתי בקואליציה, הקואליציה עשתה חוק מסוים, ואחר כך היא אכלה אותה, כי הסתבר שבכנסת לאחר מכן הם שילמו את המחיר.

מאיר שטרית: אני אתן דוגמאות, דוגמה אחת למשל, בתקופה של חיים קורפו כיושב-ראש ועדת – – –

יחיאל חיליק בר: דוגמה אחת, כי זמנך תם.

מאיר שטרית: אני מסיים.

מאיר שטרית: מאה אחוז.

מאיר שטרית: חיים קורפו כיושב-ראש ועדת הכנסת החליט על צמצום מספר חברי הכנסת בוועדות הכנסת ל-17 מקסימום.

מאיר שטרית: מדוע הוא עשה את זה?

מאיר שטרית: כי הליכוד לא היה יכול לאייש – אז הייתי חבר ליכוד –את מספר חברי הכנסת בוועדות.

מאיר שטרית: ובכן, נגמרו הבחירות, היו בחירות אחרינו, אנחנו הפסדנו בבחירות והיינו באופוזיציה, ואז פתאום היו חסרים לנו מקומות בוועדות, ונהנו מזה דווקא הממשלה שנכנסה, ולא אנחנו.

מאיר שטרית: יכולתי להביא עוד עשר דוגמאות כאלה.

מאיר שטרית: אני עוקב שנים אחרי המתרחש בכנסת, ואני אומר – – –

מיקי רוזנטל: כמו שיש עתיד מתנהגים – – –

מאיר שטרית: – – – אני אומר גם לחברי בקואליציה: שיקול הדעת צריך להיות לגופו של עניין; לא מה טוב לי עכשיו כשאני בשלטון – מה טוב למדינה, מה טוב לכנסת, מה נכון לעשות.

מאיר שטרית: לא מה נכון לי עכשיו, טוב לי, אז אני עושה מה שטוב לי עכשיו, כי מחר הגלגל מתהפך.

מאיר שטרית: ואני מציע את זה בכל עניין של חקיקה – לזכור שמחר אתה יכול להיות במקום אחר.

מאיר שטרית: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת שטרית.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת ניצן הורוביץ, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי, ואחריו – חבר הכנסת חנא סוייד.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: שלוש דקות.

ניצן הורוביץ: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי הכנסת, בסוף השבוע הזה נציין שנתיים למחאה החברתית ושנה להתאבדות של משה סילמן, זכרו לברכה.

ניצן הורוביץ: בסוף השבוע הזה, מוצאי-שבת ליתר דיוק, יצעדו שתי הפגנות גדולות בתל-אביב בסימן המחאה החברתית, ויציינו גם את זכרו של סילמן, שהתאבד בשרפה – הצתה עצמית – שם בפינת הרחובות קפלן ואבן-גבירול.

ניצן הורוביץ: שנתיים עברו מאז הקיץ הזה, הגדול, שטלטל את ישראל, ואנחנו שואלים, מה השיגה המחאה?

ניצן הורוביץ: ואני רוצה להגיד לכם שלדעתי, כמי שהיה שם כל הזמן וחי את זה עם האנשים האלה מאז בשנתיים האלה שעברו, מבחינה חברתית המחאה השיגה המון – השיח השתנה; כשאתה מדבר היום, אפילו עם ילדים, עם נערים, עם תלמידי בית-ספר יסודי, המושגים הכלכליים, הבקיאות שלהם, ההתעניינות שלהם בנושאים האלה.

ניצן הורוביץ: לא היינו מצליחים בכנסת להעביר את הרפורמות על הגז, אם זה ששינסקי א' ואם זה עכשיו המאבק על היצוא, לולא המחאה החברתית שזעזעה אז את ישראל.

ניצן הורוביץ: וגם דברים נוספים – כל השיח על התקציב.

ניצן הורוביץ: אני שומע את התקשורת, אני קורא, הכול עבר מהפכה.

ניצן הורוביץ: איפה לא הצליחה עדיין המחאה החברתית?

ניצן הורוביץ: במישור הפוליטי.

ניצן הורוביץ: המחאה החברתית הצמיחה מפלגה חדשה, שבסופו של דבר הגיעה הנה על הגלים האלה, של חוסר שביעות רצון, ואני מתכוון ליש עתיד.

ניצן הורוביץ: האם יש עתיד בישיבתה בקואליציה, בממשלה, כשהיא מחזיקה תיקים חברתיים מרכזיים, מגשימה את יעדי המחאה החברתית, עונה על המצוקות ועל המאוויים של האנשים ששלחו אותה לכנסת?

ניצן הורוביץ: להערכתי, ולא רק להערכתי, לא ולא.

ניצן הורוביץ: לא ולא.

ניצן הורוביץ: כאן יש אכזבה, אכזבה פוליטית מהדהדת.

ניצן הורוביץ: לכן, חברי הכנסת, במלאות שנתיים למחאה החברתית, שנציין במוצאי השבת הקרובה, הקריאה היא למערכת הפוליטית: אמצו את מסקנות המחאה, קבלו את הדרישות של ההמונים ושל העם, שבאמת מבטאות ציבור עצום במדינת ישראל, לכו לקראת האנשים האלה.

ניצן הורוביץ: הם הביאו אתכם לכנסת, הם הביאו אתכם לממשלה.

ניצן הורוביץ: דברו אתם, הקשיבו להם.

ניצן הורוביץ: האנשים האלה יצאו לרחוב כבר בשבת הקרובה, ואני מקווה שגם הלאה, לאורך כל הקיץ הזה.

ניצן הורוביץ: יש כאן סיכוי להתחדשות עבור החברה הישראלית כולה.

ניצן הורוביץ: אל תעצרו כאן.

ניצן הורוביץ: אל תעצרו בכנסת את העניין הזה מבחינה פוליטית.

ניצן הורוביץ: אתם, שהגעתם לכנסת על גלי המחאה, תזרמו אתה הלאה ותגשימו אותה כאן, בתפקידים שלכם.

ניצן הורוביץ: אל תהיו חסם למחאה.

ניצן הורוביץ: אני מקווה שהמחאה הזאת, שלדעתי ממש לא – לא נעלמה, אני מרגיש בה מתחת לפני השטח, היא מבעבעת, היא תוססת – תיתן אותותיה כאן בכנסת, ואנחנו נוכל, בעזרת הגב הציבורי, לעצור למשל חלקים ניכרים בתקציב ובחוק ההסדרים הנוראי שאתם משיתים עלינו כאן.

יחיאל חיליק בר: תודה.

ניצן הורוביץ: לסיום, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לחזק את הארגונים שמובילים את המאבקים החברתיים, את הפעילים האלה, שעושים את זה מתוך באמת מקום אישי מאוד טעון, להגיד להם: חזק ואמץ ויישר כוח.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת הורוביץ.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת חנא סוייד, ואחריו – חברת הכנסת חנין זועבי.

יחיאל חיליק בר: יסכם חבר הכנסת אופיר אקוניס מהליכוד – ישראל ביתנו.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לקשור בין העוני לבין חודש הרמדאן שיגיע מחר.

אחמד טיבי: קרוב לוודאי, זה החודש שבו שיעור הצריכה גדול יותר מאשר בשאר חודשי השנה, ובו הקושי של משפחות עניות בולט יותר.

אחמד טיבי: המצוקה בולטת יותר, ולכן הסולידריות החברתית היא גדולה יותר.

אחמד טיבי: אבל זה הזמן גם להזכיר את כל הגזירות הכלכליות של שר האוצר, של משרד האוצר ושל הממשלה הזאת – –

משה גפני: ייגמר הרמדאן ולא תספיק לספור את כל הגזירות.

אחמד טיבי: נכון.

אחמד טיבי: – – ובעיקר אלה שגורמות למשפחות הנזקקות האלה להיות נזקקות יותר, להרגיש שהן לא סתם נתון של משפחות מתחת לקו העוני, אלא זה מתבטא במה שיש במקרר, ובעיקר במה שאין במקרר.

אחמד טיבי: לכן, הסבל הזה של המשפחות האלה יגדל בגלל מדיניותו של שר האוצר לפיד, ובעיקר בגלל מדיניותה של הממשלה האטומה הזאת.

אחמד טיבי: זה מחייב אותנו לעשות הכול כדי לנסות למצוא מזור לחלק מהמשפחות האלה ולסייע ככל האפשר, ואנחנו עושים זאת.

אחמד טיבי: אני לא יכול לסיים את הנאום שלי, אדוני, בלי להזכיר תאונת דרכים שהתרחשה היום בצומת דבורייה, בכביש 65.

אחמד טיבי: שוב תאונת דרכים, ושוב הרוג וקורבן צעיר, בן 21, סטודנט לרפואה ממולדביה, אחמד מסאלחה, עליו השלום, ארבעה ימים לאחר מותו של צעיר אחר, מוחמד משהדווי, בן 20, כמעט באותו מקום.

אחמד טיבי: אדוני סגן שר האוצר מיקי לוי, זה אחד הכבישים – שלושת הכבישים – שדיברתי אתך עליהם בישיבה יחד עם חבר הכנסת חנא סוייד ומרכז "מוסאוא", ודיברנו על תשתיות, כבישים ותקציבים, והצורך לטפל גם בכניסה בדבורייה, גם בכביש המוות טירה–רמת-הכובש, גם בכניסה ויציאה מהעיר שלי, טייבה, וכבישים אחרים.

אחמד טיבי: אבל כאשר דיברנו על שלושה כבישים, הזכרנו בדיוק את הכביש הזה, של דבורייה, שממשיך לקצור קורבנות של אנשים צעירים בדמי ימיהם, וחבל על כל הרוג, חבל על כל פצוע.

אחמד טיבי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת חנא סוייד, בבקשה, אחריו – חברת הכנסת זועבי, ויסכם סגן השר אופיר אקוניס.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

חנא סוייד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, מדברים כאן על משילות ועל בעיית משילות.

חנא סוייד: אני חושב שהבעיה איננה משילות, אין בעיית משילות; יש אובדן דרך, יש חוסר סולידריות, יש חוסר קוהסיביות, בקואליציה הנוכחית.

חנא סוייד: במה יש משילות – איזו משילות יש יותר מכך שעולה פה חבר הכנסת שטרית ואומר שהוא מתנגד באופן כוללני לחוק הזה, ויחד עם זה המפלגה שלו תמכה בו, כי הקואליציה רצתה שהמפלגות שמרכיבות את הקואליציה תתמוכנה בחוק הזה?

חנא סוייד: מה צריך עוד משילות?

חנא סוייד: איזו עוד משילות צריך בעולם?

חנא סוייד: זה אובדן דרך, זה לא עניין של משילות.

חנא סוייד: זה מראה על תסכול בקואליציה הזאת, שאין לה עיקרון, אין לה אג'נדה אמיתית, וכל אחד עושה מה שיש לו, ואם יש לך כוחות כאלה אף פעם אתה לא יכול באמת להוביל ולמשול במובן החיובי של העניין.

חנא סוייד: אני מאוד מתפלא על יש עתיד, על חבר הכנסת הופמן, ששימשו ככלי עזר לא במקרה הנכון, לא בנושא הנכון, למפלגות שיש להן מזמן אג'נדה של למשול בכוח, בכל צורה שהיא, בממשלה ובקואליציה.

חנא סוייד: מזכירים פה את האי-אמון.

חנא סוייד: עושים לנו טובה, באמת, סגן השר והשרים, וכל מיני אנשים, כאילו חושבים שלא מגיע לכנסת הזאת שמישהו יעלה לכאן ויתפלמס, יענה, ידון בנושאים שמעלים חברי הכנסת תחת הכותרת של אי-אמון.

חנא סוייד: נו, אז מה יש כאן?

חנא סוייד: עושים טובה לכנסת שעולים כאן ומסבירים מה הממשלה עושה?

חנא סוייד: כאילו עושים את זה ככה בשאט נפש, כאילו זה מיותר לחלוטין.

חנא סוייד: אני חושב שקצת כבוד לכנסת, קצת צניעות, כשעומדים כאן ומסבירים, גם לכנסת אבל גם לעם, מה שהממשלה הזאת עושה, וחובתה של האופוזיציה להעביר ביקורת, וחובתה של הקואליציה להגן ולהסביר.

חנא סוייד: אף אחד לא עושה לאף אחד כאן טובות שעומדים כאן ועונים.

חנא סוייד: תעשו את זה בצניעות המתבקשת.

חנא סוייד: אתן לכם עוד דוגמה.

חנא סוייד: אם אתם לא רוצים אי-אמון של 61, או עד שיהיו לך 61 חברי כנסת שתומכים באי-אמון שלך, אז רק מותר לך להעלות אי-אמון – אז תבטלו גם את החקיקה הפרטית; אני נותן לכם רעיונות.

חנא סוייד: אם להצעת החוק שלך אין יתרון ואין רוב של 61, למה חקיקה פרטית?

חנא סוייד: למה?

חנא סוייד: מי צריך את זה?

חנא סוייד: הרי אין לך רוב, למה אתה סתם עולה ומברבר כאן?

חנא סוייד: אלה הדברים שלא עולים על הדעת בשום פנים ואופן.

חנא סוייד: אחוז חסימה – מה, אתם רוצים לחסום את המיעוטים?

חנא סוייד: זה במפורש מה שאתם רוצים.

חנא סוייד: וזה מראייה פטרנליסטית, כי אומרים: הערבים – אז תתאחדו.

חנא סוייד: החרדים – אתם נראים אותו דבר, אז למה לא מתאחדים?

חנא סוייד: זה פטרנליזם, זה פטרוניזם, זה לא מקובל, זה – עוד פעם: קצת צניעות, קצת כבוד גם לשונים וגם למיעוטים.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת חנין זועבי, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריה יסכם את הדיון מטעם הממשלה סגן השר אופיר אקוניס.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, גברתי.

יחיאל חיליק בר: שלוש דקות.

חנין זועבי: תודה.

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, חברת הכנסת, כאשר אנחנו אומרים לשר האוצר שהמדיניות הכלכלית היא בעיקרה מדיניות חברתית, מעצם השלכותיה, השפעותיה, והמדינה אחראית לעניים, ולא האזרחים, והעוני הוא תוצאה של מדיניות ולא מעשה בני-אדם, ורק מדיניות שמונעת מתפיסה של צדק ושוויון יכולה למגר אותו, זה דומה באמת להוראות שנותנים לתלמידי כיתה א'.

חנין זועבי: זה דומה לשיעור ראשון בחוג לכלכלה, או אפילו בבתי-ספר.

חנין זועבי: זה דומה, אבל זה גם מאוד שונה, כי אם שר האוצר לא יצליח להשתמש במעמד שלו, במעמד החזק שניתן לו, אז מה שיתקלקל זה החיים של בני-אדם.

חנין זועבי: וזה מאוד שונה, כי אי-אפשר להבין שר אוצר, שמופקד על מדיניות, ומה שהוא עושה ברגע הראשון הוא שהוא מזלזל במעמד שלו, הוא מזלזל באחריות שלו, ולא רק באזרחים.

חנין זועבי: הוא מזלזל בעצמו, והוא מזלזל בסמכות שלו.

חנין זועבי: ואלה ערכים – כשאנחנו מדברים על שוויון, ועל צדק, ועל אחריות – אולי צריכים ללמד בכיתה ו' את המושגים האלה בעדינות, אבל בשבילנו ובשביל האזרחים אלה חיים, ולא מדובר – באמת לא מדובר – בתיאוריות חדשות על האחריות של המדינה; דווקא תיאוריות מאוד ישנות, שנשכחו במדינה הזאת, ונשכחו במדינות שרוצות לדרוס את האזרחים.

חנין זועבי: שר האוצר והממשלה והמדיניות של הממשלה מאמינים בדרוויניזם חברתי, וזו הבעיה.

חנין זועבי: לא מדובר פה בוויכוח כלכלי, לא מדובר פה באינפורמציה ובשיטות כלכליות שמתווכחות בינן לבין עצמן, שמתחרות בינן לבין עצמן, אלא מדובר בממשלה שלא מאמינה בערך של האזרח, ולא מאמינה במה שהיא עצמה אומרת יום ולילה: צמצום פערים.

חנין זועבי: אין פה צמצום פערים.

חנין זועבי: ומה אומר לנו הדרוויניזם החברתי הזה?

חנין זועבי: זו המדיניות שלנו, אנחנו לא אחראים, מי שיכול לשרוד, שישרוד, ומי שלא – א.

חנין זועבי: שלא ישרוד; ב.

חנין זועבי: אנחנו לא אחראים לתוצאה הזאת.

חנין זועבי: זה לא רק כשל מוסרי, זה גם כשל לוגי.

חנין זועבי: כולנו יודעים שאי-אפשר להסביר שיעור גבוה של עוני – לא מדובר בעניים פה ושם, מדובר בחלק, בלב-לבה של המציאות הכלכלית של המדינה – אי-אפשר להסביר שיעור גבוה של עוני, ואי-אפשר להסביר כאשר העוני ממוקד באוכלוסיות מסוימות, כמו החרדים והערבים, ולא לשכוח שיש הרבה יהודים לא חרדים שהם גם כן עניים, והמדיניות הזאת פוגעת בהם.

יחיאל חיליק בר: משפט סיכום, גברתי.

חנין זועבי: עכשיו, כולנו יודעים – אני מסיימת, שני משפטים אחרונים, ברשותך – כולנו יודעים שאם לא שמים למטרה להילחם בעוני, אי-אפשר למגר את העוני.

חנין זועבי: צריכים לשים מטרה.

חנין זועבי: אבל אנחנו יודעים שהממשלה הזאת לא תשים – אנחנו יודעים ששר האוצר לא ישים את מיגור העוני כמטרה משל עצמה.

חנין זועבי: לכן אנחנו צריכים להגיד – שינוי כזה אפשרי רק אחרי שמשנים את שר האוצר, אפשרי רק אחרי שמשנים את הממשלה הזאת, ומשנים את הימין הקיצוני, גם הפוליטי וגם הכלכלי.

חנין זועבי: דיבורים אחרים, אנחנו רק מאבדים בהם את הזמן.

חנין זועבי: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חברת הכנסת חנין זועבי.

יחיאל חיליק בר: מטעם סיעת הליכוד, חבר הכנסת יריב לוין, במסגרת הדיון הסיעתי, ואחריו יסכם את הדיון, כסגן השר המקשר, חבר הכנסת אקוניס.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני, שלוש דקות לרשותך.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, כבוד השרים, חברות וחברי הכנסת, הנה אנחנו שוב בריטואל הקבוע, הצעות אי-אמון על כל דבר ועניין.

יריב לוין: לפעמים נדמה שכבר יבש מעיין הרעיונות.

יריב לוין: כמעט מעתיקים האחד מהשני, מעתיקים מהשבוע שלפני – – –

מיקי רוזנטל: אתם עושים כל כך הרבה דברים טובים שאין בעיה של רעיונות.

יריב לוין: נכון, אתה יודע, חבר הכנסת רוזנטל, מי שקורא את הצעות האי-אמון ואת הנושאים שלהן לאורך זמן באמת יכול להתרשם ככה.

יריב לוין: זה משיג באמת את האפקט ההפוך, כי אתה אומר, תשמע, אם היו פה באמת בעיות כאלה שבגינן נכון לשלוח ממשלה הביתה אחרי פרק זמן כל כך קצר, בטח הייתם יודעים לציין אותן בצורה באמת מפורשת וברורה.

יריב לוין: אבל אני חושב שיש, בוא נאמר – – –

באסל גטאס: אם היית פה, היית שומע.

יריב לוין: כן, הנה אני אתן לך דוגמה, חבר הכנסת גטאס, ההצעה שאתם הגשתם, ממשלה – אתה רואה, אני זוכר אפילו בעל-פה: ממשלה שנלחמת בעניים ולא בעוני, נכון?

ג'מאל זחאלקה: נכון, נכון.

באסל גטאס: – – –

יריב לוין: נכון?

יריב לוין: הנה אתה רואה, אני זוכר אפילו בעל-פה.

יריב לוין: אתם יודעים למה אני זוכר?

ג'מאל זחאלקה: זו עובדה, אתה יודע, אי-אפשר להסתיר את זה במילים.

יריב לוין: אתם יודעים למה אני זוכר?

יריב לוין: כי זה פשוט כל כך מגוחך שאי-אפשר לא להתעלם מזה.

יריב לוין: תגידו לי, נו, ברצינות, אתם באמת חושבים שהממשלה נלחמת בעניים?

יריב לוין: שיש לה אינטרס להילחם בעניים?

יריב לוין: שהיא רוצה להנציח את העוני – –

באסל גטאס: – – – כן, כן – – –

יריב לוין: – – ובכך לפגוע בעניים כל הזמן?

יריב לוין: רבותי – –

באסל גטאס: בדיוק – – –

ג'מאל זחאלקה: – – –

ניצן הורוביץ: – – –

יריב לוין: – – בואו, חבר הכנסת, אפילו לכם, שאתם יודעים, כשאני שומע את הדברים שאתם אומרים למשל על מה שאתם מכנים הנרטיב הפלסטיני, אני לפעמים תמה עד כמה אנשים יכולים להמציא המצאות – –

חנין זועבי: אין עוני ואין פלסטינים.

יריב לוין: – – להמציא דברים שלא קיימים, למכור כל מיני סיפורים שאף אחד לא מאמין בהם, אפילו אתם, אני מודה – אני נותן לכם את הקרדיט שבסלוגן המצחיק הזה אתם לא מאמינים.

יריב לוין: אני מציע, רבותי חברי האופוזיציה, בואו נהיה רציניים, תגישו הצעות אי-אמון על נושאים אמיתיים, כאשר באמת יש סיבה אמיתית.

יריב לוין: אני חושב שהאינטרס של מדינת ישראל היום הוא בטח לא ללכת לבחירות, האינטרס הוא להעביר תקציב, במסגרת דיוני התקציב, שם דנים בכל הנושאים האלה, ובסופו של דבר להוציא את ישראל ואת כלכלת ישראל למקום טוב יותר.

יריב לוין: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת לוין.

יחיאל חיליק בר: את הדיון לפני ההצבעה יסכם סגן השר אופיר אקוניס, ולאחר מכן אנחנו עוברים מייד להצבעה על ארבע הצעות האי-אמון.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, שמענו בכובד ראש את טיעוני האופוזיציה, את טיעוני ארבע סיעות האופוזיציה ונימוקיהן בהצעות האי-אמון.

אופיר אקוניס: אנחנו שומעים את הטענות, את הטיעונים ואת הביקורת, ודוחים אותם.

אופיר אקוניס: ראשית, אדוני היושב-ראש, לטענת האופוזיציה – סיעת האופוזיציה הראשית, חבר הכנסת בר-לב, שנימק חבר הכנסת רוזנטל, על פגיעה בדמוקרטיה ובזכויות המיעוט, כפי שאמרתי לך קודם, חבר הכנסת רוזנטל, הבית הזה יכריע, אתה אחד מן המכריעים, אפשר לקיים ויכוח, הוויכוח הוא חשוב, ובסוף הוא יקבל – גם אתם וגם אנחנו – נקבל כל תוצאה שתתקבל בבית הזה.

אופיר אקוניס: אגב, מעניין אותי תמיד, אתה יודע, חבר הכנסת רוזנטל, זה מעניין, בכל פעם שאנחנו – הליכוד זוכה בבחירות ומרכיב ממשלה, כל פעם – זה קורה הרבה, לשמחתי, ב-36 השנים האחרונות – פורצים לאוויר העולם הטיעונים: הדמוקרטיה בסכנה, פגיעה בדמוקרטיה, כאילו הגה השלטון – – –

מיקי רוזנטל: אבל אתה בעצמך אמרת שאתה מתנגד.

אופיר אקוניס: – – – כאילו הגה השלטון לא ניתן לנו על-ידי הדמוקרטיה.

מיקי רוזנטל: אבל אתה עצמך אמרת שאתה מתנגד לחלק – אתה מסכים אתי, אתה מסכים אתי, אז מה עכשיו?

אופיר אקוניס: אני אמרתי לך את האמת, שגם בתוך הקואליציה יש ויכוח, יש שיח, וטוב שהוא מתקיים – – –

מיקי רוזנטל: גם אתה חושב שה-65 זאת הצעה נוראית.

אופיר אקוניס: – – – וטוב שהוא מתקיים, גם על ה-65, גם על הצעות האי-אמון וגם על אחוז החסימה.

אופיר אקוניס: וטוב שהוויכוח הזה מתקיים, וזה חלק מהמשחק הדמוקרטי.

אופיר אקוניס: אני רוצה להגיד לכם, ברוך השם, הדמוקרטיה הישראלית חיה ובועטת, היא יציבה, היא נשמת אפנו, וכך היא תישאר.

אופיר אקוניס: היא מגדלור מהדהד.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת הורוביץ, אני שמעתי גם את נימוקיך, כשאני משיב על הצעות האי-אמון אני גם מקשיב לטיעונים, ואתה רמזת רמיזה שאני חושב שרוב הציבור, כך אני מאמין, דוחה אותה והודף אותה.

אופיר אקוניס: ניסית לקשר בין מהפכות באזורנו למחאה חברתית לגיטימית במדינת ישראל.

אופיר אקוניס: יצאו לכיכרות בשבת, אמרת – – –

ניצן הורוביץ: – – –

אופיר אקוניס: שמעתי, תאמין לי.

ניצן הורוביץ: – – – בשבת הקרובה יצאו, בשבת הקרובה יצאו.

אופיר אקוניס: אין בעיה, צאו, אין לי שום בעיה עם זה, חבר הכנסת הורוביץ.

אופיר אקוניס: גם אני יצאתי בעברי להפגנות נגד ממשלות.

אופיר אקוניס: זה לגיטימי, זה חיוני, זה חשוב, אבל הניסיון של חלק מחבריך – זה בא לידי ביטוי בשיח בפייסבוק בימים האחרונים – הנה במצרים התרחשה מהפכה, בואו נעשה מהפכה גם בישראל.

אופיר אקוניס: אני מציע לכולם – – –

באסל גטאס: צריך, צריך.

אופיר אקוניס: צריך, צריך?

אופיר אקוניס: לך למצרים.

אופיר אקוניס: יש לי רעיון – –

באסל גטאס: – – –

אופיר אקוניס: – – אתה אומר שצריך מהפכה נוסח מצרים?

אופיר אקוניס: סע למצרים.

באסל גטאס: – – –

אופיר אקוניס: שמעת מה הצעתי לך?

חנין זועבי: – – –

אופיר אקוניס: או, חברת הכנסת זועבי – –

באסל גטאס: – – –

חנין זועבי: – – –

אופיר אקוניס: – – אוהבת ישראל, הציונית מספר אחת.

אופיר אקוניס: גם את יכולה לנסוע אתו למצרים.

אופיר אקוניס: את יכולה לאן שאת רוצה – – –

חנין זועבי: – – –

באסל גטאס: – – –

אופיר אקוניס: ידידי, אני לא מתנשא בכלל.

אופיר אקוניס: אני אומר לך, אני מציע לך – – –

באסל גטאס: – – –

אופיר אקוניס: אני אומר לך, אם אתה כל כך מתקנא – תסלח לי, אם אתה כל כך מתקנא במהפכה במצרים, אתה יכול לנסוע לשם.

אופיר אקוניס: אנחנו לא מונעים ממך.

אופיר אקוניס: וזו לא התנשאות, זו אמירה דמוקרטית.

אופיר אקוניס: אף אחד לא מחזיק כאן אף אחד בכוח.

אופיר אקוניס: אתה חבר בפרלמנט בזכות אנשים שהצביעו עבורך.

באסל גטאס: – – –

אופיר אקוניס: אתה חבר בכנסת הזאת בזכות אזרחי ישראל שווי זכויות שהצביעו עבורך.

אופיר אקוניס: ותאמין לי, מהיכרות אתם – – –

באסל גטאס: אז אל תתנשא.

אופיר אקוניס: זו בכלל לא התנשאות.

אופיר אקוניס: – – – מהיכרות אתם, אני אומר לך, הם רוצים לחיות בישראל, הם רוצים לחיות בדמוקרטיה הישראלית, הם נהנים לחיות כאן, הם לא היו רוצים לחיות באחת מן המדינות השכנות – –

עפו אגבאריה: – – – במולדת שלהם.

אופיר אקוניס: – – אף אחת מן המדינות השכנות.

עפו אגבאריה: זו המולדת שלהם.

אופיר אקוניס: אני רוצה דבר אחד לענות בזמן הזה, גם לחברת הכנסת זועבי וגם לך, חבר הכנסת אגבאריה, וגם לך – הטיעון הזה, שהערבים היו פה לפני היהודים, איננו נכון, חד-משמעית לא נכון.

אופיר אקוניס: אחת ולתמיד – חברת הכנסת זנדברג, את יכולה לחייך, אבל אם תלכי לספרי ההיסטוריה – – –

תמר זנדברג: – – –

אופיר אקוניס: אני אחזור – אני אחזור שוב – – –

עפו אגבאריה: – – –

אופיר אקוניס: אני אחזור שוב, וזה נרשם ב"דברי הכנסת".

אופיר אקוניס: אני אחזור על זה: הערבים לא היו פה לפני היהודים.

אופיר אקוניס: זוהי עובדה היסטורית שאין עליה מחלוקת.

אופיר אקוניס: ההתיישבות היהודית כאן, ירושלים היא בירת ישראל 3,000 שנה.

אופיר אקוניס: מעולם לא הייתה בירה של שום מדינה ערבית שהייתה קיימת בארץ-ישראל המערבית.

באסל גטאס: – – –

אופיר אקוניס: בארץ-ישראל המערבית יש רק מקום למדינה אחת והיא מדינת ישראל.

אופיר אקוניס: והיא מדינת ישראל.

אופיר אקוניס: אני יודע שקשה לכם לקבל את זה, אבל אני בטוח – – –

תמר זנדברג: – – –

אופיר אקוניס: – – – אני בטוח שבמאמץ גדול אתם תקבלו את זה.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, כיוון שנשאלתי היכן נולד אבא שלי אני אענה לך.

אופיר אקוניס: אבא שלי נולד בתל-אביב.

אופיר אקוניס: הוא, מה לעשות – תראה, לא הלך לך.

אופיר אקוניס: לא הצלחת עם השאלה.

אופיר אקוניס: אבא שלי נולד בתל-אביב, ברוך השם.

אופיר אקוניס: אבא שלי נולד בתל-אביב.

אופיר אקוניס: אני אספר לך איפה נולדו סבות סבותיו של העם היהודי – פה, על הגבעה הזאת.

אופיר אקוניס: בירושלים, בחברון, בצפת, בטבריה, בשילה, בשומרון וביהודה.

אופיר אקוניס: זוהי מולדתו של העם היהודי.

אופיר אקוניס: יש לכם על זה ויכוח היסטורי?

אופיר אקוניס: אני מוכן לקיים אתכם ויכוח היסטורי בכל שעה.

אופיר אקוניס: אה, עכשיו תגיד גם שהיה יישוב בתל-אביב, יישוב ערבי בתל-אביב לפני.

אופיר אקוניס: מה לעשות, יש לך פה מועמד – חבר הכנסת הורוביץ, תגיד לידידך שבתל-אביב, העיר העברית הראשונה, לא היה שום יישוב ערבי לפני כן.

אופיר אקוניס: תל-אביב–יפו.

אופיר אקוניס: אגב, גם יפו הייתה יישוב שהיה בו רוב יהודי הרבה לפני שהיה בו רוב ערבי.

אופיר אקוניס: תבדוק.

אופיר אקוניס: אני אומר לך.

אופיר אקוניס: תאמין לי.

אופיר אקוניס: אם אני אטעה, אדוני היושב-ראש, אני מוכן לבוא לדוכן הזה ולהודות בטעותי.

אופיר אקוניס: כיוון שאין שום מקום לספק בעניין הזה, אני לא צריך לחזור לדוכן הזה.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, בעניין הכלכלי.

אופיר אקוניס: אחרי שמיצינו את הוויכוח ההיסטורי מי היה כאן קודם, כן?

אופיר אקוניס: אגב, זה לא אומר שאי-אפשר לחיות ביחד היום.

אופיר אקוניס: זה לא אומר את זה.

אופיר אקוניס: ואני מציע לכם לעשות מאמצים בציבור שלכם, לבקש מהם.

אופיר אקוניס: בעצם אתם לא צריכים לבקש, כי הם רוצים בזה, לחיות כאן ביחד.

אופיר אקוניס: ביחד.

אופיר אקוניס: לא האחד על חשבון השני; האחד לצד השני.

אופיר אקוניס: וזוהי משנתו של האיש שאני למדתי ממנו, זאב ז'בוטינסקי, שכתב את זה לפני מאה שנה.

אופיר אקוניס: האחד לצד השני ולא האחד על חשבון השני.

אופיר אקוניס: עכשיו בעניין הכלכלי, אדוני היושב-ראש.

אופיר אקוניס: אה, אני מבין שאני יכול לסיים אבל אני רוצה בעניין הכלכלי.

יולי יואל אדלשטיין: תשאיר משהו לפרק הבא.

יולי יואל אדלשטיין: היסטוריה.

אופיר אקוניס: בהיסטוריה, אני חושב, מיצינו את הוויכוח.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, הישגי הממשלה קצרת הימים הללו הם כבר רבים.

אופיר אקוניס: אני מניח שיהיה לנו זמן גם לדון בזה בהצעת האי-אמון בשבוע הבא וגם בדיון החשוב שיזמה סיעת העבודה, ב-40 חתימות, שיתקיים בשבוע הבא.

אופיר אקוניס: ואז, חבר הכנסת בן-אליעזר, חבר הכנסת מרגלית, יושב-ראש ועדת הכלכלה ברוורמן, תקבלו תשובות אחת לאחת על הטיעונים הכלכליים שלכם.

אופיר אקוניס: אני קורא לסיעות הבית לדחות את הצעות האי-אמון.

אופיר אקוניס: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה מאוד לסגן השר אופיר אקוניס.

יולי יואל אדלשטיין: אני מבקש מחברי הכנסת לשבת, לרבות השרים.

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו נעבור להצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: ההצבעה הראשונה היא על הצעת האי-אמון של סיעת העבודה: ממשלה שפוגעת ביסודות הדמוקרטיה ובזכויות המיעוט.

יולי יואל אדלשטיין: המועמדת להרכיב את הממשלה היא חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 1 בעד הצעת סיעת העבודה להביע אי-אמון בממשלה – 46 נגד – 58 נמנעים – אין הצעת סיעת העבודה להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 46 בעד, 58 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת האי-אמון מטעם סיעת העבודה לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: המדיניות הכלכלית והחברתית של הממשלה – יהדות התורה ומרצ.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת ישראל אייכלר.

יולי יואל אדלשטיין: בהצלחה, חבר הכנסת אייכלר.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 2 בעד הצעת סיעות יהדות התורה – מרצ להביע אי-אמון בממשלה – 46 נגד – 59 נמנעים – אין הצעת סיעות יהדות התורה – מרצ להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 46 בעד, 59 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת הסיעות יהדות התורה ומרצ לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, ההצעה הבאה היא: שר האוצר מפקיר את השכבות החלשות ומעמד הביניים, מקצץ בקצבאות, מעלה מסים למשפרי דיור ומדרדר מאות אלפי משפחות אל מתחת לקו העוני.

יולי יואל אדלשטיין: המציעה היא סיעת ש"ס והמועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת אריה דרעי.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 3 בעד הצעת סיעת ש"ס להביע אי-אמון בממשלה – 46 נגד – 50 נמנעים – אין הצעת סיעת ש"ס להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 46 בעד, 60 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי גם הצעת סיעת ש"ס לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: ממשלה שנלחמת בעניים ולא בעוני – בל"ד, רע"ם-תע"ל-מד"ע וחד"ש.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 4 בעד הצעת סיעות רע"ם-תע"ל-מד"ע–חד"ש–בל"ד להביע אי-אמון בממשלה – 47 נגד – 60 נמנעים – אין הצעת סיעות רע"ם-תע"ל-מד"ע–חד"ש–בל"ד להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 47 בעד, 60 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי גם הצעת האי-אמון מטעם סיעות בל"ד, רע"ם-תע"ל-מד"ע וחד"ש לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הכנסת דחתה את הצעות האי-אמון בממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה ליושב-ראש ועדת הכנסת, חבר הכנסת צחי הנגבי.

יולי יואל אדלשטיין: אין צורך בהצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה קצרה.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן אנחנו חוזרים לחקיקה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

): אדוני היושב-ראש, אני מודיע בזאת על חילופי אישים בוועדות.

): מטעם סיעת יש עתיד – בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות, במקום חבר הכנסת שמעון סולומון תכהן חברת הכנסת עדי קול; בוועדת הכספים, במקום חברת הכנסת עדי קול יכהן חבר הכנסת שמעון סולומון.

): ועדת הכנסת קבעה בישיבתה היום את הוועדות הבאות לדיון בהצעות כדלקמן: ועדת החוקה, חוק ומשפט תדון בהצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון – שינוי שיטת הממשל), הצעת חבר הכנסת רונן הופמן, לשם הכנתה לקריאה ראשונה.

): ועדת החינוך, התרבות והספורט תדון בהצעות לסדר-היום בנושא: יום הנוער והצעירים, הצעות חברי הכנסת חנין זועבי, אברהם מיכאלי, יפעת קריב, גילה גמליאל, מרדכי יוגב, מוחמד ברכה ועיסאווי פריג'.

): תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: הודעת סגן מזכירת הכנסת.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, הודעה.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק משק החשמל (תיקון מס' 11), התשע"ג–2013, שהחזירה ועדת הכלכלה.

נאזם בדר: החלטת ועדת הכספים לגבי צו תעריף המכס והפטורים ומס קנייה על טובין (תיקון מס' 13), התשע"ג–2013.

נאזם בדר: החלטת ועדת החוץ והביטחון בדבר פיצול הצעת חוק לשינוי סדרי עדיפויות לאומיים (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנים 2013 ו-2014), התשע"ג–2013, שמספרה מ/768, לפי סעיף 84(ב) לתקנון הכנסת.

נאזם בדר: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, סגן המזכירה.

יחיאל חיליק בר: [מס' מ/773, פ/409/19; "דברי הכנסת", חוב' י"ח, עמ' 2537; נספחות.

יחיאל חיליק בר: ]

יחיאל חיליק בר: אנחנו ממשיכים בחקיקה ועכשיו אנחנו עוברים להצעת חוק קביעת הזמן (תיקון מס' 3), התשע"ג–2013, קריאה שנייה ושלישית.

יחיאל חיליק בר: תציג את הצעת החוק יושבת-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה, חברת הכנסת מירי רגב.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, גברתי.

מירי רגב: כבוד היושב-ראש, תודה לך, חברי הכנסת, שרים, אני מתכבדת להביא בפניכם את הצעת חוק קביעת הזמן, התשע"ג–2013, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

מירי רגב: הצעת חוק זו היא מיזוג של הצעת חוק ממשלתית והצעת חוק פרטית שיזם חבר הכנסת ניצן הורוביץ עם קבוצת חברי הכנסת.

מירי רגב: חוק קביעת הזמן, התשנ"ב–1992, קובע כי שעון הקיץ בישראל יסתיים ביום ראשון הראשון שאחרי 1 באוקטובר בשעה 02:00.

מירי רגב: הצעת החוק שלפנינו מבקשת להאריך את תקופת שעון הקיץ עד יום ראשון האחרון שבחודש אוקטובר בשעה 02:00, וכך תקופת שעון הקיץ בישראל תוארך בשלושה שבועות לפחות לעומת המצב הקיים.

מירי רגב: התיקון המוצע מעגן את המלצות הוועדה המקצועית לבחינת ההסדרים למשך התקופה הראויה להפעלת שעון הקיץ שמינה שר הפנים גדעון סער בחודש אפריל, בראשותו של מר שמואל אבואב, ובהשתתפות נציגים מהאקדמיה, תעשיינים, נציגי עובדים, נציגי ציבור ונציגי משרדי הממשלה.

מירי רגב: ממסקנות הוועדה הציבורית כפי שהוצגו בפני ועדת הפנים עולה כי קיימת הסכמה רחבה שהארכת שעון הקיץ תיטיב עם הציבור והמשק הישראלי.

מירי רגב: התאמת מועדי השעון אל מול מדינות אירופה היא מהלך שיש בו תרומה לפעילות הכלכלית של המשק בישראל.

מירי רגב: בנוסף, שעת האור הנוספת מעודדת פעילות תרבות ופנאי משפחתית וקהילתית בקרב כלל הגילאים, ובדגש על ילדים ונוער.

מירי רגב: על-פי מסקנות הוועדה, הארכת שעון הקיץ תתרום לכלכלת ישראל.

מירי רגב: תרומה זו נאמדת על-ידי משרד הכלכלה ב-330 מיליוני שקלים בשנה.

מירי רגב: אחת המסקנות החשובות ביותר שהוצגו לוועדת הפנים במהלך הדיונים היא ששעת האור הנוספת תביא לכך שרמת הבטיחות בדרכים תצמצם את מספר תאונות הדרכים.

מירי רגב: המחלוקת העיקרית שהוצגה בפני הוועדה – השפעת שעון הקיץ על הציבור הדתי.

מירי רגב: אני רוצה להדגיש כי אנחנו רואים חשיבות רבה בציבור הדתי, ואין לנו שום כוונה לפגוע בתפילות של הציבור הדתי, וודאי שלא לפגוע בהלכה.

מירי רגב: יחד עם זאת, הוועדה הציבורית מצאה, לאחר התייעצות עם קשת רחבה של רבנים וגורמי דת, כי סוגיית הארכת שעון הקיץ איננה סוגיה הלכתית.

מירי רגב: הקושי העיקרי שהוצג הוא, שמכיוון שתפילת שחרית מסתיימת בשעה מאוחרת, אנשים עשויים לאחר לעבודה.

מירי רגב: לעניין זה מצאו פתרון גם בהלכה – בכך שחוק שעות עבודה ומנוחה מאפשר לכל עובד להתפלל במקום עבודתו.

מירי רגב: כמו כן, חברי הכנסת הדתיים דיברו על יום כיפור.

מירי רגב: ואני רוצה להבהיר לכולם שרובנו יהודים מאמינים שצמים ביום כיפור.

מירי רגב: ולא יקרה כלום אם תהיה לנו שעה נוספת של צום, אם יש כל כך הרבה תועלות בחוק כזה – במניעת תאונות דרכים, בכך שיהיה יותר זמן ודגש של האימא להיות עם הילדים שלה אחר הצהריים, בכך שיהיה זמן איכות למשפחה, למשק מבחינה כלכלית.

מירי רגב: לכן אני מבקשת מחברי הכנסת, למרות ההסתייגויות שיוצגו כאן, להביא לכך שהחוק הזה יאושר בקריאה שנייה ושלישית, ובכך להיטיב עם אזרחי המדינה.

מירי רגב: תודה רבה לכם.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חברת הכנסת רגב.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים למסתייגים.

יחיאל חיליק בר: ראשון המסתייגים, מיהדות התורה, חבר הכנסת אורי מקלב.

יחיאל חיליק בר: נמצא?

יחיאל חיליק בר: נוכח?

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת מקלב, אתה רוצה להסתייג?

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת משה גפני.

יחיאל חיליק בר: ואחריו – חבר הכנסת יעקב אשר.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: לרשותך עד 25 דקות.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, כשאנחנו באים לדבר על קביעת שעון הקיץ, אין לי ספק שמייד חושבים – ויש איזה מיתוס – שהציבור החרדי מתנגד לשעון הקיץ מסיבות הלכתיות, או שיש משהו הלכתי בשעון הקיץ.

אורי מקלב: שעון הקיץ הוא קביעת סדר-היום של האנשים לפי השעון.

אורי מקלב: בשונה מכל העולם, שכמעט אין משמעות אצלו לנושא של שקיעה וזריחה, העם היהודי, מאז ומתמיד, קובע את זמנו – העם היחיד שקובע את זמנו, תפילותיו, הליכותיו, ההתנהגות שלו – לפי זמני תחילת היום וסוף היום.

אורי מקלב: כרוכות בזה הרבה הלכות, התנהלות, תפילות, דברים הלכתיים שונים יש בשעון הקיץ, מכיוון שהוא תלוי בשעות היום והלילה.

אורי מקלב: אבל הציבור החרדי לא התנגד מהסיבות שלו.

אורי מקלב: לשעון הקיץ יש גם הרבה יתרונות לציבור החרדי.

אורי מקלב: כולם חושבים שהבעיה בציבור החרדי הייתה בגלל יום כיפור.

אורי מקלב: לציבור החרדי חשובה בערב יום כיפור עוד שעה, הרבה יותר מכך שביום כיפור הצום יתארך לו בעוד שעה.

אורי מקלב: הציבור החרדי, הציבור הדתי, צם בשבעה-עשר בתמוז עד שעה הרבה יותר מאוחרת מאשר ביום כיפור.

אורי מקלב: הוא יצום בעוד שבוע – והלוואי שלא, שייבנה בית-המקדש – בצום תשעה באב, עד שעה הרבה יותר מאוחרת מכל צום.

אורי מקלב: הדאגה הייתה לציבור, לעם.

אורי מקלב: כפי שידוע, וכפי שהסקרים מראים, וכפי שידוע לכולם, רוב הציבור בישראל צם.

אורי מקלב: קשה לו יותר לצום כשהוא ער עוד שעה.

אורי מקלב: כולם אומרים, מה משנה שעון קיץ לגבי הצום, הרי לכולם זה 25 שעות?

אורי מקלב: היום הוא 25 שעות, אז מה זה משנה אם זה בשעה כזאת או בשעה כזאת?

אורי מקלב: ודאי שזה משנה.

אורי מקלב: זה משנה מתי קמים.

אורי מקלב: אם נניח קמים ב-07:00 והיינו צריכים לצום עד 17:00, קמים ב-07:00 וצמים עד 18:00, זה עוד שעה של ערות ועוד שעה של צום.

אורי מקלב: אבל זו גם כן לא הבעיה.

אורי מקלב: מכיוון שבשעון הקיץ הזה לא מדובר על יום כיפור – התאריך הרבה יותר מאוחר – כשאנחנו באים להאריך את שעון הקיץ עד סוף אוקטובר.

אורי מקלב: כבר אין הבעיה של דווקא כשאנחנו מדברים על הציבור החרדי.

אורי מקלב: נעזוב רגע את הציבור החרדי.

אורי מקלב: אנחנו מדברים על תהליך קבלת ההחלטות.

אורי מקלב: הממשלה הזו, ברדיפה ובהתנהלות של תחרות בין שר לשר מי מביא רפורמה יותר מהירה, יותר שטחית, בלי שרואים את כל ההשלכות מסביב, במקרה הזה זה מראה על חוסר משילות, על חוסר אחריות, על חוסר היגיון.

אורי מקלב: איך יכול להיות שממשלה – בכל אופן מפלגה, שהיא מפלגת השלטון, שהביאה לחקיקה לפני כמה חודשים, לאחר ועדת מומחים, שעון קיץ, שינוי שעון קיץ – מביאה אחרי כמה חודשים שינוי נוסף?

אורי מקלב: שעון קיץ, קביעת זמנים זה דבר של מה בכך?

אורי מקלב: זה דבר שנעשה בקריאה שנייה ושלישית בתוך שלושה ימים?

אורי מקלב: כמה השלכות יש לקביעה של שעון קיץ?

אורי מקלב: קבעתם כבר את שעון הקיץ.

אורי מקלב: לא זו אף זו, הולכים ומשנים את זה.

אורי מקלב: כמה זמן?

אורי מקלב: שלושה חודשים לפני תאריך התחילה של השעון.

אורי מקלב: לוחות שנה כבר יצאו, הודפסו.

אורי מקלב: אנשים כבר קבעו לוח טיסות, טיסות המשך.

אורי מקלב: אנשים קבעו אירועים כאלה ואחרים שתלויים באור יום ובאור לילה.

אורי מקלב: אנחנו במחי יד הולכים לאשר את זה.

אורי מקלב: וצריך להסתכל לעבר, איפה האחריות והמשילות כלפי ועדה, שהייתה ועדה משותפת בכנסת, ועדה מכל חלקי הבית, כדי לגרום ליציבות בשעון הקיץ; לא לגרום לכך ששעון הקיץ יתנדנד וישתנה משנה לשנה.

אורי מקלב: למה בא שר הפנים עכשיו ולוקח את זה באופן הכי קיצוני?

אורי מקלב: ויבוא שר הפנים הבא בקדנציה הבאה ויחזיר את זה שוב הפעם.

אורי מקלב: הולכים וגורמים לאנשים השלכות ממשיות בתהליך החיים השוטפים, ומשנים את זה שלושה חודשים לפני תאריך התחילה כשכולם כבר יודעים.

אורי מקלב: אני לא מדבר על נזקים, על השלכות מעשיות, גם הכשלות שיש.

אורי מקלב: אם בלוחות שנה הודפס כבר שמוצאי-שבת בשעה 18:30, ובסוף יתברר שזה 19:30.

אורי מקלב: אדם מסתכל בלוח ויראה שמוצאי השבת, יציאת השבת ב-18:30.

אורי מקלב: אנחנו היום משנים את כללי המשחק תוך כדי המשחק, ומביאים היום שם אחר.

אורי מקלב: אבל היה מרשים ביותר – הרשימו אותי היציאה וההכרזה של ראש הממשלה בפתיחת ישיבת הממשלה מלפני שבועיים.

אורי מקלב: הוא אמר: הבאנו אור לישראל.

אורי מקלב: לאחר משה רבנו שיש לנו כשר האוצר, מגיע – לא סתם – מגיע ראש הממשלה כיהושע, שעוצר את השמש.

אורי מקלב: מישהו גילה את אמריקה, שיש שמש, ויש שעון, ואפשר להזיז אותו, ואנחנו מביאים, לאחר 65 שנה – מביאים אור לישראל.

אורי מקלב: זה המסר?

אורי מקלב: זה האחריות שיש?

אורי מקלב: זה הרצף השלטוני שיש?

אורי מקלב: אבל אי-אפשר להתעלם מהשותפים בקואליציה.

אורי מקלב: הצליחו – אין חרדים בממשלה הזאת, אז אפשר לעשות הכול, דברים שהיו הגיוניים לא בגלל ציבור חרדי, אלא דברים שעשו סדר בנושא.

אורי מקלב: בדברי ההסבר אני רואה שהפעלת שעון הקיץ היא כי במדינות אירופה וצפון אמריקה וכן ברוב מדינות האזור מופעל שעון קיץ מתחילת חודש אפריל עד סוף אוקטובר, נובמבר.

אורי מקלב: אנחנו כמו מדינות אירופה?

אורי מקלב: לפני שמתחשבים בציבור מסוים – אנחנו לא מדינה שטופת אור ושמש?

אורי מקלב: שעות היום שלנו הן מהמעטות במדינות אירופה, מהמצומצמות במדינות אירופה.

אורי מקלב: כמה שמדינות אירופה יותר צפוניות ככה אור היום יותר ארוך; וככל שאור היום הוא יותר ארוך ככה להזיז שעון קיץ – ההשלכות הן מועטות.

אורי מקלב: אנחנו היום מדברים על הזזת שעון קיץ עד סוף נובמבר, כשזריחת השמש תהיה בלא מעט ימים חמש או ארבע דקות לפני 07:00.

אורי מקלב: מה הרווחת בשעון הקיץ, שקמים בחושך?

אורי מקלב: שמקשים על אנשים רבים את תפילותיהם?

אורי מקלב: אין התחשבות?

אורי מקלב: שום התחשבות בהם?

אורי מקלב: יש לזה השלכות על ציבור לא קטן; על ציבור גדול, על ציבור שתלוי, בגלל ימי העבודה שלו, מקום העבודה שלו, בשעון ובזמן התפילה, שהם פחות גמישים ופחות מתחשבים.

אורי מקלב: ולו רק בגלל זכויות האזרח, חופש הפולחן, חופש הדת, לתת לציבור – לא לציבור שהוא מאוד מאוד קטן ושולי, ציבור מרכזי, ציבור שצריך להתמודד בין כך ובין כך עם קבלת עבודה, להתקבל לעבודה.

אורי מקלב: ומגיע סגן שר הדתות ומוצא תשובה לעניין; הוא אומר: אני בחוק אכניס – אני אפטור את אותו עובד מלבוא לעבודה, או אתן לצאת באמצע העבודה ולהתפלל.

אורי מקלב: זאת אומרת, אם יש עד היום סיבות לא מעטות שלא מקבלים אותו לעבודה, תהיה עוד סיבה למה לא לקבל לעבודה – כי הוא יוצא באמצע היום.

אורי מקלב: דברים הזויים.

אורי מקלב: יש גשר שבור, בונים בית-חולים מתחת לגשר.

אורי מקלב: וכל הבקשה על מה?

אורי מקלב: ומה הרווח הגדול?

אורי מקלב: באותה מפלגה, שהיא היום היחידה שצריכה להגן על הציבור הזה, ואולי גם היה חבר כנסת אחד שניסה להגן – איך השתיקו אותו, לא היו מוכנים לקבל לא את ההצעה הזאת ולא את ההצעה של חבר הכנסת קלפה, שאמר: אני מייצג עובדים, אנשים מהקיבוצים הדתיים, אנשים עובדי כפיים, מאוכלוסיות מוחלשות, שקמים בבוקר מוקדם ויוצאים לעבודה והם לא יוכלו לצאת, ויש לשמור עליהם, זה מקשה עליהם מאוד – רק בשביל הקושי לבד – לא מתחשבים.

אורי מקלב: אבל אנחנו צריכים להסתכל על צורת המשילות.

אורי מקלב: באים ומבשרים לעם ישראל: הקמנו ועדה, והוועדה הייתה ועדה חשובה, והיא החליטה, בדקה את זה ועשתה את זה.

אורי מקלב: כמה ועדות הקימו?

אורי מקלב: איזה עוד מדינה הקימה כל כך הרבה ועדות לשעון קיץ?

אורי מקלב: זאת הוועדה החמישית או השישית לשעון קיץ.

אורי מקלב: מה זה, ועדות שונות, ועדות מומחים – המומחים הקודמים לא היו מומחים.

אורי מקלב: כל אחד הציג, המומחים בדקו את זה.

אורי מקלב: לא ניכנס אם יש השפעות או אין השפעות; באופן הפרקטי, הדבר הברור, אין מי שחולק שיציבות בשעון קיץ, בזמנים, צריכה להיות, שזה אלף-בית בהתנהלות של מדינה, של מערכות.

אורי מקלב: לא קל וחומר במדינה יהודית, שיש אוכלוסייה מאוד מאוד גדולה שמשנים לה הדברים האלה, שזה לא דברים שהם רק זמן אור וזמן חושך – ההשלכות הרבה יותר עמוקות.

אורי מקלב: אז ככה, במחי יד?

אורי מקלב: זה נקרא רצף, שהמדינה היא זאת שהחליטה לפני כמה חודשים היום באה ומשנה את זה?

אורי מקלב: וגם לא מוצאת לנכון אפילו להתאפק – אחיל את זה בעוד שנה וחצי?

אורי מקלב: הכול בשביל הספינים?

אורי מקלב: כל מה שמנחה את כולם זה רק איך אני איראה, איך אני אוצג – השר הזה עושה איזו רפורמה ומציג אותה, גם אני צריך לעשות משהו.

אורי מקלב: איך אני יכול לעשות?

אורי מקלב: בדברים מהותיים אי-אפשר – בשעון הקיץ מישהו חידש.

אורי מקלב: זאת אומרת, עד עכשיו לא היו הדברים האלה, אף אחד לא ידע שאפשר להמשיך את שעון הקיץ עד סוף נובמבר, חידוש ירד לעולם, ראש הממשלה מביא אור לישראל.

אורי מקלב: שר הפנים בא ואומר: אני הקמתי ועדה של מומחים, והנה, יש לנו שעון קיץ ואור לישראל.

אורי מקלב: תשילו, תורידו את הכיפה משעון הקיץ.

אורי מקלב: הציבור החרדי, רובו או כולו, יש לו מכך הרבה הרבה יתרונות: זמן קריאת שמע, זמן תפילה, זמן כניסת השבת, הרבה חגים, חול-המועד, שזה מאוד אקוטי בדבר הזה.

אורי מקלב: את אף אחד זה לא מעניין, אין שיקול דעת, אין שום דבר – אין מערכת איזונים.

אורי מקלב: וללכת לעשות את זה – איפה נשמע שחוק כזה משמעותי, אקוטי כל כך, הולכים ועושים אותו בתקופה כל כך קצרה?

אורי מקלב: איך יכול להיות דבר כזה?

אורי מקלב: הרי יש כאן הרבה שנוסעים, שיודעים מה נקרא הזמנה, מה נקרא לתכנן לוחות זמנים, תאריכים, פגישות, אירועים, כמה חודשים קודם.

אורי מקלב: לכן, אדוני היושב-ראש, ההתנגדות שלנו, ובכל אופן ההסתייגויות שלנו לחוק, נבעו מזה שככה לא מנהלים מדינה, ככה לא קובעים שעון קיץ, ככה זה לא נקרא רצף שלטוני, ככה לא פוגעים באנשים, באזרחי מדינת ישראל, שבאים ואומרים: אתם פוגעים בי.

אורי מקלב: יש כאן פגיעה, פגיעה בזכויות מינימליות, לא בגלל נוחות.

אורי מקלב: במערכת האיזונים – מדברים אתנו על האימהות; וכי אנחנו לא יודעים מה זה ילדים, ולא יודעים מה זה אימהות, ולא יודעים שיש עוד שעה?

אורי מקלב: יודעים בדיוק את האפשרויות בחודשים האלה, שהימים האלה מאוד מאוד מאוד חמים, שההשפעה תהיה גדולה בחלק מהימים.

אורי מקלב: אבל איפה מפלגת הבית היהודי, היחידים שנמצאים בתוך הממשלה?

אורי מקלב: אפילו ערעור הם לא מסוגלים לעשות, אפילו תהליך אחד – לעצור אותו, לקבוע בו מסמרות, לקבוע הסתייגויות; שום דבר אי-אפשר?

אורי מקלב: לא נמצאים, לא מעניין, אין שום זכות עמידה, אין יכולת עמידה, אין עמוד שדרה.

אורי מקלב: כשמנסים לעשות משהו יש מישהו שמשתיק, וככה ממשיכים הלאה.

אורי מקלב: לכן, אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אנחנו הגשנו את ההסתייגויות האלה.

אורי מקלב: אנחנו חושבים, ודאי לעת עתה, וודאי לא מבחינות הלכתיות – לא שיש איזו קדושה בשעון – לשעון יש השלכות, מה שבאמת מייחד אותנו מאוד, וטוב שכך, ולכן אנחנו מבקשים להצביע ולתמוך בהסתייגויות שלנו.

אורי מקלב: תודה רבה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת מקלב.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת משה גפני, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת יעקב אשר, ואחריו – חבר הכנסת ישי.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת גפני, יש לך עד 25 דקות, אתה לא חייב להשתמש בכול.

אורי מקלב: שימשתי דוגמה.

יחיאל חיליק בר: אתה שימשת דוגמה למופת אפילו, לא סתם.

יחיאל חיליק בר: נכון.

דוד רותם: לגפני 25 דקות – – –

יחיאל חיליק בר: אתה אומר שאני עוד אצטרך לעצור אותו.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, קודם כול, אתחיל בזה ששעון קיץ איננו נושא דתי.

משה גפני: הוא לא נושא דתי, הוא לא נושא שקשור לעניין הזה.

משה גפני: בתחילת הדרך, לפני כמה שנים, ניסו להפוך את זה למאבק של דתיים וחילונים.

משה גפני: זה לא מאבק כזה.

משה גפני: זה לא קשור לנושא.

משה גפני: יש בציבור שאיננו דתי שמתנגדים לשעון קיץ ויש בציבור הדתי שתומכים בשעון קיץ.

משה גפני: אני תומך בשעון קיץ, אני חושב שזה דבר טוב.

משה גפני: התקיימו על העניין הזה דיונים, וכמובן, בסופו של דבר התקבל העניין של שעון קיץ בחקיקה.

משה גפני: בהתחלה זה לא היה בחוק, זה היה בהתנהלות של שר הפנים.

משה גפני: זה גובש לכלל חוק שהגיעו בו להסכמה מקיר לקיר בכנסת.

משה גפני: אמרו: בואו נפסיק כל שנה לדון בעניין הזה; זה גם יוצר נטל על האזרחים, מכיוון שאנשים לא יודעים – אדם קובע חתונה – מה התאריך, מתי השקיעה, מתי הזריחה.

משה גפני: כל הדברים הללו יוצרים בעיה מבחינת השעון, ואז הוחלט ללכת לחקיקה.

משה גפני: אני זוכר שישבנו, ישבנו חבר הכנסת דוד אזולאי, חבר הכנסת חיים אורון, אופיר פינס היה שר הפנים, אני גם ישבתי – ישבנו שם בקרוון, היו קרוונים.

משה גפני: אתם, החדשים, לא זוכרים את זה מכיוון שיש בניין חדש, אבל פעם ישבנו שם בקרוונים, היה צפוף, והגענו להחלטה על שעון הקיץ; החלק הראשון שלו הוא התאריך העברי והחלק השני הוא התאריך הלועזי, והייתה הסכמה.

משה גפני: הצבענו על זה במליאה ואמרנו: מכאן ואילך חסל סידור שעון קיץ, אין יותר דיונים בעניין הזה.

משה גפני: מתברר שבכל זאת אנחנו מדינה מזרח-תיכונית, ובמזרח התיכון נעשים שינויים מפעם לפעם.

משה גפני: יש שינויים כאלה ויש שינויים אחרים והחליטו גם את זה לשנות, אחרי שהייתה הסכמה, ואמרנו – כבר אין ויכוח.

משה גפני: אי-אפשר בלי זה, כנראה – – –

ישראל אייכלר: כיכר השעון.

משה גפני: כן.

משה גפני: אי-אפשר בלי זה, ובסדר, הוגשו הצעות חוק פרטיות, ונכנס שר פנים חדש, ושר הפנים החדש הקים ועדה כדי להחליט על שעון הקיץ.

משה גפני: והוועדה מורכבת מכל חלקי האוכלוסייה.

משה גפני: בראשה עמד מנכ"ל "אור ירוק", שמואל אבואב, איש רציני, ועוד תשעה חברים, נדמה לי, כולם מייצגים את כל גוני קשת הציבוריות הישראלית.

משה גפני: לא בדקתי אם יש שם בוועדה הזו – האם היה נציג ערבי?

משה גפני: יכול להיות, אבל לא בדקתי.

משה גפני: דוד, היה נציג ערבי בוועדה הזו?

דוד אזולאי: – – – אבל פרסמו בעיתונות הערבית על שעון הקיץ, ובעיתונות החרדית לא.

אורי מקלב: אחמד טיבי אומר – – –

משה גפני: הבנתי.

משה גפני: לא היה נציג ערבי בוועדה הזו, ושעון הקיץ נוגע גם לציבור הערבי, למיטב זיכרוני.

משה גפני: פורסמו מודעות בעיתונות הערבית, אבל לא היה חבר בוועדה.

משה גפני: עכשיו, אני חשבתי שזה ברור ומובן מאליו שכאשר יש עשרה חברים יהיה גם נציג של הציבור החרדי.

משה גפני: אם לא נציג של הציבור החרדי, אז לפחות רב.

משה גפני: ציוני דתי, אבל רב, שיגיד גם כן בעניין הזה.

משה גפני: בכל אופן זה נוגע לכניסת השבת, לצאת השבת, לתפילת שחרית, להנץ החמה.

משה גפני: לא היה.

משה גפני: לא היה.

משה גפני: ואני די השתוממתי על העניין הזה, מכיוון שלמה לא?

משה גפני: הרי בסדר, הרי גם אם הוא יביע עמדה אחרת, הוא יהיה אחד מתוך עשרה, זה לא משהו קריטי, אבל שיביע את עמדתו; לא שהוא יוזמן לוועדה כדי לומר, כמו כל אחד אחר, שיהיה חלק מהוועדה.

משה גפני: אבל לא, לא היה.

משה גפני: לא היה והתוצאות היו ברורות.

משה גפני: וכפי שאמר חברי, חבר הכנסת מקלב, באותם שבועות שעליהם אנחנו מדברים, הרי אין הבדל בין שעון הקיץ שהיה עד עכשיו לבין שעון הקיץ המוצע עכשיו בחוק, מעבר לנושא של אוקטובר, בעיקר כמה שבועות שהם שבועות קריטיים לגבי תפילת שחרית.

משה גפני: תפילת שחרית, אני מתפלל תפילת שחרית בשעה כזו שזה לא משנה שום דבר.

משה גפני: באותה שעה זה יום, זה כבר אחרי הנץ החמה, וזה בסדר גמור.

משה גפני: לא חשוב.

משה גפני: לא חשוב, תבוא אלי למניין בסוף, חבר הכנסת רותם?

משה גפני: אה, אתה ירושלמי, אתה לא יכול.

דוד רותם: אני אנטי-דתי.

משה גפני: עזוב את האנטי-דתי עכשיו.

משה גפני: עכשיו אני מדבר לגבי – אבל אדם, ניקח ליכודניק רגיל, דתי, שהולך לעבוד במפעל וצריך להגיע לעבודה בשעה 06:30.

משה גפני: לא חרדי.

משה גפני: ליכודניק, סתם דוגמה, הוא לא חייב דווקא להצביע ליכוד.

קריאה: – – –

משה גפני: כן, אפילו ב-07:00.

משה גפני: עכשיו, הוא לא יכול להתפלל כי הנץ החמה באותם שבועיים ואולי קצת יותר, זה ב-06:55.

משה גפני: הוא לא יכול.

משה גפני: ואז ביקשנו וגם הגשנו הסתייגות על העובדה הזאת שבאותם שבועיים, באותו פרק זמן שבו אכן הוא לא יכול להתפלל תפילת שחרית, שהוא יוכל לאחר לעבודה והוא ישלים את הזמן הזה, חצי שעה, בסוף היום.

משה גפני: ואנחנו מבקשים מהכנסת שתתמוך בהסתייגות הזו.

משה גפני: לא, חס וחלילה – האוצר כמובן אמר מייד שזו הסתייגות תקציבית.

משה גפני: זו לא הסתייגות תקציבית.

משה גפני: הוא יבוא לעבודה, אבל את פרק הזמן הזה שבו הוא מתפלל תפילת שחרית, הוא ישלים בסוף היום.

משה גפני: לכן לפי דעתנו זו לא הסתייגות תקציבית, ואם ההסתייגות תעבור ברוב של פחות מ-50 חברי כנסת, לדעתנו זה בסדר.

משה גפני: רק צריך את הרוב.

משה גפני: אין היום רוב כזה מעניין בכנסת שתומך בדברים רציניים.

משה גפני: זה ישתנה, אבל כרגע עוד יש בעיה.

משה גפני: איפה הדוגמה של הרוב?

משה גפני: היום הייתי בוועדת הכספים.

משה גפני: היה פה שר האוצר, הייתי.

משה גפני: מה?

משה גפני: מה אתה מסתכל עלי?

דוד רותם: חשבתי שאתה רוצה לספר שהיית בוועדת חוקה ושמה נעתרו לבקשה שלך שהייתה רצינית.

משה גפני: כן, כן.

משה גפני: אני תכף אספר את זה.

משה גפני: הייתה רצינית ואני תכף אספר את זה.

משה גפני: מה הרמז הזה?

דוד רותם: מה "מה הרמז"?

דוד רותם: למה?

משה גפני: רציני.

דוד רותם: איזה רציני?

דוד רותם: מתי אתה מציע הצעות רציניות?

משה גפני: תכף אני אגיד לך.

משה גפני: בוועדת הכספים היום – אמר פה שר האוצר שבתקציב משרד החינוך יש הגדלה של 9 מיליארד שקל.

משה גפני: הוא גם לא ידע להגיד 9 מיליארד שקל, אבל הוא אמר שיש הגדלה בתקציב משרד החינוך.

משה גפני: היום בוועדת הכספים מגיעים אנשי משרד האוצר ומבקשים – היות שהייתה החלטה שמוסיפים חמש שעות בכיתות ב', עד עכשיו הוסיפו חמש ועוד חמש בכיתות א' – – –

אלעזר שטרן: מוסיפים עשר.

משה גפני: מוסיפים עשר ומוסיפים אחרי זה חמש לכיתות ב', ועוד חמש לכיתות ב'.

משה גפני: חמש כבר בוצע.

משה גפני: באו אנשי משרד האוצר לוועדת הכספים וביקשו לבטל את התוספת של חמש השעות.

משה גפני: ואז שאלנו, אני, וגם אחרים שאלו, די התפלאו על העניין הזה, הרי שר האוצר אמר שיש גידול בתקציב משרד החינוך ולכל הדעות צריך להוסיף את השעות האלה בכיתות ב', והייתה החלטה.

משה גפני: אומרים אנשי משרד האוצר: לא; מה שמוסיפים, הכסף בתקציב משרד החינוך, זה מה שאנחנו עשינו בקואליציה הקודמת.

משה גפני: אנחנו עשינו חינוך לגילאי שלוש, עשינו את יום החינוך הארוך, עשינו את התוספת במעונות, בצהרונים – אגב, גם שם מקצצים.

משה גפני: כל מה שאנחנו הוספנו, על זה צריך להוסיף את 9 מיליארד השקל.

משה גפני: אבל מה שהממשלה הזו עושה, היא מקצצת, היא מורידה את חמש השעות של כיתות ב'.

משה גפני: היא גם מקצצת ועוצרת את התהליך של הצהרונים.

משה גפני: זאת אומרת, הממשלה הקודמת הוסיפה למערכת החינוך – הוסיפה.

משה גפני: אגב, חבר הכנסת שטרן, תדע לך, אמרתי את זה ואני חוזר ואומר: כל פעם שיהדות התורה נמצאת בקואליציה, תקציב משרד החינוך גדל; תקציב המוסדות להשכלה גבוהה גדל.

משה גפני: כשיהדות התורה לא נמצאת בקואליציה, זה מתחיל לרדת.

משה גפני: יש לי גם הסבר למה זה, אבל זאת עובדה שלא ניתן להכחיש אותה.

משה גפני: זו המציאות.

משה גפני: והנה, עכשיו אנחנו רואים את זה.

משה גפני: יהדות התורה לא בקואליציה, ההחלטה שלנו על תוספת השעות לכיתות א'–ב', בכיתה ב' זה מתחיל – הם הולכים להצביע, והרוב עוד יצביע בשביל זה.

משה גפני: יתרה מכך, היות שאנחנו מדברים על הרוב, הרוב גם עלול להצביע על מה שהיום היה עליו דיון בוועדה, היום ואתמול, הנושא של משפרי הדיור.

משה גפני: הממשלה הזו קיבלה החלטה שאם יש זוג קשישים – קשישים – שגרים בדירה של שלושה חדרים, גרו בה כל החיים שלהם, והחליטו, היות שהם קשישים עכשיו, ואין להם הרבה כסף, והם לא יכולים לתחזק דירה של שלושה חדרים, שהם מוכרים את הדירה שלהם וקונים דירה יותר קטנה, של שני חדרים – דבר מקובל.

משה גפני: באה הממשלה החכמה הזו וקיבלה החלטה, וגם הולכים להצביע על זה, שאותו זוג קשישים נקרא "משפרי דיור" והם ישלמו מס רכישה גבוה.

משה גפני: לא להאמין.

משה גפני: אני לא מדבר על זוג שנולדו לו שני ילדים, הוא גר בשכונת-התקווה, בדירה של שני חדרים, ונולדו לו שני ילדים, אז הוא רוצה לבנות עוד חדר.

משה גפני: הוא משפר דיור, הוא ישלם מס, כמו בעל היאכטה, שכל הזמן מתהדרים בזה שאנחנו מטילים עליו מס.

משה גפני: אותו זוג צעיר שפשוט רוצה לבנות עוד חדר נקרא "משפר דיור".

משה גפני: והממשלה קיבלה החלטה ולא חייכה אפילו.

משה גפני: ומתחילים להסביר מי צריך לשלם, ועוד נותנים הסבר ארוך על משפרי הדיור ומדברים על בעל דירה של 800,000 או 2 מיליון שקל.

משה גפני: דירה קטנה, פשוטה, שהמחיר שלה נמוך – הוא בונה עוד חדר כי נולדו לו עוד שני ילדים – ילך לשלם מס.

משה גפני: והרוב הזה הולך להצביע – – –

חיים כץ: – – –

משה גפני: כל הכבוד, בכל אופן יש קרן אור באפלה.

משה גפני: לא, לא על משפרי דיור, על משהו אחר.

משה גפני: נקרא משפר דיור.

משה גפני: עבדנו במשך ארבע שנים על כל מיני חוקים שהאוצר הביא, שהם רגולציה לנושא של הדיור.

משה גפני: על הפטור ממס שבח.

משה גפני: יושב נציג משרד השיכון בוועדה אתמול, ואני שואל אותו: מה הדבר שעזר לזוגות צעירים או למקבלי מענקים ממשרד השיכון, מה עזר להם בכל החוקים שנעשו בנושא של הדיור?

משה גפני: אז הוא אמר: זה שהורדנו – "הורדנו", הכוונה אלי – הורדנו 1% ממקבלי המשכנתאות, יחסית למה שיש ריבית בבנק מסחרי, זכאי משרד השיכון יקבלו את המשכנתה ב-1% פחות, זה הקפיץ באופן משמעותי – כך אומר יוסי שבת, נציג משרד השיכון – זה הקפיץ באופן דרמטי את הסיוע לזוגות צעירים ולזכאי משרד השיכון.

משה גפני: משרד השיכון או משרד האוצר לא הולך לחדש את זה.

משה גפני: זה עוזר לאזרחים, אז הם לא נוגעים בזה.

משה גפני: אני הולך להגיש הסתייגות, אני מקווה שהרוב בכל אופן יצביע בעד, הרי זה הדבר היחיד שעזר.

משה גפני: אין תחום אחד בנושא של משרד השיכון, של מחירי הדירות – אין תחום אחד שהממשלה הזאת מביאה שיש בו עזרה לציבור בישראל.

משה גפני: הכול נזק.

משה גפני: משפרי הדיור, ומס שבח, ומס רכישה, והרגולציה, והמשכנתאות, והבנקים, וכל מה שנלווה לעניין הזה, הכול להכניס כסף לקופת האוצר, עם הבלוף הזה של החור בתקציב.

משה גפני: עוד תוקם ועדת חקירה ממלכתית לבדוק מי המציא את השטות הזאת של החור בתקציב, שבגלל זה צריך להפוך פה את כל המדינה ולפגוע בכולם.

משה גפני: דרך אגב, כל העזרה בנושא של משרד השיכון, שעושה כל כך הרבה נזק לאזרחים – העלות התקציבית שנכנסת לקופת המדינה זה 60 מיליון שקל.

משה גפני: העיקר לעשות רע.

משה גפני: וזה הרוב, הרוב יצביע בעד.

משה גפני: אני פונה לחברי.

משה גפני: יש בקואליציה כאלה שלא מבינים, כמו באופוזיציה, ויש בקואליציה כאלה שמבינים מאוד, ויש באופוזיציה כאלה שמבינים מאוד.

משה גפני: אני מבקש מכולם לשבת, לעבור סעיף-סעיף, תראו מה שעושים.

משה גפני: זה פשוט לא ייאמן, דברים חסרי היגיון.

משה גפני: בדברים הכי קרדינליים, הכי משמעותיים מבחינת אזרחי המדינה, עושים נזקים על ימין ועל שמאל.

משה גפני: החליטו להכניס סעיף של מיצוי כושר השתכרות בהנחה הארנונה.

משה גפני: בסדר, כולם מבינים למה עשו את זה.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: אנחנו מכופפים את הראש.

משה גפני: במי זה פוגע?

משה גפני: במי פוגע מיצוי כושר השתכרות בהנחה בארנונה?

משה גפני: קודם כול בציבור הערבי.

משה גפני: הציבור הערבי הולך להיפגע באופן דרסטי מכיוון שהנשים הערביות לא ממצות כושר השתכרות.

משה גפני: לא רק שהן לא ממצות כושר השתכרות, הן גם לא יכולות ללכת לעבודה, מכיוון שאין תחבורה.

משה גפני: אין אפשרות שהאישה תיסע למקום עבודה במקום אחר.

משה גפני: הרי בכפר שלה אין מפעלים, אז היא צריכה לנסוע לעיר הרחוקה או הקרובה, אבל אין לה תחבורה ציבורית, ורכבים, מאן דכר שמיה, ודאי שאין לה, אז היא לא תקבל הנחה בארנונה.

משה גפני: טוב, הערבים, מה אכפת לנו מהערבים, הם אומרים, הקואליציה הזאת.

משה גפני: מה אכפת להם?

משה גפני: אבל במי זה עוד פוגע?

משה גפני: בסטודנטים.

משה גפני: התברר במהלך הדיון בוועדה שמיצוי כושר השתכרות בהנחה בארנונה פוגע בסטודנטים, ופה כבר אי-אפשר להגיד לא מעניין אותנו.

משה גפני: וכן הלאה, וכן הלאה, וכן הלאה, וכן הלאה.

משה גפני: חוסר חשיבה מוחלט.

משה גפני: זה מראה שיושבים אנשים בממשלה הזאת, או לפחות במשרד האוצר, ופשוט כאילו לא אכפת להם מהאזרחים שנמצאים כאן.

משה גפני: אני לא מדבר על חרדים, את זה נשאיר בצד, זה בסדר.

משה גפני: חרדים, שירעבו ללחם, לא רלוונטי.

משה גפני: אבל לא אכפת להם מסטודנטים, ולא אכפת להם מעקרות-הבית.

משה גפני: עקרת-בית, כולה אישה שרצתה לצאת לעבודה, לא יכולה, ומפרנסת את ילדיה ומגדלת אותם בקושי רב.

משה גפני: הגיע שר האוצר, ואומר: בסדר, עכשיו תשלמי מס של עקרות-בית, ועכשיו גם תשלמי ביטוח של עקרת-בית.

משה גפני: כמו בעלי היאכטות, אתם זוכרים אותם?

משה גפני: שאמרו שמטילים עליהם מס?

משה גפני: או על הפרוות?

משה גפני: גם עקרת-הבית עכשיו תשלם כסף; בעלת המפעל הגדול, שמרוויחה הון תועפות, שמגדלת את הילדים שלה בקושי.

משה גפני: איפה שאנחנו זזים, בנושא הזה של חוק ההסדרים ובנושא של התקציב, פגיעה אחר פגיעה אחר פגיעה.

משה גפני: אתם יודעים מה?

משה גפני: אפילו קצבאות הילדים.

משה גפני: קצבאות הילדים זה כבר מזמן לא נושא חרדי.

משה גפני: מזמן מזמן.

משה גפני: היום יש במשפחה ישראלית רגילה שלושה-ארבעה ילדים.

משה גפני: הולכים ופוגעים בנושא הכי אוניברסלי.

משה גפני: יש מדינות שאין בהן קצבאות ילדים, ואז יש בהן הטבות אחרות שנותנים לילדים, יש הטבות אחרות שהמדינות האלה נותנות למשפחות שיש להן ילדים.

משה גפני: הילדים זה דבר אוניברסלי.

משה גפני: ועדת בן-שחר קבעה: במקום שתהיה נקודת זיכוי, במקום שזה יבוא לידי ביטוי במשכורת של המפרנס במשפחה, לתת קצבאות ילדים.

משה גפני: קצבאות הילדים, כפי שהתברר בדיון בוועדה – וכולם, מקיר לקיר, אני לא מדבר על המועצה לשלום הילד, אני לא מדבר על האגודה לזכויות האזרח, אני לא מדבר על כל הארגונים שהופיעו בוועדה, אבל כל חברי הכנסת, מכל סיעות הבית – אנחנו, לפני הקיצוץ בקצבאות הילדים, אנחנו נמצאים בתחתית המדרג של מדינות ה-OECD מבחינת גובה קצבאות הילדים.

משה גפני: וקצבאות הילדים זה דבר אוניברסלי, דבר שמדינה שמכבדת את עצמה נותנת לילדים שבקרבה.

משה גפני: נותנת קצבה, והקצבה הזאת איננה קצבת סעד, היא לא קצבת קיום, היא קצבה שמדינה מסודרת, מתוקנת, מקציבה לילדים שבקרבה.

משה גפני: אנחנו בתחתית המדרג של הסולם של גובה הקצבאות של מדינות ה-OECD.

משה גפני: מגיעה הממשלה – לא די שהגענו לתחתית הזאת, הוא בא ואומר: עכשיו בואו נקצץ 3–4 מיליארד שקל, כשבסעיף קצבאות הילדים בביטוח הלאומי, בענף קצבאות הילדים, יש עודף של 19 מיליארד שקל.

משה גפני: עודף.

משה גפני: בואו נקצץ.

משה גפני: והרוב הולך להצביע בעד הקיצוץ הזה.

משה גפני: זאת שערורייה שאין כדוגמתה.

משה גפני: אנחנו הולכים להיות מדינת עולם שלישי, אנחנו הולכים להיות מדינה שאין לה זכות להיות חברה במדינות ה-OECD, לפחות בקטע הזה, שלא לדבר על נושאים נוספים.

משה גפני: חור בתקציב.

משה גפני: אתה אשם, אומר לי שר האוצר.

משה גפני: קודם כול, שר האוצר כנראה לא מבין בסדרי שלטון בכלל – יושב-ראש ועדת הכספים רוצה להיות אחראי אבל הוא לא אחראי.

משה גפני: יושב-ראש ועדת הכספים תפקידו לפקח על עבודת הממשלה.

משה גפני: הוא יכול לשנות דברים, הוא עושה דברים, בסדר, אבל מי שאחראי לגירעונות זה ראש הממשלה ושר האוצר.

משה גפני: אבל בסדר, אני מקבל את האחריות לזה.

משה גפני: אני גאה בזה שמדינת ישראל, בארבע השנים האלה שאני הייתי יושב-ראש ועדת הכספים – האבטלה ירדה, הצמיחה גדלה, דירוג האשראי עלה, הצטרפנו כחברים ל-OECD, אני יכול למנות שורה ארוכה של דברים.

משה גפני: זה נכון שאנחנו התייחסנו למדינת ישראל לא כמו לחברה לייצור פחיות בירה, אלא לחברה שהיא חברה, שיש בה עשירים ויש עניים, ויש בה מעמד ביניים, ויש בה עולים וותיקים, ויש בה ציבורים, ופריפריה, ואנשים שצריכים סיוע, ויש כאלה שיכולים לתרום.

משה גפני: התייחסנו לזה, לא כמי שמסתכלים על מה יהיה בחור של הגרוש בסוף השנה ומהו המאזן שמדינת ישראל תציג.

משה גפני: היינו נגד פריצת מסגרת התקציב, היינו נגד להפוך את הגירעון לדבר שהוא מופקר, שמרנו על זה כל הזמן.

משה גפני: אבל לבוא לכאן ולהגיד: אתם יצרתם גירעון ואני הולך עכשיו לכסות אותו – עם מה?

משה גפני: ויהיה – עוד שנה וחצי יהיה טוב.

משה גפני: מה יהיה טוב בעוד שנה וחצי?

משה גפני: איזה מנוע צמיחה אחד יש בתקציב שהובא לכנסת שהממשלה החליטה עליו?

משה גפני: מה יש בחוק ההסדרים, איזשהו הליך שנדע שבעוד שנה, שנתיים, שלוש יהיה יותר טוב?

משה גפני: מה?

משה גפני: יהיה פחות כסף למעמד הביניים ולשכבות החלשות, פחות צריכה של מוצרים, גם בסיסיים וגם אחרים, וזה יגרום לכך שמפעלים יעבדו בתפוקה פחותה בהרבה מהיום, כי לא יהיה צורך לייצר כל כך הרבה.

משה גפני: ואז פועלים יפוטרו, מפעלים עלולים להיסגר, וכל התהליך הזה, שגם לדבריהם, שהחור התקציבי נבע מירידה בהכנסות המדינה – הכנסות המדינה לא יגדלו, יקטנו; פחות מסים, פחות הכנסה.

משה גפני: נראה שיושב במשרד האוצר שר שלא למד ליבה, הוא לא יודע כלום בחשבון של שתיים ועוד שתיים, מה שאני בחינוך העצמאי למדתי, אפילו כפל.

משה גפני: מה התשובה על השאלה הזאת?

משה גפני: אם אני הייתי נואם נאום של שר האוצר בבית-הספר החרדי שלמדתי בו – המורה היה זורק אותי מהכיתה אם הייתי נותן תשובות כאלה.

משה גפני: איפה מנוע הצמיחה, משהו?

משה גפני: הוא אמר שהולכים לעשירים.

משה גפני: מה הוא הלך לעשירים?

משה גפני: עוד הפעם היאכטות?

משה גפני: מה הוא עשה לעשירים?

משה גפני: אפילו מדרגת מס נוספת הוא לא עשה, והצענו את זה.

משה גפני: הוא הלך לרווחים הכלואים?

משה גפני: הוא הלך למשאבי הטבע שהקדוש-ברוך-הוא נתן לנו?

משה גפני: הוא נתן לרווחים העצומים, שאנשים מעטים מרוויחים ממה ששייך לכל אזרחי המדינה?

משה גפני: הוא נגע בזה?

משה גפני: הוא נגע – במע"מ.

משה גפני: שמעמד הביניים ישלם.

משה גפני: זה הדבר הכי קל.

משה גפני: שורה אחת.

משה גפני: מביאים את זה למליאה, ונגמר העניין.

משה גפני: מס הכנסה – 1.5%, מעמד הביניים.

משה גפני: מה שבחיים לא העזתי לעשות; הפחתתי 2% לאלה שמשתכרים 5,000–14,400.

משה גפני: הוא מעלה להם.

משה גפני: מאיפה הרוע הזה?

משה גפני: מאיפה?

משה גפני: מאיפה הוא לקח את כל המדיניות הזאת של לעשות רע, רע, רע?

משה גפני: אתם תשבו בדיונים, בוועדות השונות, דיווח מקוון, מה שאנחנו אמרנו שצריך לשלם במע"מ על בסיס מזומן – מבטלים.

משה גפני: כל דבר שאפילו לא מכניס כסף, שאין לו רווח, שהוא לא מכסה אפילו את החור המדומיין הזה שלהם.

משה גפני: עושים רע.

משה גפני: למה?

משה גפני: מה זה, אנחנו לא כולנו אזרחי המדינה?

משה גפני: מי שגר בשכונת רמת-אליהו בראשון-לציון, שמצבו הכלכלי קשה, לא צריך לדאוג לו?

משה גפני: למה, כי אין לו חברת ארנק?

משה גפני: כי הוא לא מחזיק את הרווחים הכלואים?

משה גפני: כי הוא מתקשה בפרנסת ילדיו בחיי היום-יום?

משה גפני: למה, אנחנו לא מדינה יהודית ודמוקרטית, שטובת הציבור לנגד עינינו?

משה גפני: אחד, דבר אחד טוב שעשו בחוק ההסדרים הזה.

משה גפני: אני יכול – אין לי זמן, אדוני היושב-ראש; אני הייתי יכול לעמוד פה עכשיו 20 שעות רצוף, ולא לחזור על אף גזירה פעמיים, לתאר בפני הציבור, אחד, אחד, אחד, אחד, את הגזירות הלא-מובנות האלה שנדרשים לאשר כאן.

משה גפני: עכשיו, מה הפלא שכאשר יש רוב כזה שמצביע בעד – אני מקווה, אולי אני אתבדה; תאמינו לי, אני אעמוד כאן ואבקש סליחה אם באמת הרוב לא יאשר את הדברים האלה.

משה גפני: אז מה הפלא שפתאום מביאים שעון קיץ?

משה גפני: מה – מה היה רע עד עכשיו?

משה גפני: מה?

משה גפני: ולמה לא התחשבו בבוחרי הליכוד או ישראל ביתנו שהולכים להתפלל, לפני שהם הולכים למפעל, תפילת שחרית?

משה גפני: זה לא נוגע במצביעי יהדות התורה, מפני שמצביעי יהדות התורה, בסדר, הם מתפללים, אני יודע, ב-07:00.

משה גפני: אבל אלה שמתפללים ב-06:00, הולכים אחרי זה למפעל, הם לא יוכלו להתפלל, או שיאחרו לעבודה וישלימו את זה, כמו שאמרתי קודם.

משה גפני: למה צריך לעשות את זה?

משה גפני: ואם עושים את זה, אדוני השר, אז למה בוועדה לא שמים מישהו אחד, רב, שיגיד מה הפתרון.

משה גפני: דיברתם בוועדה שמבחינה הלכתית – יושבת-ראש הוועדה אמרה את זה, בסדר גמור – אין בעיה.

משה גפני: גם אני מסכים.

משה גפני: אבל אם יש גם דיון מבחינה הלכתית, אז בין עשרה חברים שיהיה רב אחד.

משה גפני: ציוני דתי, לא חרדי.

יחיאל חיליק בר: משפט סיכום, נכבדי.

יחיאל חיליק בר: אנחנו – לא תאמין, אבל דיברת 25 דקות.

יחיאל חיליק בר: לא תאמין.

משה גפני: ולכן – –

יחיאל חיליק בר: זה עבר מהר אבל.

משה גפני: – – אני מודה לך, אדוני היושב-ראש, על הסבלנות – –

יחיאל חיליק בר: תודה.

משה גפני: – – ואני קורא לחברי הכנסת להצביע בעד ההסתייגות שלנו, שאומרת שמי שמתפלל תפילת שחרית בשבועיים האלה, שהנץ החמה הוא מאוחר, יוכלו לאחר חצי שעה לעבודה, וישלימו את זה בסוף היום.

משה גפני: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת יעקב אשר נמצא?

קריאה: לא.

יחיאל חיליק בר: אינו נוכח.

יחיאל חיליק בר: אנחנו נעבור לחבר הכנסת אליהו ישי מש"ס.

יחיאל חיליק בר: יש לך חמש דקות.

יחיאל חיליק בר: נברך את תלמידות ותלמידי בית-הספר – –

אברהם מיכאלי: – – –

יחיאל חיליק בר: – – שבאו ללמוד מהי דמוקרטיה.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

אליהו ישי: פה זה בית-הספר הכי טוב לדמוקרטיה.

אליהו ישי: אז – –

אברהם מיכאלי: – – –

יחיאל חיליק בר: חמש, חמש, חמש.

אליהו ישי: – – ברוכות וברוכים הבאים.

אברהם מיכאלי: – – –

אליהו ישי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת – –

קריאה: – – –

אליהו ישי: – – לצערי הרב, הנושא של שעון קיץ, עם השנים – במכוון, זה לא שלא במתכוון – הפך על-ידי גורמים מסוימים, פוליטיים, בבית הזה, לכאורה לוויכוח בין דתיים לבין חילונים.

אליהו ישי: מצער מאוד שבכישרון כזה גדול הצליחו להביא נושא שבאמת יש בו הרבה משמעויות, הרבה צדדים לכאן ולכאן, שיקול מאוד מורכב – מה כן עושים, מה לא עושים, אבל הפכו את זה לנושא דתיים וחילונים; מי שבעד שעון קיץ הוא נגד הדתיים, ומי שנגד שעון קיץ אז הוא נגד החילונים, וכו'.

אליהו ישי: אני רוצה לומר לכם שבקדנציה הקודמת, כשהייתי שר הפנים – ושוב אני מחדד ואומר, קבל עם ועדה: זה לא עניין דתי–לא-דתי.

אליהו ישי: עד כדי כך, ולוועדה שהקמתי אז לקחתי נציגי תעשיינים, נציג משרד התמ"ת, הסוחרים, ההסתדרות, נציגי ציבור, נציגי אקדמיה, מכל האוכלוסייה.

אליהו ישי: אמרתי: רבותי, תדונו, תבחנו, תבדקו מה נכון לעשות.

אליהו ישי: הרי מה שלא יגידו, שר דתי מש"ס, הוא רוצה ומסתכל רק על האינטרסים – לכאורה – הדתיים.

אליהו ישי: בואו תבדקו, תבחנו, מה נכון, מה לא נכון.

אליהו ישי: אכן, הוקמה הוועדה.

אליהו ישי: אגב, ביקשתי שיצאו לסקר, שיעשו סקר.

אליהו ישי: הייתה תוצאה מעניינת, אני הופתעתי; העם חצוי – 49% בעד, 49% נגד.

אליהו ישי: אגב, בתוך הבעד – גם דתיים, גם חילונים; ובנגד, גם דתיים גם חילונים.

אליהו ישי: אז הנה, זה מלמד אותנו שזה לא קשור לדתיים וחילונים.

אליהו ישי: אפילו שהממשלה הזאת, כל דבר שקשור לדת זה הזדמנות להכניס ולהכות, בכל נושא ועניין – שכבות חלשות.

אליהו ישי: אבל אני אקדיש את הזמן שלי לנושא הזה של שעון קיץ, אז באמת עזבו כרגע את הנושא דתיים–חילונים.

אליהו ישי: אני אפילו לא מדבר על יום כיפור.

אליהו ישי: אני אפילו על יום כיפור לא מדבר.

אליהו ישי: יש שיגידו ככה, יש שיגידו ככה.

אליהו ישי: יש קשישים, יש חולים, יש נשים הרות, יש ילדות, יש ילדים.

אליהו ישי: אבל אני לא מדבר גם על זה.

אליהו ישי: אני מדבר על שעון קיץ, ואנחנו, כמדינת ישראל, במיקום הגיאוגרפי שלנו, במזרח התיכון, לא דומים להרבה מדינות באירופה.

אליהו ישי: לא כל מה שעושים באירופה נעשה גם בישראל.

אליהו ישי: האקלים שונה, השמש – אגב, גם אנרגיה, אין שום הוכחה בשום מקום שזה חוסך אנרגיה.

אליהו ישי: אני עוד לא יודע, כשיקומו אנשים לקראת אוקטובר, בשעה 07:00-06:30, להעיר את הילדים לבית-הספר, יראו שעדיין חושך בחוץ ולא ידליקו את האורות?

אליהו ישי: אז הנה האנרגיה, חוזר בהפוך על הפוך.

אליהו ישי: לא זו הנקודה, ממש לא.

אליהו ישי: אין פה דתיים, אין פה חילונים.

אליהו ישי: יש פה עניין אחד: איך אפשר לבוא ולכאורה להטיל אשמה על הדתיים, ולבוא ולהגיד להם: הנה, אתם רוצים ככה, אנחנו עושים ככה.

אליהו ישי: אז אני מודיע לכם, אנחנו לא מתנגדים כי זה נושא דתי, אבל אנחנו רוצים שתחוסו על חלק גדול מאוד בחברה הישראלית, על רוב הציבור בהיבטים מסוימים, שהתאריך של סיום השעון ותחילת השעון הוא משמעותי לאורח החיים שלהם.

אליהו ישי: לא קשור לדת.

אליהו ישי: ניקח את העובדים, ניקח את הפועלים – ההסתייגות של חבר הכנסת גפני.

אליהו ישי: מתי יקומו מאות-אלפי אנשים שעובדים במפעלים, במקומות עבודה שונים, ורוצים להתפלל?

אליהו ישי: אז הם לא יוכלו להתפלל בזמן.

אליהו ישי: אבל האנשים האלה עובדים.

אליהו ישי: זה לא קשור לאדם דתי או לא דתי; אדם דתי, או מסורתי, הוא רוצה להתפלל, או אדם רוצה לעבוד בזמן – וכן על זה הדרך.

אליהו ישי: יש פה שורה ארוכה של נקודות ועובדות שניסו לסלף אותן רק כי זה הפך להיות לכאורה מלחמה דתית–לא-דתית.

אליהו ישי: אתם תראו שלקראת שנה הבאה, כשהשעון ישתנה – ואגב, אני מאלה, אני מודיע ואני מצהיר פה, שאני מסוג האנשים שבעד שעון קיץ ארוך, אני אוהב את שעון הקיץ.

אליהו ישי: אבל אני מסתכל ובוחן מתי הוא צריך להתחיל, ואני מעדיף שהוא יתחיל כמה שיותר מוקדם ויסתיים גם כמה שיותר מאוחר במסגרת או במגבלות הסבירות ובהתחשב בצרכים ובאינטרס הציבורי בכללותו, כל אחד ואחד על גווניו; הרי אתה אף פעם לא יכול לקבל החלטה שהיא טובה לכולם.

אליהו ישי: מטבע הדברים, תמיד אתה בוחר את הרע במיעוטו.

אליהו ישי: אתה לא בוחר בין טוב לרע, כי זה הכי קל – בין גרוע לגרוע פחות.

אליהו ישי: אז אתה צריך למצוא את – – –

גילה גמליאל: מגיעות לך עוד חמש דקות, כן?

אליהו ישי: הסתיימו כבר חמש דקות?

גילה גמליאל: עוד חמש דקות מגיעות לך.

גילה גמליאל: כן.

אליהו ישי: – – – אתה תמיד מנסה למצוא את שביל הזהב בקבלת ההחלטה, וזו דילמה.

אליהו ישי: אגב, לא רק בוועדה כזאת.

אליהו ישי: יש לא מעט ועדות או נושאים שיש עליהם דיונים רבים והתלבטות רבה, וכל שר ושר מתלבט, אף שיש לו אג'נדה כזאת או אחרת, אבל בסוף הוא צריך לעמוד מול הציבור ולומר את מה שהוא באמת מאמין ואת ההחלטה שהוא אמור לקבל.

אליהו ישי: לכן, מה שלי חשוב, ידידי היקר שר הפנים, מה שלי חשוב, אדוני שר הפנים – ואני מוקיר ומעריך ומכבד אותך הרי רבות, ואני מכיר אותך שאתה לא עושה שום דבר דווקא, ואני עושה את זה אתך הרבה הרבה שנים, הצלחת לעשות הרבה דברים גדולים וחשובים למען החברה בכלל בכל התחומים שכיהנת בהם – הנקודה פה, וחשוב מאוד להבהיר זאת, היא לא דתיים ולא חילונים, וזו נקודה מאוד חשובה, כי זה הפך להיות כמו שמי שבעד – אז הוא נגד החרדים, ומי שנגד – הוא בעד החרדים וכדומה.

אליהו ישי: לא כך היא.

אליהו ישי: אני חושב שכדאי לשקול לפחות הסתייגות שמדברת על שבועיים; יש לזה משמעות אדירה לטובת הפועלים שעובדים.

אליהו ישי: שוב, הפועלים שעובדים.

אליהו ישי: ואם אתה מסתכל על היבטים נוספים, גם של תאורה וגם של חיסכון באנרגיה, זה לא יתנגש עם התיקון הזה.

אליהו ישי: התיקון שאנחנו מדברים עליו הוא תיקון שיכול להיות טוב גם לאלה שרוצים להביא שינוי של תקופת שעון קיץ ארוכה יותר, אם כי השינוי הוא לא כל כך משמעותי, לא כל כך ארוך, ולכן ההסתייגות הזאת בעיני היא חשובה, ואני אעריך מאוד אם ההסתייגות הזאת תתקבל.

אליהו ישי: אני אומר לחברי הכנסת, תתעלמו לרגע מהנושא הדתי והלא-דתי, תפעלו בשיקול דעת אמיתי.

אליהו ישי: אם יש משמעת קואליציונית, זה משחק אבוד, אבל אם יש פה שיקול דעת, אז הגשתי אותו, הנחתי אותו בפניכם.

אליהו ישי: תודה רבה.

גילה גמליאל: אני מודה לחבר הכנסת אלי ישי.

גילה גמליאל: יעלה חבר הכנסת דוד אזולאי.

גילה גמליאל: בבקשה.

דוד אזולאי: גברתי היושבת בראש, מכובדי השרים, עמיתי חברי הכנסת, נושא שעון הקיץ, אמרו כאן חברי קודם, הוא לא נושא שנוי במחלוקת בין דתיים לבין לא-דתיים.

דוד אזולאי: מבחינתנו, שעון הקיץ יש לו גם יתרונות, אמרתי את זה בוועדה: יום שישי ארוך, ערבי חגים – זמן רב יותר להכנות לחג.

דוד אזולאי: יש בזה הרבה, חלק גדול לתועלת.

דוד אזולאי: אבל יש כמה דברים שאני לא יכול להתעלם מהם, ואני חייב להעיר את הדברים.

דוד אזולאי: הוועדה הזאת הוקמה בראשותו של מר שמואל אבואב, שידוע כאדם עם עבר ציבורי גדול, באמת, שעשה עבודה יוצאת מן הכלל איפה שהוא היה.

דוד אזולאי: וכאן הוא קיבל מינוי, שבתוך חודש ימים על הוועדה להגיש מסקנותיה לשר הפנים, ואכן הוא עמד בלוח הזמנים.

דוד אזולאי: כאשר ראיתי את הרכב הוועדה פניתי לשר הפנים במכתב וביקשתי ממנו: אדוני השר, תואיל בטובך לצרף לוועדה נציג של הרבנות, שלפחות יהיה מישהו שישמיע את הדעה של אותו ציבור במדינת ישראל.

דוד אזולאי: לצערי הרב, לא נעניתי.

דוד אזולאי: יצאו ידי חובה בכך שהזמינו נציג מטעם הרבנות להופיע בפני הוועדה, ולא כחבר מן המניין.

דוד אזולאי: הגדילו לעשות כאשר פרסמו בכל העיתונות במדינת ישראל, פרט לעיתונות החרדית.

דוד אזולאי: אפילו בעיתונות הערבית, חנא סוייד, חבר הכנסת חנא סוייד, היה פרסום, אבל בעיתונות החרדית אין זכר לפרסום בנושא הזה.

דוד אזולאי: אני שואל למה.

דוד אזולאי: אני לא מבין, אדוני השר, הרי כשאתה מפרסם דבר כזה, למה להתעלם מציבור כל כך גדול?

דוד אזולאי: יש כל כך הרבה עיתונים חרדיים היום, ולא לפרסם שם?

דוד אזולאי: ואחר כך החיפזון.

דוד אזולאי: החיפזון הגדול, מהר, מהר, מהר, מהר לעשות.

דוד אזולאי: מה היה קורה, מישהו יכול להגיד לי, מה היה קורה אם שעון הקיץ היה מתחיל בשנה הבאה עלינו לטובה ובשנה הזאת היינו נשארים עם אותו שעון קיץ?

דוד אזולאי: אז הוספנו עוד שבועיים, אבל בשבועיים האלה אוכלוסייה שלמה נפגעת כאשר הזריחה מתחילה בשעה 07:00.

דוד אזולאי: ממשלה שחרתה על דגלה לעודד עבודה.

דוד אזולאי: אדם שיוצא לעבודה וצריך להתחיל את יום העבודה שלו בשעה 07:00, איך הוא יכול להתפלל?

דוד אזולאי: אני כבר לא מדבר על כך שהוא צריך לקחת את הילדים שלו לגן.

דוד אזולאי: כל הדברים האלה נעלמו מאתנו?

דוד אזולאי: הכול בשביל לסמן "וי" ולהגיד: אוקיי, עשיתי, הבאתי.

דוד אזולאי: למה?

דוד אזולאי: אני חושב שעדיין לא מאוחר.

דוד אזולאי: גם עכשיו יש הסתייגות שאומרת ששעון הקיץ יתחיל בשנה הבאה, ואם כבוד השר בכל זאת מתעקש לקיים את שעון הקיץ עוד השנה, אז בבקשה, שבועיים פחות.

דוד אזולאי: תאמינו לי שאפילו לא ירגישו בכך.

דוד אזולאי: דבר נוסף, לחברי מהבית היהודי.

דוד אזולאי: חברי מהבית היהודי, דיברנו לפני הישיבה של ועדת הפנים, תיאמנו וסיכמנו שבכל זאת אולי נמצא איזשהו פתרון לאותם יהודים חרדים, אותם יהודים שומרי מסורת שצריכים לקום בבוקר ולהתפלל, אולי נאפשר להם להתפלל.

דוד אזולאי: באו והציעו הצעה.

דוד אזולאי: ההצעה שלהם הייתה לאפשר לאותם יהודים להתפלל בעבודה.

דוד אזולאי: להגיד לכם את האמת, לא הייתי שלם עם זה, אבל אמרתי: אם זאת הצעת פשרה, אני מוכן לקבל.

דוד אזולאי: מי שמכיר אותי – אני חסיד של פשרות.

דוד אזולאי: והנה, כשהגענו להצבעה, אותה קבוצת אנשים מהבית היהודי, כולל סגן שר הדתות, שהוא היה יוזם הפשרה, פשוט תפסו את הרגליים והסתלקו מהוועדה.

דוד אזולאי: למה?

דוד אזולאי: איפה אתם?

דוד אזולאי: אתם הצעתם את הפשרה, לא אנחנו, אבל כשמגיע רגע של אמת אתם בורחים?

דוד אזולאי: עכשיו, תזכרו דבר אחד, חברי חברי הכנסת.

דוד אזולאי: שעון הקיץ פעל במשך חמש שנים, מאז הייתי יושב-ראש ועדת הפנים בסיבוב הקודם, במשך חמש שנים, זה כבר התחיל להופיע בכל לוחות השנה, כולם ידעו ששעון הקיץ מתחיל בשבוע האחרון של מרס, 1 באפריל, ומסתיים במוצאי-שבת שבין ראש השנה ליום כיפור.

דוד אזולאי: זו הייתה הפשרה.

דוד אזולאי: הלכו על התחלה בתאריך לועזי, ומסיימים את שעון הקיץ בתאריך עברי.

דוד אזולאי: ומה לעשות, אנחנו מדינה יהודית ויש אנשים שלא משתמשים בלוח העברי, מצאנו את הפשרה, את שביל הזהב, וכולם תמכו בזה, חמש שנים זה עבד.

דוד אזולאי: עד שלצערי הרב, הגענו עד כאן, ואז באו והאריכו את תקופת השעון בלי להתחשב.

דוד אזולאי: אדוני השר, אנחנו לא מדינה באירופה, אנחנו מדינת ישראל, מדינה יהודית יחידה בעולם.

דוד אזולאי: אם פה לא נתחשב ביהודים שצריכים להתפלל, איפה יתחשבו ביהודים?

דוד אזולאי: אם אנחנו לא נשמש דוגמה לאותן מדינות שרוצות להיטיב עם היהודים – איך אנחנו יכולים לשמש דוגמה כאשר יהודי שצריך לצאת בבוקר לעבודה נאלץ להתפלל מוקדם?

דוד אזולאי: יבואו עם טיעון, ואני אגיד לכם מה הטיעון; יבואו עם טיעונים ויגידו לי: אבל ישנם חודשי החורף שבהם הזריחה מתחילה מוקדם.

דוד אזולאי: נכון, צודקים.

דוד אזולאי: מה לעשות, יש מה שנקרא "יצירת הטבע", זו הבריאה, ככה.

דוד אזולאי: פה באים לשנות סדרי בראשית, באים ורוצים לקבוע כללים שלא היו.

דוד אזולאי: למה?

דוד אזולאי: אז מספיק שמתמודדים עם זה בחורף – שאותו יהודי יכול סוף כל סוף גם בקיץ ליהנות מהתפילה, גם לצאת לעבודה; אתה מונע ממנו את התענוג הזה?

דוד אזולאי: אדוני השר גדעון סער, אני יודע שאתה עסוק בנושא חשוב על-ידי חברי.

דוד אזולאי: אני חושב שלא יקרה שום דבר.

דוד אזולאי: אני מכיר אותך, אדוני השר.

דוד אזולאי: אני יודע שכשהלכת על שעון הקיץ לא הייתה לך כוונה לפגוע בציבור הדתי בכלל.

דוד אזולאי: אבל יחד עם זה אולי טעית; אולי הטעו אותך.

דוד אזולאי: אני מבקש, ואני מציע: תנו להעביר את ההסתייגות הזאת ששעון הקיץ לא יתחיל כמו שקבע השר, אלא נוותר על השבועיים האלה השנה, או, לחלופין, נתחיל את שעון הקיץ בשנה הבאה עלינו לטובה.

דוד אזולאי: תאמין לי, אדוני השר, לא יקרה שום דבר.

דוד אזולאי: העם קיבל את זה, התרגל לכך במשך חמש שנים.

דוד אזולאי: תאמין לי, תמצא הרבה נושאים שתוכל להטביע את חותמך עליהם.

דוד אזולאי: על שעון הקיץ לא תוכל להטביע את חותמך.

דוד אזולאי: אתה יודע למה?

דוד אזולאי: מפני שיש כמה דברים שלצערי הרב שגית בהם.

דוד אזולאי: אחד מהם, שלא מינית נציג של הרבנות בוועדה; שנית, שלא פרסמת בעיתונות החרדית.

דוד אזולאי: ואני יכול למנות עוד כמה דברים.

דוד אזולאי: אבל אפשר לתקן.

דוד אזולאי: לא תמיד אפשר לבוא ולהגיד: בשם הרוב.

דוד אזולאי: יש לכם רוב – אני מודע לכך, ואני יודע שההצעה הזאת תתקבל ברוב מוחץ של הבית הזה ללא יוצא מן הכלל.

דוד אזולאי: לצערי הרב, גם האופוזיציה תתמוך בעניין הזה.

דוד אזולאי: אבל חכם עיניו בראשו.

דוד אזולאי: אדוני שר הפנים, זה הזמן לבוא ולגלות מנהיגות, ולהיות איש פשרה, ולהגיד: אני מקבל את ההסתייגות הזאת, אנחנו נתחיל את שעון הקיץ שבועיים לפני המועד שאדוני קבע, או, לחלופין, בשנה הבאה עלינו לטובה יהיה שעון אחר.

דוד אזולאי: נשב, נדון על כך, ונוכל להגיד לך, אדוני, יישר כוח שעשית מעשה למען אותם יהודים שיכולים בסופו של יום לקום ולהתפלל, וזה יעמוד לזכותך.

דוד אזולאי: אני רוצה שתדע שלחלק מהציבור זה לא מפריע.

דוד אזולאי: יש אנשים שקמים מאוחר בכל מקרה.

דוד אזולאי: הם קמים בבוקר, והם יתפללו – לא משנה מתי ואיך.

דוד אזולאי: הבעיה שלי עם אותם יהודים שכרגע אנחנו פוגעים ברצון שלהם להתפלל בזמן.

דוד אזולאי: אני מקווה שבכל זאת לא נשתמש ברוב המסיבי, אלא נחשוב בשכל הישר איך מתקנים דבר שאפשר לתקן אותו כל עוד לא מאוחר.

דוד אזולאי: תודה רבה.

גילה גמליאל: אני מודה לחבר הכנסת דוד אזולאי.

גילה גמליאל: יעלה חבר הכנסת נסים זאב, אחרון המסתייגים.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך עשר דקות.

נסים זאב: גברתי היושבת בראש, כנסת נכבדה, ביקשו ממני לקצר, אני אשתדל עד כמה שזה ניתן.

נסים זאב: אבל אני יכול לומר לכם, הייתה איזושהי תקופה שהיה לי תרנגול על גג הבית, ותמיד הייתי מתעורר כשהתרנגול היה קורא.

נסים זאב: לא היה לי שעון, מה לעשות.

עיסאווי פריג': זאת המורשת הערבית.

נסים זאב: נכון, אתה רואה?

נסים זאב: בשביל מה צריך שעון קיץ או חורף – תגיד לי אתה.

נסים זאב: אנחנו יש לנו תרנגול בלאדי, לא? הם, חביבי, מעירים אותנו בזמן, לא צריכים שעונים.

נסים זאב: אפשר לחסוך גם באנרגיה וגם בכל דבר.

נסים זאב: חברת הכנסת רות קלדרון סיפרה לי לא מזמן שכל בוקר הכלבה שלה מעירה אותה בבוקר לפי הזמן של זריחת החמה.

נסים זאב: היא לא מתעוררת, אבל הכלבה שלה מעירה אותה, וככל שהקיץ מתקרב הכלבה לוחשת לה באוזניים: קומי, גברת נכבדה, הגיע הבוקר, האיר השחר.

נסים זאב: והיא לוקחת אותה לטייל, סיבוב, כל יום לפני שהיא מגיעה לכנסת.

רות קלדרון: – – –

נסים זאב: אשרייך.

נסים זאב: לך יש כלבה, ואנחנו – מה נעשה – אין לי עכשיו לא תרנגולות ולא כלבים שיעירו אותי.

נסים זאב: ברוך השם שאנחנו קמים גם ככה ומתעוררים בזמן.

נסים זאב: שלמה המלך אומר: לכול עת וזמן.

נסים זאב: לא צריך שעונים.

נסים זאב: יש זמן ויש שעה שאנחנו צריכים להתייחס.

נסים זאב: עת ללדת, עת למות, עת לטעת, עת לעקור נטוע, עת לפרוץ, עת לבנות, עת לבכות, עת לשחוק, עת להשליך אבנים – תראו, שלמה המלך חזה את האינתיפאדה מאז.

נסים זאב: אמר שיש זמן שמשליכים אבנים – עת כנוס אבנים.

נסים זאב: אז תראי, אני רוצה לומר לכם שהניסיון מתעתע בציבור כאילו אנחנו עכשיו חוסכים באנרגיה, כאילו אנחנו הולכים עכשיו לשנות סדרי עולם, אנחנו עכשיו נאורים כמו כל מדינות העולם.

נסים זאב: אגב, כל מה שנזכר, והזכרנו בעבר, בנאומים הקודמים, על חיסכון ועל העניין של תאונות דרכים – כל זה הוכח בדיוק ההפך.

נסים זאב: אפילו דיברו על ויטמין D – שהשמש עוזרת ככל שיש עוד שעה; אז אמרו שהשמש רק גורמת לסרטן.

נסים זאב: זאת אומרת, בכל דבר יש דבר והיפוכו, מה לעשות.

נסים זאב: מספרים על המדען בנג'מין פרנקלין, שהיה גם מדינאי, וקלסתר הפנים שלו מופיע בשטרות של 100 דולר, שכשהוא היה ילד הוא עבד בבית-החרושת של אביו בייצור נרות.

נסים זאב: לימים, כאשר כיהן כשגריר ארצות-הברית בצרפת, הוא ראה שהצרפתים מאוד פעילים בלילה, עובדים כל הלילה, מה לעשות.

נסים זאב: "ובהם נהגה יומם ולילה" – זה על התורה, אומר השר פרי.

נסים זאב: אז אני אומר לך, שם היו מייצרים נרות גם בשביל ללמוד תורה בלילה, זה היה כל כך חשוב.

נסים זאב: לכן משתמשים בהמון נרות.

נסים זאב: הוא לא הבין למה צריך להשתמש בלילה בנרות, לעבוד כל הלילה.

נסים זאב: אז הוא הוציא כתבה ואמר:

נסים זאב: אני רוצה לתת לכם עצה חכמה וחיסכון באנרגיה; במקום שאתם תעבדו כל הלילה תעשו ההפך: אתם תעבדו כל היום, מזריחת החמה עד צאת הנשמה, עד השקיעה, אבל בלילה תישנו ותנוחו, ותישנו קצת יותר מוקדם.

נסים זאב: זה הרעיון המקורי שברור שכך זה היה בהיסטוריה שלנו.

נסים זאב: אני לא אאריך כי הבטחתי לקצר.

נסים זאב: דבר אחד אני מבקש, וזה נמצא בהסתייגות שלנו: למה אנחנו מדלגים על השעון העברי?

נסים זאב: במה אנחנו מדינה יהודית ודמוקרטית חוץ מאשר בלכתוב את זה בספר החוקה, אם בכלל?

נסים זאב: אם פעם יצא ספר חוקה – אני מקווה שלא, כי אין נפקא מינה, כי אנחנו מדינה יהודית דמוקרטית – לא נהיה בספרים.

נסים זאב: אנחנו צריכים להפגין את היהדות שלנו הלכה למעשה.

נסים זאב: ויש לנו הזדמנות פה.

נסים זאב: כאשר אנחנו באים ואומרים ששעון הקיץ יהיה לפי תאריך עברי ולא לפי תאריך לועזי, תעשו את השינויים.

נסים זאב: אני הצעתי שיום אחרי שמחת תורה אפשר להפעיל את שעון החורף.

נסים זאב: אז פעם זה יוצא בספטמבר, פעם זה יוצא באמצע אוקטובר.

נסים זאב: אין הרבה שינויים; אולי שבוע או שבועיים לכאן ולכאן.

נסים זאב: אבל אני רוצה לומר שהדבר החשוב ביותר הוא כאשר ילדי בית-הספר בהמוניהם, 2 מיליון ילדים, חוזרים אחרי החג והולכים לבתי-הספר, ולילה קודם, בשמחת תורה, גם שמחים בשעון החדש, בשעון החורף, זה גורם להם לא להתבלבל; כי כאשר שבוע אחרי סוכות אתה משנה את השעון אתה משנה את אורח החיים של הילדים האלה שצריכים לשנות את לוח הזמנים שלהם.

נסים זאב: אותו דבר כאשר מדובר בחג הפסח.

נסים זאב: עד היום זה היה דבר מקובל שכאשר הילדים יצאו לחופשת הפסח, פחות או יותר בה' בניסן, בו' בניסן, אז שעון הקיץ החל.

נסים זאב: אני בא ואומר: בואו נעמוד בתאריכים העבריים, ואנחנו באמת נוכיח שאנחנו מדינה לא רק דמוקרטית, גם יהודית.

גילה גמליאל: אני מודה לחבר הכנסת נסים זאב.

גילה גמליאל: שר הפנים גדעון סער ישיב.

גדעון סער: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, חבר הכנסת אלי ישי גרס, מסקר שבוצע בתקופת כהונתו, שהעם חצוי בסוגיית שעון הקיץ.

גדעון סער: אני משוכנע – ואגב, גם הדבר הזה נבדק על-ידי הוועדה המקצועית, והדוח המלא שלה נמצא באתר משרד הפנים, כך שאפשר לקרוא אותו – שהעם תומך, ברוב גורף, בהארכת שעון הקיץ, בשעון הקיץ החדש.

גדעון סער: זה לא אומר שאין מתנגדים, זה לא אומר שאין מיעוט – –

גילה גמליאל: חברי וחברות הכנסת, שקט, לא שומעים פה.

גדעון סער: – – אבל הרוב הגדול מאוד של הציבור תומך בכך.

גדעון סער: ההצעה באמצעות הסתייגות לקצר בשבועיים את שעון הקיץ היא בעצם צמצום רוב התיקון שעליו החלטנו פה.

גדעון סער: אין בכך, לפי דעתי, היגיון, מהטעם המאוד-פשוט: יש ערך לכך שאנחנו משווים את שעון הקיץ שלנו, את תקופת שעון הקיץ, למה שמקובל באירופה.

גדעון סער: זה תורם למסחר, זה תורם לשעות פעילות, של בורסה, של חברות בישראל, מול גופים באירופה.

גדעון סער: האלטרנטיבה היא פערי שעות מול אירופה שמתרחבים כאשר ישראל עוברת לשעון חורף מוקדם מאירופה.

גדעון סער: ולכן גם כמעט 20 מדינות אירופיות שאינן חברות באיחוד האירופי בחרו להנהיג שעון זהה לזה שמקובל במדינות האיחוד האירופי, וגם מדינות האזור.

גדעון סער: חלק מהדוברים אמרו: אנחנו חיים במזרח התיכון, והמזרח התיכון זה לא אירופה; אבל גם מדינות האזור וגם המדינות הערביות שמסביבנו מזמן עברו להתאמת שעון הקיץ למה שמקובל באירופה.

גדעון סער: לפי דעתי זה נכון מכוח קל וחומר, כי באוקטובר במדינת ישראל מזג האוויר הוא מצוין, מזג האוויר הוא מיטבי לפעילות ספורטיבית, לפעילות אחרת מחוץ לבית.

גדעון סער: אצלנו, בדרך כלל – השנה אומנם חגי תשרי חלים מוקדם יותר, אבל בדרך כלל גם חג הסוכות חל בחודש אוקטובר, ואין ספק שכאשר השמש שוקעת אחרי 18:00 ולא בשעה 17:00 יש לזה ערך מבחינת טיולים בחיק הטבע וכדומה.

גדעון סער: קל מאוד להבין את זה.

גדעון סער: אני מציע לעצמי להתעלם מנימת הפולמוס שהייתה אצל חלק מהדוברים.

גדעון סער: נציג של הרבנות הראשית לא היה חבר גם בוועדה הקודמת, שהקים קודמי בתפקיד, אלי ישי.

גדעון סער: בוועדה שעסקה בנושא הזה היו יהודים דתיים ולא-דתיים, והם תמכו בתוצאה הזאת פה-אחד, ללא הבדלים, ואכן היה נכון להוציא את הנושא הזה מגדר הנושאים השנויים במחלוקת על רקע הזה, בבית הזה ובכלל.

גדעון סער: אני מציע – יש מענים על סוגיות שהעלו חברי הכנסת שהביעו את ההסתייגות מהארכת שעון הקיץ עד סוף אוקטובר.

גדעון סער: בואו ננסה פעם אחת את הדבר שהציבור תומך בו, בואו ננסה פעם אחת את הדבר שהציבור רוצה אותו, ונראה אם הציבור בסך הכול מעוניין בכך או לא.

גדעון סער: אני משוכנע שכל הורה שיכול לחזור הביתה כאשר יש עדיין אור ולצאת עם הילד למגרש המשחקים – כל אחד מאזרחי ישראל, ללא תלות בהבדלים, בהשקפות הפוליטיות, בהשקפות בנוגע לאורח חיים וכדומה, מעדיף לחיות באור מאשר לחיות בחושך, כי זה הדבר ההגיוני והמתבקש, ולא נורא גם לכנסת ישראל לעשות, מעת לעת, גם את הדבר שהציבור תומך בו, מעוניין בו ורוצה בו.

גדעון סער: אני מבקש מחברי הכנסת לתמוך בנוסח של הוועדה ולדחות את ההסתייגויות שהוצעו על-ידי המסתייגים, שרובן מעקרות את החוק מתוכנו.

גילה גמליאל: אני מודה לשר הפנים גדעון סער.

גילה גמליאל: אנחנו נעבור להצבעה בקריאה שנייה.

גילה גמליאל: אנחנו נתחיל עם ההסתייגויות.

גילה גמליאל: הסתייגויות לסעיף 1 של חברי הכנסת – כדאי שתשבו, לפני שעוברים להצבעה.

גילה גמליאל: אני בינתיים מקריאה את הסעיפים.

גילה גמליאל: הסתייגות לסעיף 1 של חברי הכנסת אורי מקלב, משה גפני ויעקב אשר.

גילה גמליאל: מכיוון שההסתייגויות ממוספרות – מדובר על ההסתייגות הראשונה לסעיף 1.

גילה גמליאל: אני עוברת להצבעה.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 5 בעד ההסתייגות – 13 נגד – 66 נמנעים – אין ההסתייגות (1) של חברי הכנסת אורי מקלב, משה גפני ויעקב אשר לסעיף 1 לא נתקבלה.

גילה גמליאל: 13 בעד, 66 נגד.

גילה גמליאל: ההסתייגות לא התקבלה.

גילה גמליאל: אנחנו עוברים להסתייגות השנייה לסעיף 1.

גילה גמליאל: אנחנו עוברים להצבעה.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 6 בעד ההסתייגות – 13 נגד – 67 נמנעים – אין ההסתייגות (2) של חברי הכנסת אורי מקלב, משה גפני ויעקב אשר לסעיף 1 לא נתקבלה.

גילה גמליאל: 13 בעד, 67 נגד.

גילה גמליאל: ההסתייגות השנייה לסעיף 1 לא התקבלה.

גילה גמליאל: אנחנו עוברים להסתייגות השלישית לסעיף 1.

גילה גמליאל: עוברים להצבעה.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 7 בעד ההסתייגות – 14 נגד – 65 נמנעים – אין ההסתייגות (3) של חברי הכנסת אורי מקלב, משה גפני ויעקב אשר לסעיף 1 לא נתקבלה.

גילה גמליאל: 14 בעד, 65 נגד.

גילה גמליאל: ההסתייגות השלישית לסעיף 1 לא התקבלה.

גילה גמליאל: זה אומר שלסעיף 1 ההסתייגות לא התקבלה.

גילה גמליאל: אנחנו עוברים להסתייגויות נוספות, של חברי הכנסת אלי ישי, אריה דרעי, אריאל אטיאס, יצחק כהן, משולם נהרי, אמנון כהן, יעקב מרגי, דוד אזולאי, יצחק וקנין, נסים זאב ואברהם מיכאלי, להלן: קבוצת סיעת ש"ס.

גילה גמליאל: הסתייגות מס' 4 לסעיף 1 – אנחנו נעבור להצבעה.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 8 בעד ההסתייגות – 14 נגד – 69 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת ש"ס לסעיף 1 לא נתקבלה.

גילה גמליאל: 14 בעד, 69 נגד.

גילה גמליאל: ההסתייגות לא התקבלה.

גילה גמליאל: אנחנו עוברים להסתייגות לחלופין.

גילה גמליאל: אנחנו עוברים להצבעה.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 9 בעד ההסתייגות – 14 נגד – 69 נמנעים – אין ההסתייגות לחלופין (1) של קבוצת סיעת ש"ס לסעיף 1 לא נתקבלה.

גילה גמליאל: 14 בעד, 69 נגד.

גילה גמליאל: ההסתייגות לא התקבלה.

גילה גמליאל: אנחנו עוברים להסתייגות לחלופין השנייה.

גילה גמליאל: אנחנו נעבור להצבעה.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 10 בעד ההסתייגות – 13 נגד – 68 נמנעים – אין ההסתייגות לחלופין (2) של קבוצת סיעת ש"ס לסעיף 1 לא נתקבלה.

גילה גמליאל: 13 בעד, 68 נגד.

גילה גמליאל: ההסתייגות לא התקבלה.

גילה גמליאל: אנו נצביע עכשיו על סעיף 1 כנוסח הוועדה.

גילה גמליאל: אנחנו עוברים להצבעה.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 11 בעד סעיף 1, כהצעת הוועדה – 73 נגד – 13 נמנעים – אין סעיף 1, כהצעת הוועדה, נתקבל.

גילה גמליאל: 73 בעד, 13 נגד.

גילה גמליאל: סעיף 1 התקבל כנוסח הוועדה.

גילה גמליאל: אנחנו נעבור להסתייגות לאחרי סעיף 1 של קבוצת ש"ס וחברי הכנסת אורי מקלב, משה גפני ויעקב אשר, שמספרה 5.

גילה גמליאל: אנחנו נעבור להצבעה.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 12 בעד ההסתייגות – 14 נגד – 68 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת ש"ס וחברי הכנסת אורי מקלב, משה גפני ויעקב אשר אחרי סעיף 1 לא נתקבלה.

גילה גמליאל: 14 בעד, 68 נגד.

גילה גמליאל: ההסתייגות לא התקבלה.

גילה גמליאל: אני אעבור להסתייגות הבאה, של חברי הכנסת אורי מקלב, משה גפני ויעקב אשר, מס' 6.

גילה גמליאל: אנחנו עוברים להצבעה.

משה גפני: זו ההסתייגות של הבית היהודי שאנחנו – – –

קריאות: – – –

איתן כבל: – – – הצבעה מס' 13 בעד ההסתייגות – 14 נגד – 68 נמנעים – אין ההסתייגות של חברי הכנסת אורי מקלב, משה גפני ויעקב אשר אחרי סעיף 1 לא נתקבלה.

גילה גמליאל: 14 בעד, 68 נגד.

גילה גמליאל: ההסתייגויות לאחר סעיף 1 לא התקבלו.

גילה גמליאל: תמה הקריאה השנייה, וכעת אנחנו נעבור להצבעה על החוק בקריאה שלישית.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 14 בעד החוק – 73 נגד – 15 נמנעים – אין חוק קביעת הזמן (תיקון מס' 3), התשע"ג–2013, נתקבל.

גילה גמליאל: בעד – 73, 15 נגד.

גילה גמליאל: החוק לקביעת הזמן (תיקון מס' 3), התשע"ג–2013, התקבל.

גילה גמליאל: אני קוראת לשר הפנים, השר גדעון סער – הגיע במהירות – כן.

גדעון סער: אני מבקש להודות, קודם כול, לחברי הוועדה, בראשות שמואל אבואב, שבחנו את הנושא הזה ועשו עבודה יסודית ורצינית; ליושבת-ראש ועדת הפנים של הכנסת, חברת הכנסת מירי רגב, על הטיפול המהיר מתוך הבנה שחיוני לחולל את השינוי הזה כבר עכשיו; לצוות של ועדת הפנים של הכנסת, למנהלת הוועדה, ליועץ המשפטי של הוועדה.

גדעון סער: לראש הממשלה בנימין נתניהו אני מודה על הגיבוי שהוא נתן לי לחולל את השינוי הזה.

גדעון סער: ובסך הכול, בסוף היום, היום עם ישראל יכול לחייך כי יותר אור זה יותר שמחה.

גדעון סער: אני רוצה לסיים בציטוט מספר קהלת פרק י"א פסוק ז': "ומתוק האור וטוב לעינים לראות את השמש".

גילה גמליאל: אני מודה לשר הפנים גדעון סער.

גילה גמליאל: אני קוראת לחבר הכנסת ניצן הורוביץ, אחד מיוזמי החוק.

גילה גמליאל: בהזדמנות הזאת נציין את ניצן הורוביץ, את יוזמי החוק – תמר זנדברג, אילן גילאון, עיסאווי פריג', מיכל רוזין וזהבה גלאון.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך שלוש דקות.

ניצן הורוביץ: תודה, גברתי היושבת-ראש.

ניצן הורוביץ: יש באמת סיפוק גדול לעמוד כאן

ניצן הורוביץ: אחרי מאבק שנמשך ארבע שנים, שמאות אלפי אזרחים ואזרחיות ישראליות וישראלים הצטרפו אליו.

ניצן הורוביץ: הפגנות, עצומות, כנסים; באמת זה היה מאבק גדול.

ניצן הורוביץ: היה גב ציבורי מאוד חזק לדרישה להאריך את שעון הקיץ עד סוף אוקטובר, לאפשר לכולנו ליהנות מעוד שעה של אור אחר הצהריים.

ניצן הורוביץ: אני רוצה להודות לחברתי חברת הכנסת מירי רגב, יושבת-ראש ועדת הפנים, שהעבירה את התיקון בצורה מהירה, לשר הפנים גדעון סער ולממשלה שהתגייסו לעניין הזה.

ניצן הורוביץ: אני חושב שזה יום של בשורה לעם הזה.

ניצן הורוביץ: הרבה זמן קיווינו להשיג את התיקון.

ניצן הורוביץ: זה בסך הכול היה דבר מתבקש, אפילו בנאלי; אפשר להגיד טריוויאלי, אבל שהפך לאיזשהו סלע מחלוקת מאוד משונה, כמעט הזוי.

ניצן הורוביץ: אני שמח שזה תם ונשלם.

ניצן הורוביץ: נגמר העניין הזה, ובשעה טובה ומוצלחת יש לנו שעון קיץ ארוך שמתאים לקיץ הישראלי וייתן לכולנו עוד שעה של אור אחר הצהריים.

ניצן הורוביץ: זה יצמצם את תאונות הדרכים, יגן על הסביבה, יחסוך בחשמל, ובעיקר ייתן לילדים, למשפחות, לעובדים, לנהגים, עוד שעה של אור אחר הצהריים.

ניצן הורוביץ: אז תודה לכולם, זה בהחלט יום שמח.

גילה גמליאל: תודה לחבר הכנסת ניצן הורוביץ.

גילה גמליאל: תעלה יושבת-ראש ועדת הפנים חברת הכנסת מירי רגב.

מירי רגב: תודה רבה לך, כבוד היושבת-ראש.

מירי רגב: אני רוצה בהזדמנות הזאת להגיד לחברי הכנסת, ידידי חברי הכנסת הדתיים, שמצטרפים להמון פגישות אצלי בוועדה: אתם יודעים שהחוק הזה הוא חוק טוב, אתם יודעים שאנחנו כולנו יהודים מסורתיים, שומרים, מתפללים.

קריאה: – – –

מירי רגב: אתם יודעים שהחוק הזה הוא חוק טוב, והוא גם טוב לכם, לכולנו, לכל עם ישראל.

מירי רגב: אתם גם יודעים ששר התמ"ת הבטיח, ואני אביא את זה לדיון, שבמקרה שנראה שבעקבות החוק הזה חברים שהם דתיים לא מסוגלים להגיע בזמן לעבודה, הוא יבחן את הסוגיה של חצי שעה.

מירי רגב: נביא את זה לדיון אחרי שנראה כיצד החוק הזה מיושם.

מירי רגב: דוד אזולאי עושה כן כי הוא יודע שזה נכון.

מירי רגב: ולכן חברי חברי הכנסת הדתיים, אנחנו ביחד במהלך הזה.

מירי רגב: חשוב לי שתדעו שאנחנו יהודים לא פחות מכם, מאמינים בוודאי לא פחות מכם.

מירי רגב: אני רוצה להודות לכבוד השר גדעון סער על כך שהוא לקח את הנושא באופן אישי והגיע לדיונים, הסביר את המהלכים, הסביר את החלטות הוועדה, וזה עזר מאוד לחברי הוועדה להגיע להחלטה הנכונה; להודות לידידי חבר הכנסת ניצן הורוביץ שהיה שותף לכל הדיונים, ולחברי הוועדה, ליפה, לשוש, לרחלי, לליאת, ליועצים המשפטיים תומר, גלעד ויוטל, על כל הסיוע.

מירי רגב: תודה רבה לכולם.

גילה גמליאל: אני מודה ליושבת-ראש ועדת הפנים חברת הכנסת מירי רגב.

גילה גמליאל: אנחנו עוברים לנושא הבא, עוברים ועוברות, המלצת הוועדה המשותפת לוועדת החוץ והביטחון ולוועדת החוקה, חוק ומשפט בעניין הכרזה על מצב חירום.

גילה גמליאל: אני קוראת לחבר הכנסת אריה דרעי, יושב-ראש הוועדה המשותפת לוועדת החוץ והביטחון ולוועדת החוקה, חוק ומשפט, להציג את ההמלצה.

גילה גמליאל: בבקשה.

הוועדה המשותפת): גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, אני מתכבד להציג בפני המליאה את המלצות הוועדה המשותפת לוועדת החוץ והביטחון ולוועדת החוקה, חוק ומשפט לעניין הכרזה על מצב חירום בהתאם לסעיף 69 לתקנון הכנסת.

הוועדה המשותפת): חוק-יסוד: הממשלה משנת 2001 קובע כי סמכות ההכרזה על מצב חירום תהיה בידי הכנסת, ביוזמתה או על-פי הצעת הממשלה, וכי תוקף ההכרזה לא יעמוד על יותר משנה.

הוועדה המשותפת): הגבלה זו נקבעה מאחר שהכנסת סברה כי לא ראוי שהכרזה כזו, שמעניקה לממשלה סמכויות לגבור על חקיקת הכנסת בתקנות שעת-חירום, תעמוד בתוקפה במשך זמן כה רב ללא פיקוח של הכנסת.

הוועדה המשותפת): ביום י"ב באייר התשע"ג, 22 באפריל 2013, הכריזה הכנסת על מצב חירום לתקופה של שלושה חודשים – עד ליום ט"ו באב התשע"ג, 22 ביולי 2013, בהתאם להמלצת הוועדה הזמנית לענייני חוץ וביטחון.

הוועדה המשותפת): לקראת פקיעת תוקפה של ההכרזה הציעה הממשלה לחזור ולהכריז על מצב חירום לתקופה של שנה.

הוועדה המשותפת): ההצעה להכריז על מצב חירום לתקופה נוספת אינה נובעת – גברתי, שומעים אותי?

גילה גמליאל: סליחה, חברי וחברות הכנסת, השרים והשרות, אני מבקשת לשמור על השקט.

גילה גמליאל: חבר הכנסת לא שומע את עצמו.

גילה גמליאל: תודה רבה.

הוועדה המשותפת): ההצעה להכריז על מצב חירום לתקופה נוספת אינה נובעת מנסיבות ביטחוניות המצדיקות זאת, שכן לא מתקיימות בישראל נסיבות דומות לאלה שבשלהן הוכרז לראשונה מצב חירום ב-1948.

הוועדה המשותפת): הטעם לכך שהכנסת בכל זאת מתבקשת לחזור ולהכריז על מצב חירום הוא שלאורך השנים נחקקו חוקים, תקנות וצווים שתוקפם הותנה בקיומו של מצב חירום.

הוועדה המשותפת): רבים – – –

גילה גמליאל: כבוד השר עמיר פרץ.

עמיר פרץ: אני מתנצל.

הוועדה המשותפת): רבים מחוקים וצווים אלו עדיין עומדים בתוקף וקבועים בהם הסדרים חיוניים, חלקם הסדרים ביטחוניים וחלקם מסדירים תחומים שלמים במשק.

הוועדה המשותפת): הסדרים אלו עלולים לפקוע אם הכנסת לא תחזור ותכריז על מצב חירום.

הוועדה המשותפת): כדי שניתן יהיה להימנע מהכרזות נוספות נדרשת קודם לכן הסדרה חקיקתית של כל אותם חוקים וצווים חיוניים וניתוק זיקתם למצב חירום.

הוועדה המשותפת): אציין כי בעבר נמתחה, בצדק, ביקורת רבה על כך שהממשלה אינה עושה די כדי לקדם את ניתוקה של חקיקה זו ממצב החירום ועל כך שהכנסת אינה מפקחת באופן נמרץ די הצורך על הממשלה כדי שתפעל בכיוון זה.

הוועדה המשותפת): ביקורת זו הושמעה גם בבית-המשפט העליון, גם בציבור וגם בכנסת, ובעבר היה גם טעם רב בביקורת הזאת.

הוועדה המשותפת): אבל בראשית כהונתה של הכנסת השמונה-עשרה הקימה הוועדה המשותפת לוועדת החוץ והביטחון ולוועדת החוקה, חוק ומשפט צוות מעקב בראשותו של חברי וידידי חבר הכנסת אברהם מיכאלי, שפיקח באופן אישי, הדוק, על פעילות הממשלה בנושא.

הוועדה המשותפת): עקב פעילות הצוות קטן מספר הצווים שתוקפם מותנה בקיומו של מצב חירום בשני-שלישים – מ-158 ל-54, התקדמות ממש דרמטית.

הוועדה המשותפת): מטבע הדברים, בזמן הקצר שחלף מאז ההכרזה האחרונה לפני כחודשיים וחצי, לא חלה התקדמות רבה, אך אזכיר את הדברים שכן נעשו: הצעת חוק רישוי שירותים לרכב, שמחליפה הסדרים המצויים כיום בחמישה צווים, אושרה בקריאה ראשונה; הוחל דין רציפות על הצעות חוק בתחומי הפיקוח על המזון, בעלי-חיים ויבוא ציוד צבאי, והממשלה הודיעה גם על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק המאבק בטרור.

הוועדה המשותפת): נוסף על כך הופץ תזכיר חוק לתיקון פקודת בריאות הציבור (מזון), שיאפשר את ביטולם של שלושה צווים נוספים.

הוועדה המשותפת): סקירה מלאה של החיקוקים השונים וסטטוס הטיפול בהם מונחת על שולחנכם.

הוועדה המשותפת): רבותי חברי הכנסת, אף שהמלאכה עוד רחוקה מסיום אפשר לראות שבניגוד לעבר, במהלך כהונתה של הכנסת השמונה-עשרה נעשו פעולות של ממש לשינוי המצב.

הוועדה המשותפת): גם בית-המשפט העליון היה ער לעבודת הממשלה ולפיקוח ההדוק של הכנסת, ובעקבות זאת דחה לפני כשנה עתירה נגד קיומו של מצב החירום שהייתה תלויה ועומדת מאז 1999.

הוועדה המשותפת): כפי שציינתי בראשית דברי, הממשלה הציעה לכנסת להאריך את תוקפה של ההכרזה על מצב החירום בשנה שלמה.

הוועדה המשותפת): עם זאת, בדיון שנערך בוועדה המשותפת החליטה הוועדה לקבל את הצעתי להאריך את התקופה בזמן קצר יותר, של שישה חודשים, במטרה לדחוק בממשלה להאיץ את קידום הליכי החקיקה הדרושים לשם ניתוק זיקתם של החיקוקים השונים למצב החירום.

הוועדה המשותפת): הוועדה המשותפת תיכנס אף היא בעובי הקורה ותמשיך לפקח באופן הדוק על עבודת הממשלה במתכונת שהונהגה בכנסת הקודמת.

הוועדה המשותפת): אני יכול כבר להודיע שבראשות הוועדה הזאת יעמוד חבר הכנסת מיכאלי – המתחיל במצווה אומרים לו גמור.

הוועדה המשותפת): נכון שחבר הכנסת מיכאלי עדיין פורמלית לא חבר בוועדת המשנה, אבל יושב-ראש ועדת הכנסת, יחד עם יושב-ראש ועדת החוקה – – –

יצחק הרצוג: – – – מזרחי.

הוועדה המשותפת): משה מזרחי, באמת, גם השתתף בישיבה.

הוועדה המשותפת): – – – יובא בזמן הקרוב לכנסת צירופו של חבר הכנסת מיכאלי, והוא ימשיך את המלאכה.

הוועדה המשותפת): אני מקווה שבחצי השנה שנתנו לך אכן תושלם המלאכה.

הוועדה המשותפת): לפיכך, הוועדה הזמנית ממליצה להאריך את תוקפה של ההכרזה על מצב חירום עד יום כ"ח בטבת התשע"ד, 31 בדצמבר 2013.

הוועדה המשותפת): אני מקווה שלא נצטרך להארכות אחר כך.

הוועדה המשותפת): אבקש מחברי הכנסת לאשר את ההמלצה.

הוועדה המשותפת): תודה רבה, גברתי.

גילה גמליאל: אני מודה לחבר הכנסת אריה דרעי.

גילה גמליאל: אנחנו עוברים לרשימת הדוברים.

גילה גמליאל: מי שעוד רוצה להירשם – בתוך דקה נסגרת ההרשמה.

גילה גמליאל: ראשון הדוברים – מוחמד ברכה.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך שלוש דקות.

מוחמד ברכה: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, דומני שאת הנאום הזה שמעתי לפני שלושה חודשים, רק על-ידי דובר אחר.

מוחמד ברכה: חבר הכנסת אברהם מיכאלי עמד לפני תקופה – עמד כאן, על הדוכן – ואמר כמעט אותם דברים; אמר ששלושה חודשים דרושים כדי לאפשר לממשלה להתאים חוקים וחיקוקים, וכל מיני דברים כאלה, ועכשיו באה הממשלה ומבקשת שנה.

מוחמד ברכה: אבל חבר הכנסת דרעי, ברוב טובו, אומר שהוא שכנע שזה יהיה רק שישה חודשים.

מוחמד ברכה: יש לי רק שלוש דקות, הייתי מספר לכם מה זה מזכיר לי, אבל, לדעתי, כנראה הממשלה התאהבה במצב החירום עד כדי איבוד השפיות והנורמליות.

מוחמד ברכה: זה חוק הזוי, שמכניס לתוך חוקי שעת-חירום כל מיני דברים, פשוט, שהדעת אינה יכולה לתאר, ואין להם שום נגיעה במצב חירום, אין להם שום קשר למצב חירום.

מוחמד ברכה: אבל יכול להיות – זה אני אומר – שיש כן אפשרות להכריז על מצב חירום, מצב חירום בכך שהממשלה הזאת, המסוכנת, שולטת במדינה, ולא שהממשלה דורשת לעצמה סמכויות מעבר לפיקוחה של הכנסת ומעבר לחוקים של המדינה ושל הכנסת.

מוחמד ברכה: יש מצב חירום, שהממשלה האנטי-דמוקרטית הזאת מביאה חוקים למיניהם, אם חוק העלאת אחוז החסימה, אם מה שאושר אתמול, שוויון בנטל, ואני לא יודע על איזה נטל מדובר.

מוחמד ברכה: למשל, נטל העוני, אף אחד לא מדבר עליו, נטל האבטלה, אף אחד לא מדבר עליו, נטל הפקעת הקרקעות של האזרחים הערבים, אף אחד לא מדבר עליו.

מוחמד ברכה: הנטל המוערך, שהוא מעין ערך, הוא רק העניין של השירות הצבאי.

מוחמד ברכה: אז נכון, בעניין הזה יש צורך בשעת-חירום, שהממשלה גורמת אותו גם בהתכחשותה לתהליך שלום, ולעיקרו של תהליך שלום.

מוחמד ברכה: ראש הממשלה סוחב זמן, מפריח מילים ריקות, נבובות, שאין להן שום אחיזה במציאות, אין להן שום הד בין-לאומי שמשתלב או מסתדר עם אמירה בין-לאומית, עם הלגיטימיות הבין-לאומית.

מוחמד ברכה: יש מצב חירום, נכון, יש מצב חירום שהממשלה מביאה תקציב כזה, של העמקת העוני והאבטלה, יש מצב חירום של מתקפה על הדמוקרטיה.

מוחמד ברכה: אני חושב שזה מצב החירום שהכנסת צריכה לבטא אותו ולטפל בו, ולא בעטיו של מצב חירום שהממשלה מייצרת, לתת לה, דווקא היא, שגורמת את מצב החירום, את האפשרות – אני מסיים – לטפל מעבר לכנסת ומעבר לחוקי הכנסת במצב חירום שהיא עצמה יצרה.

מוחמד ברכה: מצב חירום יש, והוא הממשלה הזאת ועצם קיומה.

גילה גמליאל: אני מודה לחבר הכנסת מוחמד ברכה.

גילה גמליאל: יעלה חבר הכנסת חנא סוייד.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך שלוש דקות.

חנא סוייד: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, לפי חישוב פשוט שעשיתי כרגע – לקחתי את היחס בין התקנות והצווים שעדיין הממשלה לא הספיקה לתקן ביחס לסך כל התקנות שקשורות למצב הזה, או לתקנה הזאת, בהכרזת מצב החירום, ומצאתי שצריך עוד 25 שנים, בערך, שאנחנו נחיה – לפי הקצב הזה של התיקונים והשינויים וההתאמות שהממשלה צריכה לעשות לתקנות הקשורות למצב החירום, אנחנו צריכים עוד 25 שנים, וכנראה זה המצב.

חנא סוייד: מאז שנכנסתי לכנסת, לפני שבע שנים, אני שומע אותה מנטרה – רוצים לשנות, יש הרבה, עוד לא הספקנו.

חנא סוייד: אני יודע שהיה בג"ץ בעניין הזה, בג"ץ התריע בממשלה: שנו, נו, הגיע הזמן, אי-אפשר למשוך כל כך הרבה זמן.

חנא סוייד: אני יודע שאם הממשלה באמת רוצה – אני נותן דוגמה, חוק ההסדרים; כמעט אין חוק בספר החוקים שחוק ההסדרים לא נוגע בו, ועושים את זה – הממשלה עושה את זה בתוך כמה חודשים, כי אם באמת רוצים לעשות את זה, כנראה לגבי ביטול מצב החירום, אף אחד לא לוקח את העניין הזה ברצינות, כנראה טוב לממשלה עדיין לפעול על-פי המצב הזה, שיש עננה של מצב חירום שמרחפת מעל המדינה ומעל ההתנהלות של העניינים כאן.

חנא סוייד: אני רוצה להגיד שהמצב הזה לא ראוי.

חנא סוייד: מדינה שרוצה ומתכוונת להיות חלק מהעולם החופשי, והעולם הדמוקרטי, מדינותOECD , גלובליזציה, פתיחות לעולם, לא יכולה לחיות כל הזמן ולנצח תחת מצב חירום.

חנא סוייד: במיוחד שנאמר כאן במפורש שאכן המצב הביטחוני לא מחייב את זה.

חנא סוייד: רק שיש כאן אנשים שהם לא אמיצים, ואנשים לא זריזים, ולא מספיקים, כאילו – זו הטענה – לשנות את הצווים ואת התקנות הקשורות שנרקמו על-פי המצב של החירום.

חנא סוייד: זה פוגע, על-פי מה שכולם יודעים, גם בהשקעות חוץ, גם בתפיסה, perception, של מדינת ישראל.

חנא סוייד: מדינה שלאחר 65 שנים עדיין חיה ומתנהלת על-פי מצב חירום שהוכרז בזמנו.

חנא סוייד: הגיע הזמן לבטל ולסיים את המצב הזה.

גילה גמליאל: אני מודה לחבר הכנסת חנא סוייד.

גילה גמליאל: יעלה חבר הכנסת דב חנין.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך שלוש דקות.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, תודה, רבותי השרים, עמיתי חברי הכנסת, אני לא יודע מי מחברי הכנסת עבר על רשימת החיקוקים, התקנות וההוראות שבעצם אנחנו מאריכים היום את תוקפם כשאנחנו מאריכים את מצב החירום.

דב חנין: אם כן, כמה דוגמאות: צו שעוסק במחלות בעלי-חיים, תקנות שנוגעות במכסות חלב, הוראות שנוגעות בשמן מינרלי בייצור לחם, הוראות שנוגעות בשימוש בתחליפי דבש, צו שעוסק בהובלת לחם, צו שעוסק בהפעלת רכבל, צו שעוסק ברכישת מונים למוניות, התקנתם ושירותי אחזקתם, צו שעוסק בייצור גלידה ומכירתה, צו שעוסק בייצור של נקניק ונקניקיות, צו שעוסק בפיקוח ובסימון קוד של מזון ארוז מראש.

דב חנין: הרשימה ארוכה מאוד, עמיתי חברי הכנסת.

דב חנין: כל הדברים האלה תלויים בקיומו של מצב חירום.

דב חנין: האם הדבר הזה הגיוני?

דב חנין: האם הדבר הזה מתקבל על הדעת?

דב חנין: האם הדבר הזה הוא לא ביזוי של עצם המושג מצב חירום?

דב חנין: שהרי הוא יכול לקרות, יכול להתרחש מצב חירום.

דב חנין: אבל אתם עושים לעג וקלס מהביטוי מצב חירום, מהרעיון המשפטי של מצב החירום, ואתם ממשיכים שנה אחרי שנה לגרום לכנסת להכריז הכרזה שאין לה שום שחר, אין לה שום קשר למציאות האמיתית.

דב חנין: מצב חירום רק כדי לבצע תרגיל משפטי.

דב חנין: האמת היא, עמיתי חבר הכנסת, שיש סיבות אמיתיות למצב חירום בישראל.

דב חנין: יש פה ממשלה שמתעלמת מהמציאות באזור, שלא מקדמת תהליך שלום והידברות לשלום, שמובילה את ישראל להתנגשות עם שכנותיה, שמובילה אותנו למלחמה אזורית, שלא מנהלת הידברות עם הפלסטינים, שמגישה תקציב מדינה שהוא תקציב של מלחמה נגד העם, שממשיכה באפליה של האוכלוסייה הערבית, פוגעת בפריפריה, פוגעת במשפרי הדיור, פוגעת באלה שרוצים לשנות את הדיור, מחסלת את הדיור הציבורי; עושה קיצוצים ודיאטה רצחנית למערכת הבריאות הציבורית, פוגעת בעובדי קבלן, פוגעת בעבודה מאורגנת – אכן, עמיתי חברי הכנסת, התמונה המצטברת היא תמונה של מצב חירום אמיתי, אבל זה מצב חירום שהעם צריך להכריז אותו נגד הממשלה, ולא שהממשלה צריכה להכריז אותו נגד העם.

דב חנין: לכן, עמיתי חברי הכנסת, הצעתה של הממשלה להאריך את מצב החירום היא הצעה שאין לה בסיס מוסרי, עקרוני, משפטי או פוליטי.

דב חנין: אני קורא לכנסת להתנגד להצעה הזאת.

גילה גמליאל: אני מודה לחבר הכנסת דב חנין.

גילה גמליאל: יעלה חבר הכנסת עפו אגבאריה.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך שלוש דקות.

עפו אגבאריה: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני הקשבתי לחבר הכנסת אריה דרעי ולא הבנתי, באמת, באיזה מצב חירום אנחנו נמצאים, שצריך להוסיף עוד שישה חודשים, כשבסוף הוא אומר:

עפו אגבאריה: אני מקווה שזאת תהיה הפעם האחרונה ואחר כך כבר לא יהיה צריך.

עפו אגבאריה: 65 שנה, וכל פעם – אני כבר שנה חמישית בכנסת, וכל פעם שמאריכים אומרים: אנחנו מקווים שבשנה הבאה זה לא יהיה, או החידוש הבא כבר לא יהיה.

עפו אגבאריה: זה דבר מוזר שכל פעם אומרים את אותם הדברים, את אותם הדברים הנלעגים, ובסוף מביאים את זה עוד הפעם.

עפו אגבאריה: אז על איזה מצב חירום אנחנו מדברים, ולאיזו אוכלוסייה מצב החירום מופנה?

עפו אגבאריה: אני לא חושב שהוא מופנה לכל העם, ואני לא חושב שהוא מופנה לכל אזרחי מדינת ישראל.

עפו אגבאריה: כנראה לאוכלוסייה מסוימת – מצד אחד צריך לגבש אוכלוסייה מסוימת, ומצד שני צריך להפחיד, או להשתמש בחוקים שכאילו זה מצב חירום נגד אוכלוסייה אחרת.

עפו אגבאריה: זה דבר שבאמת רק שומעים אותו ורואים אותו, או מאשרים אותו – רק, כנראה, במדינות שדוגלות באיזו הפרדה בין אוכלוסיות מסוימות במדינה.

עפו אגבאריה: אנחנו כבר יודעים.

עפו אגבאריה: אתה מהנהן בראש כי אני יודע שאתה דוגל בזה, ואתה דוגל בהפרדה הזאת.

עפו אגבאריה: אתה דוגל אפילו באפרטהייד, הייתי אומר לך – גם את זה שמעתי.

עפו אגבאריה: האם באמת יש איזה מצב חירום שמדינת ישראל צריכה להמשיך את הוראת השעה הזאת?

עפו אגבאריה: אני שמעתי לאורך כל הדיון שהיה לפני כן, כמה הוזכר כל הזמן העניין של האופן היהודי, השעה היהודית, האוכלוסייה היהודית.

עפו אגבאריה: תארו לעצמכם שאם באיזשהו פרלמנט באירופה, לא חשוב באיזה מדינה, היו מזכירים שזה עניין – רק הצרפתי, או הגרמני, או במדינה שהיא קצת יותר – אם היא קתולית, מה היו אומרים האנשים או חברי הפרלמנט היהודים שמכהנים שם?

עפו אגבאריה: מה הייתה התגובה מהכנסת, פה, לגבי הדברים שנאמרים באירופה?

עפו אגבאריה: אנחנו שמענו וראינו איזה תגובות היו כאשר היו אנשים קצת ימנים באחד מהפרלמנטים האירופיים, כמו בצרפת או באוסטריה, ומה הייתה התגובה שלכם.

עפו אגבאריה: אז איך אתם חושבים שלכם מותר להיות גזענים, לכם מותר לעשות את זה לאוכלוסייה אחרת, לאוכלוסייה הערבית, וכל העולם צריך לשבח אתכם ואסור לו אפילו פעם אחת לעשות איזושהי ביקורת על ההתנהגות הזאת.

גילה גמליאל: אני מודה לחבר הכנסת עפו אגבאריה.

גילה גמליאל: חבר הכנסת איתן כבל – לא נמצא.

גילה גמליאל: חבר הכנסת באסל גטאס, בבקשה.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך שלוש דקות.

באסל גטאס: כבוד היושבת בראש, השר, חברי הכנסת, אנחנו כמובן מתנגדים להצעת החוק, אבל באמת, הרגשות האמיתיים והפנימיים שלי, שאנחנו במצב של חירום.

באסל גטאס: המצב הנוכחי, בגלל הפעילות של הממשלה, הוא באמת מצב של חירום, שדורש מאתנו להיות מאוד ערניים.

באסל גטאס: כל תושבי המדינה צריכים להיות ערניים לקראת האסונות ומצב החירום האמיתי שעומד להתחולל כאן בשנה וחצי הקרובות בגלל הפעילות של הממשלה, אם בחזית הכלכלית, כל מה שקשור לגזירות, כל מה שקשור למצב של העוני, של ההתלקחות, הייתי אומר, בזירה החברתית; בזה שצפוי שאלו שייפגעו לא ישבו אלא יצאו לרחובות – כך אני מקווה לפחות, שיצאו לרחובות וימחו נגד הגזירות ונגד המצב שהתחולל.

באסל גטאס: גם בזירה המדינית, אם מישהו חושב או משלה את עצמו שאפשר להמשיך לנהל את המשבר ואת הסכסוך במקום לפתור אותו, ועל-ידי כך למשוך זמן ועוד זמן, גם בזה יתברר שזאת אשליה ושהמצב באמת יהיה מצב חמור, מצב של חירום.

באסל גטאס: לזה באמת צריך להתכונן.

באסל גטאס: לצערי, במקום זה, הממשלה מביאה לכנסת הארכה אוטומטית, בצורה מאוד מגוחכת, של מצב חירום, לנצל אותו כדי לפשט את עשיית החקיקה, במקום ללכת ולחוקק חוקים ראשיים אמיתיים, לאחר דיון ציבורי מעמיק, בדברים שאין להם יד ורגל במצב של חירום.

באסל גטאס: זה הגיע לאבסורד – מצב החירום האמיתי שהיא מייצרת, ובמקום זה מייצרת אשליה של מצב חירום לצרכיה הפנימיים.

באסל גטאס: תודה רבה.

גילה גמליאל: אני מודה לחבר הכנסת באסל גטאס, ואני מזמינה את חברת הכנסת חנין זועבי.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך שלוש דקות.

חנין זועבי: תודה.

חנין זועבי: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, מצב החירום שלא מוגדר – אין הגדרה מה זה מצב חירום – קיים כבר 65 שנה.

חנין זועבי: כלומר, המדינה לא מכירה מצב נורמלי.

חנין זועבי: המדינה מכירה מצב חירום וגם לא מגדירה אותו.

חנין זועבי: למה היא לא מגדירה אותו?

חנין זועבי: כי היא צריכה להצדיק – מה הפונקציה של מצב החירום?

חנין זועבי: להציג חוקים שלא נשענים על שום כלי או קריטריון של צדק או היגיון או הגנה על זכויות האדם; להצדיק שורה של חוקים.

חנין זועבי: חלק מהחוקים האלה, הגדיר חבר הכנסת דב חנין, שאין להם שום קשר עם חירום, חוקים שקשורים למזון, וחלק הם חוקים שמאפשרים מעצרים מינהליים.

חנין זועבי: יש כיום 220 עצורים מינהליים, שנעצרו בלי שום משפט, חלק מהם נמצא במעצר כבר יותר משנתיים.

חנין זועבי: יש עצור מינהלי שנמצא בבתי-הכלא יותר מארבע שנים בלי שום משפט.

חנין זועבי: לכן צריכים מצב חירום, בשביל לא לעשות ביקורת על הכוחנות של המדינה.

חנין זועבי: אנחנו משעים קריטריונים של כללי הצדק, הגיון הצדק, ותתארו – מה קורה למדינה, מה קורה לחברה, כאשר מישהו מחליט להשעות את מנגנוני הצדק ולהפעיל את מנגנוני הכוח והכוחנות.

חנין זועבי: מה מדינה חזקה, וישראל מדינה חזקה – מה מדינה חזקה צריכה?

חנין זועבי: היא צריכה ביקורת על הכוח, ביקורת על הכוחנות, שהיא האלמנט העיקרי גם בשביל לשמור על המוסר ועל הנורמליות, גם של המדינה וגם של האזרחים.

חנין זועבי: אבל דווקא במדינה כוחנית ובעלת כוח כמו ישראל משעים את ביקורת הכוחנות הזאת, ותתארו – מה עושים כאשר משעים.

חנין זועבי: מה שיותר מסוכן מהשתקת מנגנוני הביקורת זה השתקת הביקורתיות של האזרחים.

חנין זועבי: מצב חירום שלא מוגדר, שהאזרחים לא שואלים מה זה חירום, למה יש חירום, איפה האיום, איזה סוג של איומים – גם כאשר האזרחים לא שואלים את השאלות האלה, אנחנו במצב חירום בגלל שאנחנו משתיקים את הביקורתיות, בגלל שהאזרחים משתיקים את הביקורתיות, משתיקים את החשיבה העצמאית שלהם.

חנין זועבי: זה מצב החירום היחיד שאני יכולה לזהות – אזרחים בלי מחשבה עצמאית, בלי כוח ביקורתי, בלי שיפוט ביקורתי, שלא שואלים למה יש חירום ומה מצב החירום הזה עושה.

גילה גמליאל: משפט סיום.

חנין זועבי: משפט סיום.

חנין זועבי: לכן אני אומרת שמצב חירום ממושך משעבד את האזרח לתחושת איום לא ברורה, שהיא יותר משתקת מאשר תחושת איום ברורה.

חנין זועבי: היא משתקת את הכוח של האזרח מול המדינה.

חנין זועבי: אין מצב חירום – –

גילה גמליאל: אני מודה – – –

חנין זועבי: זה משפט אחרון.

חנין זועבי: – – מוגדר, מה אנחנו צריכים – אויב.

חנין זועבי: ואויבים, כבוד היושבת-ראש, אפשר לייצר בקלות.

חנין זועבי: תודה.

גילה גמליאל: אני מודה לחברת הכנסת חנין זועבי.

גילה גמליאל: אני קוראת לחבר הכנסת אראל מרגלית; חבר הכנסת מרגלית לא נמצא.

גילה גמליאל: חבר הכנסת אברהם מיכאלי, בבקשה.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך שלוש דקות.

אברהם מיכאלי: גברתי היושבת בראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, צודק חבר הכנסת ברכה שלפני מספר חודשים לא רב עלינו לפה וביקשנו להאריך את מצב החירום במדינה, בתקווה שאכן נצמצם את אותם צווים שהכרזת מצב חירום היא זו שבגינה צווים אלה תקפים, הצווים או החקיקות שהיו אמורים להתקדם בחודשים האחרונים מאז הארכנו.

אברהם מיכאלי: חבר הכנסת ברכה, אני אישית לא הייתי חבר בחודשים האחרונים באותו צוות של ועדת חוץ והביטחון וועדת החוקה – – –

מוחמד ברכה: אני זוכר נאום שלך, אני לא זוכר מתי.

אברהם מיכאלי: יפה.

אברהם מיכאלי: אני אומר לך שבחודשים האחרונים – – –

מוחמד ברכה: נתת את הנוסח לדרעי, והוא קרא אותו.

אברהם מיכאלי: לא אני נתתי, ועדת החוץ והביטחון נתנה את זה.

יעקב מרגי: ברכה, מהמפורסמות שלא צריך – – –

אברהם מיכאלי: אני אגיד לך מה כן.

אברהם מיכאלי: שוב, לא עלי הכנסת עומדת, חלילה, יש פה חברי כנסת מעולים ומצוינים שיכולים גם כן לקדם את הדברים האלה.

אברהם מיכאלי: אבל מה שכן אפשר לומר – שההתקדמות שעשינו בשנים האחרונות מראה דבר אחד, חבר הכנסת ברכה, שהכנסת, כשהיא מתפקדת ומפקחת כראוי על הממשלה, הממשלה פתאום מוציאה מהמגירות ומהבוידם כל מיני דברים ישנים שלא רצו לטפל בהם במשך 60 שנה.

אברהם מיכאלי: ואכן פה בית-המשפט העליון הוא הגוף הכי אובייקטיבי שאנחנו יכולים להחשיב כמפקח גם על עבודת הכנסת, ובית-המשפט העליון בשנת 2010 או 2011, כשהם דנו בעתירה של האגודה לזכויות האזרח – בית-המשפט העליון השתכנע שאכן הכנסת סוף-סוף פועלת כפי שצריך ומפקחת על הממשלה.

אברהם מיכאלי: אני אומר לך שאם הממשלה רוצה היא יכולה.

אברהם מיכאלי: הממשלה יכולה, הרי הרבה צווים בוטלו, הנתונים הוצגו כבר על-ידי חבר הכנסת אריה דרעי – מ-160 בערך כבר ביטלנו 105 צווים.

אברהם מיכאלי: מה זה ביטלנו?

אברהם מיכאלי: זה תמיד או חקיקה ראשית או חקיקת משנה.

אברהם מיכאלי: ובמה שנותר היום, הממשלה גררה רגליים עד לפני שלושה חודשים בטענה: היו בחירות, הייתה הפסקה של שישה חודשים, שמונה חודשים.

אברהם מיכאלי: אני חושב שצריך לדרוש בתוקף מראש הממשלה ומהשרים שנוגעים באותם משרדים, שייתנו עדיפות לאותם צווים שבגינם אנחנו מכריזים מצב חירום ויהפכו את הצווים האלה לחקיקה רגילה, ולא לבוא הנה באמת במצב שאין צורך, ברוך השם, בהכרזת מצב חירום אמיתי במדינה, ובגין החוקים שלא קודמו, בגין התקנות שלא קודמו, שזה תלוי בעבודה מאומצת של הממשלה – ושלא יגידו לי: אין לנו כוח-אדם ואין לנו צוותים ואין לנו יכולת, כי כאשר לחצתי עליהם פתאום הם גילו נכונות; כן יש להם כוח.

אברהם מיכאלי: לכן אני משבח את הכנסת על כך שהיא מפקחת כמו שצריך על הממשלה, כי תפקידה של הממשלה לבצע ותפקידנו לפקח.

גילה גמליאל: אני מודה לחבר הכנסת אברהם מיכאלי.

גילה גמליאל: חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך שלוש דקות.

נחמן שי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני אתמוך בסופו של דבר בהארכת מצב החירום, למרות שנדמה לי שהגיעה העת להפסיק אותו או לצמצם אותו באופן משמעותי.

נחמן שי: נכון שכשקמה המדינה היה נכון להטיל מצב חירום, חיינו התנהלו תחת סוגיות כבדות מאוד, שאחדות מהן היו ממש מהותיות לגבי קיומה של המדינה, אבל דברים השתנו מאז.

נחמן שי: לא רק שהתחזקנו, גם בנינו מערכת שלטונית וגם מערכת חוקים במדינת ישראל.

נחמן שי: ונראה לי שמצב החירום הזה הפך להיות איזה מקלט שנוח להטיל אליו ועליו כל החלטה שלא הייתה נוחה או לא הייתה פשוטה, או שלא מצאו איזה הליך אחר והכניסו אותו לנושא הזה של מצב חירום.

נחמן שי: אבל 2013 איננה 1948, וצריך לצמצם את מצב החירום הזה, המסוים, עד למינימום.

נחמן שי: ואנחנו יודעים, ואמר את זה חברי חבר הכנסת אברהם מיכאלי, שעמד בשעתו בראש צוות שטיפל בעניין הזה, והכנסת נטלה את היוזמה וצמצמה וצמצמה וצמצמה, ועדיין אנחנו עומדים במצב שיש עשרות צווים שתוקפם מוארך מפעם לפעם.

אברהם מיכאלי: ממשלה עצלה.

נחמן שי: מה?

יעקב מרגי: ממשלה עצלה.

נחמן שי: ממשלה עצלה, נכון.

נחמן שי: ממשלה עצלה שאיננה מבינה שכלפי חוץ – גם כלפי פנים, גם כלפי חוץ – מדינה שמתייצבת ואומרת:

נחמן שי: אנחנו במצב חירום מתמיד, זה מסר רע מאוד לסביבה הקרובה והרחוקה שלנו.

נחמן שי: זה מסר רע מאוד ליחסים הבין-לאומיים שלנו.

נחמן שי: זה מסר רע לכל מי שבא לארץ, ואומרים לו: המדינה במצב חירום, והוא יוצא החוצה והוא לא רואה לא מצב ולא חירום; הוא רואה חיים שוטפים, נורמליים, יפים אפילו, שאנחנו יכולים להיות מאוד גאים בהם.

נחמן שי: אנחנו יודעים שתחת החוק הזה נכנסו דברים מגוחכים – דיברנו על זה בדיון המוקדם, העברנו את זה לוועדה המשותפת.

נחמן שי: תיארתי לעצמי שהוועדה המשותפת תחזור הנה עם שנה או עם חצי שנה.

נחמן שי: היא באמת חזרה עם חצי שנה, אבל אני מצפה מממשלת ישראל לעשות את המאמץ הראוי והמתבקש; אפשר להפעיל לשם כך צוותים מיוחדים או גורמים חיצוניים שיסייעו.

נחמן שי: במצב חירום, בוא נקרא לזה מצב חירום.

נחמן שי: בוא נקרא לשינוי המצב הזה מצב חירום בפני עצמו, נפעיל אמצעים מיוחדים, ונגיע למצב שמה שצריך לשמר נשמר, כי אכן יש לפעמים מצב חירום, או יש נושאים מסוימים שנופלים בתוך הקטגוריה הזאת, וכל היתר יצאו ממנו, ולא נישא את השם "מצב חירום" לשווא.

נחמן שי: תודה רבה.

גילה גמליאל: אני מודה לחבר הכנסת נחמן שי.

גילה גמליאל: חבר הכנסת מיקי רוזנטל, בבקשה.

גילה גמליאל: לרשותך שלוש דקות.

מיקי רוזנטל: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה, חברי חברי הכנסת, הדבר הזה הוא ריטואל קבוע, ויש לי הצעה לחברים; מאחר שביטחון המדינה לרוב האנשים יקר וחשוב, וענייני החירום נוגעים גם בענייני ביטחון המדינה, אנחנו נשאיר בתוקף רק את הסעיפים הקשורים באופן ישיר לביטחון המדינה.

מיקי רוזנטל: את כל הסעיפים האזרחיים, כמו – אני לא רוצה להתחיל לקרוא לכם פה, אבל עניינים של אספקת דלק, סגירת עיתונים, כל מיני דברים אזרחיים, אספקת מזון וכו', נבקש מהממשלה להוציא מהבקשה הזאת; אחרת לא נצביע עליה.

מיקי רוזנטל: כך, לעניות דעתי, זה יזרז את הממשלה לעשות את מה שהיא צריכה, והיא מצהירה חזור והצהר, שאו-טו-טו, או-טו-טו, הם כבר מסיימים את העניין, והעניין נמשך שנים.

מיקי רוזנטל: זה מצב ביזיוני, אי-אפשר לנהל מדינה על סמך חוקים ארכאיים כאלה, ואת העניינים החשובים לנהל בצורה כל כך מוזרה.

מיקי רוזנטל: לכן הצעתי – להפריד בין העניינים האזרחיים המובהקים, להוציא אותם מהבקשה, לא להצביע בגינם, ורק את העניינים הממש-חיוניים לביטחון המדינה, כמו מעצרים, או דברים כאלה, להשאיר ולהאריך את תוקפם.

מיקי רוזנטל: תודה.

גילה גמליאל: אני מודה לחבר הכנסת מיקי רוזנטל.

גילה גמליאל: יעלה חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך שלוש דקות.

עיסאווי פריג': גברתי היושבת-ראש, מכובדי השר, חברים, במשפחה, בבית, יש תהליך שקרה לי עם כל הבנות.

עיסאווי פריג': תמיד בחופשות, אפילו במהלך סופי שבוע, מבקשים ממני: אבא, מתי אתה לוקח אותנו לטיול?

עיסאווי פריג': מתי אתה – יש להן בקשות.

עיסאווי פריג': אז אני תמיד עניתי, כמו רבים, "אינשאללה, בּיציר ח'יר"; בעזרת השם, יהיה טוב.

עיסאווי פריג': כלומר, נחכה לשבוע הבא.

עיסאווי פריג': עובר שבוע, היא חוזרת על אותה בקשה – "אינשאללה, בּיציר ח'יר".

עיסאווי פריג': יהיה בסדר, אבא.

עיסאווי פריג': ואחר נגמר, ואחר נגמר, והשנים עוברות.

עיסאווי פריג': בינתיים הבחורה התחתנה, ואבא גם – אין לו כוחות לקחת את הילדה.

עיסאווי פריג': זה המצב שאנחנו נמצאים בו.

עיסאווי פריג': מאז קום המדינה ב-1948 עד היום – "בּיציר ח'יר"; כל שנה מביאים את החידוש האוטומטי הזה, בתקווה לשנה הבאה, שזה ילך.

עיסאווי פריג': אבל מה לעשות, החירום נמשך; החירום נמשך, וקל מאוד לדבר על זה, וקל מאוד לגלגל את זה.

עיסאווי פריג': עברו חוקים רבים שחיזקו את המשילות, וגם בשבוע האחרון היה חוק המשילות.

עיסאווי פריג': אתם רוצים יותר כוח?

עיסאווי פריג': שיבושם לכם.

עיסאווי פריג': קחו יותר כוח, קדימה, אבל למה אתם צריכים את חוק החירום הזה?

עיסאווי פריג': קיבלתם משילות.

עיסאווי פריג': אדרבה, קדימה, תמשלו עד הסוף, תעשו מה שאתם רוצים, אבל לפחות הדמוקרטיה הזאת, למה אתם מנסים לקבור אותה בעוד שנה ועוד שנה?

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': אני, מאז אני בכנסת, חי מצבי חירום.

עיסאווי פריג': כשדיברו ב-1985 על חירום כלכלי, תרגמנו את זה, שיפרנו את זה, קראנו לזה חוק ההסדרים.

עיסאווי פריג': חירום כלכלי.

עיסאווי פריג': בא חירום דמוגרפי.

עיסאווי פריג': החירום הדמוגרפי – חייב להיות חוק האזרחות.

עיסאווי פריג': בא האיום – צביון יהודי למדינה – לעצור אותו בחוק הלאום.

עיסאווי פריג': די, רבותי, ממה אתם פוחדים?

עיסאווי פריג': מדינת ישראל מעצמת-על בעולם בכל המובנים – ביטחוני, כלכלי, הכול.

עיסאווי פריג': ממה מפחדים?

עיסאווי פריג': אני שואל.

עיסאווי פריג': אז אני אומר לכם, חברים, בואו נעצור את הרכבת הזאת.

עיסאווי פריג': זו רכבת מסוכנת.

עיסאווי פריג': מה, התרגלנו למצב – להיות במדינה לא נורמלית?

עיסאווי פריג': לא נוכל לייצר לעצמנו מצב נורמלי?

עיסאווי פריג': בואו לעשות חשיבה פנימית – די.

עיסאווי פריג': די.

עיסאווי פריג': וזאת לא בושה שאנחנו, בכנסת התשע-עשרה, יירשם לזכותנו שאמרנו די לאי-שפיות.

עיסאווי פריג': די לחוקי החירום.

עיסאווי פריג': לעצור את הרכבת, חברים.

עיסאווי פריג': תודה לך, גברתי היושבת-ראש.

גילה גמליאל: אני מודה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

גילה גמליאל: חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – אינו נוכח.

גילה גמליאל: חבר הכנסת ישראל אייכלר, בבקשה.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך שלוש דקות.

גילה גמליאל: בבקשה.

ישראל אייכלר: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, כבוד השר, אנחנו דנים במצב חירום, ואכן, יש לאזרחי ישראל תחושה של חירום.

ישראל אייכלר: emergency.

ישראל אייכלר: מאז נבחרה הממשלה הזאת היא מהלכת אימים על האזרחים.

ישראל אייכלר: זו לא ממשלה שבאה לשרת את העם, אלא לשלוט בעם.

ישראל אייכלר: ריבון.

ישראל אייכלר: ריבונות, קרא אחד מחברי יש עתיד – לא רוצה לומר את השם שלו – בכל הופעותיו בטלוויזיה.

ישראל אייכלר: הוא הריבון.

ישראל אייכלר: מעניין שהוא כבר שכח שיש ריבונו של עולם, שהוא הריבון, והאזרחים בסך הכול שולחים נציגים לכנסת שזה ועד בית, שבו מסדרים את סדרי החיים שלהם בהדדיות, בכבוד הדדי.

ישראל אייכלר: כך במדינה דמוקרטית.

ישראל אייכלר: אבל כנראה, באווירת אביב העמים, האביב הערבי באזור הזה, כל אחד הוא ריבון.

ישראל אייכלר: מורסי נבחר על-ידי רוב העם, אבל הייתה לו תחושה שהוא הריבון.

ישראל אייכלר: הוא לא הבין שהוא לא יכול לשנות חוקות, והוא לא יכול לעשות מה שהוא רוצה.

ישראל אייכלר: אכן הוא נבחר, כחוק, ו"האחים המוסלמים" הרבה שנים היו מדוכאים עלי אדמות, ומובארק דיכא אותם הרבה שנים, וגם סופו הגיע.

ישראל אייכלר: מורסי לא הבין שהוא לא יכול לעשות דברים כאלה.

ישראל אייכלר: עברה שנה, ופתאום הפיכה צבאית, ופתאום הוא אסיר.

ישראל אייכלר: וכל העולם שכח על דמוקרטיה, ועל בחירות, ועל שלטון הרוב, ושלטון החוק – פשוט הכניסו אותו לבית-סוהר, והרגו היום 40 אנשים; בשבוע האחרון 200 איש נהרגו מקרב "האחים המוסלמים", בלי דין ובלי דיין, והכול בסדר.

ישראל אייכלר: שוב – ריבונות, שלטון חוק.

ישראל אייכלר: רבותי, ההבדל בין דמוקרטיה לדיקטטורה הוא ההתחשבות במיעוט.

ישראל אייכלר: ההבדל בין דמוקרטיה לדיקטטורה הוא זכויות האדם, וזכויות הפרט, וזכויות המיעוטים.

ישראל אייכלר: בארץ-ישראל, ברוך השם – נקווה שזה ישתנה – כולם מיעוטים; האשכנזים מיעוטים, הערבים מיעוטים, הרוסים מיעוטים, המרוקאים כבר מיעוטים, החרדים מיעוטים, הדתיים מיעוטים.

ישראל אייכלר: שכחתי איזה מיעוט?

ישראל אייכלר: כולם מיעוטים.

ישראל אייכלר: אף אחד הוא לא "הישראלי".

ישראל אייכלר: הגיע בן-אדם, אומר: אני הישראלי – שופוני יא נאס – תסתכלו עלי, אני הישראלי.

ישראל אייכלר: אני הריבון, אני אחליט, אני אנסה.

ישראל אייכלר: ואילו היה רק מדבר ואומר את זה, ניחא.

ישראל אייכלר: בהתחלה אמרו אנשי יש עתיד: תבחנו אותנו במעשים, לא בדיבורים.

ישראל אייכלר: מפלגת הבית היהודי אמרו: תראו את ההחלטות המעשיות, אל תחליטו מייד; אל תצעקו.

ישראל אייכלר: גם בנט אמר כך.

ישראל אייכלר: היום אנחנו רואים את ההחלטות שלהם, היום הגיעו המעשים.

ישראל אייכלר: עקרות-הבית, 450,000 עקרות-בית נמצאות במצב חירום: הן לא מרוויחות כסף, והולכים לקחת מהן כסף על מה שהן לא מרוויחות.

ישראל אייכלר: והביטוח הלאומי מטיל אימה על הציבור – – –

ראובן ריבלין: – – –

ישראל אייכלר: לא, לא כל הביטוח הלאומי.

ישראל אייכלר: יש לו הרבה – – –

ראובן ריבלין: – – –

ישראל אייכלר: – – – תחושת חירום גם לגבי יוקר הדיור, לגבי קורת גג, לגבי תעסוקה.

ישראל אייכלר: אני לא רוצה להאריך, אני רק רוצה לומר לכם, עצם העובדה שהריבונות הישראלית היום פירושה להילחם ביהדות החרדית, לשנות אותה, לחנך אותה – ואני אף פעם לא אוהב שמתחילים להגיד שהחינוך החילוני מוציא כאלה וכאלה פירות, אני מכיר הרבה אנשים חילונים שהם טובים ומועילים מאוד – –

גילה גמליאל: משפט לסיום רק.

ישראל אייכלר: – – אבל לבוא ולהגיד על הציבור החרדי, אנחנו נחנך אותם, זה לא רק אנטי-דמוקרטי, זה לא רק דיקטטורי, זה גם לא יצליח.

ישראל אייכלר: גברתי היושבת-ראש, את ודאי תרשי לי לאחל לעם ישראל – עכשיו נכנסנו לתשעת הימים – שאנחנו נזכה באמת שתהיה אחדות בעם; למרות הכול נישאר עם מאוחד.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אמן.

דוד רותם: אמן.

גילה גמליאל: אני מודה לחבר הכנסת ישראל אייכלר.

גילה גמליאל: אמן ואמן.

גילה גמליאל: אני מזמינה את חבר הכנסת נסים זאב, אחרון הדוברים לפני יושב-ראש הוועדה והשר.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך שלוש דקות.

גילה גמליאל: בבקשה.

נסים זאב: גברתי היושבת בראש, כנסת נכבדה, אין ספק שהעבודה שעשה חבר הכנסת מיכאלי אברהם במשך השנתיים האחרונות – אני חושב שאת רוב החיקוקים והתקנות הוא צמצם באופן מאוד משמעותי.

נסים זאב: 105 סעיפים או 105 חוקים, צווים, אני חושב שבוטלו או שונו, או נכנסו בחקיקה רגילה, נשארו אולי 65.

נסים זאב: ואני לא חושב שאפשר לבוא ולקטר.

נסים זאב: נכון שכל הנושא הזה החל בשנת 1948, הכרזת מצב חירום, והחירום הזה נשאר.

נסים זאב: ומי שמדבר על מצב חירום, אנחנו כן במצב חירום, שלא נשלה את עצמנו.

נסים זאב: האביב הערבי צריך להזכיר לנו שמדינת ישראל מוקפת באויבים.

נסים זאב: אנחנו רואים את האביב הערבי – איך ההתקוממות מסביב מאיימת עלינו, ומאיימת גם מתוכנו ובתוכנו, ואנחנו לא יכולים לחיות באשליה שאיש תחת גפנו ותחת תאנתו.

נסים זאב: ולכן, כל הנושאים, הייתי אומר שהם לא רלוונטיים מבחינת הכללתם בתוך הנושא של צווי חירום, צריך להוציא אותם מהמסגרת, כפי שהזכיר חבר הכנסת דב חנין.

נסים זאב: הנושא של הדבש, והסולת, והשמן, והקמח, והלחם, ותפוחי-האדמה, והדגים, והירקות – יש פה צווים – – –

קריאה: והגלידה.

נסים זאב: והגלידה גם, מסכים אתך.

נסים זאב: כל הצווים האלה אני חושב שבסופו של דבר תוקנו.

נסים זאב: מה שנשאר, השליש – כמעט שני-שלישים כבר טופלו – וחלק מהשליש שגם נשאר, אני חושב שזה כבר נמצא בהליכים.

נסים זאב: הממשלה עכשיו התעוררה לתקן את הצווים האלה, ואני חושב שצריכים לתת את ההזדמנות לחבר הכנסת מיכאלי, שקיבל על עצמו היום להמשיך במלאכה הברוכה הזאת – –

אברהם מיכאלי: – – –

נסים זאב: – – ולהביא את זה למצב שיישאר באמת רק מה שקשור לנושא חירום.

נסים זאב: ואני רוצה לומר, למשל, יש עניין של פקודת מניעת טרור, שאת הנושא הזה אנחנו צריכים באמת בחקיקה, ולהעמיק בסוגיה הזאת.

נסים זאב: כל הנושא של הצווים המינהליים, שבעצם פוגע לא רק בפלסטינים, אגב.

נסים זאב: אני שמעתי פה את חברי הכנסת הערבים – יש לנו צווים מינהליים גם כנגד היהודים.

נסים זאב: אני מכיר הרבה צעירים שנשלחו מהיישובים שלהם למשך שנה בלי שום הסבר, היו צריכים להגלות אותם מבתיהם או מעבודתם בלי שום עילה – –

גילה גמליאל: משפט סיום, בבקשה.

נסים זאב: – – ולכן אני חושב שאת הדבר הזה חייבים להביא ולהגדיר מה מותר ומה אסור, ועל-פי איזה כללים אנחנו עובדים.

גילה גמליאל: אני מודה לחבר הכנסת נסים זאב.

גילה גמליאל: יעלה יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט חבר הכנסת דודו רותם.

גילה גמליאל: בבקשה.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך שלוש דקות.

דוד רותם: גברתי היושבת בראש, רבותי השרים, חברי חברי הכנסת, אני יושב פה למעלה משעה ומקשיב לכל אחד ואחד מהדוברים, ואני מוכרח לומר שאני לא מבין את האופוזיציה.

דוד רותם: אני שמעתי מכם, כשאתם עומדים כאן ואתם מסבירים כמה המצב הוא מסוכן בגלל הממשלה הגרועה, בגלל החוקים הגרועים, בגלל הגזירות, אבל אתם ברגע האחרון פוחדים שזה מצב חירום.

דוד רותם: אתם טוענים שזה מצב חירום, אבל כשצריך להצביע אתם מתחרטים.

עיסאווי פריג': מתי זה ייגמר; תן לו"ז, לו"ז, תציע לו"ז מתי זה ייגמר.

שלי יחימוביץ': מצביעים בעד.

דוד רותם: בואי נאמר ככה, כל אלה שדיברו, אמרו שהם יצביעו נגד.

עיסאווי פריג': תן לו"ז, תגיד עוד כמה שנים – – – את זה.

דוד רותם: אני אומר לך, ברגע שהחוק שנמצא עכשיו על שולחנה של ועדת חוקה, חוק המלחמה בטרור יעבור, לא יהיה יותר מצב חירום.

דוד רותם: ברגע שהחוק הזה יעבור, הוא מבטל את האפשרות להתקין חוקים ותקנות מכוח מצב חירום, ואנחנו נעביר אותו די מהר.

דוד רותם: האם אני צודק, חבר הכנסת שטרן, שהחוק הזה יעבור מהר?

אלעזר שטרן: – – –

עיסאווי פריג': אל תהיה בטוח.

עיסאווי פריג': אל תהיה בטוח.

דוד רותם: בוא נאמר ככה, לא אני אנהל את החוק הזה.

דוד רותם: מי שינהל אותו זה חבר הכנסת שטרן.

עיסאווי פריג': החירום יימשך, זה בסדר.

דוד רותם: על כל פנים, ברגע שהחוק הזה יעבור, לא יהיה יותר מצב חירום.

דוד רותם: ולכן אני קורא לחברי הכנסת לחשוב באיזה מצב המדינה הזאת נמצאת.

דוד רותם: יש לנו אויבים מסביב, יש לנו איומים מסביב, ולכן המדינה הזאת צריכה להיות במצב שהיא מוכנה לכל תרחיש, ולכן צריך להאריך את מצב החירום בעוד חצי שנה על מנת שאנחנו נוכל לחוקק את החקיקה הראשית בעניין.

דוד רותם: תודה רבה.

גילה גמליאל: אני מודה ליושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט חבר הכנסת דודו רותם, ואני קוראת לשר החקלאות ופיתוח הכפר חבר הכנסת יאיר שמיר.

ראובן ריבלין: השר המסכם היה צריך להיות לפניו – – – הוא עכשיו על הבמה – – –

יאיר שמיר: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, בהתאם להוראות סעיף 69 לתקנון הכנסת, קיימנו היום דיון במליאת הכנסת בהמלצת הוועדה המשותפת לוועדת החוץ והביטחון ולוועדת החוקה, חוק ומשפט לעניין הכרזה על מצב חירום, בעניין הצעת הממשלה לחזור ולהכריז על מצב חירום.

יאיר שמיר: הוועדה המשותפת ממליצה להאריך את תקופת תוקפה של ההכרזה על מצב החירום עד 31 בדצמבר 2013.

יאיר שמיר: כפי ששמענו, נעשים פה הישגים על מנת להימנע מהצורך במצב החירום, ולהלן הנתונים: משרד המשפטים דיווח כי מאז ההכרזה האחרונה על מצב חירום לא הותקנו תקנות שעת-חירום מכוח סעיף 39 לחוק-היסוד.

יאיר שמיר: לעניין הדיווח על ההתקדמות והטיפול בניתוק הזיקה בין החיקוקים השונים למצב החירום, להלן הפירוט: מאז החל צוות המעקב לפעול בשנת 2009 הוסדרו חוק אחד ו-104 צווים, בסך הכול נותרו בתוקף עשרה חוקים ו-54 צווים המותנים במצב החירום.

יאיר שמיר: חיקוקים במצב הסדרה – שלושה חוקים ושבעה צווים, וכך הלאה וכך הלאה.

יאיר שמיר: בסך הכול אנחנו חושבים שנצליח עד 31 בדצמבר להימנע מהצורך במצב חירום.

יאיר שמיר: תודה.

גילה גמליאל: אני מודה לשר החקלאות ופיתוח הכפר.

גילה גמליאל: אני קוראת לכולם לשבת.

גילה גמליאל: אנחנו עוברים להצבעה על המלצת הוועדה המשותפת לוועדת החוץ והביטחון ולוועדת החוקה, חוק ומשפט בעניין הכרזה על מצב חירום.

גילה גמליאל: הצבעה.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 15 בעד המלצת הוועדה המשותפת – 56 נגד – 9 נמנעים – אין המלצת הוועדה המשותפת לוועדת החוץ והביטחון ולוועדת החוקה, חוק ומשפט בעניין הכרזה על מצב חירום נתקבלה.

גילה גמליאל: בעד – 56, נגד – 9.

גילה גמליאל: יתווספו לפרוטוקול הצבעותיהם של ראש הממשלה ושל יושב-ראש הוועדה.

גילה גמליאל: בפרוטוקול יירשם שהשר שמיר הצביע במקום השר ישראל כץ.

גילה גמליאל: [מס' מ/765; "דברי הכנסת", חוב' ט"ו, עמ' 1803; נספחות.

גילה גמליאל: ]

גילה גמליאל: אנחנו נעבור לנושא הבא: הצעת חוק למניעת מפגעים (תיקון מס' 8), התשע"ג–2013, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

גילה גמליאל: תציג את הצעת החוק יושבת-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה מירי רגב.

גילה גמליאל: בבקשה.

מירי רגב: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה, חברי חברי הכנסת, השרים, אני מתכבדת להביא בפניכם את הצעת החוק למניעת מפגעים לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

מירי רגב: כולנו מכירים, כולנו בוודאי מכירים את זה שהשכנים לידנו מרעישים במסיבות, ואחרי השעה :0024 אנחנו מתקשרים למשטרה, ושוב מתקשרים למשטרה – נכון, כבוד השר?

יצחק אהרונוביץ': מאה אחוז.

מירי רגב: ושוב מתקשרים למשטרה – –

איתן כבל: כל הזמן מתקשרים אלייך הביתה.

מירי רגב: – – ואלי הביתה.

מירי רגב: אומרים לי: מה עושים כל כך הרבה רעש בשכונה?

מירי רגב: ובכל זאת אנחנו לא מצליחים לטפל בזה.

מירי רגב: והמשטרה נמצאת באמת חסרת אונים מול הרעש, שבעצם מביא למצב של פגיעה בסדר הציבורי ולכך שהוא מפריע להרבה מאוד מהאוכלוסייה במדינת ישראל.

מירי רגב: טוב עשתה הממשלה באמצעות השר לביטחון פנים, השר אהרונוביץ, שהביאה הצעת חוק שבעצם מאפשרת לשוטר – – –

נסים זאב: מה עם המואזין?

נסים זאב: מה עם המואזין שמפריע – – –

מירי רגב: גם על המואזין נדבר.

מירי רגב: תאמין לי, אצלי גם נושא המואזין יבוא.

נסים זאב: זה צריך להיות בחוק.

מירי רגב: גם זה יגיע.

מירי רגב: גם המואזין יגיע.

מירי רגב: בעיקר שאני גרה בראש-העין, ואני סובלת מזה, דרך אגב.

מירי רגב: אתה לא סובל מזה כמונו.

מירי רגב: אני ואיתן כבל סובלים מזה כי אנחנו גרים בראש-העין; נכון, איתן?

נסים זאב: אני סובל, אני סובל.

איתן כבל: אני נהנה מכל רגע.

מירי רגב: אה, אתה נהנה.

מירי רגב: בטח, כי אתה בצד השמאלי של המפה.

מירי רגב: הוא נהנה פתאום מקריאת המואזין, אבל מהרעש של המסיבות אתה סובל.

מירי רגב: זה המצב, ככה זה.

נסים זאב: הוא מתפלל אתם.

מירי רגב: בקיצור, חבר הכנסת זאב, נסים, גם הנושא הזה יבוא לדיון, אבל היום אנחנו עוסקים בסוגיית הרעש, בהפרעה של הסדר הציבורי אחרי השעה 00:23.

מירי רגב: הוועדה שקלה את הצעת החוק שהגישה הממשלה, שינינו חלקים ממנה והבאנו למצב ששוטר יוכל להיכנס אחרי השעה 00:23 לבתים שנערכות בהם מסיבות ויש הפרעה לסדר הציבורי, והוא יוכל בעצם למנוע את הרעש – לא באמצעות חיפוש.

מירי רגב: אנחנו לא אישרנו את החיפוש, אבל בהחלט, באמצעות זה שהוא יבוא ויבהיר להם, השוטר שנכנס הביתה, שהם לא יכולים להמשיך באותה הפרעה, כי הוא מאמין שאם הוא היה הולך לבית-המשפט, בית-המשפט היה נותן לו צו.

מירי רגב: ואנחנו היום מאפשרים סמכות נוספת לשוטרים – אני בהזדמנות זאת רוצה להגיד שהשוטרים עושים עבודה מצוינת; גם המפכ"ל וגם, כמובן, השר לביטחון פנים.

מירי רגב: יש הרבה דיונים בוועדת הפנים בסוגיית השוטרים, והתפקיד שלנו זה לבקר, והתפקיד שלנו זה לשאול שאלות, אבל אנחנו תמיד זוכרים שיש לנו משטרה מצוינת, שוטרים מצוינים, שעושים את כל מה שנדרש כדי לשמור על הסדר הציבורי.

מירי רגב: ואני רוצה להודות לך, כבוד השר, על שאתה מגיע לוועדה ומדבר בשקיפות מלאה על הבעיות ומתקן את הנושאים, כי אתה רואה לנגד עיניך את האזרח ואת שלום הציבור, וזה חלק מהחוקים ששומרים על שלום הציבור.

מירי רגב: יהיו כאן כמה הסתייגויות.

מירי רגב: אני מציעה לכם לדחות את ההסתייגויות ולאשר את הצעת החוק שבעצם תאפשר לשוטרים מהשעה 00:23 להיכנס לבתים ולהפסיק את אותו מטרד ציבורי שכולנו בצורה כזאת או אחרת מכירים.

מירי רגב: תודה רבה לכם.

גילה גמליאל: אני מודה ליושבת-ראש ועדת הפנים חברת הכנסת מירי רגב, ואנחנו נעבור עכשיו למסתייגים לחוק.

גילה גמליאל: ראשון הדוברים, חבר הכנסת עיסאווי פריג', בבקשה.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך עד עשר דקות.

עיסאווי פריג': מה, אני היחידי כנראה.

גילה גמליאל: לא, יש עוד כמה דוברים.

גילה גמליאל: תרגיש בנוח.

עיסאווי פריג': גברתי היושבת-ראש, חברי השרים, איזה שם יפה קיבלנו לחוק הזה, חוק המפגעים.

עיסאווי פריג': ממש שם יפה.

עיסאווי פריג': שם שמצלצל מאוד יפה לנו.

עיסאווי פריג': אבל אני אומר לכם את זה הכי בכנות, החוק הזה הוא חוק שמזכיר לי חוקים פאשיסטיים, ממש, בכל מובן המילה.

עיסאווי פריג': חוקים פאשיסטיים.

עיסאווי פריג': לתת סמכות לשוטר להיכנס מתי שבא לו, איך שבא לו, לבית, בטענה של רעש, זה פאשיזם.

עיסאווי פריג': אני מתאר לעצמי – ואללה, ילד בוכה בבית.

עיסאווי פריג': נכנס שוטר בטענה שיש רעש.

עיסאווי פריג': הרי נתנו לו צ'ק פתוח: 'כנס לבית.

עיסאווי פריג': איך שאתה שומע רעש יש לך זכות להיכנס לבית.

עיסאווי פריג': נכנס.

עיסאווי פריג': אני הולך, מגיש תלונה על השוטר: הפריע לי.

עיסאווי פריג': הולך למח"ש, מגיש תלונה.

עיסאווי פריג': השוטר – פשוט מאוד, אני נותן לשוטר ולמשטרה עוד כלים לצאת מכל הסיפור הזה.

עיסאווי פריג': הרי ברור, היום יש למשטרה חוק וסמכות להיכנס לבתים ברגע שיש מסיבות ורעש.

עיסאווי פריג': זה ידוע שיש.

עיסאווי פריג': מה אני צריך להיכנס לפרטיות בעוצמה ובצעקה כזאת?

עיסאווי פריג': ואנחנו מציגים את זה כחוק?

עיסאווי פריג': די, די, באמת, שזה יירשם לי ברזומה שהגשתי חוק?

עיסאווי פריג': יש גבול.

עיסאווי פריג': יש גבול – לפרטיות הזאת.

עיסאווי פריג': אני שואל אתכם אם יש לנו גבול – להעביר עוד חוק.

עיסאווי פריג': חוק – ילד בוכה, אני נכנס?

עיסאווי פריג': אין – – – הדמוקרטיה שאנחנו רואים זה דבר מעניין; זה דבר מעניין.

עיסאווי פריג': אפילו זכויות פרטיות – והדמוקרטיה שאנחנו מנהלים, שהולכת מדחי לדחי, איך אמרתי קודם – התחלתי בחוק המשילות, עברתי לחוקי חירום, עכשיו את הזכות לדפוק בדלת ולהיכנס ב-23:00?

עיסאווי פריג': חברים, די.

עיסאווי פריג': הרכבת לאן תגיע?

עיסאווי פריג': לאן תגיע?

עיסאווי פריג': אין פרטיות, אין לך זכות לפתוח את הפה, אין לך זכות להשמיע רדיו אחרי 23:00.

עיסאווי פריג': די.

עיסאווי פריג': די.

מירי רגב: אין לך זכות להשמיע כלום.

עיסאווי פריג': מירי רגב היא שכנה שלי.

מירי רגב: – – – אתם לא משמיעים שום דבר.

עיסאווי פריג': אם יש זיקוק בכפר-קאסם, אם יש זיקוק בכפר-קאסם – וטוב שאת שומעת את הרעש הזה – – –

מירי רגב: בטח, אני שומעת את הרעש כל יום.

עיסאווי פריג': אם כך, את כפר-קאסם – צריך להביא לה אוגדה בסוף השבוע, כי בכל רחוב יש זיקוקים ויש רעש של חתונות.

מירי רגב: ואקדחים יורים.

מירי רגב: אקדחים, חביבי – אין, מה אני אגיד לך?

עיסאווי פריג': אבל הם יורים רק במקרים – – –

מירי רגב: זה המערב הפרוע.

עיסאווי פריג': אתם שומעים, חברים, מה חברת הכנסת רגב אומרת?

עיסאווי פריג': מערב פרוע ואקדחים.

עיסאווי פריג': היא כל כך צודקת.

עיסאווי פריג': אבל אם המערב הפרוע הזה ילך מצומת קסם מערבה, אוי ואבוי.

איתן כבל: – – –

עיסאווי פריג': כל עוד המערב הפרוע הזה – היא שכנה שלי, 200 מטר ממני.

עיסאווי פריג': שומעת את היריות.

עיסאווי פריג': שומעת את המערב הפרוע, היא בעצמה אמרה.

מירי רגב: את המואזין גם.

מירי רגב: את המואזין.

עיסאווי פריג': מה עשית כדי לעצור את המערב הפרוע?

עיסאווי פריג': מה עשית?

מירי רגב: קיימנו דיון בעניין.

עיסאווי פריג': קיימת דיון?

מירי רגב: כן.

עיסאווי פריג': ומה חוץ מזה?

עיסאווי פריג': ואיך הכפתור לחץ?

מירי רגב: מה איך הוא לחץ?

עיסאווי פריג': איך הכפתור לחץ בזמן זה?

מירי רגב: מה הוא לחץ?

עיסאווי פריג': לא עשיתי כלום.

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': כי המערב הפרוע הזה, במתחם – שיחיו, יתבשלו עם זה.

עיסאווי פריג': אז אני אומר, חברים, החוק הזה, שאני מנסה – זה באמת חוק של חשיבה אחרת.

עיסאווי פריג': אנחנו עושים צחוק מעצמנו.

עיסאווי פריג': אנחנו טוחנים מים ומעבירים איך להיכנס לעוד פרטיות ואיך להיכנס עוד פרטיות.

עיסאווי פריג': מה, שוטר, בשביל להיכנס לבית, הוא צריך צו.

עיסאווי פריג': חברים, אני פונה אליכם שוב.

עיסאווי פריג': אני יודע שהפניות שלנו כחברי אופוזיציה הן עוד מלל.

עיסאווי פריג': באמת.

עיסאווי פריג': אבל בואו נחשוב פעמיים.

עיסאווי פריג': הפוליטיקה החדשה שקיבלנו במושב הזה – – –

מירי רגב: איזו פוליטיקה חדשה?

עיסאווי פריג': מירי – סליחה, חברת הכנסת רגב – –

מירי רגב: לא ראיתי שום פוליטיקה חדשה.

מירי רגב: לא, לא, לא, אני מירי בשבילך.

עיסאווי פריג': – – הפוליטיקה החדשה שקיבלנו – –

מירי רגב: אני לא ראיתי פוליטיקה חדשה.

עיסאווי פריג': – – שמדברים על – ומצביעים אחרת – –

יעקב מרגי: מה לא?

יעקב מרגי: על זה דיברתם – – –

עיסאווי פריג': – – הפוליטיקה הזאת – –

מירי רגב: – – –

יעקב מרגי: על זה נבחרתם.

גילה גמליאל: חבר הכנסת יעקב מרגי.

יעקב מרגי: – – –

עיסאווי פריג': – – אני אומר, הפוליטיקה החדשה – – –

מירי רגב: – – –

יעקב מרגי: – – –

עיסאווי פריג': תראה – חברת הכנסת – – –

גילה גמליאל: חברת הכנסת מירי רגב, אם לא תיתנו לו לסיים, אז הוא לא יסיים את דבריו ויקבל תוספת זמן.

יעקב מרגי: – – –

עיסאווי פריג': חברת הכנסת רגב, וגם אחרים, את לא היחידה בכל המפגע הזה.

עיסאווי פריג': חוק המפגעים – צריך לקרוא לזה חוק מפגעים חברתיים, חוק מפגעי תקציב.

עיסאווי פריג': תתחילו להמציא דברים – חוק מפגעי רעש.

עיסאווי פריג': רעש – ילד בוכה, אני אקח את הילד לתחנת המשטרה.

עיסאווי פריג': תגידו, ציוד הגברה ניקח.

עיסאווי פריג': ואם ילד בוכה, מה אני אעשה?

עיסאווי פריג': אתם מחפשים שמות, מחפשים חוקים, מירי, חברת הכנסת רגב.

עיסאווי פריג': האישה החברתית – –

מירי רגב: – – – גם דיון על המואזין.

עיסאווי פריג': – – ואת מתפארת – חברים, הפוליטיקה החדשה, איך שאמרתי, יעני, הפוליטיקה החדשה שנותנת לכם להיות לא אתם.

עיסאווי פריג': זה מעצבן.

עיסאווי פריג': בסוף היום אתה הולך הביתה, ישן, ועושה חשבון נפש.

עיסאווי פריג': איפה תהיו עם חשבון הנפש הזה?

עיסאווי פריג': שהכנסת חוק?

עיסאווי פריג': שחוק נרשם על שמי?

עיסאווי פריג': די, זה קטנוני.

עיסאווי פריג': זה לא מתאים לנו.

עיסאווי פריג': לא נבחרנו שנים על גבי שנים בשביל לבוא ולהעביר חוק כזה.

עיסאווי פריג': הרי יש סמכות למשטרה.

עיסאווי פריג': בשביל מה?

עיסאווי פריג': תפעילו את המצפון שלכם.

עיסאווי פריג': חבל על הזמן שלנו.

עיסאווי פריג': יש גבול למה שמסוגלים לסחור בכם.

עיסאווי פריג': יש גבול.

עיסאווי פריג': יש גבול.

עיסאווי פריג': פחות חוק, לא יקרה כלום.

עיסאווי פריג': זה צחוק.

עיסאווי פריג': תהיו שלמים עם עצמכם.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת יריב לוין, תשחרר את החבר'ה ממשמעת סיעתית.

עיסאווי פריג': החוק הזה לא מוסיף כבוד לבית הזה.

עיסאווי פריג': תודה לכם.

גילה גמליאל: אני מודה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

גילה גמליאל: יעלה חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך חמש דקות.

נסים זאב: סליחה, להבנת החוק, היושבת-ראש – – –

דב חנין: אני במקום כל הסיעה.

גילה גמליאל: כתוב לי חמש דקות, דב חנין.

דב חנין: אין בעיה, אני אקרא לחברים שלי, זה הסיכום – –

נסים זאב: להבנת החוק – סליחה, יש לי שאלה.

דב חנין: – – זה על בסיס הסכמות.

גילה גמליאל: זה מה שכתוב אצלי.

דב חנין: יש הסכמות.

דב חנין: סליחה?

דב חנין: לא הבנתי.

נסים זאב: מירי רגב, האם זה חל גם על חברי הכנסת שצועקים פה במליאה?

נסים זאב: אני רוצה תשובה ממך.

נסים זאב: אני מבקש רגע – האם זה חל גם על חברי הכנסת?

גילה גמליאל: מצוין לי שיש לך אישור לחמש דקות.

נסים זאב: – – –

מירי רגב: – – –

גילה גמליאל: חבר הכנסת נסים זאב, לשבת בבקשה.

דב חנין: אני לא יודע, אז לא יהיו סיכומים בין הקואליציה והאופוזיציה.

נסים זאב: אני רוצה להבין את החוק בשביל שאני אדע איך להצביע.

דב חנין: אם לא עומדים בסיכומי הזמנים, אז לא יהיו סיכומים, אין בעיה.

גילה גמליאל: חבר הכנסת דב חנין, זה מה שכתוב לי כאן.

דב חנין: אז אני אומר, לא יהיו סיכומים, בסדר גמור.

גילה גמליאל: בבקשה, חמש דקות לרשותך.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה, רבותי השרים, עמיתי חברי הכנסת, החוק הזה הגיע לכנסת – – –

גילה גמליאל: אם תצטרך עוד משפט, תקבל.

דב חנין: סליחה?

גילה גמליאל: אם תצטרך עוד משפט.

דב חנין: מאה אחוז.

דב חנין: החוק הזה, אדוני השר, הגיע לכנסת כחוק עם הרבה מאוד בעיות.

דב חנין: ואני דווקא רוצה לנצל את ההזדמנות כדי להביע הערכה לעבודה הרצינית, המקיפה והשקולה שנעשתה בוועדת הפנים והגנת הסביבה של הכנסת, כולל, אדוני השר, להביע הערכה לאנשי משרדך.

דב חנין: אנשי משרדך – היועצים המשפטיים ואנשי המשטרה שבאו לדיון אתנו בחוק עם חשיבה פתוחה, נכונות להקשיב.

דב חנין: גם התווכחו, ניהלו דיון, אבל בסופו של הדיון הזה אנחנו הצלחנו, כך נראה לי, ליצור חוק הרבה יותר מאוזן מאשר החוק שהגיע אלינו לכתחילה.

דב חנין: אני רוצה להביע פה הערכה לצורת העבודה של הוועדה, גם לחבר הכנסת זבולון קלפה, שלא נמצא אתנו כאן, ומילא תפקיד חשוב בתהליך של הדיון שהיה פה.

דב חנין: וכמובן לציין את היועצים המשפטיים של הוועדה בראשות עורך-הדין תומר רוזנר, על העבודה שלהם, כתמיד, המסורה, החכמה, השקולה והמאוזנת.

דב חנין: אז כמה שינויים משמעותיים הכנסנו בחוק במסגרת הוועדה, והחוק מגיע עם השינויים האלה למליאה.

דב חנין: קודם כול, הורדנו את סמכות החיפוש.

דב חנין: אם מדובר בעבירת רעש, לא צריך לחפש.

דב חנין: אין מה לחפש.

דב חנין: אם יש עבירת רעש אפשר לשמוע.

דב חנין: הדבר השני, קבענו שהעילה לפעולת המשטרה לא יכולה להיות חשש של עבירה של גרימת רעש, אלא ודאות מצדו של השוטר שאכן העבירה מתבצעת.

דב חנין: המבחן של הוודאות, עמיתי חברי הכנסת, מאוד מתאים לעבירה הזאת.

דב חנין: כי הרי לכאורה אין פה צורך לחשוש או להעריך.

דב חנין: אם יש עבירת רעש, והמטרה היא למנוע את הרעש, אז פשוט שומעים שיש רעש, וזו העילה לפעולתה של המשטרה.

דב חנין: מבחינת הסמכות של הכניסה, נקבע שהסמכות הזאת קמה כאשר יש במצב צורך שאינו סובל דיחוי בהפעלת הסמכות לשם הפסקת אותו רעש, וכל עיכוב בהפעלת הסמכות לשם קבלת צו של בית-משפט יסכל את האפשרות להפסקת העבירה באופן מיידי.

דב חנין: עוד תיקון מאוד חשוב שנכנס במסגרת דיוני הוועדה הוא ההוראה שאומרת שהשוטר לא יוכל להיכנס למקום אלא לאחר שהזדהה לפני מי ששוהה במקום בציון שמו, כינויו הרשמי והיותו שוטר; ולאחר שהוא מבקש רשות להיכנס למקום, לאחר שהוא דורש להפסיק את ביצוע הרעש, והדרישה לא נענית.

דב חנין: זאת אומרת, אותה סמכות של השוטר להיכנס קמה לאחר שהוא מגיע למקום, דורש להפסיק את הרעש, מי שנמצא במקום מסרב להפסיק את הרעש, יש ודאות שיש רעש כי הרעש נשמע מבחוץ; אז קמה הסמכות להיכנס לאותו מקום.

דב חנין: לאחר מכן, האמצעים שהשוטר יכול לנקוט כדי להפסיק את ביצוע העבירה הם רק אמצעים שעוברים את מבחן החיוניות; לא אמצעים שהוא סבור שהם יספיקו, אלא האמצעים שהם חיוניים.

דב חנין: מבחן מאוד מדויק וברור.

דב חנין: לכן, גברתי היושבת-ראש, אני רוצה קודם כול להעריך את הדיון שעשינו בוועדה.

דב חנין: קודם כול, אני רוצה להעריך את התיקונים שהוכנסו במסגרת הדיונים.

דב חנין: אני חושב שזו בדיוק המטרה של עבודה של ועדות כנסת.

דב חנין: כך צריך לעבוד – לבחון את הדברים, לתקן כשצריך, ולעשות את הדברים בצורה יותר ראויה ויותר מאוזנת.

דב חנין: ההסתייגות שאנחנו מבקשים להציג בכל זאת היא הסתייגות שאומרת שהסירוב של מי ששוהה במקום – בסעיף קטן (ג) – שדורש להפסיק את העבירה, צריך להיות סירוב של בעל המקום או של מפעיל מקור הרעש, לא של סתם בן-אדם שנמצא במקום.

דב חנין: אנחנו חושבים שזה חידוד יותר נכון של הסיטואציה.

דב חנין: בגדול, עמיתי חברי הכנסת, אכן, גם אנחנו מתנגדים לעבירות רעש.

דב חנין: זכותו של הציבור לקבל הגנה מעבירות רעש.

דב חנין: בהחלט מקובל.

דב חנין: אבל ההגנה על הזכות הזאת צריכה להיעשות תוך איזון ראוי בין הרצון שלנו למנוע רעש לבין הרצון שלנו להימנע מדריסה כוחנית של פרטיות של אזרחים, של היכולת של אנשים גם ליהנות מהחיים שלהם, ליהנות ממסיבות, ליהנות ממוזיקה וכדומה.

דב חנין: אני רוצה לסיים ולציין את שיתוף הפעולה המאוד-יפה שהיה בדיוני הוועדה בין חברים שחלקם לא נמצאים במליאה כרגע – חברת הכנסת תמי זנדברג; חברים שנמצאים אתנו במליאה – חבר הכנסת בועז טופורובסקי, חבר הכנסת דוד אזולאי, וכמובן, חבר הכנסת זבולון קלפה.

דב חנין: אני שוב מביע הערכה לגישה המקצועית והרצינית של נציגי המשרד לביטחון פנים והמשטרה.

דב חנין: תודה.

גילה גמליאל: אני מודה לחבר הכנסת דב חנין.

גילה גמליאל: יעלה חבר הכנסת דוד אזולאי – הוא לא נמצא.

גילה גמליאל: יעלה חבר הכנסת בועז טופורובסקי.

גילה גמליאל: בבקשה.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך חמש דקות.

גילה גמליאל: בועז הוא אחרון המסתייגים, ואחריו תעלה יושבת-ראש הוועדה לסכם.

מירי רגב: השר רוצה לדבר.

גילה גמליאל: לא, השר לא – – –

בועז טופורובסקי: השר לא רוצה לדבר?

בועז טופורובסקי: אוקיי.

גילה גמליאל: הוא לא רוצה?

מירי רגב: למה?

מירי רגב: הוא רוצה לדבר.

מירי רגב: הוא מדבר ואני אחריו.

מירי רגב: אני רוצה להודות.

גילה גמליאל: אתה מעוניין לדבר?

גילה גמליאל: השר רוצה לעלות לדבר?

בועז טופורובסקי: אני, כמובן, שמח שהשר יעלה לדבר אחרי.

בועז טופורובסקי: חבר הכנסת חנין לקח לי את כל דברי ההלל והשבח.

בועז טופורובסקי: בהתחלה הצעת התיקון לחוק למניעת מפגעים מאוד מאוד הטרידה אותי.

בועז טופורובסקי: הטריד אותי הרעיון ששוטר, בשם רעש, יכול לבוא ולבצע חיפוש בבית של כל אדם.

מירי רגב: זה כבר לא – – –

בועז טופורובסקי: הוא כבר לא.

בועז טופורובסקי: אני יודע, אמרתי בהתחלה.

בועז טופורובסקי: חברת הכנסת רגב, אני הולך להסיר את ההסתייגות שלי, אני רק נותן הסבר מדוע.

בועז טופורובסקי: בוועדה היה באמת דיון פורה, נכון, אמיתי ומקצועי, ואני כמובן מודה לכל מי שהיה בוועדה; וגם על הרוח של חברת הכנסת רגב, שאומנם לא ניהלה את הישיבה אבל היא תמיד הייתה שם.

בועז טופורובסקי: רוב הבעיות שהיו לנו עם החוק אכן תוקנו.

בועז טופורובסקי: הייתה לי הסתייגות אחת בנוגע לאדם שאליו פונה השוטר לפני שהוא נכנס לבית-מגורים.

בועז טופורובסקי: לפי הצעת החוק הוא יכול לפנות לכל אדם, גם אם הוא לא בעל-הבית וגם אם הוא לא בעל מקור הרעש.

בועז טופורובסקי: כלומר, שוטר יכול היה להגיע לבית, סתם לתפוס בן-אדם, להגיד לו: אתה נותן לי להיכנס?

בועז טופורובסקי: אתה מפסיק את הרעש?

בועז טופורובסקי: והבן-אדם, גם אם הוא לא קשור לבית הזה, היה יכול להגיד לו מה שאומר לו והשוטר היה יכול להיכנס.

בועז טופורובסקי: כתוצאה משיחה שהייתה לי עם השר לביטחון פנים הבנו שהולך להיות נוהל במשטרה, נוהל שיחייב את השוטר לפני כניסה לבית לנסות להשיג את בעל-הבית או את מפעיל מקור הרעש ורק לאחר מכן להיכנס לבית.

בועז טופורובסקי: או לחלופין, אם מאיזושהי סיבה לא מצליחים להשיג את בעל-הבית או מפעיל מקור הרעש, להיכנס לבית רק לשם הפסקת הרעש.

בועז טופורובסקי: מובן שהנוהל הזה מקובל עלי, זה נוהל טוב ואשמח לקבל אותו.

בועז טופורובסקי: ואם השר, כמובן, יאשר אותו, אני מסיר את הסתייגותי.

בועז טופורובסקי: תודה רבה.

גילה גמליאל: אני מודה לחבר הכנסת בועז טופורובסקי.

גילה גמליאל: יעלה השר לביטחון פנים יצחק אהרונוביץ.

גילה גמליאל: בבקשה.

יצחק אהרונוביץ': גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, החוק הזה חשוב מאוד, מאוד חשוב.

יצחק אהרונוביץ': המצב, בעיקר בחודשי הקיץ, אבל לא רק, הוא בלתי נסבל בהרבה מקומות.

יצחק אהרונוביץ': בהרבה דירות, הרבה בתים יש מסיבות, רעש, קריוקי, כל מה שאתם רוצים.

יצחק אהרונוביץ': אנשים לא מסוגלים לנוח, לא בצהריים, לא אחרי הצהריים ולא בשעות הלילה ולא בסופי שבוע.

יצחק אהרונוביץ': אי-אפשר ככה להמשיך.

יצחק אהרונוביץ': בדקתי מה קורה גם בעולם, וגם בעולם מבינים את הצורך.

יצחק אהרונוביץ': בעולם נקטו עמדות הרבה יותר חמורות, וחשבתי שיש מקום להעתיק אותן לפה.

יצחק אהרונוביץ': חשבה הוועדה – חברת הכנסת מירי רגב וחברי הוועדה חשבו, ושמענו גם את חבר הכנסת דב חנין – באמת לצמצם.

יצחק אהרונוביץ': קיבלתי כל מה שאתם המלצתם, אישרתם.

יצחק אהרונוביץ': רציתי הרחבה רבה יותר, אבל זה מה שהושג בסוף.

יצחק אהרונוביץ': אני חושב שהחוק הזה חשוב לשוטרים, כי לשוטרים היום אין את הסמכות הזאת, וכדי להיכנס לביתו של אדם צריך באמת רק סיבה מוצדקת – אם נשקפת סכנת חיים או עבירה חמורה.

יצחק אהרונוביץ': אני חושב שברגע ששוטר יבוא לבעל-הבית, יזהיר אותו: תנמיכו את הרמקולים, אי-אפשר ככה להמשיך, זו פעם שנייה, ואם צריך להפסיק את הרעש – אני אפסיק את הרעש – – –

באסל גטאס: איך הוא ימדוד?

בועז טופורובסקי: מה, מה השאלה?

באסל גטאס: איך הוא ימדוד אם יש עבירת רעש?

יצחק אהרונוביץ': אם יש תלונה.

יצחק אהרונוביץ': יש לנו גם את המשרד לאיכות הסביבה אתנו, גם את הפקחים.

יצחק אהרונוביץ': עשינו עבודה משותפת.

יצחק אהרונוביץ': ואם הרעש הוא באמת, הדציבלים הם באמת של הפרות רעש – – –

באסל גטאס: יבואו עם מד רעש?

יצחק אהרונוביץ': צריך לתת את האפשרות, הכול מופיע גם בחוק.

יצחק אהרונוביץ': אין שום כוונה להיכנס למגרשו או לביתו של אדם פרטי.

יצחק אהרונוביץ': אבל כדי להפסיק את ההפרעות האלה חייבים לתת את הכלים האלה.

יצחק אהרונוביץ': אני קיבלתי את הבקשה של חבר הכנסת בועז.

יצחק אהרונוביץ': הוא פנה, וגם היה על הדוכן ודיבר.

יצחק אהרונוביץ': קיבלתי את ההמלצה.

יצחק אהרונוביץ': אנחנו נוציא נוהל מסודר שבאמת יאפשר לשוטרים – באותם מקומות שאין מישהו שיזדהה בדירה.

יצחק אהרונוביץ': אם יש זיהוי של בעל הבית – זה מספיק; אם אין זיהוי – שיהיה נוהל מתי, איך ולמי פונים.

יצחק אהרונוביץ': הדברים האלה, שלא יפסיקו בלי לנקוט עמדה ובלי שיש כתובת.

יצחק אהרונוביץ': אנחנו נוציא את זה בצורה מסודרת.

יצחק אהרונוביץ': תיאמתי את זה עם חבר הכנסת ואני חושב שזה יענה על הצרכים.

יצחק אהרונוביץ': תודה רבה.

גילה גמליאל: אני מודה לשר לביטחון פנים, השר יצחק אהרונוביץ.

גילה גמליאל: תעלה לסכם יושבת-ראש ועדת הפנים, חברת הכנסת מירי רגב, אלא אם כן היא מוותרת.

גילה גמליאל: טוב, לאחר מכן אתן לך להודות?

גילה גמליאל: אוקיי.

גילה גמליאל: אנחנו עוברים להצבעה על החוק בקריאה שנייה.

גילה גמליאל: יש לכם זמן לשבת, לא צריך לרוץ.

גילה גמליאל: אחכה עד שתשב.

גילה גמליאל: אנחנו להסתייגות לסעיף 1 של חברי הכנסת עיסאווי פריג', זהבה גלאון, אילן גילאון, ניצן הורוביץ, מיכל רוזין ותמר זנדברג – להלן: קבוצת סיעת מרצ.

גילה גמליאל: היא מסומנת: מס' 1.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 16 בעד ההסתייגות – 7 נגד – 42 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת מרצ לסעיף 1 לא נתקבלה.

גילה גמליאל: שבעה בעד, 42 נגד.

גילה גמליאל: ההסתייגות לא התקבלה.

גילה גמליאל: אנחנו נעבור להסתייגות הבאה, מס' 2, לסעיף 1, של חברי הכנסת דב חנין, מוחמד ברכה, חנא סוייד ועפו אגבאריה – להלן: קבוצת סיעת חד"ש.

גילה גמליאל: אנחנו עוברים להצבעה.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 17 בעד ההסתייגות – 6 נגד – 42 נמנעים – 1 ההסתייגות של קבוצת סיעת חד"ש לסעיף 1 לא נתקבלה.

גילה גמליאל: שישה בעד, 42 נגד, אחד נמנע.

גילה גמליאל: ההסתייגות לא התקבלה.

גילה גמליאל: שאר ההסתייגויות ירדו, לפי בקשת המסתייגים.

גילה גמליאל: על כן נצביע עתה על סעיף 1, כנוסח הוועדה.

גילה גמליאל: בבקשה.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 18 בעד סעיף 1, כהצעת הוועדה – 48 נגד – 4 נמנעים – אין סעיף 1, כהצעת הוועדה, נתקבל.

גילה גמליאל: 48 בעד, ארבעה מתנגדים.

גילה גמליאל: ההצעה עברה בקריאה שנייה – סעיף 1 התקבל.

גילה גמליאל: אנחנו עוברים כרגע להצבעה בקריאה שלישית.

גילה גמליאל: בבקשה.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 19 בעד החוק – 47 נגד – 4 נמנעים – אין חוק למניעת מפגעים (תיקון מס' 8), התשע"ג–2013, נתקבל.

גילה גמליאל: 47 בעד, ארבעה מתנגדים.

גילה גמליאל: הצעת חוק למניעת מפגעים (תיקון מס' 8), התשע"ג–2013, עברה בקריאה שלישית והחוק ייכנס לספר החוקים.

גילה גמליאל: תעלה יושבת-ראש הוועדה הפעילה, ועדת הפנים, חברת הכנסת מירי רגב, לברך.

מירי רגב: תודה רבה, כבוד היושבת-ראש.

מירי רגב: תודה רבה לכם.

מירי רגב: ראשית אני רוצה להתייחס לאמירות שלך, חבר הכנסת, ידידי מכפר-קאסם.

מירי רגב: זה רחוק מלהיות חוק פאשיסטי, זה רחוק מזה.

מירי רגב: ואני שמחה ששמעת את דברי דב חנין, שהוא בוודאי לא נמנה על חברי מהליכוד, שאמר שהחוק הזה מגן על הציבור.

מירי רגב: החוק הזה מגן על הציבור, הוא נעשה במידתיות הנכונה כדי, מצד אחד, לאפשר את חופש הביטוי והבילוי והבידור של אזרחי המדינה, אבל מצד שני גם לשמור על שלום הציבור ועל הסדר הציבורי.

מירי רגב: ולכן אני רוצה להודות לכבוד השר על כך שהצלחנו להגיע להבנה ולהגיע לחוק שבעצם גם משרת את הציבור וגם מאפשר לאנשים לבלות, כי אין לנו שום סיבה למנוע זאת, להימנע מכך.

מירי רגב: אני רוצה להודות לצוות הוועדה – ליפה, שוש, רחלי וליאת, ליועצים המשפטיים תומר רוזנר, גלעד ויוטל.

מירי רגב: תודה רבה לך, השר, ולאנשיך.

מירי רגב: תודה רבה.

גילה גמליאל: תודה רבה.

גילה גמליאל: [מס' מ/700; "דברי הכנסת", חוב' י"ז, עמ' 2407; נספחות.

גילה גמליאל: ]

גילה גמליאל: אנחנו עוברים להצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 42 והוראת שעה), התשע"ג–2013, לקריאה שנייה ושלישית.

גילה גמליאל: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט דודו רותם.

גילה גמליאל: בבקשה.

דוד רותם: אדוני היושב בראש, רבותי השרים, חברי חברי הכנסת, בשם ועדת החוקה, חוק ומשפט, אני מתכבד להביא בפניכם את הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 42 והוראת שעה), התשע"ג–2013.

דוד רותם: הצעת החוק היא הצעת חוק ממשלתית, אשר עברה בקריאה ראשונה בכנסת השמונה-עשרה והוחלה עליה רציפות בכנסת התשע-עשרה.

דוד רותם: מתוך הכרה בחשיבותו ובייחודיותו של חוב המזונות וברגישותם של הזוכים במזונות, בעיקר ילדים קטינים שדמי המזונות משמשים למחייתם היומיומית, מוצע להקים מסלול מזונות בהוצאה לפועל.

דוד רותם: הקמת מסלול זה מבטאת את אחריות המדינה – חברי יש עתיד, אתם מפריעים לי, אתם צועקים – – –

יפעת קריב: אולי ממפלגת העבודה מפריעים לך?

דוד רותם: מפלגת העבודה לא מפריעה לי, הם לא נמצאים פה.

דוד רותם: אה, רגע, עמר פה.

דוד רותם: סליחה.

איתן כבל: ומה אתי?

דוד רותם: אתה לא נקרא עכשיו לכלום.

דוד רותם: הצורך במסלול זה מתחדד לנוכח חוסר היעילות בניהול תיקי מזונות המוביל לפגיעה בהיקפי הגבייה.

דוד רותם: עקב כך זוכים רבים, בעיקר ילדים, לא מקבלים את דמי המזונות שלהם הם זכאים וזקוקים.

דוד רותם: הניהול הלא-יעיל נובע, בין היתר, מכך שמרבית הזוכות בתיקי מזונות אינן מיוצגות וחסרות את הידע והבקיאות בניהול התיק, וכן מחששן כי נקיטת הליכים תגביר את החיכוך עם החייב ותביא לפגיעה בהן ובילדיהן.

דוד רותם: הניסיון אכן מלמד כי הליכי גביית מזונות הננקטים על-ידי הזוכה עצמה מובילים להסלמת הסכסוך המשפחתי עד כדי איומים ואלימות.

דוד רותם: במסגרת מסלול המזונות יטופלו גם תיקי מזונות שבהם המוסד לביטוח לאומי נכנס בנעלי הזוכה ופועל לגביית החוב מן החייב, לאחר ששילם לזוכה את דמי המזונות.

דוד רותם: הכללת תיקים אלה במסלול המזונות תיצור מדיניות אחידה כלפי החייבים במזונות.

דוד רותם: נוסף על כך יהיה בכך כדי לצמצם את החובות לאוצר המדינה.

דוד רותם: השר לפיד, מיקי, כסף אני מביא לך.

דוד רותם: מסלולי המזונות יפעלו בכמה לשכות, ולכל – – –

איתן כבל: מתימני אפשר להוציא כסף.

איתן כבל: ממך אי-אפשר.

דוד רותם: מתימני אפשר להוציא כסף?

דוד רותם: צדקה תציל ממוות.

דוד רותם: מסלול המזונות יפעל בכמה לשכות, ולכל הפחות בשש לשכות, אחת בכל מחוז.

דוד רותם: תיקי מזונות שבהם הזוכה הוא המוסד לביטוח לאומי ייפתחו תמיד במסלול המזונות.

דוד רותם: לעומת זאת, זוכה פרטית תוכל לבחור אם לנהל את התיק במסלול מזונות או במסלול הרגיל, לאחר שיסופק לה מידע בנושא, ואם היא מיוצגת – גם לבא כוחה.

דוד רותם: במסגרת מסלול המזונות תהיה לשכת ההוצאה לפועל רשאית לנקוט את כל ההליכים לפי חוק ההוצאה לפועל, בהתאם לכללים שיקבע מנהל מערכת ההוצאה לפועל.

דוד רותם: הכללים יבטיחו מדיניות גבייה אחידה, יעילה ומאוזנת.

דוד רותם: הצעת החוק קובעת במפורש כי על הכללים להתייחס לאפשרות השימוש במאסר החייב כמוצא אחרון ולעדיפות שיש לתת לתיקי זוכות פרטיות על תיקי המוסד לביטוח לאומי.

דוד רותם: ככלל, זוכה לא תהיה זכאית לשכר טרחת עורך-דין במסלול המזונות, כיוון שלשכת ההוצאה לפועל היא שנוקטת את הליכי הגבייה.

דוד רותם: עם זאת, במקרים שבהם יש צורך בייצוג משפטי יוכל הרשם לקבוע שכר טרחה.

דוד רותם: מסלול המזונות יוקם ויפעל בהוראת שעה במשך שש שנים, ויחל לפעול בפברואר 2014, באופן מדורג.

דוד רותם: תחילה יהיה אפשר להגיש תיקים חדשים בלבד, ורק לאחר ארבעה חודשים גם תיקים קיימים.

דוד רותם: לגבי התיקים הקיימים תינתן עדיפות של שלושה חודשים לתיקי הזוכות הפרטיות על פני תיקי המוסד לביטוח לאומי.

דוד רותם: אחת לשנה ימסור שר המשפטים לוועדת החוקה דין-וחשבון על הפעלת המסלול ויעילותו, כך שלקראת תום התקופה ניתן יהיה לבחור אם להפוך אותו למסלול של קבע.

דוד רותם: להצעת החוק הוגשה הסתייגות של חבר הכנסת אברהם מיכאלי.

דוד רותם: על-פי המוצע בהסתייגות, כל טענה משפטית המועלית בתיק מזונות תוביל להוצאתו ממסלול המזונות ולהעברתו למסלול רגיל.

דוד רותם: בכל תיק מזונות מועלות טענות משפטיות שונות על-ידי החייב, ומשמעות ההסתייגות, אם היא תתקבל, שכל תיק מזונות המתנהל במסלול מזונות יועבר עד מהרה למסלול הרגיל.

דוד רותם: הסתייגות זו למעשה מכשילה את מסלול המזונות ואת היתרונות הגלומים בו לזוכות.

דוד רותם: במסגרת הכללים שייקבעו תדאג רשות האכיפה והגבייה ליידע את הזוכה על טענות משפטיות ואחרות העולות בתיק, על מנת שתוכל להגיב עליהן ואף להיעזר בייצוג משפטי במקרה הצורך.

דוד רותם: ועדת החוקה אף כללה בהצעת החוק במפורש את הטענה המכונה טענת "פרעתי" ברשימת הטענות המחייבות יידוע של הזוכה, וכן דרישה שהדיווח השנתי לכנסת יתייחס גם לנושא הזה.

דוד רותם: על כן אני קורא לכם לדחות את ההסתייגות, אלא אם כן חבר הכנסת מיכאלי יוותר עליה משום שההסתייגות כבר קיימת, ההוראות קיימות בתוך החוק וההסתייגות רק מיותרת.

דוד רותם: תודה רבה.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת רותם.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת מיכאלי, בבקשה.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אני מראש אומר שהחוק הזה הוא חוק טוב, אבל מה לעשות, שמתוך כוונה טובה, לעזור לזוכות וזוכים במזונות, בסוף, בנוסח המוצע, לא כפי שאמר ידידי וחברי חבר הכנסת רותם, יש פגיעה באלה שמבקשים לבוא ולהוכיח את הטענות מהסוג "פרעתי", ואני אסביר לכם גם איך זה קורה בפועל.

אברהם מיכאלי: כאשר בא חייב וטוען טענת "פרעתי", או זוכה שבעצם אמורה לגבות את הכסף במסגרת ההליך המקוצר, לפי החוק המוצע היום אין שם ייצוג משפטי.

אברהם מיכאלי: אין ייצוג משפטי, זה אומר שאדם שמכין תיק לדיון בבית-משפט כמו שצריך, אם אין לו מישהו שמלווה אותו, בטענה הזאת של "לא חייב", או "פרעתי", שום יועץ משפטי לא יוכל להיכנס תוך כדי הליכים פנימה בשביל לשמור על הזכויות של אותה זוכה, על הזכויות של אותם ילדים שבאים לבקש מזונות.

אברהם מיכאלי: לכן, להציג את המצב המוצע, שהוא זה שמגן על האזרחים, או זה מגן על אלה שגובים מזונות, פשוט מאוד, המצג הזה לא נכון.

אברהם מיכאלי: לכן, כוונה טובה יש אולי לממשלה, אבל מעשיה, בנוסח המוצע, הם לא נכונים.

אברהם מיכאלי: המעשים של לבוא ולייצג אנשים כשאין שום מנגנון שם – הרי אם המדינה הייתה באה ומציעה לי בתוך הנוסח הזה: יש עורכי-דין שנשכרו על-ידי המדינה, כמו סנגוריה ציבורית, דומה לזה, שיוכלו לייצג את אותן נפגעות מכך שמזונות שלא מקבלים, או את אותם ילדים שנטענה נגדם טענת "פרעתי" או טענת "שולם", אז במצב הזה הייתי מבין שיש לפחות מי שדואג להם.

אברהם מיכאלי: הרי המערכת, הפקידות של המערכת, לא יכולה לייצג אותן בבית-המשפט.

אברהם מיכאלי: אנחנו מבקשים פה בסך הכול לדאוג למצב שאם מישהו בא וטוען טענת "פרעתי", או מישהו שבא לטעון שאינו חייב כסף, כדי להגן דווקא על הזוכות, כדי להגן על הזוכים, אנחנו רוצים שזה יוחרג מהדיון של המסלול המקוצר ויועבר למסלול הרגיל.

אברהם מיכאלי: אין פה משום שיבוש המסלול המוצע היום, אלא, אדרבה, הגנה על הזכויות.

אברהם מיכאלי: אנחנו, רבותי, שנדע – רוב הטענות של "לא חייב" או "פרעתי" בתיקים האלה היום עולות גם כך, לצערנו, ולכן מעבירים את זה לדיון, מעבירים את זה לשמיעת הוכחות, ואי-אפשר לקחת תיק באמצע ולתת לאיזה עורך-דין מזדמן שייכנס לתיק וייצג את החייב או את הזוכה.

אברהם מיכאלי: לכן אני מבקש בהסתייגות שלי בעצם לא לפגוע בשום דבר, זה לא מצב שישבש את הליכי הגבייה, אלא אני מבקש שיהיה מנגנון, או מצד המדינה – שהמדינה תקים – מנגנון של ייעוץ משפטי שיינתן לאותה זוכה, לאותה אישה שהיא כבר פגועה ממילא, בנושא של גביית כספים – אותם ילדים, שיהיה מנגנון, והמנגנון הזה כרגע לא קיים בנוסח המוצע בחוק.

אברהם מיכאלי: זאת ההסתייגות שלי, ולכן אני מבקש לקבל אותה.

אברהם מיכאלי: תודה.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת מיכאלי.

משה זלמן פייגלין: נעבור עכשיו להצבעה.

דוד רותם: לא צריך לסכם, צריך להצביע.

משה זלמן פייגלין: נעבור להצבעה על החוק בקריאה שנייה.

משה זלמן פייגלין: לסעיף 1 אין הסתייגויות.

משה זלמן פייגלין: הצבעה.

משה זלמן פייגלין: מי בעד?

משה זלמן פייגלין: מי נגד?

מרב מיכאלי: הצבעה על הסתייגות או על החוק?

משה זלמן פייגלין: החוק.

משה זלמן פייגלין: הצבעה מס' 20 בעד סעיף 1 – 24 נגד – אין נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

משה זלמן פייגלין: בעד – 24, אין מתנגדים.

משה זלמן פייגלין: סעיף 1 עבר, התקבל כנוסח הוועדה.

משה זלמן פייגלין: סעיף 2 – ההסתייגות של חבר הכנסת אברהם מיכאלי.

משה זלמן פייגלין: נעבור להצבעה על ההסתייגות.

משה זלמן פייגלין: מי בעד ומי נגד ההסתייגות של אברהם מיכאלי?

משה זלמן פייגלין: הצבעה מס' 21 בעד ההסתייגות – 1 נגד – 24 נמנעים – אין ההסתייגות של חבר הכנסת אברהם מיכאלי לסעיף 2 לא נתקבלה.

משה זלמן פייגלין: בעד ההסתייגות – 1; מצביע אחד.

משה זלמן פייגלין: נגד – 24.

משה זלמן פייגלין: ההסתייגות של חבר הכנסת מיכאלי לא התקבלה.

משה זלמן פייגלין: אנחנו נצביע עכשיו שוב על סעיף 2.

משה זלמן פייגלין: אנחנו מצביעים על סעיף 2 כנוסח הוועדה המקורי.

משה זלמן פייגלין: הצבעה.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

משה זלמן פייגלין: הצבעה מס' 22 בעד סעיף 2, כהצעת הוועדה – 24 נגד – 1 נמנעים – אין סעיף 2, כהצעת הוועדה, נתקבל.

משה זלמן פייגלין: סעיף 2 כנוסח הוועדה התקבל.

משה זלמן פייגלין: בעד הצביעו 24, מתנגד אחד.

משה זלמן פייגלין: סעיף 2 התקבל.

משה זלמן פייגלין: נעבור עכשיו, מכיוון שאין הסתייגויות, להצבעה על סעיפים 3–13 ועד בכלל.

משה זלמן פייגלין: נצביע על כולם כנוסח הוועדה.

משה זלמן פייגלין: הצבעה.

משה זלמן פייגלין: הצבעה מס' 23 בעד סעיפים 3–13 – 29 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 3–13 נתקבלו.

משה זלמן פייגלין: בעד – 29, אין מתנגדים.

משה זלמן פייגלין: סעיפים 3–13, ועד בכלל, התקבלו כנוסח הוועדה.

משה זלמן פייגלין: תמה הקריאה השנייה.

משה זלמן פייגלין: נעבור עכשיו לקריאה שלישית.

משה זלמן פייגלין: מי בעד?

משה זלמן פייגלין: מי נגד?

משה זלמן פייגלין: הצבעה מס' 24 בעד החוק – 30 נגד – אין נמנעים – אין חוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 42 והוראת שעה), התשע"ג–2013, נתקבל.

משה זלמן פייגלין: בעד – 30, אין מתנגדים.

משה זלמן פייגלין: הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 42 והוראת שעה), התשע"ג–2013, התקבלה בקריאה שלישית.

משה זלמן פייגלין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/783).

משה זלמן פייגלין: ]

משה זלמן פייגלין: נעבור עכשיו להצעת חוק המאבק בתופעת השימוש בחומרים מסכנים, התשע"ג–2013, קריאה ראשונה.

משה זלמן פייגלין: יציג את הצעת החוק השר לביטחון פנים יצחק אהרונוביץ.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

יצחק אהרונוביץ': אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מדינת ישראל והמשרד לביטחון הפנים מתמודדים בשנים האחרונות עם תופעה חמורה של שימוש בסמים חוקיים לכאורה.

יצחק אהרונוביץ': לחומרים אלה השפעות הדומות להשפעות הנגרמות משימוש בסמים.

יצחק אהרונוביץ': חומרים מסכנים אלה, אשר אינם נכללים בפקודת הסמים המסוכנים, כובשים את שוק המשתמשים במהירות, עוד לפני שעולה בידי הרשויות לאסור את השימוש בהם.

יצחק אהרונוביץ': הם מיוצרים ומופצים באופן גלוי לכל דורש למרות הסיכון הרב הנשקף מהם.

יצחק אהרונוביץ': במיוחד מקובל השימוש בהם בקרב בני-נוער וצעירים.

יצחק אהרונוביץ': מטרתה של הצעת החוק לתת לרשויות את הכלים הראויים להתמודדות עם תופעת החומרים המסוכנים.

יצחק אהרונוביץ': בחלקה הראשון של הצעת חוק זו נקבעו הסדרים הדומים להסדרים שהתגבשו במדינות העולם המתמודדות אף הן עם אותה תופעה.

יצחק אהרונוביץ': כמו כן מוצע תיקון עקיף לחוק בתי-משפט לעניינים מינהליים.

יצחק אהרונוביץ': לפי הצעת החוק, חומר ייחשב מסכן אם צריכתו עלולה להביא להפרת הסדר הציבורי, לפגיעה בשלום הציבור, ביטחונו ובריאותו, לרבות שלומו ובריאותו של האדם הצורך אותו.

יצחק אהרונוביץ': מוצע לקבוע שתי חזקות באשר למה שייחשב חומר מסכן.

יצחק אהרונוביץ': על-פי חלופה אחת, מדובר בחומר לצריכת אדם, אשר לא עומד בהסדרים החוקיים המחייבים את סימון המוצר.

יצחק אהרונוביץ': חלופה נוספת עוסקת בחומרים אשר פורסם ברבים לגביהם כי צריכתם גורמת לתופעות מסוכנות.

יצחק אהרונוביץ': הדרך שבה החומר מפורסם ברבים מעידה על מסוכנותו.

יצחק אהרונוביץ': בשל העובדה שהחומרים המסכנים נמכרים ללא כל הפרעה בבתי-עסק שונים, מוצע להקנות לשוטר סמכות להיכנס למקום, לבצע בו חיפוש וכן לתפוס חומר החשוד כמסכן כדי לסלק את הסיכון לאלתר.

יצחק אהרונוביץ': כמו כן, כפוף לסייגים, מוצע להסדיר את סמכותו של קצין משטרה, לאחר קיום שימוע, להשמיד את החומר המסכן.

יצחק אהרונוביץ': חלקה השני של הצעת החוק קובע את סמכות המנהל, כאמור בפקודת הסמים המסוכנים, להכריז על חומר אסור לשימוש.

יצחק אהרונוביץ': ההכרזה תהיה מוגבלת לפרק זמן של שנה בלבד, ובמהלך תקופה זו יפעלו הרשויות להכרזת החומר כסם מסוכן בהליך החוקי המקובל.

יצחק אהרונוביץ': כמו כן, המנהל יידרש ליידע את הכנסת בתוך חצי שנה על ההכרזה.

יצחק אהרונוביץ': עם ההכרזה של הגורם המוסמך על החומר כאסור בשימוש יהיה אסור לייצרו, למוכרו, לייבאו, לסחור בו או להחזיקו במטרה לעשות אחת מהפעולות האמורות שלא בהיתר.

יצחק אהרונוביץ': כמו כן מוצע כי אם יופר האיסור תהיה סנקציה פלילית של שלוש שנות מאסר, ובגין הדחת קטינים לשימוש בחומר שהוכרז אסור בשימוש – חמש שנות מאסר.

יצחק אהרונוביץ': כמו כן מוצע תיקון עקיף לחוק בתי-משפט לעניינים מינהליים, התש"ס–2000, כך שעל החלטת קצין משטרה להשמיד חומר מסכן ועל החלטת מנהל להכריז על חומר כאסור בשימוש יהיה אפשר לעתור לבית-המשפט לעניינים מינהליים.

יצחק אהרונוביץ': בפרק ב' לחוק זה מוצע לקבוע כי הוא ייחקק כהוראת שעה לשלוש שנים, ובמהלכן יהיה אפשר לבחון את יעילותו ואת תרומתו למאבק בתופעה.

יצחק אהרונוביץ': לאור האמור, אבקשכם לאשר את הצעת החוק בקריאה ראשונה ולהעבירה לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות לשם הכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

יצחק אהרונוביץ': תודה.

משה זלמן פייגלין: תודה לשר אהרונוביץ.

משה זלמן פייגלין: ראשון הדוברים, באסל גטאס, בבקשה; לא נמצא.

משה זלמן פייגלין: הבא אחריו, מוחמד ברכה, נמצא?

משה זלמן פייגלין: לא נמצא.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת חנא סוייד – לא נמצא.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת דב חנין – לא נמצא.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת אראל מרגלית – לא נמצא.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת נחמן שי – מוותר.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת אורי מקלב – לא נמצא.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת מוזס – לא נמצא; חבר הכנסת אייכלר – לא נמצא; פרוש – לא נמצא; מרגי – לא נמצא; חבר הכנסת יצחק כהן – איננו; דוד אזולאי – לא נמצא; חבר הכנסת יצחק וקנין – איננו.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת נסים זאב – מעשה נסים.

משה זלמן פייגלין: מעשה נסים.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

נחמן שי: – – – לא מסוכנים, מסכנים.

נחמן שי: נסים – – –

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כשמדברים על חומרים מסוכנים – –

נחמן שי: מסכנים.

נסים זאב: – – אין ממשלה יותר מסוכנת למדינת ישראל.

נסים זאב: זה החומר הכי מסוכן שהכרתי עד היום.

נחמן שי: – – –

נסים זאב: מסכנים.

נסים זאב: מי מסכן יותר?

נסים זאב: גם מסוכנים, גם מסכנים.

נסים זאב: הכול ביחד.

נחמן שי: – – –

נסים זאב: כשיש סכנה, יש מסכן ויש מסתכן.

נחמן שי: אם אין – – –

נסים זאב: ויש חומר מסוכן.

נסים זאב: אז אני יודע, יודע קצת עברית, למדתי.

נסים זאב: אפילו לא למדתי ליבה, אבל אני יודע לפחות להבדיל בין מסוכן למסתכן למסכן.

קריאה: – – –

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, הנושא הזה של המאבק בשימוש בחומרים שמסכנים, מכיוון שאין הגדרה, כל פעם, חדשים לבקרים, אנחנו שומעים על חומרים חדשים.

נסים זאב: לכן, אני חושב שטוב עשתה הממשלה, ואני מברך את השר לביטחון פנים, שהוא היה היוזם למעשה מטעם הממשלה בחוק הזה.

נסים זאב: העולם התחתון שלנו הוא כל כך משוכלל, הוא כל כך מתוחכם.

נסים זאב: ככל שאתה מנסה לפרט ולתת את התפריט באופן, הייתי אומר, שמי, לאותם חומרים, תמיד יש חומרים שעדיין אפילו אין להם שמות.

נסים זאב: זה דבר שעדיין לא בא לעולם.

נסים זאב: איך אומרים, פירות דעבידי דאתו – כך לשון הגמרא.

נסים זאב: פירות שעדיין לא הגיעו לעולם, אבל הם אמורים להגיע לעולם.

נסים זאב: ולכן אם אתה תגדיר כל פעם בצורה שמית את החומרים האלה, תמיד יהיו חומרים אחרים שאנחנו לא נוכל להגדיר אותם ולא לדעת איך בדיוק להכניס אותם או להכליל אותם באותם חומרים שהם מסכנים או לא מסכנים.

נסים זאב: ולכן, אנחנו בהחלט, במקרה הזה, אף שאנחנו באופוזיציה, תומכים בחוק הזה.

נסים זאב: תודה, אדוני.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת זאב.

משה זלמן פייגלין: הדובר הבא – אמנון כהן, חבר הכנסת אמנון כהן.

משה זלמן פייגלין: ישנו?

משה זלמן פייגלין: לא נמצא.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת משולם נהרי?

משה זלמן פייגלין: לא נמצא.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת אריאל אטיאס?

משה זלמן פייגלין: לא נמצא.

משה זלמן פייגלין: ואחרון הדוברים הרשומים אצלי, חבר הכנסת אברהם מיכאלי?

יצחק הרצוג: לא נמצא.

משה זלמן פייגלין: גם הוא אינו נמצא.

יצחק הרצוג: – – –

משה זלמן פייגלין: אנחנו נעבור להצבעה על החוק בקריאה ראשונה.

משה זלמן פייגלין: מי בעד?

משה זלמן פייגלין: מי נגד?

משה זלמן פייגלין: הצבעה מס' 25 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 32 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק המאבק בתופעת השימוש בחומרים מסכנים, התשע"ג–2013, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

משה זלמן פייגלין: בעד הצעת החוק הצביעו 32, אין מתנגדים.

משה זלמן פייגלין: הצעת חוק המאבק בתופעת השימוש בחומרים מסכנים, התשע"ג–2013, עברה בקריאה ראשונה, ותעבור לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

יצחק הרצוג: למה זה לא לסמים, אגב?

יצחק אהרונוביץ': – – –

מיקי רוזנטל: מה אכפת לך?

מיקי רוזנטל: ביקשו את זה כי זה בריאות.

יצחק הרצוג: אוקיי, בסדר, שאלתי.

יצחק הרצוג: כי זה – – –

יצחק הרצוג: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/781).

יצחק הרצוג: ]

משה זלמן פייגלין: אנחנו עוברים – –

מיקי רוזנטל: לבריאות.

משה זלמן פייגלין: – – להצעת החוק הבאה.

משה זלמן פייגלין: הצעת החוק הבאה – הצעת חוק העסקת עובדים על-ידי קבלני שירות בענפי השמירה והניקיון בגופים הציבוריים, התשע"ג–2013, קריאה ראשונה.

משה זלמן פייגלין: יציג את הצעת החוק סגן שר האוצר מיקי לוי.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

מיקי לוי: שר האוצר – – –

משה זלמן פייגלין: שר האוצר.

משה זלמן פייגלין: יציג את הצעת החוק שר האוצר בכבודו ובעצמו, יאיר לפיד.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

יאיר לפיד: אדוני היושב-ראש, תודה לך, כנסת נכבדה, לשם שינוי, נדמה לי שזו הצעת חוק שתהיה מקובלת על כל סיעות הבית.

יאיר לפיד: זה יישום של הסכם של עובדי הקבלן בכל המגזר הציבורי.

יאיר לפיד: זו הצעה שלוקחת את הסכם עובדי הקבלן – עובדות ניקיון ומאבטחים – אנשים שמרוויחים את המשכורות הנמוכות ביותר במגזר הציבורי, הסכם שנחתם ב-4 בדצמבר 2012 בין ההסתדרות למדינה, ואשר קבע שיפור בתנאי ההעסקה שלהם, ואנחנו היום מרחיבים את ההסכם הזה לכל הגופים הציבוריים.

יאיר לפיד: כל גוף מתוקצב, כל גוף נתמך או תאגיד בריאות יהיה מחויב להסכם הזה.

יאיר לפיד: זה קובע גם רף מינימום לכל הגופים האלה להעסקה בעתיד.

יאיר לפיד: כדי שלחוק יהיו שיניים, אנחנו מציעים להוסיף לתוספת השנייה והשלישית של החוק להגברת האכיפה של דיני העבודה, התשע"ב–2011, גם חלק מהוראות הצעת חוק זו.

יאיר לפיד: זה יאפשר למדינה לבצע אכיפה מינהלית נגד מפרי הוראות החוק, וכן ניתן יהיה להגיש תביעות אזרחיות נגד גופים ציבוריים בגין אי-קיום חובות קבלן השירות כלפי העובד שלו.

יאיר לפיד: אני מבקש מחברי הכנסת לאשר את הצעת החוק בקריאה ראשונה ולהעביר אותה לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

יאיר לפיד: תודה רבה.

משה זלמן פייגלין: תודה לך, שר האוצר.

משה זלמן פייגלין: וראשון הדוברים, באסל גטאס – אינו נוכח; הבא אחריו, חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח; חבר הכנסת מוחמד ברכה?

משה זלמן פייגלין: אינו נוכח; חבר הכנסת חנא סוייד?

משה זלמן פייגלין: אינו נוכח; חבר הכנסת דב חנין?

משה זלמן פייגלין: אינו נוכח.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה.

משה זלמן פייגלין: שלוש דקות.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, זהו חוק חשוב שצריך לברך עליו.

קריאה: תודה.

נחמן שי: זאת יוזמה שנוגעת באנשים השקופים בחברה הישראלית; אנשים שאנחנו לא רואים אותם.

נחמן שי: אנחנו מגיעים למקומות שונים, מחכה המאבטח בחוץ, ואנחנו עוברים לידו.

נחמן שי: משתדלים שאו הוא או היא לא ייגעו בנו ולא נראה אותם, ולא נוח לנו להסתכל להם בעיניים.

נחמן שי: כך גם עובדי הניקיון שאנחנו פוגשים במקומות העבודה שלנו, במקומות ציבוריים, ומנסים להתעלם מהם, לא להסתכל עליהם.

נחמן שי: היום ניגש אלי בכנסת אחד העובדים ושאל אותי מה שלומי.

נחמן שי: שמחתי על השאלה, ושאלתי אותו איך הוא מרגיש, והוא אמר: העיקר שיש לי עבודה.

נחמן שי: הוא אמר: העיקר שיש לי עבודה.

נחמן שי: אלה באמת, זאת באמת קבוצה גדולה, גדולה מאוד בחברה הישראלית, שאנחנו החמצנו אותם, דילגנו עליהם, רבים מאתנו.

נחמן שי: ואני שמח שהיום אנחנו מסוגלים באמצעות החוק הזה להעניק להם את המעט שהם ראויים בו, ראויים לו.

נחמן שי: וזה באמת לשפר את שכרם ואת תנאי העסקתם.

נחמן שי: כפי שחל גם על המגזר הציבורי, יחול עכשיו גם עליהם.

נחמן שי: זאת הטבה קטנה וחשובה שמסמנת, אני מקווה, גם משהו ביחס שלנו בכלל לעובדי קבלן.

נחמן שי: אצלנו, התופעה הזו ששמה עובדי קבלן התפשטה מעל ומעבר.

נחמן שי: היא הפכה למין פתרון קל כזה – אני לא צריך להסתכל עליהם, והם לא שייכים לי.

נחמן שי: אז הם כן שייכים לנו.

נחמן שי: הם חלק בלתי נפרד מהחברה הישראלית.

נחמן שי: ואני, שוב, שמח על החוק הזה, וכמובן אתמוך בו.

נחמן שי: תודה.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת נחמן שי.

משה זלמן פייגלין: אחריו יעלה חבר הכנסת איציק שמולי; אינו נוכח.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת מיקי רוזנטל, בבקשה.

משה זלמן פייגלין: שלוש דקות.

מיקי רוזנטל: תודה רבה.

מיקי רוזנטל: אני אסתפק בפחות, אני חושב.

מיקי רוזנטל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, תודה רבה לך, שר האוצר, שאתה מביא את החוק החשוב הזה.

מיקי רוזנטל: העיכוב הוא לא באשמתך, אבל תודה רבה.

מיקי רוזנטל: ובהזדמנות זו רק יש לומר את הדברים הבאים: הפיקוח על חוקי העבודה במדינת ישראל הוא לא מספיק טוב, הוא ממש לקוי.

מיקי רוזנטל: ובעיקר סובלים מזה מי שאפשר לנצל אותם.

מיקי רוזנטל: ולכן ראוי היה שמעבר לחוק החשוב הזה, ובאמת אני מודה לך עליו, שידאגו גם לפיקוח על יישומו.

מיקי רוזנטל: כי יש הרבה מאוד עבירות על חוקי העבודה במדינת ישראל.

מיקי רוזנטל: תודה ובהצלחה לנו.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת מיקי רוזנטל.

משה זלמן פייגלין: חברת הכנסת מרב מיכאלי – אינה נוכחת.

משה זלמן פייגלין: הייתה ונעלמה.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת עיסאווי פריג', בבקשה.

משה זלמן פייגלין: שלוש דקות או פחות.

עיסאווי פריג': כבוד היושב-ראש, שרים נוכחים, מכובדי, חברים, זה מאוד מחמיא ששר האוצר נמצא אתנו.

עיסאווי פריג': אני רוצה לדבר קצת על החוק, אבל יש לי סוגיה – מסביב – להעלות, שקשורה לזה.

עיסאווי פריג': הרי, כבוד שר האוצר ורבים, העובד הוא במרכז.

עיסאווי פריג': חברים, מחר בשעה טובה מגיע חוק רמדאן.

עיסאווי פריג': חוק רמדאן, אצל הערבים המוסלמים, מתחיל מחר, וחג רמדאן זה לצום משעה 04:00 עד 20:00.

עיסאווי פריג': בחג הזה הוצאת המשפחה הממוצעת הערבית המוסלמית עולה פי-ארבעה.

עיסאווי פריג': כבוד שר האוצר, אתה מקשיב לי?

עיסאווי פריג': מאוד חשוב לי שתקשיב לי לשני משפטים.

יאיר לפיד: אני בא לשבת, סליחה.

יאיר לפיד: שניים.

עיסאווי פריג': שניים, שניים.

עיסאווי פריג': שניים.

עיסאווי פריג': תראה, כל משפט יש לו נגזרות, ועכשיו אני מתכבד בכבוד השר שמיר, שגם הצטרף.

יאיר לפיד: כן, כבודו.

עיסאווי פריג': מחר מתחיל חודש הרמדאן.

עיסאווי פריג': חודש הרמדאן נפל בקיץ לוהט – לצום משעה 04:00 עד 20:00.

עיסאווי פריג': והחוק הזה, מעבר להיותו מצווה דתית, קיבל חלק מהתרבות והמורשת הערבית האסלאמית; חודש מיוחד.

עיסאווי פריג': בחודש הזה ההוצאה המשפחתית הממוצעת עולה פי-שלושה או פי-ארבעה; עני, עשיר, מא כּולו – מוציא כסף.

עיסאווי פריג': לוקחים הלוואות מהבנקים, שוברים את הראש – מביאים כסף.

עיסאווי פריג': בחודש הזה משלמים את כספי ה"זכּאה" לנזקקים, נפתחים שערי שמים, חודש סליחות, חודש – יש לו תרבות מיוחדת.

עיסאווי פריג': עכשיו למהות.

עיסאווי פריג': אני, שהייתי עובד מדינה – – –

משה זלמן פייגלין: זה יצא עם חודש הסליחות היהודי.

עיסאווי פריג': כן, זה הכול מתלבש, תאסוף – הכול אותו דבר.

עיסאווי פריג': כולו אותו אלוקים.

משה זלמן פייגלין: יצא עם אלול.

עיסאווי פריג': אותו אלוקים, כולו אותו דבר, אסמע מיני.

עיסאווי פריג': עכשיו, העובדים הערבים בשירות המדינה ואצל המעסיקים, שהם אלפים, מחכים לראש השנה וחג פסח בשביל לקחת שי לחג.

עיסאווי פריג': יעני, אם לא היה ליהודים חג – הלך עליהם, לא היו מקבלים שי.

עיסאווי פריג': מזדנבים.

עיסאווי פריג': יש חג ליהודים – קיבלו שי.

עיסאווי פריג': הם לא צריכים את זה.

עיסאווי פריג': הם צריכים את השי הזה ברמדאן, בחודש שיש להם הוצאות.

עיסאווי פריג': למה כבודו לא יפנה למעסיקים ולעובדי המדינה – אתה יודע איזו מתנה זו לעובדים?

עיסאווי פריג': לא צריכים שי בראש השנה, אין להם הוצאות; לא צריכים תלושי מתנה בפסח, יושבים בבית.

עיסאווי פריג': רמדאן – הם צריכים את זה, הם זקוקים לזה.

עיסאווי פריג': כל בית עושה כל יום ארוחה, כל בית – מזבוט, חבר הכנסת עמאר?

עיסאווי פריג': ההוצאה עולה על כל דמיון.

עיסאווי פריג': אז אני פונה אליך ופונה אליכם, חברים – – –

משה זלמן פייגלין: תודה.

עיסאווי פריג': זו יוזמה שהמעסיקים, ונתחיל בה – וגם לעובדי המדינה – שאת השי ואת תלושי השכר למוסלמים, ייתנו אותם מתי שהם צריכים, והם צריכים אותם בחודש הרמדאן – –

משה זלמן פייגלין: יפה.

עיסאווי פריג': – – בחודש שהם מוציאים את ההוצאה.

משה זלמן פייגלין: תודה.

משה זלמן פייגלין: הבנו.

עיסאווי פריג': עכשיו למשפט לגבי החוק.

משה זלמן פייגלין: תודה.

עיסאווי פריג': החוק – כל יוזמה היא חיובית, אבל איפה הדאגה שלי?

עיסאווי פריג': למה אני נמנע ולא מתלהב מהחוק?

עיסאווי פריג': הוא מכשיר את הפסול – עובדי הקבלן – השרץ הזה, הפסול הזה.

עיסאווי פריג': אסור להכשיר אותו.

עיסאווי פריג': אני עם העובדים, אבל עובדי הקבלן, אסור לתת להם שום הכשרה בכל תחום.

משה זלמן פייגלין: תודה.

עיסאווי פריג': אז אני נמנע מהחוק הזה.

עיסאווי פריג': וקח לתשומת לבך, אדוני השר, מה שאמרתי.

עיסאווי פריג': תודה לכם.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת פריג'.

משה זלמן פייגלין: חברת הכנסת חנין זועבי – אינה נוכחת; חבר הכנסת אורי מקלב – אינו נוכח.

משה זלמן פייגלין: חברת הכנסת מיכל בירן, בבקשה.

משה זלמן פייגלין: שלוש דקות.

מיכל בירן: העסקה קבלנית היא תופעה בזויה.

מיכל בירן: גם בג"ץ כבר הכריע והזהיר כמה פעמים שבסופו של דבר יש לזה אך ורק סיבה אחת: לנסות ולהתחמק מיחסי עובד–מעביד.

מיכל בירן: כל הדיונים על גמישות ויעילות – בסופו של דבר, כל מי שעושה חשבון פשוט, אם כשמעסיקים את המנקה יש באמצע עוד אדם שגוזר קופון, זה לא יכול להיות יותר יעיל, וזה לא יכול להיות יותר זול, אלא אם כן מנצלים ועושקים את הזכויות של אותם עובדי קבלן.

מיכל בירן: אני מברכת על ההסכם הזה.

מיכל בירן: אני חושבת שהתופעה הזאת של עובדי הקבלן, צריך לצמצם ולהצר אותה כמה שרק אפשר.

מיכל בירן: זה התחיל מעובדי ניקיון ועובדי שמירה.

מיכל בירן: היום התופעה הזאת התרחבה גם למשרד הרווחה, לעובדים הסוציאליים, גם למורים שלא משלמים להם בקיץ.

מיכל בירן: התופעה הזאת, אם לא נילחם בה ונהפוך אותה לבלתי מושכת ובלתי יעילה בשביל מי שכן משתמש בה כדי לנצל, תלך ותתפשט עד שלא תישאר פה חלקה טובה.

מיכל בירן: אני מאוד שמחה על ההסכם הזה.

מיכל בירן: הוא נראה לי עוד דרך ועוד צעד בכיוון הנכון.

מיכל בירן: אני רוצה, בשמי ובשם חברי מסיעת העבודה, לברך את ההסתדרות הכללית, שהחליטה לעשות עוד צעד ולהגן על אותם עובדי קבלן, שאף אחד אחר לא דואג להם ולא שומר על זכויותיהם.

מיכל בירן: הדבר היחיד שמטריד אותי זה שנראה בינתיים שאין מימון לדבר הנפלא הזה שעובר כאן.

מיכל בירן: בסופו של דבר זה לא פתרון לזרוק את זה על הרשויות המקומיות, שגם ככה לא עומדות במשימות שלהן, ולהגיד שהן יספגו את זה מתוך התקציבים, שגם ככה הן לא מצליחות להתאזן בהם.

מיכל בירן: הדבר הזה הוא חשוב, המדינה לקחה עליו אחריות והמדינה צריכה לתקצב אותו.

מיכל בירן: תודה.

משה זלמן פייגלין: תודה, חברת הכנסת מיכל בירן.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – איננו; חבר הכנסת ישראל אייכלר – אינו נוכח; חבר הכנסת מאיר פרוש – אינו נוכח; חבר הכנסת יעקב מרגי – אינו נוכח; חבר הכנסת יצחק כהן – אינו נוכח; חבר הכנסת דוד אזולאי – אינו נוכח; חבר הכנסת יצחק וקנין – אינו נוכח; חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה.

משה זלמן פייגלין: שלוש דקות, בבקשה.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, לפני בערך 30 שנה – אני זוכר שאת הפטנט הזה המציא טדי קולק.

נסים זאב: בא שר הפנים ואמר: אני דורש קיצוץ של עובדים, קיזוז בעצם בשכר, במשכורת, בין 5% ל-10%.

נסים זאב: אז איך עושים את זה באמת?

נסים זאב: אני חייב להראות שיש לי פחות עובדים.

נסים זאב: ואגב, זה גם היה אצל העובדים הסוציאליים, כפי שהזכירה חברת הכנסת הקודמת.

נסים זאב: ואיך אפשר בכל זאת להשאיר את מספר, מצבת העובדים פחות או יותר באותם מספרים לפי הצרכים העירוניים?

נסים זאב: הרי צריך אפילו יותר עובדים.

נסים זאב: אז הקימו איזו חברה של כוח-אדם, ונתנו דרך כוח-אדם, הזרימו כספים בכל מיני צורות.

נסים זאב: אפילו משרד הפנים, אגב, תמך בעמותות האלה, ודרך אותן עמותות הביאו את צוות העובדים.

נסים זאב: זה היה גם בהוראה, גם עובדים סוציאליים.

נסים זאב: והמחלה הזאת התפשטה במדינת ישראל, ברוך השם, במאסות כאלה שבוודאי בתברואה ובכל מיני ענפים של חברות ניקיון ושמירה זה הלך והתפשט.

נסים זאב: ואני רוצה לומר לכם, הביזיון הכי גדול הוא כשאנחנו רואים את זה – עובדים שעבדו אפילו במשרד ראש הממשלה, עשו ניקיון והיו – עכשיו, בתקופה הזאת, בקדנציה הזאת – – –

קריאה: – – –

נסים זאב: בכנסת ודאי.

נסים זאב: אבל אני אומר, אפילו אצל ראש הממשלה – אני מכיר את העובדת שעבדה אצלו בניקיון, שלא היו לה שום תנאים סוציאליים.

נסים זאב: והיא אמרה: איך זה יכול להיות שאני כמו שפחה עובדת בבית המלך?

נסים זאב: אבל זה בית המלך, זה ראש הממשלה.

נסים זאב: ושום דבר לא נעשה.

נסים זאב: האמת, זה לא פשוט, כי תמיד אמרו שאם אנחנו ניתן תנאים סוציאליים לאותם עובדים, אז ברור, זה יפגע במספר העובדים.

נסים זאב: זאת אומרת, כל אחד יעשה חשבון: אם אני צריך לשלם יותר, אז אני אולי אקח פחות כוח-אדם, והיה איזה מין מצב שרצו אולי קצת לאזן את זה.

נסים זאב: אבל אני חושב שזה בכלל לא היה שיקול.

נסים זאב: ואם כבר מדברים ורוצים לשנות, השינוי חייב להיות מהותי.

נסים זאב: קודם כול אנחנו צריכים לעשות חשבון נפש בכל מה שקשור לעובדי מדינה, זאת אומרת, משרדי ממשלה, רשויות מקומיות, שיש שם אלפים ורבבות של עובדי קבלן.

נסים זאב: הממשלה, אם כבר כל כך חפצה ביקרם ורוצה לתת להם תנאים סוציאליים, אז בואו נבטל בכלל את כל זה, ושאותם העובדים יעבדו באופן ישיר ויקבלו שכר באופן ישיר, ולא דרך חברה קבלנית כזאת או אחרת.

נסים זאב: רק הערה ואני מסיים, אדוני.

נסים זאב: אני רוצה להעיר את תשומת הלב, שהאחריות לא תחול על מי שמקבל את השירות, זאת אומרת, זה צריך לחול על הקבלן.

נסים זאב: כשאני מקבל שירות, למשל כשאני מזמין דרך חברה מסוימת, ואני סומך על החברה שהיא חברה מאושרת, האחריות היא על החברה; לא על מי שמקבל את השירות, אלא על מי שנותן את השירות.

נסים זאב: תודה.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת נסים זאב.

משה זלמן פייגלין: הבא אחריו, חבר הכנסת אמנון כהן – אינו נוכח; חבר הכנסת משולם נהרי – אינו נוכח; חבר הכנסת אריאל אטיאס – אינו נוכח; חבר הכנסת אברהם מיכאלי – אינו נוכח.

אברהם מיכאלי: – – –

משה זלמן פייגלין: מוותר.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת יצחק הרצוג, בבקשה.

יצחק הרצוג: אדוני היושב-ראש, חברי וחברותי חברי הכנסת, כשהייתי שר הרווחה, ידידי מאיר כהן, היה מגיע כל בוקר בחור, עולה מאתיופיה בשם גבי לנקות את החדר.

יצחק הרצוג: כל בוקר הייתי מדבר אתו.

יצחק הרצוג: אמרתי לו: גבי, איך אתה חי?

יצחק הרצוג: גבי, מתי עלית?

יצחק הרצוג: התחלנו להתיידד.

יצחק הרצוג: אמרתי לו: אתה לא עובד במשרד?

יצחק הרצוג: ברור, הוא אומר לי, אני עובד קבלן, אני לא עובד במשרד.

יצחק הרצוג: אבל אתה פה כל יום.

יצחק הרצוג: אחרי שלוש שנים, כשנהיינו ממש חברים, הוא בא ואומר: אדוני השר, אני מתנצל, אני פורש, אני עובר למקום אחר, כי אני עובד קבלן.

יצחק הרצוג: הרמנו קול צעקה, אבל המערכת הייתה מאובנת ואטומה.

יצחק הרצוג: ולאחר מכן הגיעה השביתה הגדולה שהובילה הסתדרות העובדים בנושא הזה, שכפתה על הממשלה לראשונה להכיר בזכויות הסוציאליות של עובדי הקבלן.

יצחק הרצוג: החוק שמגיע היום, כמו שכבר נאמר, אולי הוא הרע במיעוטו, אבל הוא מהפכה גדולה.

יצחק הרצוג: כי לראשונה אנשים שעובדים עבודת כפיים קשה ומייגעת בענף השירותים, בשמירה ובניקיון, יזכו לראות תנאים סוציאליים ראויים והולמים; דבר שכמובן יתמודד עם סוגיית העוני בקרב העובדים הללו, מכיוון שהם באים ממקומות של הכנסה נמוכה, חלקם ללא נכסים, הרבה עולים חדשים, אנשים מבוגרים, אנשים שעוסקים במקצועות דחק כאלה ואחרים.

יצחק הרצוג: לחוק הזה יש שליחות חברתית גדולה, בהינתן הנסיבות, הגם שתופעת עובדי הקבלן הייתה צריכה לפוס מן העולם, ובמהרה.

יצחק הרצוג: מכל מקום, אנחנו נתמוך בחוק, אבל חשוב לנו לציין שהמידע שיש בפנינו, כפי שכבר צוין על-ידי מיכל בירן ואחרים, הוא שהחוק הזה לא ממומן כראוי ולא מתוקצב כראוי.

יצחק הרצוג: אנחנו נעמוד על המשמר להבטיח – ואני אומר את זה לשר האוצר – שאכן יש גם שיפוי לגופים הציבוריים שמעסיקים וגם מימון למילוי כל הזכויות הסוציאליות הניתנות לכל עובד, שיינתנו גם לעובדי הקבלן.

יצחק הרצוג: תודה.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת הרצוג.

משה זלמן פייגלין: אחרונת הדוברים, חברת הכנסת מירי רגב, בבקשה.

מירי רגב: תודה לך.

מירי רגב: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, השרים, שר האוצר, קודם כול אני שמחה שהבאת את ההצעה הזאת.

מירי רגב: היא לא מספקת, אבל היא בהחלט התקדמות ראויה.

מירי רגב: אנחנו מתקדמים צעד-צעד, בוודאי אחרי שבקדנציה שעברה לא הצלחנו לעשות שום דבר בנושא עובדי קבלן.

מירי רגב: אני גם חושבת שצריך לצמצם לחלוטין – זבולון קלפה, אתה מפריע לי.

מירי רגב: חבר הכנסת קלפה, אני לא אאשר לך מחר את משרתי הדת.

מירי רגב: אין; לא יעבור.

מירי רגב: שירותי הדת בהתיישבות לא עובר מחר.

מירי רגב: תדע לך, אני מעבירה את זה לוועדת כספים – – –

קריאה: – – – מקום אחר.

מירי רגב: – – – אני מעבירה את זה לוועדת כלכלה, לברוורמן.

מירי רגב: משרתים בקודש, משרתים בקודש.

מירי רגב: אני אומרת שאנחנו צריכים לצמצם את התופעה הזאת לחלוטין.

מירי רגב: באופן עקרוני, הצעת החוק שהייתה צריכה לעבור זה הצעת חוק המזמין, קרי, רוב המזמינים הם משרדי הממשלה, ומשרדי הממשלה צריכים להיות אחראים לאותם עובדים שבאופן עקרוני לא רואים אותם, והם לא נספרים, והם מתחת לרדאר.

מירי רגב: תאמין לי, אף אחד מאתנו לא רוצה למצוא את עצמו בחודשי הקיץ בלי פרנסה; אף אחד מהיושבים כאן.

מירי רגב: ואנחנו יודעים שיש פה אנשים, שנמצאים כאן בכנסת, שמשרתים אותנו ועובדים כדי שיהיה לנו טוב כאן, ואין להם כסף בחודשי הקיץ כי הם עובדי קבלן.

מירי רגב: ואני אומרת שאם לא נפתח את החמלה הזאת ואת ההסתכלות בעיניים ונגיד, מה שאנחנו לא רוצים שיקרה לנו אנחנו לא רוצים שיקרה לאחר – היינו באים עם חוק אחר כאן בעניין עובדי הקבלן.

מירי רגב: שוב אני אומרת: זה חוק מצוין, וזאת התקדמות.

מירי רגב: אנחנו חייבים להביא לביטול המצב של עובדי קבלן.

מירי רגב: אנחנו רואים היום מה קורה עם ההפרטות.

מירי רגב: אני לא אוהבת הפרטות; אני לא אוהבת הפרטות פשוט משום שאני יודעת שזכויות של העובדים נרמסות.

מירי רגב: ואני גם לא בעד ועדים גדולים, שהם אלה שקובעים הכול.

מירי רגב: צריך לעשות את המינונים הנכונים.

מירי רגב: התארגנויות זה דבר נכון וחשוב, זה דבר נכון וחשוב.

מירי רגב: השאלה היא איך מוצאים את הפתרון בין כל המרכיבים האלה.

מירי רגב: באנו ואמרנו: פוליטיקה אחרת.

מירי רגב: זאת פוליטיקה אחרת: לדאוג שלא יהיה עובד קבלן, ושאדם תהיה לו פרנסה כל חודש; שיוכל לשלוח את הילדים שלו לחוגים; שיוכלו לגמור את החודש כמו שצריך; שיוכלו לאכול בשר בשבת.

מירי רגב: על זה אנחנו מדברים, שתבין, יאיר.

מירי רגב: שר האוצר, אני אומרת יאיר כי אני יודעת שיש בך החמלה, כי הבאת את החוק הזה.

מירי רגב: צריך עוד קצת להתקדם בסוגיית עובדי הקבלן.

מירי רגב: אז קודם כול אני מברכת אותך, וב.

מירי רגב: בואו נזכור שכשאנחנו יוצאים לפגרת הקיץ כולנו ניסע לחופשות, תהיה לנו משכורת נהדרת, ואלה שעובדים כאן יצאו לחופשה בלי משכורת.

מירי רגב: תודה רבה לכם.

משה זלמן פייגלין: תודה, חברת הכנסת רגב.

משה זלמן פייגלין: אדוני שר האוצר רוצה לדבר לפני?

משה זלמן פייגלין: אחרי?

משה זלמן פייגלין: אחרי.

משה זלמן פייגלין: אם כך, נעבור להצבעה בקריאה ראשונה על הצעת חוק העסקת עובדים על-ידי קבלני שירות בענפי השמירה והניקיון בגופים ציבוריים, התשע"ג–2013.

משה זלמן פייגלין: כולם תפסו את מקומותיהם?

משה זלמן פייגלין: אנחנו עוברים להצבעה.

משה זלמן פייגלין: מי בעד?

משה זלמן פייגלין: מי נגד?

משה זלמן פייגלין: מי נמנע?

משה זלמן פייגלין: הצבעה מס' 26 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 38 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק העסקת עובדים על-ידי קבלני שירות בענפי השמירה והניקיון בגופים ציבוריים, התשע"ג–2013, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

משה זלמן פייגלין: בעד ההצעה הצביעו 38, נגד – אין.

משה זלמן פייגלין: הצעת החוק עברה, ותעבור לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

משה זלמן פייגלין: בבקשה, אדוני שר האוצר, אתה מוזמן לבוא.

יאיר לפיד: אני רק רוצה להגיד, אדוני היושב-ראש, זה קודם כול חוויה חדשה בשבילי להביא הצעת חוק שהאופוזיציה תומכת בה.

יאיר לפיד: אני שמח על זה – – –

קריאות: – – –

יאיר לפיד: אני מבטיח לא להתרגז.

נחמן שי: זאת רק קריאה ראשונה.

משה זלמן פייגלין: תראה מה עשית.

משה זלמן פייגלין: עד עכשיו היה שקט.

קריאות: – – –

יאיר לפיד: מה שאתם רואים זה את ההתענגות על חוויה שאני יודע שהיא נדירה.

יאיר לפיד: זה חוק שיש לו חשיבות, והוא משמח אותי מפני שהוא מוכיח שאין אנשים שקופים בעיני הבית הזה.

יאיר לפיד: אני אומר "בעיני הבית הזה" – לא בעיני האוצר, לא בעיני הקואליציה; בעיני הבית הזה כולו.

יאיר לפיד: אין אנשים שהם שקופים, אין אנשים שאין אנו רואים אותם, אין אנשים שאין לנו חמלה עליהם.

יאיר לפיד: אמר לי ידידי רובי ריבלין לא פעם שמבחננו הגדול הוא חסרי הישע.

יאיר לפיד: אני לא חושב שעובדי קבלן הם חסרי ישע, אבל ודאי שזאת הזדמנות גדולה בשבילנו לתת להם עזרה ולהיאבק על הזכויות שלהם.

יאיר לפיד: אני מודה על כל מה שנאמר פה, ומפה תצא הקריאה שאומרת שאין אדם שאין רואים אותו במדינת ישראל.

יאיר לפיד: אני מודה לבית כולו.

נסים זאב: אתה לא יכול פעם לדבר בלי לעשות שערורייה?

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת זאב, תודה.

משה זלמן פייגלין: תודה, אדוני שר האוצר.

משה זלמן פייגלין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/509).

משה זלמן פייגלין: ]

משה זלמן פייגלין: אנחנו נעבור להצעת החוק הבאה – הצעת חוק המכר (דירות) (הבטחת השקעות של רוכשי דירות) (תיקון מס' 7) (הודעה בדבר מחיקת רישום שעבוד), התשע"ג–2013, לקריאה ראשונה.

משה זלמן פייגלין: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת יריב לוין.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

יריב לוין: תודה רבה.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, כבוד השרים, חברות וחברי הכנסת, אני מתכבד להציג לקריאה ראשונה את הצעת חוק המכר (דירות) (הבטחת השקעות של רוכשי דירות) (תיקון מס' 7) (הודעה בדבר מחיקת רישום שעבוד).

יריב לוין: הצעת החוק באה להגן על רוכשי דירות ולקבוע חובה להמציא לידי מי שרכש דירה מכתב החרגה מן הבנק.

יריב לוין: מכתב ההחרגה הוא מכתב שבו הבנק מאשר שכאשר כל התשלומים המגיעים בגין הדירה ישולמו לחשבון הליווי, הדירה הזאת תוחרג מן השעבוד.

יריב לוין: הרבה פעמים אנחנו נתקלים במצבים שבגלל חילוקי דעות בין הבנק שנתן ליווי ומימון לפרויקט לבין הקבלן – בגלל חילוקי דעות בין שני הגורמים האלה נוצרים עיכובים ברישום הזכויות, והעיכובים האלה גורמים בסוף נזק דווקא לרוכשים, ששילמו את כל כספם, והדירה שלהם – –

משה זלמן פייגלין: רבותי חברי הכנסת, נא להקשיב.

משה זלמן פייגלין: אתם הולכים להצביע על חוק, תקשיבו על מה מדובר.

יריב לוין: – – נותרת למעשה חלק מתוך הפרויקט שכולו משועבד.

יריב לוין: הצעת החוק קובעת שמכתב ההחרגה הזה יינתן באופן אוטומטי, כך שכאשר הרוכש ישלם את מלוא התשלומים החלים עליו, הדירה שלו תוחרג מן השעבוד והזכויות שלו יהיו נקיות.

יריב לוין: הוא גם מונע מצב שבו כאשר המכתב איננו נדרש עם חתימת החוזה ואחר כך מתבקש – לאחר כמה חודשים ולפעמים לאחר פרק זמן ארוך יותר – הבנק לעתים נוהג לגבות סכומים לא מבוטלים, מאות ואפילו אלפי שקלים עבור הוצאת המכתב הזה.

יריב לוין: הצעת החוק הזאת מעגנת לא רק את החובה להמציא את המכתב, אלא גם את החובה להמציא אותו ללא תשלום נוסף או חיוב של הרוכש.

יריב לוין: אני כמובן מבקש את תמיכת הכנסת בהצעת החוק בקריאה הראשונה.

יריב לוין: תודה.

משה זלמן פייגלין: תודה לחבר הכנסת יריב לוין.

משה זלמן פייגלין: ראשון הדוברים, באסל גטאס – אינו נוכח.

משה זלמן פייגלין: הבא אחריו, חבר הכנסת מוחמד ברכה – אינו נוכח; חבר הכנסת חנא סוייד – אינו נוכח; חבר הכנסת דב חנין – אינו נוכח; חבר הכנסת נחמן שי – מוותר; חברת הכנסת חנין זועבי – אינה נוכחת; חבר הכנסת אורי מקלב – אינו נוכח; חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – מוותר; חבר הכנסת ישראל אייכלר – אינו נוכח; חבר הכנסת מאיר פרוש – אינו נוכח; חבר הכנסת יעקב מרגי – מוותר; חבר הכנסת יצחק כהן – אינו נוכח.

מירי רגב: כולם כבר עייפים.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת דוד אזולאי – אינו נוכח; חבר הכנסת יצחק וקנין – מוותר; חבר הכנסת נסים זאב.

קריאות: הוא לא מוותר.

משה זלמן פייגלין: טוב מאוד.

מירי רגב: – – – נסים, עכשיו בריבית דריבית תשלם על – – –

אורי אריאל: חבר הכנסת נסים זאב, שלא תוותר.

אורי אריאל: אל תיכנע ללחצים החברתיים פה.

אורי אריאל: תעלה, תדבר, תציג.

משה גפני: – – –

משה זלמן פייגלין: נא לכבד את הצעת החוק של יריב לוין.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כשגפני עלה לדבר על שעון הקיץ 25 דקות, אני כבר אכלתי צהריים וערב ועוד חזרתי, והוא עדיין מדבר על הדוכן.

משה זלמן פייגלין: בבקשה, בבקשה.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת זאב, אתה צודק לחלוטין.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

נסים זאב: אז אם אתה תדבר פחות, גם אני מוכן להצטמצם.

נסים זאב: אבל כשאתה מדבר בלי סוף, רחמנא ליצלן, ויפתח השם – – –

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת זאב, הכול ברוח טובה.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

אבישי ברוורמן: נסים, מתי הליטאים יפסיקו לשלוט בש"ס?

נסים זאב: את זה תשאל אותם.

נסים זאב: תשאל אותם, זו מחלה שלהם.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת זאב.

משה זלמן פייגלין: רבותי.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש – – –

משה גפני: תיקח את כל הזמן שבעולם.

משה זלמן פייגלין: נו, נו, חבר הכנסת גפני.

נסים זאב: נתנו לי בקושי שלוש דקות, וכבר דקה גנבת לי.

נסים זאב: מה אתה – – –

משה זלמן פייגלין: קדימה, קדימה.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, הצעת החוק היא הצעה – כמעט הוא נפל בגללי.

משה זלמן פייגלין: רבותי חברי הכנסת.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, פרשת "חפציבה": 440 מיליון שקלים נלקחו מהציבור.

נסים זאב: אנשים איבדו את ממונם, את רכושם, את חייהם.

נסים זאב: אבל אני רוצה לומר שנעשים כל יום – קבלן מכין תוכניות, מגיש תוכניות; קבלן ידוע, פחות ידוע – ויש הרבה מאכערים כאלה, שפתאום הפכו להיות בן-רגע לקבלנים גדולים.

נסים זאב: ואנחנו תמימים, החרדים.

נסים זאב: זה במיוחד בשביל החרדים שלנו, שכולם מאמינים בני מאמינים בבורא עולם, אבל גם בקבלנים.

נסים זאב: בא איזה מאכער ואומר: יש לי תוכנית של דירה, ומראה להם את הפרוספקט, את התוכנית, ואומר להם: בתוך שנה אתם תראו את הבניין; שלא קיים ולא היה ולא נברא.

נסים זאב: ובסופו של דבר אנשים משקיעים את כל כספם.

נסים זאב: אני יודע על מעשים בכל יום.

נסים זאב: אנשים שהיו בעלי אמצעים הפכו להיות עניים ברגע אחד, בעלי משפחות.

משה זלמן פייגלין: אדוני שר השיכון, חברת הכנסת סטרוק, חבר הכנסת לוין, בבקשה.

נסים זאב: יתרה מזאת, אדוני היושב-ראש, אני מכיר הרבה מקרים שקיבלו כבר את ההלוואה הבנקאית, קיבלו הלוואה כדי לרכוש את הדירה, רכשו את הדירה, שבעצם נמצאת רק על הניירת, והשקיעו.

נסים זאב: בסופו של דבר הקבלן פשט רגל, והם חייבים לבנק במשך שנים רבות, כדי לפרוע את החוב הזה לבנק.

נסים זאב: והקבלן הלך לדרכו; ויפגעו בו מלאכי אלוקים.

נסים זאב: ולכן אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, אני לא יודע אם נוכל לעמוד בתנאים האלה וליישם אותם הלכה למעשה כאשר מדובר רק על בין 6% ל-7%, ומעבר לכך הוא צריך לתת ערבויות בנקאיות.

נסים זאב: צריך לתת ערבויות בנקאיות, אבל אני לא מכיר את המקרים – אפילו שהיו השבוע, אני ראיתי במקרה בעיתון.

נסים זאב: כשרוצים לרכוש קרקע שהשווי שלה, נגיד, 200,000 שקלים, קרקע לבנייה פרטית, ואתה בעצם צריך לשים את כל כספך ברגע אחד, והאדמה היא אדמה חקלאית, והוא מתחייב לעשות מאמץ להפוך את הקרקע במהלך השנה הקרובה לבינוי.

נסים זאב: אף אחד לא מבטיח לך.

נסים זאב: מי מבטיח לך במקרה כזה שהכסף שאתה שם עבור תכנון שבו הקרקע אמורה להיות לבינוי – תהפוך לבינוי בסופו של דבר?

נסים זאב: אולי היא תישאר חקלאית, והוועדות המקומיות והוועדה המחוזית לא יאשרו בסופו של דבר?

נסים זאב: ולכן אני אומר: הערבות הזאת היא טובה.

נסים זאב: אבל אני אומר, ערביך ערבא צריך, זאת אומרת, גם מי שנותן את העירבון הזה ואת האחריות הזאת, אני לא בטוח שיכול לכסות את הבעיה באופן מלא.

נסים זאב: אבל בוודאי, הבעיה הזאת, אפשר לצמצם אותה למינימום האפשרי.

משה זלמן פייגלין: תודה לחבר הכנסת נסים זאב.

משה זלמן פייגלין: הבא אחריו, חבר הכנסת אמנון כהן – אינו נוכח; חבר הכנסת משולם נהרי – אינו נוכח; חבר הכנסת אריאל אטיאס – אינו נוכח; אחרון הדוברים, חבר הכנסת אברהם מיכאלי – מוותר.

משה זלמן פייגלין: נעבור אם כן להצבעה בקריאה ראשונה.

אברהם מיכאלי: בשביל יריב לוין אני מוותר.

משה זלמן פייגלין: נעבור אם כן להצבעה בקריאה ראשונה על הצעת חוק המכר (דירות) (הבטחת השקעות של רוכשי דירות) (תיקון מס' 7) (הודעה בדבר מחיקת רישום שעבוד), התשע"ג–2013.

משה זלמן פייגלין: מי בעד?

משה זלמן פייגלין: מי נגד?

משה זלמן פייגלין: הצבעה מס' 27 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 31 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק המכר (דירות) (הבטחת השקעות של רוכשי דירות) (תיקון מס' 7) (הודעה בדבר מחיקת רישום שעבוד), התשע"ג–2013, לוועדת הכספים נתקבלה.

משה זלמן פייגלין: בעד הצעת החוק – 31, אין מתנגדים ואין נמנעים.

משה זלמן פייגלין: הצעת החוק עברה בקריאה ראשונה, ותעבור לדיון בוועדה הכספים להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

משה זלמן פייגלין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/510).

משה זלמן פייגלין: ]

משה זלמן פייגלין: נעבור להצעת החוק הבאה:

משה זלמן פייגלין: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 144) (הודעה לחייל משוחרר), התשע"ג–2013, לקריאה ראשונה.

משה זלמן פייגלין: יציג את החוק חבר הכנסת יריב לוין.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

יריב לוין: תודה רבה.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, כבוד השרים, חברות וחברי הכנסת, הצעת החוק הזאת, שהוגשה על-ידי חבר הכנסת חיים כץ ועל-ידי, עניינה חיובו של המוסד לביטוח לאומי לשלוח הודעה לכל חייל שהשתחרר בדבר חבותו בתשלום דמי ביטוח, שכן כפי שרבים מאתנו יודעים, מכירים ולפעמים אפילו חוו באופן אישי, כאשר חיילים משתחררים מהצבא אין להם באמת ידיעה על כך שהם נדרשים להתחיל לשלם תשלומים לביטוח הלאומי, ורק כעבור שנים הם נדרשים לשלם בדיעבד סכומים לא מבוטלים, בצירוף הפרשי ריבית והצמדה ולפעמים קנסות.

יריב לוין: הצעת החוק קובעת את חובת מתן ההודעה על-ידי הביטוח הלאומי, וגם קובעת כי במקרה שההודעה לא נמסרה או לא ניתנה כפי שהחוק מורה, יהיה אותו חייל משוחרר פטור לפחות מן הקנסות ומתשלומי הריבית, אם וכאשר יידרש לשלם בחלוף הזמן את התשלומים האלה.

יריב לוין: אני רוצה לנצל את ההזדמנות להודות לשר מאיר כהן, שר הרווחה, שנתן לנו גיבוי ותמיכה בחוק לאחר שבקדנציה הקודמת הממשלה התנגדה להצעת החוק הזאת, ולכן הדבר הזה בהחלט ראוי לציון, ואני מבקש את תמיכת הכנסת בהצעה.

יריב לוין: תודה.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת יריב לוין.

משה זלמן פייגלין: ראשון הדוברים, באסל גטאס – אינו נוכח; חבר הכנסת מוחמד ברכה – אינו נוכח; חבר הכנסת חנא סוייד – אינו נוכח; חבר הכנסת דב חנין – אינו נוכח; חברת הכנסת חנין זועבי – אינה נוכחת; חבר הכנסת מוזס – מוותר; חבר הכנסת ישראל אייכלר – אינו נוכח; חבר הכנסת מאיר פרוש – אינו נוכח; חבר הכנסת יעקב מרגי.

יעקב מרגי: מוותר.

משה זלמן פייגלין: מוותר.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת יצחק כהן – אינו נוכח; חבר הכנסת דוד אזולאי – אינו נוכח; חבר הכנסת יצחק וקנין – אינו נוכח.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת נסים זאב.

אבישי ברוורמן: מוותר.

אבישי ברוורמן: נסים?

אבישי ברוורמן: נסים?

קריאות: – – –

משה זלמן פייגלין: רבותי, רבותי, חברי הכנסת, נא להירגע.

אבישי ברוורמן: במפלגת העבודה יש זכות השתיקה לפעמים.

משה זלמן פייגלין: זה רק לכבוד החוק שיש איזה דיון בחוק.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, במקום שישלמו לי פה על כל נאום, אני לא יודע, כאילו אני – –

משה זלמן פייגלין: אתה צודק בהחלט.

משה זלמן פייגלין: קדימה.

נסים זאב: – – אני מכעיס פה מישהו.

נסים זאב: באמת, אני מבקש מראש סליחה אם אני גוזל את זמנכם היקר.

נסים זאב: תאמין שגם הזמן שלי חשוב ויקר, ואני בכל זאת משתדל לעלות ולומר את אשר על לבי.

נסים זאב: מה לעשות, בשביל זה אני באופוזיציה, בשביל זה יש לנו זכות דיבור, לפחות חופש הדיבור.

נסים זאב: תודה, אדוני.

מאיר כהן: אני מאוד בספק.

נסים זאב: בצו, במכתב, בהוראה שלך.

נסים זאב: לא צריך חקיקה, אלא אם כן רוצים להגיד בסוף הקדנציה שלחבר הכנסת יריב לוין היו הכי הרבה חוקים.

נסים זאב: אני בעד זה.

נסים זאב: תביא כמה שיותר.

אבישי ברוורמן: זו נקודה יוצאת מן הכלל.

נסים זאב: תביא אפילו הצעת חוק שאני הפטפטן הכי גדול בכנסת.

נסים זאב: כל דבר זה חוק פה.

מירי רגב: – – –

נסים זאב: לא יודע מה, כל דבר הפך להיות פה חוק.

מירי רגב: – – – אין עליך.

נסים זאב: אני צודק או לא?

קריאות: – – –

מירי רגב: צודק.

נסים זאב: אז תראו, אני לפעמים מדבר לעניין.

נסים זאב: אבל אני רוצה גם לדבר אתכם על נושא מאוד חשוב וכאוב גם כן.

נסים זאב: כשאני מסתכל על חבר הכנסת אבישי ברוורמן – ואני רוצה לדבר דווקא על הקרחת, סליחה שאני אומר.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת זאב, כבר היה לי כאן סיפור עם דובר שלא הפסיק לצחוק.

שי פירון: זה שלי.

שי פירון: מה זה?

נסים זאב: אדוני, אני ממך – – –

שי פירון: יש גבול.

נסים זאב: תסלח לי, זה לא וירוס.

נסים זאב: אני לא נדבק ממך, תהיה בטוח.

אלעזר שטרן: מה אתה מציע?

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, לפני חודש – – –

קריאות: – – –

נסים זאב: לפני חודש התגייסו 12 בחורי ישיבה מישיבת "שערי רחמים" בירושלים.

נסים זאב: באו לצבא, הדבר הראשון, כמובן – צריכים לעשות קרחת, תספורת צבאית.

מאיר כהן: אבל לא כמו של ברוורמן.

נסים זאב: תאמין לי, יותר גרוע.

מירי רגב: לא נכון.

נסים זאב: אם היית רואה אותם, לא עלינו ולא עליכם.

נסים זאב: מבהילים.

נסים זאב: לא הבנתי.

נסים זאב: אני אומר את זה, אני מתריע ואני אומר לכם: הפגיעה הקשה שהייתה בחיילים האלה – ואני מכיר אותם אישית.

נסים זאב: אני לא אומר – – –

אלעזר שטרן: נסים, גזרו להם את הפאות?

אלעזר שטרן: באמת?

נסים זאב: כן.

אלעזר שטרן: לא.

נסים זאב: כן.

אלעזר שטרן: לא.

נסים זאב: התספורת הייתה כולל פאות, כולל שיער הראש, באופן כזה שיש בזה בעיה בהלכה, כי ראיתי אותם אחרי התספורת.

נסים זאב: אל תגיד לי לא.

אלעזר שטרן: לא יכול להיות.

נחמן שי: אף אחד לא כופה על חיילים להסתפר בכוח.

נסים זאב: לא כופים.

נסים זאב: אני לא אמרתי שמישהו כופה.

נסים זאב: כופים לא בקו"ף, בכ"ף.

נסים זאב: כן, אני יודע שלא כופים – – –

נחמן שי: לא כופים.

נסים זאב: אני יודע, לא כופים.

נחמן שי: על השיער.

אלעזר שטרן: – – – אתה לא יכול לספר בדיחות.

נסים זאב: תסלח לי, הייתי צריך ממך שתבכה כשאני מדבר.

נסים זאב: זה סיפור מזעזע, וזה אמיתי, אדוני היושב-ראש.

נסים זאב: אני אומר את זה אולי בבדיחותא, אבל אני רוצה את תשומת לבכם.

נסים זאב: כשאתם כל כך דואגים לחיילים וכל כך רוצים שהחרדים יתגייסו, אנא מכם, לפחות תיזהרו בכבודם.

נסים זאב: חייל צריך לדעת שהזכות שיש לו – לפחות לבקש את מספר התספורת שמגיעה לו, מס' 1 או 2.

נסים זאב: לא צריכים לעשות לו קרחת – –

אלעזר שטרן: מי שבא עם קוקו?

נסים זאב: – – ולגלח את האישיות שלו – –

משה זלמן פייגלין: תודה.

נסים זאב: – – כי זה רומס, זה פוגע.

נסים זאב: ואני אומר את זה לכל מי ששומע פה ויש לו יכולת.

נסים זאב: אתה, אלעזר שטרן, אתה הראשון.

נסים זאב: אתה, ראש אכ"א היית.

נסים זאב: אולי שכחת.

קריאה: – – –

נסים זאב: כן, אני פונה אליך, כי הפשלות האלה התחילו ממך.

נסים זאב: ממך זה התחיל, כי אם אתה אז בזמנך היית פועל שחייל יש לו זכות לבקש תספורת מס' 2 ו-3, זה לא היה קורה היום.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת זאב.

משה זלמן פייגלין: "שיערו גולח כשבא למחנה".

משה זלמן פייגלין: הדובר הבא, חבר הכנסת אמנון כהן – אינו נוכח.

קריאות: – – –

משה זלמן פייגלין: נו, רבותי.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת משולם נהרי – אינו נוכח; חבר הכנסת אריאל אטיאס – אינו נוכח.

משה זלמן פייגלין: אחרון הדוברים – חבר הכנסת אברהם מיכאלי.

אברהם מיכאלי: מוותר.

משה זלמן פייגלין: "נשאר ארוך ובלי מענה".

משה זלמן פייגלין: מוותר.

משה זלמן פייגלין: אז אנחנו עוברים להצבעה בקריאה ראשונה על הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 144) (הודעה לחייל משוחרר), התשע"ג–2013.

משה זלמן פייגלין: מי בעד?

משה זלמן פייגלין: מי נגד?

משה זלמן פייגלין: הצבעה מס' 28 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 26 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 144) (הודעה לחייל משוחרר), התשע"ג–2013, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

משה זלמן פייגלין: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 144) (הודעה לחייל משוחרר), התשע"ג–2013, עברה ב-26 מצביעים בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים, ותעבור לדיון בוועדת העבודה והרווחה להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

משה זלמן פייגלין: [מס' כ/364; "דברי הכנסת" ה-18, מושב שלישי, חוברת י"ז, עמ' 16731.

משה זלמן פייגלין: ]

משה זלמן פייגלין: [מס' כ/439; "דברי הכנסת" ה-18, מושב רביעי, חוב' י"ח, עמ' 27014.

משה זלמן פייגלין: ]

משה זלמן פייגלין: [מס' כ/480; "דברי הכנסת" ה-18, מושב רביעי, חוב' ל"ד, עמ' 30169.

משה זלמן פייגלין: ]

משה זלמן פייגלין: הנושא הבא: הודעת ועדת הכלכלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעות חוק.

משה זלמן פייגלין: ימסור את ההודעות יושב-ראש ועדת הכלכלה אבישי ברוורמן.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

משה זלמן פייגלין: אלו הודעות בלבד, בלי הצבעה.

אבישי ברוורמן: בהחלט.

אבישי ברוורמן: אדוני היושב-ראש, חברי השרים, חברי חברי הכנסת, בהתאם להוראות חוק רציפות הדיון בהצעות חוק, התשנ"ג–1993, הריני להודיע כי ועדת הכלכלה הצביעה על רצונה להחיל דין רציפות על: 1.

אבישי ברוורמן: הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון מס' 47) (שיגור דבר פרסומת באמצעות מערכת חיוג אוטומטי או ממספר טלפון בלתי מזוהה), התשע"א–2011, של חברי הכנסת אורי מקלב ומשה גפני; 2.

אבישי ברוורמן: הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 106) (חובת התקנת חיישן בטיחות), התשע"ב–2012, של חברי הכנסת אורי מקלב ומשה גפני; 3.

אבישי ברוורמן: הצעת חוק הבנקאות (שירות ללקוח) (תיקון מס' 19) (הודעה ללקוח על נקיטת פעולה לגבי הלוואה), התשע"ב–2012, של חברי הכנסת המכהנים יריב לוין, אורי מקלב ומשה גפני.

אבישי ברוורמן: הצבעות הוועדה על החלת דין הרציפות, לבקשת חבר הכנסת אורי מקלב, נתקיימו ביום שלישי, כ"ד בתמוז תשע"ג, 2 ביולי 2013.

אבישי ברוורמן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת ברוורמן.

משה זלמן פייגלין: [מס' כ/464; "דברי הכנסת" ה-18, מושב רביעי, חוב' כ"ו, עמ' 28692.

משה זלמן פייגלין: ]

משה זלמן פייגלין: הנושא הבא: הודעת ועדת החינוך, התרבות והספורט על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק צער בעל-חיים (הגנה על בעלי-חיים) (תיקון מס' 10) (סמכויות פיקוח ואכיפה), התשע"ב–2012; הצעת חוק כ/464.

משה זלמן פייגלין: ימסור את ההודעה יושב-ראש ועדת החינוך, התרבות ובספורט חבר הכנסת עמרם מצנע.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

עמרם מצנע: אדוני היושב-ראש, תודה, על-פי חוק רציפות הדיון בהצעות חוק, התשנ"ג–1993, אני מתכבד להודיע למליאת הכנסת על רצונה של ועדת החינוך, התרבות והספורט להחיל את דין הרציפות על הצעת חוק צער בעלי-חיים (הגנה על בעלי-חיים) (תיקון מס' 10) (סמכויות פיקוח ואכיפה), התשע"ב–2012, שפורסמה בחוברת הצעות חוק מס' כ/464.

עמרם מצנע: [מס' כ/504; "דברי הכנסת", חוב' ט"ז, עמ' 2059; נספחות.

עמרם מצנע: ]

משה זלמן פייגלין: אני ממשיך.

משה זלמן פייגלין: אנחנו עוברים להצעת חוק לימוד חובה (תיקון מס' 32), התשע"ג–2013, קריאה שנייה ושלישית.

עמרם מצנע: הנני מתכבד להביא בפני הכנסת לקריאה שנייה ולקריאה שלישית את הצעת חוק לימוד חובה (תיקון מס' 32), התשע"ג–2013, שיזמו חברי הכנסת עדי קול, עמר בר-לב, דוד צור, דב חנין ומיכל רוזין.

עמרם מצנע: סעיף 11 לחוק לימוד חובה קובע, שלצורך החוק רואים אדם כאילו הגיע לגיל מסוים בראשית כל שנת לימודים, אם יגיע לאותו גיל לפני יום א' בטבת שבאותה שנת לימודים.

עמרם מצנע: כדי להגביר את הוודאות בקרב הורים לתלמידים, מוצע לתקן הוראותיו של סעיף זה ולקבוע את חזקת הגיל לפי התאריך הלועזי, כך שכל מי שנולד בשנתון לועזי מסוים, כלומר עד 31 בדצמבר באותה שנת לימודים, ייחשב בן לאותו גיל לעניין ללימודי חובה.

עמרם מצנע: מוצע כי תיקון זה יחול החל ממועד הרישום לקראת שנת הלימודים תשע"ה.

עמרם מצנע: אני מבקש מחברי הבית לדחות את ההסתייגויות שהוגשו להצעת החוק ולאשרה בנוסח שהביאה הוועדה, כולל לוח התיקונים, בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת מצנע.

משה זלמן פייגלין: ואנחנו נעבור להסתייגויות.

משה זלמן פייגלין: ההסתייגות הראשונה היא של חבר הכנסת אורי מקלב, בבקשה.

קריאה: – – –

נסים זאב: יש לנו הסתייגות של ש"ס או לא?

קריאה: לא.

מירי רגב: תעלה הסתייגות, תעלה.

משה זלמן פייגלין: עשר דקות, בבקשה.

אורי מקלב: תודה רבה לך.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, וגם גברתי מציעת החוק חברת הכנסת עדי קול, אני רוצה להגיד בראשית דברי שאין לי ספק שהמקור של הצעת החוק הזאת – היא באה ממקור פרקטי, ממקור שבא לסדר התנהלות, רישום קל יותר והתמצאות יותר קלה להורי ילדים שאמורים להירשם לכיתות הגן, וזה בא בעצם להתאים את עצמנו למצב הקיים.

אורי מקלב: אבל על דא קא בכינא, בארמית; על זה אנחנו בוכים.

אורי מקלב: מה מביא אותנו לשנות חוק שנקבע וככה נהוג במשך 65 שנה, שתאריך הרישום הקובע לגני-ילדים ולבתי-ספר ללימוד החובה או לרישום לגני-הילדים זה א' בטבת, שזה היום הקובע?

אורי מקלב: מי שנולד לפני כן, עד אז הוא נחשב – הוא עולה כיתה.

אורי מקלב: הוא בר, הוא חיוב, יש לו את הזכות להירשם לגני-ילדים, ומי שנולד אחר כך, הוא כבר נחשב בשנתון הבא.

אורי מקלב: באים ואומרים: אנשים לא יודעים מה זה א' בטבת.

אורי מקלב: אז מה הבעיה?

אורי מקלב: מה הבעיה להסתכל בלוח, היום גם בכל פלאפון, ולדעת מתי זה א' בטבת?

אורי מקלב: לא.

אורי מקלב: אבל הבעיה היא אחרת – שאנשים גם לא יודעים מה התאריך הלידה העברי של ילדיהם.

אורי מקלב: ואם ההורים לא יודעים מה תאריך הלידה של ילדיהם, אז קל וחומר שילדיהם כבר לא ידעו.

אורי מקלב: ואנחנו נמצאים היום במצב שמדינת ישראל, מדינת היהודים, לוח עברי שקיים אלפי שנה, לוח ייחודי מאוד שקיים רק בעם ישראל – הציבור לא יודע מה התאריך העברי שלו.

אורי מקלב: כששואלים בן-אדם היום, אנשים בני 40 ואף למעלה מכך, בני 50, הם לא יודעים מה התאריך העברי, מה תאריך הלידה העברי שלהם.

אורי מקלב: בעיני, ואני חושב שצריך להיות בעיני כולנו, זה דבר, מציאות לא טובה בלשון המעטה, מציאות שלא צריכה להיות.

אורי מקלב: מציאות שאנשים לא יודעים את התאריך העברי שלהם, תאריך הלידה העברי שלהם – זה מצב לא תקין, לא טוב.

אורי מקלב: עכשיו השאלה היא איך מתמודדים עם זה.

אורי מקלב: יש אפשרות להעצים כמו שרוצים להעצים את השפה העברית, להעצים ולחזק את הידע הזה, ויש אפשרות להתעלם ובמקום לשפר את המצב ולהכריח או לחנך או להוביל כדי שידעו, אנחנו פותרים את הבעיה בדרך הכי קלה: אנחנו מבטלים את תאריך הרישום העברי.

אורי מקלב: אנחנו משילים מעצמנו את הסממנים המיוחדים שלנו, העבריים שלנו, ואנחנו נקבע לכולם שב-1 בינואר, או 31 בדצמבר, 1 בינואר הוא התאריך הקובע, ויותר ויותר אנשים לא ידעו.

אורי מקלב: אם אנחנו היום נתקלים במצב שאדם מקבל הביתה מכתב הקובע לו את תאריך הלידה ואומר לו: הרישום הוא לפי א' בטבת, והוא צריך להסתכל והוא יודע מה זה טבת והוא מסתכל מה התאריך העברי, מהיום הוא לא יצטרך לעשות את זה.

אורי מקלב: לא ייקח הרבה זמן, לא ייקח הרבה זמן, ואנשים – אנחנו נבקש גם: מה זה שנת הלימודים תשע"ג, שנת הלימודים תשע"ד?

אורי מקלב: מה פתאום?

אורי מקלב: אנחנו צריכים 2013, 2014.

אורי מקלב: מה זה שנת הלימודים תשע"ג?

אורי מקלב: מה זה תשע"ד?

אורי מקלב: לא, לא, אני גם לא אופתע, אני לא רוצה לתת לה רעיונות – אני מקווה שחברת הכנסת עדי קול לא תיקח, לא תאמץ את ההצעה הזאת כעוד הצעת חוק.

אורי מקלב: לא זו אף זו, אני גם רוצה לציין, מכיוון שאני גם רואה את חברת הכנסת קלדרון פה, באה חברת הכנסת קלדרון והציעה דווקא הצעה שהייתה הצעה הגונה.

אורי מקלב: אם באמת נכונים הדברים שאנשים לא יודעים מה זה א' בטבת, מתי זה יוצא, נעשה את זה בצורה אחרת: נקבע שהיום הראשון של חנוכה, שזה תמיד אותו דבר – זה יהיה היום הקובע.

אורי מקלב: היום הראשון של חנוכה.

אורי מקלב: אני לא יודע אם כולם יודעים, אבל כולם יודעים שחנוכה זה בכ"ה – חנו כ"ה שזה כ"ה כסלו.

אורי מקלב: אבל גם אם לא יודעים בדיוק מה המשמעות, לא נורא, אז לא יודעים.

אורי מקלב: אבל יודעים שזה היום הראשון של חנוכה.

אורי מקלב: אנחנו עוד משאירים אצלנו.

אורי מקלב: אבל אני מבין שגם ההצעה הזאת לא התקבלה, מטעמים – אולי לא של המציעה ואולי של משרד החינוך – לא רצו להתאמץ יותר מדי ולעשות את זה.

אורי מקלב: ואנחנו היום מגיעים למצב שגם סממנים עבריים כמו הלוח העברי, מסיבות שהן לא טובות ולא ראויות ולא נכונות, אנחנו פותרים את הבעיה בצורה שאנחנו מבקשים לבטל את התאריך העברי כתאריך הקובע.

אורי מקלב: ואני רוצה להגיד – אני אמרתי את הדברים באריכות.

אורי מקלב: אני רוצה לציין את יושב-ראש הוועדה חבר הכנסת עמרם מצנע, ששמע את הדברים והקשיב לדברים ונתן את ההזדמנות הנאותה, יותר מהזמן שאני מקבל כאן, להגיד את זה בוועדה, גם כשזה הגיע לקריאה ראשונה וגם כשזה הגיע לקריאה ראשונה, שנייה ושלישית, וגם הייתה הזדהות עקרונית, אם אני לא טועה.

אורי מקלב: הייתה הזדהות עקרונית עם הנושא.

אורי מקלב: אבל אומרים: הצד הפרקטי והצד המעשי הוא צד יותר חשוב, ונעזוב את הדברים הערכיים שלנו והערכים שלנו.

אורי מקלב: נעזוב את זה.

אורי מקלב: אז אני אומר שוב: השם א' טבת, טבת – ואנחנו נמצאים היום אחרי ראש חודש אב.

אורי מקלב: אנחנו התחלנו את הדיון בראש חודש אב, בחודש אב, והתחלנו את חודש אב אתמול בלילה – אלה לא שמות עבריים.

אורי מקלב: טבת הוא לא שם עברי, הוא שם בבלי.

אורי מקלב: כפי שלי ידוע, טבת זה משהו בבבלית, זה משהו של בוץ – טובעים, טובעים בחורף.

אורי מקלב: זה אמצע החורף, טובעים.

אורי מקלב: טובעים, נמצאים בתוך הבוץ והגשמים שיש אז.

אורי מקלב: זה חודש טבת.

אורי מקלב: וחודש אב זה בדיוק הפוך במקרה הזה.

אורי מקלב: זה מפני שאב זה משהו של אש – אש או קנים, שבאותו זמן היה קציר של קנים בשביל כל הצרכים.

אורי מקלב: כנראה אז הוא מקבל את היובש שלו, החוזק, כפי שאנחנו יודעים, בחודש אב, ועוד דברים.

אורי מקלב: אבל אנחנו לא נאריך בשיעור בתלמוד בעניין הזה.

אורי מקלב: בסופו של דבר, אנחנו באים ואומרים שיש לנו משהו שהוא כל כך ייחודי לנו כמו הלוח העברי, שלא קיים באף מקום בעולם.

אורי מקלב: מיליארדי אנשים – אף אחד לא משתמש בלוח העברי.

אורי מקלב: היחידים שמשתמשים בלוח העברי, שהוא הקובע, זה העם היהודי.

אורי מקלב: ומדוע כל זה?

אורי מקלב: אם כבר נגיד, נגיד את הדברים האלה.

אורי מקלב: מכיוון שאנחנו, בשונה מאנשים אחרים, כולל הקרובים אלינו, כמו המוסלמים – שהיום התחילו, למשל, כראש חודש, היום הם התחילו את – –

משה זלמן פייגלין: הרמדאן.

אורי מקלב: – – הרמדאן, והרמדאן משתנה מחודש לחודש.

אורי מקלב: אני שאלתי היום את חבר הכנסת טיבי לגבי שעון הקיץ: אתם לא יודעים שיותר קשה?

אורי מקלב: הוא אומר: כן, יותר קשה, אבל אצלנו זה הרי לא תמיד יוצא בקיץ, קצת יותר ארוך; זה יוצא הרבה פעמים בחורף, וזה מתגלגל, הרמדאן מסתובב במשך כל השנה.

אורי מקלב: אבל אנחנו מצווים שהחגים שלנו – כמו שחג פסח יהיה באביב, מכיוון שחג האביב תמיד צריך להיות ב"תקופת השנה", ולא יכול להיות בתאריך אחר.

אורי מקלב: לכן אנחנו קובעים את הכול לפי המולד של הלבנה, ממילא זה הלוח העברי.

אורי מקלב: יש לנו דבר כזה, מתנה מיוחדת, עם לוח כל כך מיוחד, שקובע שתמיד החגים שלנו יצאו באותה עונת השנה, וממילא גם כל החודשים, ממילא הכול, ואנחנו הולכים, במחי יד אנחנו רוצים להשיל את זה מעצמנו ואנחנו מוותרים על זה בשביל נוחות.

אורי מקלב: לא רק זה – אני חושב שאנחנו צריכים להמשיך עם זה ביתר שאת:

אורי מקלב: אנחנו צריכים לבוא ולהגיד שאנחנו נשלח עם המכתבים עם א' בטבת, כדי שימצאו.

אורי מקלב: עכשיו, זה בדבר הערכי.

אורי מקלב: מכיוון שלא נשאר זמן, גם בנושא הפרקטי אני עדיין מנסה כאן להגיד, וגם שלחתי מכתבים בעניין הזה.

אורי מקלב: שינוי כזה, גם אם לא יתחיל בתשע"ד אלא יתחיל בתשע"ה, יהיה לו השלכות גם על מערכות הלימודים.

אורי מקלב: תשע"ה תהיה השנה הראשונה שהחוק הזה יחול, ותהיה תוספת של שמונה ימים לאותו שנתון – תוספת של שמונה ימים לאותו שנתון לא בצורה מתוכננת.

אורי מקלב: מתוך 168,000 ילדים שנמצאים בגני-חובה או אפילו בגנים יותר מוקדמים – הנתון הוא יותר גדול.

אורי מקלב: מאות ילדים בבת-אחת מתווספים למערכת הלימודים.

אורי מקלב: זה יכול לקרות.

אורי מקלב: לכן, לא נותר לי בדקה שנשארה לי אלא להגיד את הרש"י הראשון בחומש בראשית, שהוא פותח ואומר מה החשיבות – למה המצווה הראשונה שניתנה לנו זה קידוש החודש, שזה בעצם קובע לנו את הלוח העברי, וזאת המצווה הראשונה שנצטווינו עליה.

אורי מקלב: אבל התורה לא מתחילה בזה, אלא התורה מתחילה בחומש בראשית, שאומר את מעשי הבריאה של הקדוש-ברוך-הוא.

אורי מקלב: אני אקריא לך את הרש"י הזה: אמר רבי יצחק, לא היה צריך להתחיל את התורה אלא מהחודש הזה לכם, שהיא המצווה הראשונה שנצטוו ישראל.

אורי מקלב: ומה הטעם פתח בבראשית?

אורי מקלב: כי כוח מעשיו הגיד לעמו, לתת להם נחלת גויים.

אורי מקלב: שאם יאמרו אומות העולם לישראל, ליסטים אתם, אתם שכבשתם ארצות שבעה עמים – העמים היו לפנינו פה – אומרים להם – מה התשובה שיש לנו?

אורי מקלב: אני קורא את זה מפני שזה מאוד אקטואלי.

אורי מקלב: מה התשובה שיש לנו לכל העמים שאומרים, ליסטים אתם?

אורי מקלב: אומרים להם: כל הארץ של הקדוש-ברוך-הוא.

אורי מקלב: הוא בראה, ונתנה לאשר ישר בעיניו.

אורי מקלב: ברצונו נתנה להם וברצונו נטלה מהם ונתנה לנו.

אורי מקלב: זאת זכות הקיום שלנו, וזה מתחיל, וזה קשור לחודש הזה.

אורי מקלב: אני בחרתי ברש"י הזה כי זה בעצם חלק מלימודי הליבה בבתי-ספר ובתלמודי-תורה שלנו.

אורי מקלב: אני חושב שהיום רוב הילדים יודעים בעל-פה את הקטע הזה של רש"י.

אורי מקלב: אני, במשך השנים – כבר לא זוכר.

אורי מקלב: אבל זה גם בא להגיד על הנושא שלפנינו.

אורי מקלב: הרש"י הזה, אני הבאתי אותו לא רק מפני שהוא אקטואלי לעוד דברים, אלא הוא בא להגיד מאיפה נובע הלוח העברי שלנו – – –

משה זלמן פייגלין: תודה רבה.

אורי מקלב: – – – את זה, את הדברים היקרים לנו, שזה גם אומר את זכותנו בארץ-ישראל, וזה גם בא להגיד את כל הדברים המכוננים האחרים – אנחנו, במחי חוק אחד, שאולי הוא נעשה להיטיב ולהקל על הציבור אבל פוגע בערכים שלנו.

אורי מקלב: תודה רבה.

משה זלמן פייגלין: תודה רבה לחבר הכנסת אורי מקלב.

משה זלמן פייגלין: המסתייג הבא, חבר הכנסת יעקב ליצמן – לא נמצא.

משה זלמן פייגלין: אחריו – חבר הכנסת משה גפני.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת מאיר פרוש – אינו נוכח; חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס מסתייג גם כן, אבל אינו נוכח; חבר הכנסת ישראל אייכלר – אינו נוכח.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת יעקב אשר, בבקשה.

משה זלמן פייגלין: עשר דקות; בבקשה, עד עשר דקות.

משה זלמן פייגלין: אל תביא את דבר התורה בסוף, כי אז אני לא יכול לעצור אותך.

משה זלמן פייגלין: זה תרגיל לא הוגן.

אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אנחנו נמצאים בדור של נוחות ונגישות, ובהחלט נכון מאוד לפעול שדברים יהיו – לפשט דברים, לעשות אותם יותר נוחים, יותר קריאים.

אבל אנחנו גם יודעים שהחיים לא תמיד כל כך קלים.

יש דברים שאדם משלם קצת בנוחות מסוימת בשביל דברים אחרים, שהם חשובים הרבה יותר מנוחות.

אנחנו עולים בשעת לילה כזאת, ידידי חבר הכנסת מקלב ואנוכי.

רבותי, אין פה בעניין הזה שום עניין של הלכה.

אין פה איזה דבר שאנחנו מזדעקים עליו בערבות ההדדית שלנו, גם לא כשומרי החומות.

אבל אני אומר לכולנו, הרי בסופו של יום אנחנו עם ישראל, שיש לו המסורת שלו, יש לו הלוח העברי שלו, שהסביר בטוב טעם ידידי הרב מקלב איך הוא נוצר ובמה זה תלוי.

אנחנו שומרים על הדברים הללו.

אנחנו כל חודש מקדשים את הלבנה.

אנחנו שומרים על הדברים האלה, והם לא נחלתנו שלנו בלבד, החרדים או הדתיים.

אני לא יודע, אני לא רואה פה כמעט אף אחד מהבית היהודי.

אין פה עניינים של הלכה, אבל קצת אפילו פולקלור יהודי, ואפילו נקרא לזה במילה שיותר אוהבים – מסורת.

הרי הילדים שנולדים כאן – יש פיחות זוחל: ככל שהליבה עולה המסורת יורדת, בפועל יורדת.

הרי תנסו היום להחזיק כיתה בבית-ספר רגיל על שיעור תנ"ך סטנדרטי; זה לא עובד, חבר'ה, אנחנו יודעים שזה לא עובד.

יש לנו כזאת מורשת מפוארת.

המורשת המפוארת הזאת היא גם הסיבה שאנחנו נמצאים כאן במזרח התיכון הכי ידידותי בעולם, המקום הכי ידידותי בעולם.

כי אנחנו, מה לעשות, יהודים.

יש לנו חובות ויש לנו זכויות, ואנחנו מנפנפים בזכויות אל מול תושביה הערבים של המדינה או אויבי המדינה מחוצה לה.

אבל בחלק של החובות אנחנו מסתכלים כרגע על נוחות.

הרי אותם ילדים לא ידעו להגיד מה זה ראש חודש, אותם ילדים לא ידעו מה זה לוח עברי.

זה כבר קורה למבוגרים, זה בוודאי יקרה גם לילדים.

בכל זאת אנחנו רוצים לשמר.

אז ככל שאנחנו נאמר את זה יותר, זה שוב ייראה כאילו עוד הפעם החרדים האלה עם הדברים החשוכים שלהם.

אבל אלה דברים שכל אחד היה רוצה, גם זקני הבית כאן, שנכדיו ידעו את המסורת, שנכדיו ידעו מה זה תאריך עברי, איך הוא נוצר, איך הוא המשיך, לאן זה הולך.

אז אנחנו נהיה כמו אירופה, ילדינו יהיו כמו אירופים.

תחום ההתעניינות שלהם יהיה כמו של ילד אירופי.

אז למה זה אנחנו?

אז תסלחו לנו ששוב הפעם אנחנו מקלקלים לכם את כל החגיגות.

אנחנו עושים את החובה שלנו להתריע ולומר: רבותי, העם היהודי עבר הרבה מאוד.

זה עם שיש לו עבר עם שורשים ארוכים.

הראיה שיש לו עבר עם שורשים כל כך עמוקים היא שאנחנו עוד קיימים.

הרבה מעצמות גדולות בעולם נעלמו לגמרי, והנה אנחנו כאן, עדיין יודעים לשמור על הזהות שלנו.

אז נכון שיש נוחות, נכון שהיה הרבה מאוד דברים.

לא נוח לשמור על מסורת, כי זה בעצם מחייב אותך.

אבל גם בארצות אחרות יודעים לשמר מסורת.

מסתובבים באנגליה, מקום מתורבת, רואים אנשים, חיילים, משמר המלכה, כל מיני מסורות ששמרו אותן שנים, אנשים הולכים עם שטריימל גבוה – יותר גבוה מאשר של חסידים כאן בארץ – וזה באירופה הנאורה, וזה בסדר, כי שומרים על המסורת; רוצים שילד אנגלי ידע מה זה המלכה, מה זה משמר המלכה, מה הם הטקסים, הכול באדיקות יתרה.

ורק אנחנו מוותרים על הדברים האלה, לא מעניין אותנו, כאילו: בוא נוריד מעצמנו את הדברים שמעמיסים עלינו.

אז תכף יתחילו לדבר גם אולי על יום כיפור, שזה באמת לא נוח – זה לא נוח, אפשר אולי לנסוע לבקר – ושבת זה לא נוח, והרבה דברים זה לא נוח.

זה אף פעם לא היה נוח להיות יהודי, אף פעם בהיסטוריה לאורך כל הדורות לא היה נוח להיות יהודי.

אבל אנחנו יהודים, ואנחנו מאמינים בזה, אנחנו לא מתביישים בזה.

הילדים שלנו צריכים לדעת את זה, וללכת בגאווה על כך שהם יהודים.

בזה אנחנו יוצאים ידי חובתנו לומר את הדברים, אולי אפילו לבקש מכם: שמרו על הילדים שלכם, על המסורת שלכם.

"שמע בני מוסר אביך ואל תִּטֹּשׁ תורת אִמֶּךָ".

יש דרך, יש לנו עבר מפואר, אנחנו לא מתביישים בו; שילמנו עליו מחירים יקרים בכל ההיסטוריה.

בואו נשמור עליו, חבר'ה.

תפסיקו להיות כל כך נגישים ונוחים ונהנתנים כדי שזה יגיע רק לנוחות שלנו.

בואו נשמור על עברנו, והעבר הזה ישמור גם עלינו.

תודה.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת יעקב אשר.

משה זלמן פייגלין: נעבור עכשיו להצבעה על החוק בקריאה שנייה, כולל לוח התיקונים.

משה זלמן פייגלין: נצביע על סעיף 1 של ההסתייגויות, של חברי הכנסת אורי מקלב, יעקב ליצמן, משה גפני, מאיר פרוש, מנחם אליעזר מוזס, ישראל אייכלר ויעקב אשר, להלן: קבוצת סיעת יהדות התורה.

משה זלמן פייגלין: אנחנו עוברים להצבעה על ההסתייגות הראשונה לסעיף 1.

משה זלמן פייגלין: הצבעה מס' 29 בעד ההסתייגות – 4 נגד – 21 נמנעים – אין ההסתייגות (1) של קבוצת סיעת יהדות התורה לסעיף 1 לא נתקבלה.

משה זלמן פייגלין: בעד ההסתייגות הראשונה לסעיף 1 הצביעו ארבעה, נגד – 21.

משה זלמן פייגלין: ההסתייגות הראשונה לסעיף 1 לא עברה, לא התקבלה.

משה זלמן פייגלין: אנחנו נעבור עכשיו להצבעה על ההסתייגות השנייה לסעיף 1.

משה זלמן פייגלין: מי בעד?

משה זלמן פייגלין: מי נגד?

משה זלמן פייגלין: הצבעה מס' 30 בעד ההסתייגות – 4 נגד – 26 נמנעים – אין ההסתייגות (2) של קבוצת סיעת יהדות התורה לסעיף 1 לא נתקבלה.

משה זלמן פייגלין: ההסתייגות השנייה לסעיף 1 לא עברה.

משה זלמן פייגלין: בעד הצביעו ארבעה, נגד – 26.

משה זלמן פייגלין: אנחנו נעבור להצביע עכשיו על סעיף 1 בנוסח המקורי של הוועדה.

משה זלמן פייגלין: מי בעד?

משה זלמן פייגלין: מי נגד?

משה זלמן פייגלין: הצבעה מס' 31 בעד סעיף 1, כהצעת הוועדה – 27 נגד – 3 נמנעים – אין סעיף 1, כהצעת הוועדה, נתקבל.

משה זלמן פייגלין: בעד – 27, נגד – 3.

משה זלמן פייגלין: הנוסח המקורי של הוועדה לסעיף 1 התקבל, כנוסח הוועדה.

משה זלמן פייגלין: להצביע על הסתייגות לסעיף 2?

משה זלמן פייגלין: מוותרים.

משה זלמן פייגלין: נעבור להצביע על סעיף 2 כנוסח הוועדה.

משה זלמן פייגלין: מי בעד?

משה זלמן פייגלין: מי נגד?

משה זלמן פייגלין: הצבעה מס' 32 בעד סעיף 2 – 27 נגד – 4 נמנעים – אין סעיף 2 נתקבל.

משה זלמן פייגלין: בעד – 27, נגד – 4.

משה זלמן פייגלין: סעיף 2 התקבל כנוסח הוועדה.

משה זלמן פייגלין: נעבור עכשיו להצבעה על החוק בקריאה שלישית, כולל לוח התיקונים.

משה זלמן פייגלין: מי בעד?

משה זלמן פייגלין: מי נגד?

משה זלמן פייגלין: הצבעה מס' 33 בעד החוק – 27 נגד – 4 נמנעים – אין הצעת חוק לימוד חובה (תיקון מס' 32), התשע"ג–2013, נתקבלה.

משה זלמן פייגלין: בעד – 27, נגד – 4.

משה זלמן פייגלין: הצעת חוק לימוד חובה (תיקון מס' 32), התשע"ג–2013, נתקבלה, כולל לוח התיקונים.

משה זלמן פייגלין: עדי קול רוצה לעלות ולדבר בשם היוזמים.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

עדי קול: תודה רבה.

עדי קול: אני רוצה לברך קודם כול את יושב-ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט, חבר הכנסת עמרם מצנע, ואת צוות הוועדה על העזרה, התמיכה, הליווי וההצבעה בעד החוק הזה, החוק הראשון שלי, וכמובן לחברי הסיעה שלי ולחברי הקואליציה.

עדי קול: אני רוצה להודות לחבר הכנסת הרב אורי מקלב, שגם ליווה אותי לאורך תהליך חקיקת החוק הזה ולימד אותי לא מעט.

עדי קול: יש לי עוד הרבה ללמוד בתחום הזה.

עדי קול: אני מסכימה אתך שאנחנו צריכים לשמור על המסורת שלנו.

עדי קול: אני חושבת שלא זאת הדרך – לא בדברים הטכניים האלה; בדברים המהותיים יותר.

עדי קול: אני מודה כמובן לעוזרות שלי ולכל מי שהביא אותי עד הלום.

עדי קול: זה ממש כנאום בר-מצווה.

עדי קול: תודה.

משה זלמן פייגלין: תודה, חברת הכנסת קול.

משה זלמן פייגלין: [נספחות.

משה זלמן פייגלין: ]

משה זלמן פייגלין: הנושא הבא: החלטת ועדת החינוך, התרבות והספורט בדבר תיקון טעות בחוק הספורט (תיקון מס' 6), התשע"א–2011.

משה זלמן פייגלין: התיקון יחייב הצבעה.

משה זלמן פייגלין: יציג את ההחלטה יושב-ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט חבר הכנסת עמרם מצנע.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

עמרם מצנע: אדוני היושב-ראש, חוק הספורט (תיקון מס' 6), התשע"א–2011, התקבל בכנסת ביום ט"ז באדר ב' התשע"א, 22 במרס 2011.

עמרם מצנע: סעיף 11(ג)(4) לחוק קובע כי תחילתו של סעיף 9 לחוק להסדר ההימורים בספורט, התשכ"ז–1967, אשר תוקן בסעיף 9(4) לחוק, יהיה ביום מינוי הוועדה הציבורית לפי סעיף 17יא לחוק הספורט.

עמרם מצנע: בשל טעות הדפסה, במקום הפניה לסעיף 9(4) האמור צוינה בנוסח כפי שהתקבל בפניה לסעיף 9(2) בחוק.

עמרם מצנע: מוצע לתקן את הטעות.

עמרם מצנע: לפי סעיף 10(א)(ד) לפקודת סדרי השלטון והמשפט, התש"ח–1948, תחילתו של תיקון הטעות תהיה ביום תחילתו של החוק כולו – ו' בשבט התשע"ג, 17 בינואר 2013.

נסים זאב: מה החוק קובע?

עמרם מצנע: מי שלא הבין מה קראתי מוזמן אחרי המליאה.

עמרם מצנע: תודה רבה.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת מצנע.

משה זלמן פייגלין: יש לנו כאן את חבר הכנסת נסים זאב שמעוניין לדבר.

משה זלמן פייגלין: שלוש דקות.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, אני פשוט לא מבין למה צריך להביא את זה לכנסת.

נסים זאב: הרי הדפוס טעה, נכון?

נסים זאב: אתה אומר שזה טעות דפוס, אז טעות של המדפיס בעצם.

נסים זאב: הוא כתב בטעות, במקום – – –

עמרם מצנע: איך אתה יכול לדבר?

נסים זאב: לא, אני רוצה לדבר פעם אחת, כדי שאף פעם אני לא אצטרך לדבר בחוק כזה, בשינויים כאלה.

נסים זאב: אני חושב שזה דבר טכני שלא צריך להביא אותו למליאה ושוב להצבעה.

נסים זאב: כפי שאדוני אומר, הייתה פה טעות דפוס.

נסים זאב: זה לא שהוועדה קיבלה איזושהי החלטה שגויה, ואני היום בא לשנות את ההחלטה כי הוועדה עשתה איזושהי טעות.

נסים זאב: המדפיס הממשלתי טעה; מה לעשות, יש מדפיסים שלא יודעים כל כך – לא למדו כנראה לימודי הליבה.

קריאות: – – –

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת זאב, בבקשה.

נסים זאב: אולי הם צוחקים, אבל זה לא מצחיק.

נסים זאב: אני אומר את זה אחת ולתמיד.

נסים זאב: הגיע הזמן לא לעשות ליצנות מעבודת הכנסת.

נסים זאב: אני מבקש בכל לשון של בקשה: אם זו טעות דפוס, לא להביא את זה למליאה; להביא את זה לוועדה.

נסים זאב: אני חושב שצריך למצוא את הדרך להביא את זה לוועדה, שהוועדה תתקן את זה, ורק נקבל הודעה, ואז לא תצטרכו לטרוח לשמוע אותי עוד בנושא הזה שלוש דקות.

נסים זאב: כך אחסוך לכם גם את הזמן.

נסים זאב: אבל בעניין הספורט, אין שום דבר שיכול להצדיק את ההימורים.

נסים זאב: אנשים מתאבדים בגלל ההימורים.

נסים זאב: שאלתי מה החוק אומר; אני לא יודע.

נסים זאב: הבנתי שזו רק טעות טכנית מבחינה מספרית, אבל מה החוק אומר – להסדיר הימורים?

נסים זאב: להסדיר את העניין בחוק – איזה סוג של הימורים?

נסים זאב: לא אמרת כלום בעניין החוק עצמו, אז אני לא יודע בה מדובר.

נסים זאב: אף אחד מחברי הכנסת לא יודע באיזו סוגיית הימורים אנחנו מדברים, אבל כולם מצביעים, כי ענו כל העם ואמרו אמן.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת נסים זאב.

משה זלמן פייגלין: אנחנו נעבור להצבעה על החלטת ועדת החינוך, התרבות והספורט בדבר תיקון טעות בחוק הספורט (תיקון מס' 6), התשע"ב–2011.

משה זלמן פייגלין: הצבעה.

משה זלמן פייגלין: מי בעד?

משה זלמן פייגלין: מי נגד?

משה זלמן פייגלין: הצבעה מס' 34 בעד ההחלטה – 23 נגד – 1 נמנעים – אין ההחלטה בדבר תיקון טעות בחוק הספורט (תיקון מס' 6), התשע"ב–2011, נתקבלה.

משה זלמן פייגלין: בעד – 23, נגד – 1, אין נמנעים.

משה זלמן פייגלין: החלטת ועדת החינוך, התרבות והספורט עברה.

משה זלמן פייגלין: תם סדר-היום.

משה זלמן פייגלין: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום שלישי, ב' באב התשע"ג, 9 ביוני 2013, בשעה 16:00.

משה זלמן פייגלין: ישיבה זו נעולה.

משה זלמן פייגלין: תודה.