ישיבת מליאה, כנסת 19, פרוטוקול מספר 47, 2013-07-01 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום, כ"ג בתמוז תשע"ג, 1 ביולי 2013, אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת – בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק להגברת התחרות ולצמצום הריכוזיות וניגודי העניינים בשוק ההון בישראל (תיקוני חקיקה) (תיקון מס' 2), התשע"ג–2013; הצעת חוק הנכים (תגמולים ושיקום) (תיקון מס' 27), התשע"ג–2013; הצעת חוק תשלום קצבאות לחיילי מילואים ולבני משפחותיהם (תיקון מס' 6), התשע"ג–2013; הצעת חוק העסקת עובדים על-ידי קבלני שירות בענפי השמירה והניקיון בגופים ציבוריים, התשע"ג–2013, והצעת חוק עזרה משפטית בין מדינות (תיקון מס' 9) (צו זמני), התשע"ג–2013.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק חופש המידע (תיקון מס' 9) (התאחדויות ואיגודי ספורט), התשע"ג–2013, של חבר הכנסת יריב לוין וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק המכר (דירות) (תיקון מס' 6) (רכיב ההוצאות המשפטיות במכירת דירה), התשע"ג–2013, של חבר הכנסת מאיר שטרית וקבוצת חברי הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: לדיון מוקדם: החל בהצעת חוק פ/1465/19 וכלה בהצעת חוק פ/1492/19 – הצעת חוק חופש המידע (תיקון – תחולה על מוסדות להשכלה גבוהה), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת מיקי רוזנטל, עפר שלח, עמרם מצנע ומיכל רוזין; הצעת חוק החברות (תיקון – מאגר דירקטורים חיצוניים), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת נחמן שי, משה מזרחי, איציק שמולי, דב חנין, מיקי רוזנטל, זהבה גלאון, מירי רגב, משה זלמן פייגלין, אלעזר שטרן, ניצן הורוביץ ועמרם מצנע; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – דמי ביטוח לתרופות שאינן כלולות בסל שירותי הבריאות), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת דוד אזולאי, יעקב מרגי, נסים זאב, יצחק וקנין ויצחק כהן; הצעת חוק מס ערך מוסף (תיקון – אישור ועדת הכספים), התשע"ג–2013, מאת חברת הכנסת גילה גמליאל; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (חובת דיווח ליחידים), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת עיסאווי פריג', גילה גמליאל, מיכל רוזין, מיקי רוזנטל ואילן גילאון; הצעת חוק חינוך ממלכתי (תיקון – הגבלת כהונה של מפקח מחוז), התשע"ג–2013, מאת חבר הכנסת אחמד טיבי; הצעת חוק טיפול בחולי נפש (תיקון – העמדה לדין של נאשם לאחר סיום תקופת האשפוז), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת דוד צור, איציק שמולי, עמרם מצנע, בנימין בן-אליעזר, משה מזרחי, איתן כבל ודב ליפמן; הצעת חוק לתיקון פקודת פשיטת הרגל (הקצבה לזכאי למזונות), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת קארין אלהרר, עדי קול, אורלי לוי אבקסיס, דב ליפמן, איתן כבל ועליזה לביא; הצעת חוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב) (תיקון – פטור מארנונה לסטודנט), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת ג'מאל זחאלקה, חנין זועבי ובאסל גטאס וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – תנאים להחלפת תרופה, טיפול, מטפל, נותן שירותים או מוסד רפואי), התשע"ג–2013, מאת חברות הכנסת שלי יחימוביץ וקארין אלהרר; הצעת חוק הרשויות המקומיות (בחירות) (תיקון – העלאת אחוז החסימה), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת רינה פרנקל ואלעזר שטרן וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הרשויות המקומיות (בחירת ראש הרשות וסגניו וכהונתם) (תיקון – השעיית ראש רשות או סגנו שהוגש נגדו כתב אישום),

ירדנה מלר-הורוביץ: התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת משה מזרחי, נחמן שי, איתן כבל, מיקי רוזנטל, זהבה גלאון, איציק שמולי, אלעזר שטרן, דב ליפמן, שלי יחימוביץ ועמר בר-לב; הצעת חוק הרשויות המקומיות (בחירת ראש הרשות וסגניו וכהונתם) (תיקון – מספר סגני ראש רשות בשכר), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת רינה פרנקל, אלעזר שטרן, מאיר שטרית ומשה מזרחי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק האומנה, התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת קארין אלהרר, אורלי לוי אבקסיס, חיים כץ, עדי קול, יפעת קריב, שלי יחימוביץ, עליזה לביא, מיכל רוזין, פנינה תמנו-שטה, מרדכי יוגב, רות קלדרון, אילן גילאון, שמעון אוחיון, דב ליפמן, מיקי רוזנטל, עפר שלח, ניצן הורוביץ ודב חנין; הצעת חוק מס קנייה (טובין ושירותים) (תיקון – פטור ממס על מכשירי טלפון סלולרי ומחשבי לוח), התשע"ג–2013, מאת חבר הכנסת עיסאווי פריג'; הצעת חוק החברות (תיקון – הגבלות על מינוי דירקטורים), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת עדי קול, איילת שקד, שלי יחימוביץ, משה גפני, גילה גמליאל, קארין אלהרר, מרב מיכאלי ואבישי ברוורמן; הצעת חוק בינוי ופינוי של אזורי שיקום (כפר-שלם), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת איילת שקד ודב חנין; הצעת חוק יישוב סכסוכי עבודה (תיקון – בוררות חובה בשירותים חיוניים), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת איילת שקד, רוברט אילטוב ומאיר שטרית; הצעת חוק יסודות התקציב (תיקון – ביטול תיקון מס' 40), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת ג'מאל זחאלקה, חנין זועבי ובאסל גטאס; הצעת חוק למניעת פגיעה במדינת ישראל באמצעות חרם (תיקון – ביטול החוק), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת ג'מאל זחאלקה, באסל גטאס וחנין זועבי; הצעת חוק הכללת אמצעי זיהוי ביומטריים ונתוני זיהוי ביומטריים במסמכי זיהוי ובמאגר מידע (תיקון – ביטול המאגר הביומטרי), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת איתן כבל, שלי יחימוביץ, דב חנין ומיקי רוזנטל; הצעת חוק מגבלות על חזרתו של עבריין מין לסביבת הנפגע (תיקון – חסיון חוות דעת מומחה), התשע"ג–2013, מאת חברות הכנסת אורלי לוי אבקסיס ושולי מועלם-רפאלי; הצעת חוק חובת המכרזים (תיקון – עידוד העסקת עובדים עם מוגבלות),

ירדנה מלר-הורוביץ: התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת שלי יחימוביץ, נחמן שי, איתן כבל, זהבה גלאון ויריב לוין; הצעת חוק זכויות נפגעי עבירה (תיקון – חובת מסירת הודעה בדבר כניסה, יציאה ושחרור של נידון ממעון נעול), התשע"ג–2013, מאת חברות הכנסת אורלי לוי אבקסיס, מרב מיכאלי ושולי מועלם-רפאלי; הצעת חוק חובת המכרזים (תיקון – משרד החינוך), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת עמרם מצנע, איתן כבל, עדי קול, רוברט אילטוב, ראובן ריבלין, נחמן שי, ישראל חסון, מרדכי יוגב, דב ליפמן, איציק שמולי, יצחק הרצוג, רינה פרנקל, רות קלדרון, רונן הופמן, שמעון סולומון, יפעת קריב, עפר שלח, אלעזר שטרן, שולי מועלם-רפאלי, מסעוד גנאים, ניסן סלומינסקי, שמעון אוחיון, מוחמד ברכה, יואל רזבוזוב, זבולון קלפה, יחיאל חיליק בר, משולם נהרי ובועז טופורובסקי; הצעת חוק איסור קיום משא-ומתן על ירושלים אלא ברוב של 80 חברי הכנסת, התשע"ג–2013, מאת חבר הכנסת יעקב ליצמן; הצעת חוק הנפט (תיקון – רישיון לייצוא גז טבעי), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת איתן כבל, שלי יחימוביץ, נחמן שי, אברהים צרצור, ניצן הורוביץ, דב חנין, יחיאל חיליק בר ומרב מיכאלי; הצעת חוק-יסוד: שוויון ושותפות אזרחית מלאה, מאת חבר הכנסת אחמד טיבי.

ירדנה מלר-הורוביץ: החלטת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות בדבר פיצול הצעת חוק להשתתפותם של העובדים, נושאי המשרה ובעלי תפקיד אחרים בשירות הציבורי בצעדים לייצוב המצב הפיסקלי במדינה במהלך השנים 2013 ו-2014 (הוראת שעה), התשע"ג–2013.

ירדנה מלר-הורוביץ: כן אודיע

ירדנה מלר-הורוביץ: כם כי חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי ביקשה להסיר את שמה מהצעת חוק בתי-קברות צבאיים (תיקון – חיילים זכאי חוק השבות), התשע"ג–2013; פ/1154/19.

ירדנה מלר-הורוביץ: כן הונחו היום על שולחן הכנסת מסקנות ועדת המדע והטכנולוגיה בעקבות דיון בהצעות לסדר-היום של חברי הכנסת נחמן שי ורונן הופמן בנושא: "גוגל" וישראל.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הצעות סיעות העבודה, יהדות התורה – מרצ, ש"ס ורע"ם-תע"ל-מד"ע–חד"ש–בל"ד להביע אי-אמון בממשלה בשל:

יולי יואל אדלשטיין: 2.

יולי יואל אדלשטיין: הממשלה מגישה תקציב דורסני, מכבידה את עול המסים, פוגעת במעמד הביניים ומתעלמת ממצוקת הדיור;

יולי יואל אדלשטיין: 4.

יולי יואל אדלשטיין: הממשלה מקדמת חקיקה גזענית ואנטי-דמוקרטית ופוגעת בשכבות החלשות באופן מערכתי

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצעות אי-אמון בממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: ההצעה הראשונה היא של סיעת העבודה: ממשלה שמעלה מסים על האדם העובד ומחלקת פטורים לתאגידי הענק.

יולי יואל אדלשטיין: המועמדת להרכיב את הממשלה היא חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

יולי יואל אדלשטיין: תנמק את ההצעה חברת הכנסת מיכל בירן.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

מיכל בירן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אנחנו חיים בשקר, בועה שקרובה להתפוצץ, כאילו אנחנו נוסעים במכונית על אדי הדלק האחרונים.

מיכל בירן: אני לא יודעת אם יצא לכם לחוות את התחושה הזאת לפעמים כששוכחים לתדלק ורק מקווים ששאריות הדלק עוד יספיקו כדי להגיע לאן שצריך להגיע.

מיכל בירן: אנחנו חיים במצג שווא – – –

יעקב מרגי: השאלה אם זה אחרי שהנורה נדלקה או לא.

מיכל בירן: אחרי, כשכבר עוד רגע אתה לא יודע אם סתם מלחיצים אותך שאין דלק או שבאמת המכונית הולכת להפסיק לנסוע.

מיכל בירן: הדבר הזה מאפשר לנו להחזיק מצג שווא של "עסקים כרגיל".

מיכל בירן: כל זה מפני שאנחנו נשענים על אדי הדלק של מדינת הרווחה הטובה שבנו קודמינו.

מיכל בירן: למשל, בעניין מערכת החינוך.

מיכל בירן: מערכת החינוך הציבורית היא זאת שהולידה את זוכי פרס נובל, ואנחנו כל כך מתגאים בהם; היא זאת שהולידה את יזמי ההיי-טק ששמם נודע לתהילה בכל רחבי העולם – מערכת החינוך הציבורית.

מיכל בירן: לפעמים כשפוגשים אנשים בחו"ל הם אומרים, ממש מזועזעים: למדת בבית-ספר ציבורי.

מיכל בירן: יש הרבה מדינות שבהן בית-ספר ציבורי זה כמעט שם נרדף ל"ההורים שלך לא אהבו אותך מספיק ולא היה להם מספיק כסף".

מיכל בירן: אצלנו זה היה תואר של כבוד, מערכת החינוך הציבורית וכל מה שהיא הולידה.

מיכל בירן: קחו את מערכות הבריאות, בגלל שנים של הטמעה נורמטיבית שהובילה לרופאים מצוינים, לאחיות מצוינות, לצוות מעולה עם נחישות, עם מסירות, כל זה מצליח לעמוד בפני גלים של שחיקה בתקציבים, בתשתיות.

מיכל בירן: אנחנו יורדים בכל המדדים של התקציבים והתשתיות ולמרות זאת עדיין מצליחים לתת שירות טוב.

מיכל בירן: אבל כמה זה יכול להחזיק?

מיכל בירן: כמה עוד אפשר לשחוק?

מיכל בירן: כל זה הולך להסתיים, ממש על אדי הדלק האחרונים, כי אם 87% מההורים מסייעים כלכלית לילדים שלהם – וכשאנחנו מדברים על הילדים שלהם אנחנו לא מדברים על בני העשרה או הילדים ביסודי, שהם כמובן אחראים לכלכלתם, אנחנו מדברים על ילדים בוגרים שעזבו את הבית ואמורים לחיות בעצמאות כלכלית.

מיכל בירן: 87%, מתוכם שני-שלישים עוזרים לילדים שלהם ממש על בסיס חודשי, לפעמים על חשבון החסכונות והחופשות והפנסיות שלהם, רק שלילדים שלהם לא יחסר.

מיכל בירן: רוב הישראלים ורוב בתי-האב בישראל לא מצליחים לעמוד בתשלום חד-פעמי של 800 ש"ח.

מיכל בירן: הרכב מתקלקל, איזה טיפול רפואי שצריך לטפל בו עכשיו – ושוב, לא עם מחלה גדולה, לא עם אסון גדול, רק דברים כאלה שקורים בחיים של כולם – אפילו הדבר הזה מספיק בשביל להעביר את רוב משקי-הבית בישראל למצב של כמעט חדלות פירעון.

מיכל בירן: חיים על הקשקש.

מיכל בירן: אז אני שואלת: מה יקרה עכשיו?

מיכל בירן: אם כולם ממילא חיים על הקשקש ועכשיו באים ונותנים עוד דחיפה, מה יקרה כשכבר העלו את המע"מ בעוד 1%, ל-18%?

מיכל בירן: מה יקרה כשמעלים את מס ההכנסה לכולם בעוד 1.5%?

מיכל בירן: מה יקרה כשמטילים מס על עקרות-הבית?

מיכל בירן: כשגורמים לנשים שהאריכו את חופשת הלידה על חשבונן – לא מספיק שהן לא מרוויחות עכשיו, הן גם יצטרכו לשלם ביטוח לאומי וביטוח בריאות.

מיכל בירן: מה יקרה עם זה שאפילו המשקאות האלכוהוליים הזולים הופכים להיות קנס ברוב משקי-הבית?

מיכל בירן: מה יקרה אם אנשים ממילא על הקשקש, איך הם יחזיקו מעמד?

מיכל בירן: בסופו של דבר יש שתי דרכים להתמודד עם הסוגיה הזאת, האחת היא אוניברסליות והשנייה היא סקטוריאליות.

מיכל בירן: מה זה סקטוריאליות?

מיכל בירן: כל קבוצה עכשיו, מעמד הביניים, חרדים, ערבים, כל קבוצה תנסה לדאוג לעצמה.

מיכל בירן: בצדק, כי יש פה ממש משבר קיומי.

מיכל בירן: כל קבוצה תנסה לקחת לעצמה כמה שהיא יכולה מתוך העוגה הציבורית המצומצמת הזאת כדי לשרוד.

מיכל בירן: דרך אחת היא אוניברסליות.

מיכל בירן: מה זה בעצם אומר, אוניברסליות?

מיכל בירן: זה אומר, בסופו של דבר, שכשמגיע הרגע לתת לקופה המשותפת, אנשים נותנים על-פי מה שהם יכולים.

מיכל בירן: מי שיש לו מעט מאוד לא נותן בכלל, מי שיש לו קצת נותן קצת ומי ששפר עליו גורלו ובמו-ידיו הצליח להתעשר מאוד נותן הרבה לקופה המשותפת.

מיכל בירן: אבל כשמגיע הרגע לחלק, כן עושים את זה בצורה שוויונית.

מיכל בירן: המדינה דואגת לבריאות, לחינוך, לשירותים הבסיסיים של כל אדם בלי הבדל של דת, גזע ומין, ובלי מבחני אמצעים, בלי ללכת ולהתעסק בלהוכיח כמה שאתה עני ומסכן כדי לקבל את השירותים מהמדינה.

מיכל בירן: לקבל אותם בכבוד, לא בהכנעה, לא בראש מושפל.

מיכל בירן: האוניברסליות, לא רק שהיא נכונה מוסרית, היא גם יעילה.

מיכל בירן: דוגמה לכך היא מה שקורה עכשיו עם קצבאות הילדים.

מיכל בירן: כולם חוגגים על קיצוץ קצבאות הילדים, ובסופו של דבר הסיבה האמיתית היא שזה נראה כמו דרך להכניס לחרדים, להראות להם אולי שיעשו פחות ילדים כי לא יהיה להם איך להאכיל אותם.

מיכל בירן: ואני רואה גם חבר'ה מסביבי מאוד מרוצים מהעניין הזה: הנה, קוצצו קצבאות הילדים, אפשר לסמן "וי" על הממשלה הזאת.

מיכל בירן: ומה עוד מציעים בשביל להרגיע את הציבור, אם דיברנו כבר על פופוליזם?

מיכל בירן: לא לתת קצבאות ילדים לאלה שמשלמים מס יסף, זאת אומרת העשירים ביותר.

מיכל בירן: עכשיו, זה נשמע הגיוני.

מיכל בירן: למה שרי אריסון צריכה קצבת ילדים?

מיכל בירן: בואו לא ניתן לה את קצבת הילדים, יישאר יותר למי שצריך.

מיכל בירן: אבל מה שקורה ברגע שפוטרים את החזקים, זה שלאט-לאט הקצבה הזאת הופכת להיות סעד, צדקה ולא צדק; לא הדרך של המדינה להשתתף בעלות הגבוהה של גידול ילדים.

מיכל בירן: כשזה קורה, לאט-לאט יורידו את הרף עוד ועוד ועוד, וקצבת הילדים תישאר רק לעניים ביותר, ואז לא יהיה מי שיגן עליה, ולא יהיה מי שיילחם את המלחמה.

מיכל בירן: דוגמה נוספת: עניין הבריאות.

מיכל בירן: אם אנחנו מתחלקים לפרודות-פרודות, וכל אחד דואג לעצמו, זה אינסטינקט.

מיכל בירן: אם מערכת הבריאות הציבורית נשחקת, כל אחד רוצה לדאוג לביטוח פרטי ומשלים ומושלם, כדי, חלילה – וללכת לרופא פרטי.

מיכל בירן: כל אחד רוצה לתת למשפחה שלו את הטיפול הרפואי הכי טוב שיש.

מיכל בירן: אבל כשכל אחד עושה ככה ודואג לעצמו, בסופו של דבר מתפרקת המערכת הציבורית, שיכלה לתת לכולנו טיפול טוב, ראוי ומצוין, ובמחיר שלא שובר – שלא צריך למכור את הכליה כדי לטפל במחלה אחרת.

מיכל בירן: הבעיה עם התקציב – אני שומעת בוועדות, הרבה מחברי חברי הכנסת, שאומרים שבתקציב הזה אין חמלה.

מיכל בירן: אני חושבת שזאת לא הבעיה.

מיכל בירן: הבעיה היא לא שאין חמלה בתקציב הזה, הבעיה היא שהוא פשוט לא צודק.

מיכל בירן: זה לא צודק שמשה מהמכולת בשכונה שלי צריך לשלם עכשיו – יצטרך לשלם 26.5% מס חברות, בזמן ש"טבע" שילמה בשנה שעברה רק 0.3%.

מיכל בירן: זה לא צודק.

מיכל בירן: זה לא עניין של חמלה, זה עניין של צדק.

מיכל בירן: זה נשמע שוויוני כשאומרים: יש מצב קשה, וכל אחד צריך לתת כתף בשביל לצאת מהמשבר.

מיכל בירן: הסיבה שזה לא הוגן היא של-99% מאזרחי ישראל כבר לא נשאר מה לתת, כבר נשחקה הכתף, כבר אין ממה.

מיכל בירן: התקציב הזה הוא תקציב כל כך לא מוסרי, שהדרך היחידה שאני יכולה לתאר אותו – וזאת הסיבה שאנחנו מגישים את הצעת האי-אמון הזאת: כי התקציב הזה הוא לא פחות מאשר לתת בעיטה בבטן לאדם שכבר שוכב על הרצפה, מובס, וכנוע, ושחוק; לתת לו עוד פוש אחרון, להעביר אותו מעבר לסף.

מיכל בירן: אני קוראת לכם להצביע אי-אמון בממשלה הזאת.

מיכל בירן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת מיכל בירן.

יולי יואל אדלשטיין: ההצעה הבאה היא מטעם סיעת מרצ: הממשלה מגישה תקציב דורסני, מכבידה את עול המסים, פוגעת במעמד הביניים ומתעלמת ממצוקת הדיור.

יולי יואל אדלשטיין: בעצם, סיעות מרצ ויהדות התורה.

יולי יואל אדלשטיין: המועמדת להרכיב את הממשלה היא חברת הכנסת זהבה גלאון, ותציג את הצעת האי-אמון חברת הכנסת מיכל רוזין.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

עפו אגבאריה: מעניין – – – ראש הממשלה.

אילן גילאון: ומרצ – – –

עפו אגבאריה: בהחלט.

יולי יואל אדלשטיין: אם לא שמת לב, זאת כבר פעם שלישית או רביעית שזה קורה.

אילן גילאון: רגע, ומרצ – – – ראש הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: עד עשר דקות לרשותך.

מיכל רוזין: לא הבנתי מה ההפתעה, אבל בסדר.

עפו אגבאריה: לא, לא, לא, בסדר.

עפו אגבאריה: אני רק – – –

יולי יואל אדלשטיין: יש פה אלמנט של הפתעה: גם, אחד, שיהדות התורה תומכת במועמדות של אישה – –

מיכל רוזין: – – –

יולי יואל אדלשטיין: – – וגם כשבשבוע אחר – –

מיכל רוזין: הם לא יודעים להעריך את שיתוף הפעולה.

יולי יואל אדלשטיין: – – חבר הכנסת מוזס מסכים להיות ראש ממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: זו גם הפתעה, נו.

מיכל רוזין: אתם לא יודעים להעריך את שיתוף הפעולה באופוזיציה.

יעקב מרגי: – – –

אילן גילאון: הוא לא מסכים.

אילן גילאון: העם מחייב אותו, העם דורש ממנו.

יולי יואל אדלשטיין: העם דורש.

מיכל רוזין: ואולי זה מה שמחבר אותי למה שאני רוצה לדבר, וזה באמת נושא האי-אמון שלנו בממשלה.

מיכל רוזין: כי הממשלה הזאת, בעצם, קיבלה מאתנו, מהאופוזיציה, כרטיס פתוח; כרטיס פתוח למשא-ומתן המדיני.

מיכל רוזין: ויש פה כאלה, חלק אולי מהקואליציה, שבהבטחות שלהם למשא-ומתן מדיני, להקמת מדינה פלסטינית, לשתי מדינות – על ההבטחות האלה גם נבחרו לכנסת, ונכנסו חברי כנסת מסיעתם.

מיכל רוזין: ולצערי הרב, עכשיו, אחרי הביקור של קרי, אנחנו מרגישים שמה שקורה פה בעצם זה פארסה.

מיכל רוזין: אנחנו מרגישים שבעצם אין ניסיון אמיתי לחזור לשולחן המשא-ומתן.

מיכל רוזין: מצד אחד, לכאורה, שרת המשפטים, ראש הממשלה, מצהירים כאילו הם בעד הסדר מדיני, בעד המשא-ומתן, בעד הקמת מדינה לצד מדינת ישראל; ומצד שני, גורמי הממשלה השונים מתבטאים, חדשות לבקרים, בכל ערוצי התקשורת – ואתם יודעים, לא רק אנחנו שומעים את זה.

מיכל רוזין: בכל העולם שומעים את זה.

מיכל רוזין: גם הפלסטינים שומעים את זה.

מיכל רוזין: דני דנון, סגן שר הביטחון: הממשלה תתנגד לפתרון שתי המדינות, ותעשה הכול לבלום ניסיון להקים מדינה פלסטינית.

מיכל רוזין: בנט, השר בנט, שר הכלכלה: מדינה פלסטינית תוביל לעוד מלחמה.

מיכל רוזין: צריך לחיות עם הבעיה הפלסטינית.

מיכל רוזין: השר גלעד ארדן: לפלסטינים אין מנהיגים ואומץ.

מיכל רוזין: לא קמנו כדי להקים מדינה פלסטינית.

מיכל רוזין: יותר מזה, הוא גם אומר שהפלסטינים מבזבזים מים, שולחים אלינו שפכים.

מיכל רוזין: חברת הכנסת שקד, יושבת-ראש סיעת הבית היהודי: די לשלם מחיר על השלום, אין פרטנר.

מיכל רוזין: אז כאשר גורמי הממשלה, שרים, יושבי-ראש סיעות, סגני שרים, מדברים באופן הזה ואומרים שאין סיכוי למשא-ומתן, וטוענים בתוקף שהם לא יאפשרו, הם יבלמו את כל הניסיונות לחזור לשולחן המשא-ומתן ולהקים פה מדינה פלסטינית, אז למה שירצו להאמין לנו?

מיכל רוזין: למה שהעולם יאמין לנו?

מיכל רוזין: למה שהפלסטינים יאמינו לנו?

מיכל רוזין: אז מי לא פרטנר, הם או אנחנו?

מיכל רוזין: חובה עלינו לחזור לשולחן המשא-ומתן, לא עם תנאים מוקדמים.

מיכל רוזין: אנחנו לא מתרשמים שהממשלה הזאת עושה מחוות מספיקות, והיא לא עושה מספיק על מנת לחזור למשא-ומתן.

מיכל רוזין: ממשלת ישראל צריכה להודיע שהיא מוכנה לדבר על יוזמת הליגה הערבית.

מיכל רוזין: היא צריכה להודיע שהיא מתכוונת לסגת מהשטחים הכבושים.

מיכל רוזין: נראה שהיא מדברת על משא-ומתן, או לפחות חלק ממנה, כמו שראינו בעדויות שהקראתי, אבל רק לצורך העמדת פנים.

מיכל רוזין: כי בעצם, אם בוחנים את העובדות בשטח, אז מגלים שבזמן שממשלת נתניהו-לפיד לכאורה אומרת שהיא בעד משא-ומתן ובעד השלום, בעצם בהתנחלויות היא מקדמת תוכניות רבות של בנייה בעומק הגדה המערבית: 296 יחידות דיור בבית-אל, 325 יחידות דיור בסנסנה, 675 יחידות דיור באיתמר, 550 יחידות דיור בברוכין, וזה רק קומץ קטן מאוד.

מיכל רוזין: ומדינת ישראל מדברת על כך שהיא לא רוצה לשחרר אסירים, והיא לא רוצה לשחרר אסירים עם דם על הידיים.

מיכל רוזין: מצד אחד, היא אומרת את זה לאבו מאזן, שפניו לשלום, ופניו להסכם מדיני עם ישראל; ומצד שני, כולנו זוכרים את שחרור האסירים ההמוני ל"חמאס" בעקבות הסכם שליט.

מיכל רוזין: כך שמדינת ישראל מדברת, ממשיכה לדבר בשני קולות.

מיכל רוזין: היא ממשיכה לדבר לכאורה בעד המשא-ומתן, לכאורה בעד השלום, אבל בפועל, אנשיה, אנשי הממשלה, מדברים נגד, ממשיכים לבנות בהתנחלויות, ובעצם מסרבים לכל תנאי ולכל מחווה שיביאו אותנו להמשך של המשא-ומתן.

מיכל רוזין: בשטח נמשך הכיבוש.

מיכל רוזין: דברים הזויים קורים.

מיכל רוזין: השר לביטחון פנים אוסר לקיים פסטיבל של תיאטרון בובות לילדים בחופשה.

מיכל רוזין: מתקיימת הפרה גלויה ובוטה של זכויות אדם, וניסיונות, שוב ושוב, לקבוע עובדות בשטח.

מיכל רוזין: ואני עוד לא מתחילה לדבר אפילו על מה שקורה במזרח-ירושלים: ההפרות הבוטות, כיבוש השטחים שם, ללא צדק וללא שום הצדקה.

מיכל רוזין: דיברתי פה רבות כיצד הכספים – שואלים כל הזמן "איפה הכסף?

מיכל רוזין: " – כיצד הכספים עוברים להתנחלויות.

מיכל רוזין: דיברנו רבות כיצד מכל אחד ממשרדי הממשלה כספים רבים מוקדשים לטובת ההתנחלויות, בנייה בהתנחלויות.

מיכל רוזין: יותר כספים הולכים לחינוך בהתנחלויות, לרווחה בהתנחלויות – לכל אחד מהתחומים.

מיכל רוזין: אבל אני רוצה באמת אולי לסיים בשירו של יזהר אשדות "עניין של הרגל".

מיכל רוזין: כי אם יש משהו בשיר הזה שאותי מרגש מאוד, ואני מזכירה לכם שהשיר הזה נאסר לפרסום ברדיו, ב"גלי צה"ל" – – –

קריאה: – – –

מיכל רוזין: בגל"צ.

מיכל רוזין: אני רוצה להקריא אותו כי אני חושבת שבמידה רבה הוא מתאר את מה שרובנו כבר נהיינו קהים להרגיש, לחוש, להקשיב.

מיכל רוזין: "עניין של הרגל": "ללמוד להרוג" – כתבה אלונה קמחי; לחן: יזהר אשדות.

מיכל רוזין: "ללמוד להרוג / זה עניין של תנופה / מתחיל בקטן / ואחר כך זה בא // מפטרל כל הלילה / בקסבה של שכם / היי, מה כאן שלנו / ומה שלכם.

מיכל רוזין: // תחילה רק תרגיל / קת הולמת בדלת / ילדים המומים / משפחה מבוהלת// אחר כך – הסגר / זו כבר סכנה / המוות אורב / מאחורי כל פינה // דורך את הנשק / הזרוע רועדת / אצבע נוקשה / צמודה אל ההדק // הלב מתפרע / פועם מבוהל / הוא יודע – להבא / זה יהיה יותר קל // הם לא איש, לא אישה, / הם רק חפץ, רק צל / ללמוד להרוג / זה עניין של הרגל // ללמוד לפחד / זה עניין של תנופה / מתחילים בקטן / ואחר כך זה בא // הבשורות מלמעלה / יורדות לרחוב / אין סיכוי לחיות הלאה / הסוף כה קרוב // נבואות האימה / כקרקור העורבים / תגיפו תריסים / הסתגרו בבתים // אנחנו רק קומץ / והם כה רבים / מדינה קטנטנה / אכולת אויבים // בלבם רק שנאה / יצר רע ואפל / ללמוד לפחד / זה עניין של הרגל // ללמוד אכזריות / זה עניין של תנופה / זה מתחיל בקטן / ואחר כך זה בא // כל ילד הוא גבר / תאב ניצחונות / ידיים לעורף / רגליים פסוקות // זה זמן סכנה / זה זמן חבלה / חייל תתחשל / אין סגולה לחמלה // הבן-דוד כמו חיה / כבר רגיל לראות דם / אינו חש בסבל / אינו בן-אדם // מדי ב' ושפשפת / תשישות ושגרה / מטמטום עד הרוע / הדרך קצרה // רק לנו רק לנו / אדמת ישראל / ללמוד אכזריות / זה עניין של הרגל // ילד ילד תעצור / ילד ילד בוא תחזור / בוא אלי, מחמל לבי / בוא אלי, תינוק שלי // כה קודרים הם השמים / ובחוץ כבר עלטה / חיילי הבדיל עדיין / מתחת למיטה // בוא הביתה ילד / בוא הביתה / – – – / ללמוד לאהוב / זה עניין של רכות / בצעד זהיר / בענן עדינות // נהסס, נתמוסס / נתרכך, נתעגל / ללמוד לאהוב / זה עניין של הרגל // להיות בן-אדם / זה עניין של תנופה / זה נובט כמו עובר / ואחר כך זה בא // להיות לדקה / רק עכשיו, רק היום / בצדו השני / של אותו המחסום // אך לבנו כבר גס / והעור כה עבה / חירשים ועיוורים / בבועת ההווה // בפליאה נתבונן / במלאך הנופל / להיות בן-אדם / זה עניין של הרגל.

מיכל רוזין: " תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת מיכל רוזין.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את סגן שר האוצר חבר הכנסת מיקי לוי להשיב על הצעות האי-אמון של סיעות העבודה ומרצ – יהדות התורה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אתה יודע, אדוני – אני גם פונה אליכם, חברי, אדוני היושב-ראש – בימים האחרונים האופוזיציה נדמית בעיני יותר ויותר ל"דובון לא, לא, לא, לא".

מיקי לוי: כל דבר: "לא".

זהבה גלאון: היית מוכן כל דבר "כן".

מיקי לוי: לא, לא, לא.

זהבה גלאון: כן, כן, כן.

מיקי לוי: חברת הכנסת גלאון.

מסעוד גנאים: אבל "לא" יש בה "כן".

זהבה גלאון: כן, כן, כן, כן, אדוני השר.

זהבה גלאון: כן, אדוני השר.

מיקי לוי: פעם אחת גם על מהלכים חיוביים הייתי רוצה לשמוע ממך.

מיקי לוי: יש כאן מדינה שצריך לדאוג לה, כל דבר במדינה הזאת הוא לא טוב?

מיקי לוי: הוא לא, לא, לא?

מיקי לוי: מתי אני אשמע ממך פעם אחת משהו חיובי, חברת הכנסת זהבה גלאון?

זהבה גלאון: כשתעשה משהו טוב.

זהבה גלאון: תאמין לי, כשתעשה משהו טוב אני אגיד לך – – –

מיקי לוי: אבל זה לאורך 20 שנה, זהבה, זה לא רק היום.

מיקי לוי: צריך פעם אחת – –

זהבה גלאון: – – –

מיקי לוי: – – להגיד, וואלכ, יש כאן מדינה – –

זהבה גלאון: – – –

מיקי לוי: – – שהוקמה לפני 65 שנה, ונעשו בה דברים יפים.

יעקב מרגי: אבל דפקתם – – – דפקתם – – –

מיקי לוי: אבל הכול – באמת, אתה לא רוצה שאני אדבר על הביקורת שעשו – 560 מיליון שקל עם 120 מיליון.

יעקב מרגי: מחקתם את החיוך.

יעקב מרגי: בתוך חצי שנה מחקתם את החיוך לאנשים.

זהבה גלאון: כן, אדוני ראש הממשלה.

זהבה גלאון: כן, אדוני ראש הממשלה.

זהבה גלאון: מה שתגיד, אדוני ראש הממשלה.

מיקי לוי: תמצאי משהו אחד טוב.

מיקי לוי: אחד.

מיקי לוי: אחד.

מיקי לוי: אחד.

זהבה גלאון: זה לא היה טוב עד עכשיו?

באסל גטאס: – – –

מיקי לוי: האופוזיציה, אדוני היושב-ראש, מתנגדת בצורה אוטומטית לכל הצעה – –

באסל גטאס: תיתן דוגמאות.

מיקי לוי: – – ובקשה ולכל סעיף שאנחנו מעלים.

מיקי לוי: אפילו, אדוני היושב-ראש, לסעיפים שהיא עצמה צידדה בהם, והכול רק לשם אמירת ה"לא" הקדוש.

מיקי לוי: לפני שבועיים, כשהכריז שר האוצר על הקמת ועדת ששינסקי 2, תקפה אותו יושבת-ראש האופוזיציה – וחבל לי שאף אחד מסיעת העבודה לא כאן – תקפה אותו יושבת-ראש האופוזיציה על עצם הקמת הוועדה.

מיקי לוי: 65 שנה לא עשו שום דבר עם המשאבים, והיא תוקפת אותו על עצם הקמת הוועדה לבחינת משאבי הטבע של מדינת ישראל, חלוקתם בצורה שווה וקבלת התמלוגים עבור מדינת ישראל, כפי שצריך.

מיקי לוי: אף-על-פי שבעבר היא כבר תמכה בהקמתה, ובצורך לשנות את התמלוגים המגוחכים שהמדינה מקבלת ממשאבי הטבע של כולנו.

מיקי לוי: אבל 65 שנה, גם כשאתם ישבתם, חברי, בממשלות ישראל, לא עשיתם בעניין הזה שום דבר.

מיקי לוי: שום דבר.

מיקי לוי: בשבוע שעבר שמעתי אמירת "לא" מיידית על מינוי הנגיד פרנקל, אף שמדובר באישיות מהשורה הראשונה של הכלכלנים בישראל, אדם שכבר היה נגיד, צבר ניסיון חשוב, בין-לאומי, שאנחנו זקוקים לו במים סוערים בימים אלה.

מיקי לוי: ובימים האחרונים האופוזיציה אפילו אומרת "לא" בוועדת הכספים להעלאת מס החברות ב-1.5%, אחרי שצידדה בכך, ומשתמשת בתירוצים שונים ומשונים כדי להצדיק – –

זהבה גלאון: – – – מס חברות.

זהבה גלאון: אף פעם לא תמכנו בהעלאת מס חברות.

זהבה גלאון: תדייק.

מיקי לוי: – – את העמדה המפותלת שלה.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת מן האופוזיציה דווקא – –

זהבה גלאון: – – –

מיקי לוי: – – זה בסדר לתקוף את הממשלה, זהבה – סליחה, חברת הכנסת גלאון.

זהבה גלאון: איזה – – – נשארו?

מיקי לוי: נכון, לא נשאר לך כלום מהאופוזיציה מלבד לתקוף, וזה בסדר – –

זהבה גלאון: מה אני אעשה, לפחות נשאר – – –

מיקי לוי: – – וזה דמוקרטי.

מיקי לוי: בשביל זה הבית הזה ישנו.

יעקב ליצמן: אנחנו לפחות לא הורסים, אתה הורס.

מיקי לוי: אני ראיתי אתכם, חבר הכנסת ליצמן – – –

קריאה: זה לא הוא, זה לא הוא – – –

מיקי לוי: גם אותך ראיתי.

יעקב ליצמן: אני דווקא הצלחתי.

מיקי לוי: אני לא בטוח עכשיו.

יעקב ליצמן: דווקא הצלחתי.

זהבה גלאון: נכון, הוא הצליח.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת מן האופוזיציה, זה בסדר לתקוף את הממשלה, את שר האוצר, אותי כסגנו.

מיקי לוי: האמת היא שכבר – האמת שהתרגלתי, התרגלתי.

זהבה גלאון: – – –

נסים זאב: אתה לא יכול בלי שיתקפו אותך.

מיקי לוי: תודה, חבר הכנסת נסים.

מיקי לוי: תודה.

זהבה גלאון: אותך אף פעם לא תקפנו.

קריאה: זה יפה – – –

קריאות: – – –

מיקי לוי: אבל, אבל – – –

קריאה: אתה לא יכול בלי שנתקוף.

מיקי לוי: אבל אתה לא מקשיב.

מיקי לוי: אני אומר, אבל גם כשתוקפים, אני באמת מצפה לאינטגריטי.

מיקי לוי: זה לא הוגן לצאת נגד מהלכים שעושה שר האוצר אם אתם תומכים בהם והטפתם להם קודם בעצמכם, רק בשם העמדה האופוזיציונית.

מיקי לוי: אנחנו, אגב, להבדיל מכם, העברנו בחודשים האחרונים כמה חוקים של חברים מהאופוזיציה – שרי יש עתיד, חברי מפלגת יש עתיד, הרימו את היד כשראינו שהחוקים ראויים, באים לטובת מדינת ישראל, עם ישראל.

באסל גטאס: אל תהיה דמוקרטי, אתה שותף לעניין.

מיקי לוי: תודו – תן לסיים.

באסל גטאס: – – –

מיקי לוי: תודו שזה לא היה נהוג בעבר.

מיקי לוי: חברת הכנסת גלאון, תודי בכך.

זהבה גלאון: – – – בשבילך.

מיקי לוי: אני חושב שזה לא ראוי, אבל אתם, מובן שזו זכות

מיקי לוי: כם להמשיך ולתקוף, ממש כפי שלא ראוי לזעוק על שיעורי העוני בישראל ולהאשים בהם את שר האוצר כשאתם הייתם אחראים למצב ויצרתם את העוני הזה במו-ידיכם – –

מיכל רוזין: מי זה "אתם"?

יעקב ליצמן: – – – בוועדת הפנים – – – בארבע שנים – – –

מיקי לוי: – – במשך 30 שנה שהייתם – – –

יעקב ליצמן: – – –

מיקי לוי: אתם יכולים להתרגז, זה בסדר, אני מבין שהאמת מאוד מאוד מאוד מרגיזה.

יעקב ליצמן: – – – בנס והנס – – –

מיכל רוזין: מי זה "אתם"?

מיקי לוי: אתם, שהייתם שותפים – אתם, שהייתם שותפים למרבית ממשלות ישראל, אתם לא עשיתם דבר כדי לפתור את הבעיה – –

יעקב ליצמן: ארבע שנים היה לכם – – – מיליארד ו-200 מיליון – – –

מיקי לוי: – – אתם הנצחתם אותה.

יעקב ליצמן: – – –

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, אני עומד פה כהרגלי בקודש כל שבוע וסופג את הביקורת, אבל אני חושב – – –

זהבה גלאון: – – –

מיקי לוי: – – – אבל אני חושב שההתנגדות המיידית הזאת, חברת הכנסת גלאון, לכל הצעה היא מגוחכת והופכת את כל המאבק שלכם בתקציב המדינה ללא-רציני.

יעקב ליצמן: – – –

מיקי לוי: ויש גם דוגמאות כאלה, בלי סוף.

מיקי לוי: כל הזמן אתם תוקפים אותנו על כך שאיננו מציגים חלופות ראויות לטעמכם, אבל כשמציגים חלופות ראויות אתם נעלמים, בעי"ן ובאל"ף.

מיקי לוי: רק היום היה דיון בוועדת הכספים על העברת כספי האפוטרופוס הכללי לתקציב המדינה.

מיקי לוי: מדובר במאות-אלפי שקלים שניתן להוסיף לתקציב המדינה עד שיימצאו הבעלים או היורשים של הכספים – –

יעקב ליצמן: – – –

מיקי לוי: – – והפלא ופלא – –

יעקב ליצמן: – – –

מיקי לוי: – – והפלא ופלא – –

יעקב ליצמן: אתה לא מבין מה שאמרת – – –

מיקי לוי: – – לא ראיתי היום בדיון – –

יעקב ליצמן: – – –

מיקי לוי: אתה רואה, האמת מרגיזה.

מיקי לוי: – – את נציגי העבודה ומרצ; לא הייתם היום בדיון.

נסים זאב: רצו לעשות לכם חיים יותר קלים.

נסים זאב: תגיד תודה.

מיקי לוי: סליחה, אני מתנצל – לא ראיתי את נציגי העבודה ומרצ שיודעים כל כך יפה לצעוק.

מיקי לוי: ליצמן, הפעם אני נותן לך ציון לשבח: אתה וחבר הכנסת איציק כהן כן הייתם שם.

יעקב ליצמן: אני אומר לך – – – אתה לא – – – להשתמש בהם.

יעקב מרגי: אבל הם לא הצליחו למנוע – – –

יעקב ליצמן: – – – אתה משתמש בהם.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, במקרה הזה לצביעות אין קול, היא מאוד שקטה.

מיקי לוי: אחרי כל זה, לסיום, חברי חברי הכנסת, אני רוצה להתייחס לדברים טובים – ואני גם מבקש מחברי מש"ס שיעבירו את הערכתי הלאה – לפרויקט המסלקה הפנסיונית שהשקנו אתמול במשרד האוצר.

מיקי לוי: מדובר במערכת שתאפשר בעתיד לכל אזרח בישראל לדעת היכן נמצאים כספי החסכונות שלו, ותאפשר לו לקבל את הייעוץ הטוב ביותר איך לנהל את החסכונות שלו בצורה הרווחית והנכונה ביותר עם שליטה מלאה, אם המעביד שלו שילם לו את הפנסיה או לא.

מיקי לוי: מדובר במהפכה צרכנית של ממש.

מיקי לוי: אני רוצה לנצל את ההזדמנות ולברך את אגף שוק ההון באוצר ואת פרופסור עודד שריג, הממונה על האגף, שהוביל את הפרויקט.

מיקי לוי: מגיעים לו ולאגף כולו כל הכבוד וההערכה על המקצועיות, על העקשנות ועל החזון שהפכו אתמול את מדינת ישראל למדינה הראשונה בעולם שיש בידיה מערכת מקיפה וכוללת שכזאת.

מיקי לוי: המערכת תיתן מענה בזמן אמת ותחבר את כל הגופים המוסדיים, יועצי הפנסיה וסוכני הביטוח, ותאפשר להם לדבר באותה שפה למען האזרח החוסך.

מיקי לוי: חברי הכנסת מש"ס, תשומת לבכם בבקשה: זאת גם ההזדמנות לחזור ולומר מילה טובה לסגן שר האוצר הקודם חבר הכנסת איציק כהן שדחף ועזר לקדם את הפרויקט שהחל אי-שם ב-2005, ותחת ניהולו תפס תאוצה – מגיעים לו כל השבחים על כך.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חשוב להבין שהנגישות המיידית של המידע באמצעות המסלקה הפנסיונית תביא לשקיפות, לתחרות ולהורדת מחירים משמעותית בניהול הכספים ולייעול התהליך כולו.

מיקי לוי: אני רוצה להבטיח לכם שהממשלה הנוכחית תמשיך לקדם רפורמות ופרויקטים שיובילו לשקיפות, לתחרות ולהורדת מחירים בתחומים נוספים.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, אבקש לדחות את הצעות האי-אמון בממשלה.

מיקי לוי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מיקי לוי, סגן שר האוצר.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצעת אי-אמון נוספת, מטעם סיעת ש"ס: אטימות הממשלה נוכח זעקת הרבנים על הקיצוצים הדרקוניים בתקציבי הישיבות הציוניות והגרעינים התורניים בפריפריה.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת אריה דרעי.

יולי יואל אדלשטיין: ינמק את ההצעה חבר הכנסת יעקב מרגי.

יולי יואל אדלשטיין: המשיב הוא שר החינוך חבר הכנסת שי פירון.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי כבוד השר שטייניץ, אנמק את הצעת האי-אמון שהוגשה על-ידי סיעת ש"ס ושכותרתה: אטימות הממשלה נוכח זעקת הרבנים על הקיצוצים הדרקוניים בתקציבי הישיבות הציוניות והגרעינים התורניים בפריפריה.

יעקב מרגי: אתם לבטח תרימו גבה – למה אני זועק את צעקת ישיבות ההסדר.

יעקב מרגי: יש לכך כמה סיבות.

יעקב מרגי: הראשונה – אם אזעק את זעקת הישיבות החרדיות זה יגרום לחלקכם נחת, ואין לי כוונה להסב לכם נחת, מסיבה זו.

יעקב מרגי: השנייה – הרי ידוע שבממשלה הזאת, בקואליציה המוזרה הזאת, יושבות שלא ביושר מפלגות שהבטיחו משהו לבוחר ועושות בדיוק להפך.

יעקב מרגי: דרך אגב, אם היינו במצרים – שומעת, זהבה?

יעקב מרגי: אם היינו היום במצרים, או אם הייתה לנו כיכר תחריר, היו יוצאים רבבות להפיל את הממשלה הזאת על בגידה בבוחריה.

יעקב מרגי: הבטיחו משהו – עשו משהו אחר.

יעקב מרגי: התוכנית הכלכלית הזאת היא מעשה בגידה ומעשה לא דמוקרטי.

יעקב מרגי: הסיבה השלישית – הרי הבית היהודי חברה בקואליציה הזאת ואין באפשרותה להגיש אי-אמון בממשלה, אז אני עושה זאת בשמם ובשם ציבור בוחריהם.

יעקב מרגי: אולי הם לא זועקים, ואני סתם מנסה ליצור מהומה על לא מאומה?

יעקב מרגי: אז לידיעתכם, לפני כמה ימים איגוד ישיבות ההסדר הוציא מכתב בהול שבו הוא מפציר בשרי וחברי הבית היהודי שלא יקצצו בתקציבי עולם הישיבות.

יעקב מרגי: ציטוט מדברי איתן עוזרי, מנכ"ל איגוד ישיבות ההסדר: "מציאות זאת מתרחשת כשלציונות הדתית יש 12 חברי כנסת והיא שותפה בכירה בהנהגת המדינה".

יעקב מרגי: ומוסיף מנכ"ל איגוד ישיבות ההסדר כי "איננו יכולים להרשות לעצמנו את הפגיעה העצומה בעולם התורה בכלל ואת קריסתו הכלכלית של מפעל ישיבות ההסדר".

יעקב מרגי: נוכח הקיצוצים ערך איגוד ישיבות ההסדר כנס חירום שבו דנו מנהלי הישיבות על הדרך שבה ניתן יהיה להתמודד עם הגזירות הכלכליות שמאיימות על עולם הישיבות.

יעקב מרגי: לטענת איגוד ישיבות ההסדר, כבר עתה יש ישיבות רבות שאינן מצליחות לשלם לספקים ומשכורות באופן שוטף.

יעקב מרגי: שר הכלכלה נפתלי בנט התארח בכנס והביע את הזדהותו עם החששות, אך הוא ציין כי הציונות הדתית היום נמצאת בהנהגת המדינה, ועל כן מוטלת עליה האחריות לראות את התמונה של כלל הצרכים של החברה הישראלית.

יעקב מרגי: אני ממש מתפעל ומתפעם נוכח הראייה הממלכתית לכאורה של שר הכלכלה – ממש ראוי לציון, לכאורה.

יעקב מרגי: אך רק לכאורה, ומייד אסביר.

יעקב מרגי: אל תדאגו: תקציבי ישיבות ההסדר לא יקוצצו.

יעקב מרגי: וגם אם יקוצצו, זה יהיה למראית עין.

יעקב מרגי: הם ימצאו את הדרך להשלים את החסר.

יעקב מרגי: הרי יש ברית בין שני האחים.

יעקב מרגי: זוכרים את ה"א-חי" ו"א-חי" – סלחו לי על השימוש במילה הלא-פרלמנטרית.

יעקב מרגי: יש ברית בין שני אחים איך לדפוק את האח השלישי.

יעקב מרגי: הרי הם יעשו הכול שהחרדים יקוצצו, כי אז זאת תהיה גאוותם.

יעקב מרגי: הם ימצאו דרך איך להשלים את החסר מתקציבים אחרים, וגם אם זה בדרך של תקצוב ותמיכה כפולה, שדרך אגב אסורה על כולם, חוץ מעל מגזר אחד, אותו מגזר שיש לו הרבה בוגרים גם במשרד המשפטים וגם במסדרונות האוצר והחשב הכללי.

יעקב מרגי: ושלא תבינו – אני בעד שתקציבי ישיבות ההסדר לא יקוצצו, לכן אני גם מביע אי-אמון בממשלה על הקיצוץ.

יעקב מרגי: יש פתגם שאומר, אדוני היושב-ראש – אומנם אני מכיר אותו בערבית, אבל אתרגם אותו מילה במילה לעברית: לא תכיר בערך אמך עד שתבוא אשת אביך.

טלב אבו עראר: תגיד את זה בערבית.

יעקב מרגי: אם היה מותר לי לומר בערבית מוגרבית פה, על הדוכן – – –

עפו אגבאריה: זה שפה רשמית.

יעקב מרגי: מוגרבית – מה אומר היושב-ראש?

יעקב מרגי: מותר.

יעקב מרגי: מא תעארף ב-חק אומך, חתא תזיך מראת בוק.

יעקב מרגי: התרגום הוא: לא תכיר בערך אמך עד שתבוא אשת אביך.

יעקב מרגי: לאורך שלושת העשורים האחרונים, מאז הוקמה ש"ס, ש"ס הייתה שותפה קואליציונית כמעט – ברוב ממשלות ישראל.

יעקב מרגי: נכון, מיקי?

יעקב מרגי: אתה חוזר על זה כל יום שני.

יעקב מרגי: בתקופות אלו המפד"ל, בכל גרסותיה – אתה יודע, יש לה כמה גרסאות: מפד"ל ישנה, מפד"ל חדשה, הבית היהודי – לא תמיד הייתה שותפה קואליציונית, ומוסדות הציונות הדתית פרחו ושגשגו, על ישיבותיהם, יישוביהם ועריהם, וגרעיניהם, ותמיכותיהם הכפולות.

יעקב מרגי: לא הייתה הווה אמינא למאן-דהוא לפגוע בתקציבי הציונות הדתית.

יעקב מרגי: ההפך הוא הנכון: ידעו מנהיגיהם, רבניהם וראשי יישוביהם שיש להם אחות בבית המלך, כתף חמה בבית המלך.

יעקב מרגי: לצערי כי רב, איני יכול לומר היום: אח לנו בבית המלך; גם אם אשמע את המילה "אחי" עוד 30 ו-40 פעם, אין לנו אח בבית המלך.

יעקב מרגי: איננו יכולים לחשות על הפגיעה בעולם התורה והישיבות.

יעקב מרגי: גם כשזה פוגע בישיבות ומוסדות הציונות הדתית, אני מוחה.

יעקב מרגי: עצה לי לראשי הציונות הדתית – עצה לי: תסתכלו היטב במראה, עשו חשבון נפש אמיתי עם עצמכם.

יעקב מרגי: תגיעו למסקנה אחת במהרה: הברית הזאת אסורה, והממשלה הזאת לא ראויה לאמון.

יעקב מרגי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יעקב מרגי.

יולי יואל אדלשטיין: ישיב שר החינוך חבר הכנסת שי פירון.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

שי פירון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, קודם כול אני מאוד מודה לחבר הכנסת מרגי על דבריו בעניין הצורך להימנע מביזוים של רבנים, ואני מצפה שהוא יגנה רבנים שמבזים רבנים אחרים ומכנים אותם בשמות, "רשע" וכגון זה.

שי פירון: היה מצופה שבאמת תגנה רבנים שנוהגים בשפה פסולה כלפי רבנים אחרים, במיוחד אם הם מועמדים למשרות רמות.

שי פירון: לכן אני ממש אשמח אם הפוסל יתחיל במומו, בקהילתו, ובאמת יגנה את כל אותם רבנים – – –

יעקב מרגי: עכשיו הודית שלא פסלתי.

יעקב מרגי: עכשיו אתה – – –

שי פירון: אמרתי, אמרתי, אני מקווה שאתה תדע לומר את הדברים האלה כלפי רבניך, שנוהגים בשפה פסולה בתכליתה כלפי אנשים אחרים.

שי פירון: הדבר השני שאני רוצה לומר – – –

נסים זאב: הרבנים שלנו הם – – – הם גדולי ישראל.

יעקב מרגי: לא, הוא בעד שנדבר סרה.

נסים זאב: קצת, באמת, יותר בצניעות ובכבוד.

שי פירון: חבר הכנסת זאב, אם לא היית מגיב עכשיו הייתי תמה.

נסים זאב: אני לא אוהב להשאיר אותך – – –

שי פירון: חבר הכנסת זאב, אני אומר לך, אם תמשיך לא להגיב אני אהיה עוד יותר תמה.

שי פירון: רק תן לי לפחות – בוא נעשה את זה בתיאום.

שי פירון: תן לי לומר לך את מה שחשוב שתשמע, כי יש לי כמה משפטים לומר לך, ואחרי שאומר לך אותם אני אשמח מאוד אם תגיב.

שי פירון: אבל רק אל תפריע לי באמצע, ואני לא אפריע לך לצעוק; זה יהיה תפקידו של היושב-ראש.

שי פירון: אז קודם כול, מיקי, אני לא רוצה שקולך לא יישמע ברמה.

שי פירון: אני רוצה לומר: 30 שנה – זה נכון, מה לעשות – הייתם בממשלות ישראל, והייתה לכם אפשרות לקבע תקציבים בבסיס התקציב, באופן מסודר, אבל אתם הייתם אלה שהמציאו את השיטה שראוי ונכון שזה יהיה תלוי במניפולציה פוליטית כזאת או אחרת, להשאיר את הכוח בידיהם – – –

יעקב מרגי: – – – תקציב – – –

שי פירון: – – – להשאיר את הכוח בידיהם של הפוליטיקאים.

שי פירון: אתם אלה שמנעתם את היכולת לעגן את הדברים בשפה ברורה וקבועה.

שי פירון: אתם אלה שנהניתם להשתמש בעובדה שבסופו של דבר צריכים לעלות אל האח אשר בבית המלך ולהפיל לפניו תחינה שישתדל וימצא דרך להעביר שקל מפה ושקל משם.

שי פירון: אתם המצאתם את שיטת הגמ"חים וקיבוץ הנדבות שהייתה נהוגה בבית הזה ב-30 השנים האחרונות.

שי פירון: ועכשיו, כשבאים ועושים סדר, ורוצים לארגן את הדברים בצורה מוסדרת – אז נכון שזה כואב, ונכון שזה לא נוח, אבל לא אתם שתוכלו לשוחח על הדברים האלה.

שי פירון: הדבר השני הוא הבשורה העצומה – באמת בשורה עצומה – שהתרחשה כאן היום במליאה, וזאת העובדה שסוף-כל-סוף לציונות הדתית יש נציג; יש מישהו שדואג לה ובאמת רוצה להביא ברמה את דבריה, ובעיקר הוא זועק בשל העובדה שהכסף נעלם – כסף שמיועד לישיבות, כסף שמיועד לתלמידים שאמורים ללמוד תורה; הכסף הזה נעלם.

שי פירון: ועכשיו אנחנו רוצים לזעוק כנגד הכסף שנעלם.

שי פירון: אז אני רוצה להגיד לכם – שמעתי לפני שבוע את הנאום הנרגש של יושב-ראש סיעתך, חבר הכנסת אריה דרעי, שדיבר על חצי ביצה: חסרה חצי ביצה, נעלמה חצי ביצה, אכלו אותה.

שי פירון: אז אני רוצה לספר לכם לאן נעלמה חצי ביצה.

שי פירון: איך אני אספר לכם?

שי פירון: אני אעשה פעולה מאוד פשוטה: אני אלך לדוח החשכ"ל – החשבת הכללית של משרד האוצר – שפרסמה בימים אלה נתונים, לאן נעלם הכסף שהוקצה לרשת "מעיין החינוך התורני" של ש"ס; מי השתמש בכסף.

שי פירון: אני אספר לכם לאן נעלם הכסף.

שי פירון: בוא נקרא כמה דברים.

שי פירון: סעיף 352 לדוח החשכ"ל: 1,604 עובדים ועובדות הם בני-זוג שהועסקו ברשת; מרביתם עובדי הוראה.

שי פירון: ואני מצטט: "היקף התופעה והשתרשותה ברשת מצביע על כך" – שימו לב לאן נעלם הכסף – "שהרשת משמשת כלשכת תעסוקה שבמסגרתה מועסקים על-ידיה קרובי משפחה"; סוף ציטוט מדוח החשכ"ל, שיצא לפני כשבועיים.

שי פירון: לכאן הולך הכסף – ללשכת תעסוקה מפלגתית; אח לי בבית המלך, שידאג לחלק את המשרות באופן מסודר, כדי שחלילה וחס איש מקרובי משפחתי לא ייוותר ללא עבודה.

שי פירון: והנה, אחרי שמבקר המדינה מתריע על התופעה החמורה, מתרחשת תופעה מדהימה: יש צמצום ניכר, ורק 400 זוגות – רק 400 קרובי משפחה – עובדים ברשת בשעה זו.

שי פירון: בסעיף 353 כותבת החשכ"לית בדוח שלה – הכותרת היא "ביצוע תשלומי שכר לעובדים פיקטיביים", ולהלן הציטוט: "במהלך ביצוע הביקורת, וכפי שהובא להלן, אותרו והובאו לידיעת הביקורת מספר מקרים שבהם בוצעו תשלומי שכר לעובדים פיקטיביים".

שי פירון: אבל פה, חברים, אני רוצה להדהים אתכם, כי יש פה משהו שלא שמעתם מעודכם: על-פי החשד, הפליאה חשבת הרשת לשלם שכר לבעלה, שבאותו זמן היה לו בכלל בית-קפה.

שי פירון: אז אתם שואלים איפה הכסף, נכון?

שי פירון: ולמה צריך לצמצם את התשלום?

שי פירון: אבל אני רוצה להגיע לסעיף האחרון.

שי פירון: פה, בעיני, עברנו את הגבול.

שי פירון: הנה חצי הביצה החסר, הנה הדבר שבאמת, בעיני, הוא השחתה מוסרית ממדרגה ראשונה.

שי פירון: וכך כתוב בסעיף 3321: ניוד שעות מתי"א בין המוסדות.

שי פירון: שעות מתי"א – למי שלא יודע – הן שעות חינוך מיוחד.

שי פירון: תראו מה קרה: רשת "מעיין החינוך התורני" קיבלה שעות.

שי פירון: למי היא קיבלה את השעות האלה?

שי פירון: לילדים עם אוטיזם, לילדים עם תסמונת דאון, לילדים עם בעיות קשב וריכוז.

שי פירון: ואותם רחמנים בני רחמנים, ששבוע אחרי שבוע נעמדים כאן וזועקים את זעקתם של המסכנים, מה עשו בדברים האלה?

שי פירון: ניידו את השעות.

שי פירון: ושימו לב לציטוט: "ניודן של שעות אלו מהווה שימוש לא נאות במשאבים המוקצים, תוך פגיעה חמורה בזכויותיהם של הזכאים להן".

שי פירון: חברי לסיעת ש"ס, אין לכם בושה?

שי פירון: אתם לוקחים כסף של ילדים אוטיסטים, אתם לוקחים כסף של ילדים עם תסמונת דאון, ואחרי זה אתם עומדים כאן על הפודיום ואתם מדברים על קיצוץ?

שי פירון: אתם משלמים ל-1,600 זוגות נשואים בתוך הרשת, אתם מעבירים כספים מבית-ספר לבית-ספר, אתם מייצרים מצב שבו חשבת הרשת משלמת משכורת לבעלה שלא עובד, ואתם רוצים לעמוד כאן ולהטיף לממשלה שלנו על כך שהיא מקצצת בתקציבים שמיועדים למקורבים?

שי פירון: אני מציע לדחות את ההצעה על הסף.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר החינוך חבר הכנסת שי פירון.

יעקב מרגי: אני דיברתי על הציונות הדתית – – –

נסים זאב: אני אארגן לך לזה את המספר שלי, אני אגיד לך מה לדבר.

יולי יואל אדלשטיין: ההצעה הבאה היא של סיעות חד"ש, רע"ם-תע"ל-מד"ע ובל"ד: הממשלה מקדמת חקיקה גזענית ואנטי-דמוקרטית ופוגעת בשכבות החלשות באופן מערכתי.

יולי יואל אדלשטיין: ינמק את ההצעה חבר הכנסת עפו אגבאריה.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת מוחמד ברכה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

עפו אגבאריה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בדרך כלל תמיד פונים מהקואליציה לחברי הכנסת הערבים – למה אתם לא מדברים על הבעיות היומיומיות של האוכלוסייה ששלחה אתכם, או של הבוחרים שלכם?

עפו אגבאריה: וכשאנחנו מדברים על הדברים האלה אף אחד אפילו לא רוצה לשים לב לזה.

עפו אגבאריה: אנחנו מדברים על החקיקה הגזענית – אני לא אספור כאן את כל החוקים שחוקקו בקדנציה הקודמת של הממשלה הזאת ומה שהולכים לחוקק היום.

עפו אגבאריה: אני אדבר על דבר אחד שבאמת מאוד מאוד כואב גם לנו וגם לבוחרים ששלחו אותנו לכאן כדי להגן על הזכויות שלהם, וזה עניין ההריסות במגזר הערבי, הריסות הבתים.

עפו אגבאריה: רק בשבוע שעבר נהרס בית בוואדי-ערה; הבית הזה קיים משנת 1967, 46 שנה.

עפו אגבאריה: במשך 46 שנה הבן-אדם לא היה יכול להשיג רישיון, וזה אדמה פרטית שלו, עם טאבו.

עפו אגבאריה: הוא לא היה צריך להוכיח שזה אדמת מדינה או אדמה שלו, אף-על-פי שכמה פעמים נשפט, וישב בבית-המשפט, ולא הצליח לקבל את הרישיון.

עפו אגבאריה: בשנת 1967, כאשר נבנה הבית הזה, כביש ואדי-עארה היה צר, היה קטן, ובזמן האחרון, בשנים האחרונות, הוא הורחב.

עפו אגבאריה: הבית היה רחוק מאוד מהכביש.

עפו אגבאריה: אז יש תוכנית, הולכים לעשות מסילת רכבת, אומרים.

עפו אגבאריה: אני שומע על זה כבר 30 שנה.

עפו אגבאריה: והבן-אדם אמר להם: אני מוכן; כשתתחילו לעשות את מסילת הרכבת תהרסו את הבית.

עפו אגבאריה: אני כבר אהיה זקן בין כך ובין כך, אולי אני אהיה כבר מת.

עפו אגבאריה: אז גם זה לא עזר.

עפו אגבאריה: אבל אני, לשם המחשה, אני רק רוצה להשוות: אם אתם זוכרים, היה גנרל מהולל שהיה צריך להיות המפקד העליון של צה"ל, גלנט, שפלש לאדמות מדינה, והייתה שערורייה גדולה.

עפו אגבאריה: אז כולם – גם הממשלה עזרה לו לצאת מהעניינים האלה ולא הרסו לו את הבית.

עפו אגבאריה: נכון שהוא לא קודם, לא נהיה מפקד הצבא, אבל לא הרסו לו את הבית.

עפו אגבאריה: אז מדוע לאנשים האלה, לרופא, לזקן שכבר המון שנים – הורסים את הבתים בצורה כזו ברוטלית?

ראובן ריבלין: אצל גלנט הייתה בעיה אחרת.

ראובן ריבלין: הוא לא היה – – –

עפו אגבאריה: הוא פלש.

עפו אגבאריה: זה מה שהיה בעיתונות – –

ראובן ריבלין: – – –

עפו אגבאריה: – – הוא פלש לאדמות מדינה, והאנשים האלה לא פלשו לאדמות מדינה.

עפו אגבאריה: האם זה לא גזעני?

עפו אגבאריה: האם באמת יש שוויון בין הטיפול באוכלוסייה הזאת לבין הטיפול באוכלוסייה הזאת?

עפו אגבאריה: האם אנחנו לא יכולים לזעוק על האי-שוויון הזה?

עפו אגבאריה: האם זה לא גזענות?

עפו אגבאריה: אותו דבר מה שהולך להיות עם האוכלוסייה הערבית בנגב, גם כן אותו הדבר.

עפו אגבאריה: הולכים להוציא 40,000 אנשים מהבתים שלהם, לעקור אותם מהבתים שלהם, וזה בשם יפה של "הסדרת התיישבות".

עפו אגבאריה: אני לא חושב שאם היו עושים את זה למישהו יהודי בגרמניה, או בצרפת, או באיטליה, או בכל מקום אחר שעכשיו קונים בו הרבה הרבה מאוד נדל"ן בגלל סיבה, לא חשוב, חקלאית, אדמה חקלאית, איזה יישוב, אני לא חושב שהייתם עוברים על זה לסדר-היום בצורה שכולם מברכים ומהללים את התוכנית הזאת.

עפו אגבאריה: לכן אני חושב שיש מקום לאנשים שיחשבו קצת, האם באמת אנחנו הולכים לעשות איזשהו דיאלוג של כבוד הדדי עם השכנים שלנו, עם העם – אנחנו בסופו של דבר חייבים לחיות פה, בישראל, במזרח התיכון, לא באירופה ולא באמריקה, אלא אם כן מישהו חושב אחרת.

עפו אגבאריה: הולכים עכשיו לעשות גם – להביא היום את חוק ויסקונסין, החוק שנדחה בכנסת שעברה.

עפו אגבאריה: אז מה שיוצא מהדלת מכניסים אותו מהחלון.

עפו אגבאריה: שוב, את מי זה משרת?

עפו אגבאריה: לא את האוכלוסייה החלשה, לא במגזר היהודי וגם לא במגזר הערבי, ובמיוחד לא במגזר הערבי, ומדוע?

עפו אגבאריה: כי החוק הזה בא כאילו לערב את כל האנשים, להתחיל לעבוד, או לתת להם אפשרות שהם יעבדו.

עפו אגבאריה: כדי שהאנשים שלא עובדים במגזר הערבי יעבדו, הם צריכים מקומות עבודה.

עפו אגבאריה: אז לא, לאקדמאים הערבים אין מקומות עבודה; לאקדמאיות הערביות אין מקומות עבודה.

עפו אגבאריה: אבל לא כל האנשים הם אקדמאים, יש גם עובדים פשוטים, ו-90% מהעובדים הערבים נוסעים יותר מ-70-60 ק"מ כדי לעבוד, וזה בעיקר עובדי בניין או עובדי חקלאות, או עובדי שירותים כמו מסעדות ודברים כאלה.

עפו אגבאריה: אבל השאר, שלא יכולים לצאת, איפה הם יכולים לעבוד?

עפו אגבאריה: האם באמת יש להם אזורי תעשייה שהממשלה קידמה כדי לתת אפשרות לאנשים האלה להתחיל לעבוד, או שמא גם הנשים, עם כל המורכבות של העניין, גם כן – להביא אותן לעבוד במקומות מרוחקים כאלה?

עפו אגבאריה: האם זה סביר?

עפו אגבאריה: האם יש פתרונות לאנשים האלה, שאתה רוצה להוציא אותם מהבתים ללכת לעבוד – למשפחות שלהם?

עפו אגבאריה: לילדים שלהם?

עפו אגבאריה: הן יוצאות, העובדות, ויש חלק שיוצאות מ-05:00, והילדים יוצאים רק ב-07:00 לבית-הספר.

עפו אגבאריה: מי מביא אותם לבית-הספר?

עפו אגבאריה: אחר כך הן חוזרות ב-18:00, 19:00, גם כן בגלל המרחק.

עפו אגבאריה: מי יטפל בילדים שלהן?

עפו אגבאריה: אז באמת, האם זה לא חקיקה שהולכת לפגוע בשכבות החלשות?

עפו אגבאריה: ובעיקר, השכבה הכי חלשה זאת השכבה של האוכלוסייה הערבית במדינה הזאת.

עפו אגבאריה: אז כל החוקים האלה מתנקזים למקום אחד, ובסופו של דבר יש גם חוק שגם הולך לעלות השבוע, חוק העלאת אחוז החסימה, או המשילות.

עפו אגבאריה: מה זאת אומרת?

עפו אגבאריה: מה הם רוצים מהדבר הזה?

עפו אגבאריה: ויש חלק שהתבטאו באופן פומבי: אנחנו יודעים שזה יכול לפגוע באוכלוסייה הערבית, אז שלא יהיה ייצוג של האוכלוסייה הערבית בכנסת; וככה התבטאו האנשים פה.

עפו אגבאריה: אז אם זה ככה, למה לא ללכת ישר, ולעשות שמיניות באוויר כאילו אנחנו הולכים לעשות?

עפו אגבאריה: בואו תגידו שיש לחוקק שאסור שיהיה ייצוג לאוכלוסייה הערבית.

עפו אגבאריה: זהו.

ראובן ריבלין: החוק יביא תוספת ארבעה חברי כנסת ערבים לכנסת.

עפו אגבאריה: זה ספקולציה, זה ספקולציה – –

ראובן ריבלין: זה ספקולציה כי בכל זאת – – –

עפו אגבאריה: – – אבל המטרה של החוק הזה – המטרה של החוק הזה היא לפגוע בראש ובראשונה בכל מיני אוכלוסיות שבאמת סובלות במדינה הזאת, ואם החוק הזה יתקבל הם לא יוכלו להיות מיוצגים.

רונן הופמן: – – –

קריאות: – – –

עפו אגבאריה: וזה לא רק האוכלוסייה הערבית, יש עוד אוכלוסיות שהן גם כן בין האוכלוסיות היותר-סובלות במדינה הזאת.

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים, אדוני.

עפו אגבאריה: לכן, כשאתם הולכים לחוקק חוק כזה, ואתם יודעים שדבר כזה לא ייעשה במדינה שקלטה מכל רחבי תבל אנשים שיש להם תרבות שונה, יש להם צרכים שונים, הם במצב סוציו-אקונומי שונה לגמרי, שהאתיופים והקווקזים והרוסים והעולים החדשים הם לא באותו מצב של האליטה הפולנית שהיא פה כבר מלפני 40 שנה.

עפו אגבאריה: ובדיוק זה אותו דבר, מה שהולך להיות על חשבון האוכלוסייה הערבית.

עפו אגבאריה: לכן, בגלל כל החוקים הגזעניים – לא רק אלה – ומה שלא הזכרתי, הממשלה הזאת אינה רוצה – לא שלום עם האוכלוסייה הערבית ולא שלום עם העם הפלסטיני; הממשלה הזאת פשוט אמרה שלום לשלום.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עפו אגבאריה.

יולי יואל אדלשטיין: סגן השר אופיר אקוניס, המקשר בין הממשלה לכנסת, ישיב על הצעת האי-אמון.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת אגבאריה, אני דווקא מבקש להתחיל בהתייחסות – לא תכננתי את זה, אבל כיוון שהמתנתי כאן לסיום נאומך, שאותו שמעתי מההתחלה עד הסוף – דווקא לסוף של הדברים שלך.

אופיר אקוניס: אני רוצה להבהיר לך בצורה שאיננה משתמעת לשני פנים: הממשלה הזאת רוצה בשלום, הממשלה הזאת רוצה בקיומו של משא-ומתן מדיני.

אופיר אקוניס: הממשלה הזאת קיבלה בברכה את ביקורו של מזכיר המדינה ג'ון קרי.

אופיר אקוניס: הממשלה הזאת לא חושבת שצריך לקיים משא-ומתן על עצם קיומו של המשא-ומתן.

אופיר אקוניס: וזה, פחות או יותר, מה שקורה בשלוש השנים האחרונות, מאז שאבו מאזן והפלסטינים החליטו שהם יוצאים, הם פשוט עוזבים את שולחן המשא-ומתן, ולא מתכוונים לדבר עם ישראל.

אופיר אקוניס: כדי להביא לפתרון של בעיה כלשהי בכל תחומי החיים, ובעיקר בסכסוך הישראלי–פלסטיני, צריך לשבת ולדבר.

אופיר אקוניס: אני לא מכיר דרך אחרת שמגיעים לפתרון דרכה, ואנו גם איננו רוצים – אני גם רוצה להבהיר לך, שישראל אינה רוצה בדרך אחרת.

עפו אגבאריה: אני מכיר דרך אחרת.

עפו אגבאריה: אם אתה רוצה, אני אראה לך.

אופיר אקוניס: אנחנו מציעים את המשא-ומתן – זו הצעתנו.

אופיר אקוניס: אנו מבקשים לקיים אותו, ואנחנו נתקלים בחומה בצורה, הייתי אומר עקבית – אתה יודע מה, אולי עקשנית, אולי אפילו בחלק מהציבורים בארץ ובעולם היא תיראה, העקביות הזאת, נחישות פלסטינית, נחישות פלסטינית שלא לקיים את המשא-ומתן.

אופיר אקוניס: ואנחנו לא מתכוונים לקיים משא-ומתן על קיומו של המשא-ומתן.

אופיר אקוניס: אני וגם הממשלה סבורים שכל – היום, אדוני היושב-ראש, יש לזה מילה יפה בעברית, מחוות.

אופיר אקוניס: בעבר היו מכנים את זה "ג'סטות".

אופיר אקוניס: מה, אנחנו צריכים לעשות ג'סטות לפלסטינים כדי שייכנסו אתנו למשא-ומתן?

אופיר אקוניס: אולי היינו תוך כדי המשא-ומתן מגיעים להבנות, שאגב, אני אומר לך, באופן אישי, לא בטוח שהיו מוצאות חן בעיני.

באסל גטאס: לעצור את הבנייה בהתנחלויות.

אופיר אקוניס: הנה, למשל, ויכוח בינינו.

אופיר אקוניס: אני לא רואה בהתיישבות היהודית ביהודה ושומרון התנחלויות; אני רואה בה רצף של התיישבות של 3,000 שנה.

עפו אגבאריה: איפה תהיה המדינה הפלסטינית?

אופיר אקוניס: חבר הכנסת אגבאריה, אני מוכרח לומר לכם – יש לכם שאלות לגיטימיות, שאלות נבונות, שאלות טובות.

אופיר אקוניס: אתם מעלים כמה סוגיות שהן במחלוקת.

אופיר אקוניס: מהי הדרך לפתור את המחלוקת?

אופיר אקוניס: קיומו של משא-ומתן רציף.

אופיר אקוניס: אגב, ללא מסגרת זמן.

אופיר אקוניס: שמעתי אפילו את ידידינו האמריקנים אומרים: נקציב זמן, אדוני היושב-ראש, לקיומו של המשא-ומתן.

אופיר אקוניס: אני חושב שהסכסוך הישראלי–ערבי, אנחנו עומדים לציין לו פחות או יותר 100 שנה בעוד כמה שנים; תלוי באיזו נקודת זמן אתה מתחיל את קיומו של הסכסוך הזה.

אופיר אקוניס: אני לא חושב שכדאי להקציב זמן; כדאי לשאת ולתת, ובעניין הזה אני חושב שבקואליציה, על קיומו של המשא-ומתן אין מחלוקת – לא בספסלי הליכוד, לא בספסלי הסיעות האחרות.

אופיר אקוניס: רוצים להגיע לפתרון – הבה נשב ונדבר.

אופיר אקוניס: זו מדיניותנו, חבר הכנסת אגבאריה.

אופיר אקוניס: אנחנו עומדים עליה, ואם הפלסטינים יחליטו – – –

באסל גטאס: רק להזכיר לך שאוסלו זה כבר 19 שנה.

אופיר אקוניס: כיוון שאני בא מתנועה שהתנגדה לתפיסה של אוסלו, אני לא יכול להגן כאן על הסכמי אוסלו; אתה בטח תסלח לי, נכון?

אופיר אקוניס: אגב, היה יכול להיות מצב תיאורטי – – –

עפו אגבאריה: הממשלה מחויבת להחלטות של ממשלה קודמת.

עפו אגבאריה: אתם מתנערים.

אופיר אקוניס: אבל לצפות ממני להגן על עצם ההיגיון של הסכמי אוסלו – אנחנו אמרנו גם ב-1996, הזכרתם את 1993, 1994, 1995.

אופיר אקוניס: היה ויכוח מאוד נוקב בבית הזה על קיומם של הסכמי אוסלו.

אופיר אקוניס: הם הוכרעו על חודו של "מיצובישי" אחד, שבו נקנה סגן השר גולדפרב, אם איני טועה.

אופיר אקוניס: כך נוצר הרוב לקיום הסכמי אוסלו, אבל לא נדון בזה.

אופיר אקוניס: אני מניח, גברתי היושבת-ראש, שעוד יהיה בבית הזה דיון נוקב בציון 20 שנה, כפי שאמרתם, להסכמי אוסלו, שנציין אותם בחודש ספטמבר, אבל עד אז חזון למועד.

עיסאווי פריג': אולי תתייחס לחברה הערבית?

אופיר אקוניס: כל קיומנו זה החברה הערבית, אתה יודע, באזור.

אופיר אקוניס: זו הייתה תשובה לחבר הכנסת אגבאריה על קיומו של המשא-ומתן, ובמידה מסוימת גם לחברת הכנסת מיכל רוזין, שהעלתה את הדברים בהצעת סיעת מרצ לאי-אמון.

אופיר אקוניס: גברתי היושבת-ראש, נדמה שבשתי הקדנציות האחרונות בעיקר, הכנסת השמונה-עשרה והכנסת התשע-עשרה, יש חידוש לא מרענן, הייתי אומר, בשיח הציבורי בישראל.

אופיר אקוניס: כל אימת שחבר כנסת מהספסלים הימניים מגיש הצעת חוק – עוד לא הגיע לחוק; חוק הוא רק אחרי הקריאה השנייה והשלישית.

אופיר אקוניס: מניחים הצעת חוק, מייד יש שורת תגובות פבלוביות, קבועות אגב:

אופיר אקוניס: גזעני – אני תמיד כותב לי את זה – לאומני, אנטי-דמוקרטי, והמקצינים יותר אומרים גם: פאשיסטי.

אופיר אקוניס: בלתי-אפשרי לקיים דיון ציבורי ככה.

אופיר אקוניס: זו הזירה לקיים דיון ציבורי.

מוחמד ברכה: כל הערבים יכולים לדבר – – –

אופיר אקוניס: מאה אחוז.

אופיר אקוניס: זו דעתך, אבל אנחנו לא מקבלים את דעתך.

אופיר אקוניס: עכשיו, למשל, הזכרתם את חוק המשילות.

אופיר אקוניס: יש ויכוח גם בתוך הקואליציה על נושא אחוז החסימה.

אופיר אקוניס: אגב, בעיני, אדוני יושב-ראש הכנסת לשעבר, אחוז החסימה, האי-אמון, הסעיפים בחוקי המשילות הם בכלל חוצי מפלגות.

אופיר אקוניס: בתוך המפלגה שלי, מפלגת השלטון הליכוד, יש ויכוח.

אופיר אקוניס: היה לי ויכוח לגיטימי, ויכוח שצריך להתקיים, על מוסד האי-אמון.

אופיר אקוניס: אני חושב שאי-אמון צריך להישאר במתכונתו הנוכחית.

אופיר אקוניס: אמרתי לך את זה ביושר, בהגינות, בשקיפות, חבר הכנסת רותם, בישיבה סיעה.

אופיר אקוניס: יש ויכוח, מקיימים אותו.

אופיר אקוניס: יהיה ויכוח.

אופיר אקוניס: חוק המשילות, חבר הכנסת אגבאריה, אינו בא לחסום את המיעוט הערבי במדינת ישראל, זו לא מטרתו; הוא פשוט, לחזק את המשילות.

אופיר אקוניס: ומי שאמר לך את מה שאמר לך, שכאילו החוק הזה בא להצר את צעדיהן של הסיעות הערביות, אמר דבר שהוא במקרה הטוב לא נכון, ובמקרה הרע איוולת.

אופיר אקוניס: הייתה פה הערה של חבר הכנסת ריבלין.

אופיר אקוניס: תמיד אפשר לעשות איחוד מפלגות, לקיים גוש מפלגות.

אופיר אקוניס: זה קרה לנו.

אופיר אקוניס: המפלגה שממנה אני בא לא הצליחה להגיע לשלטון הרבה שנים, עד שיצרה גוש – לא עכשיו, אגב, דודו, לא בבחירות האלה, מזמן, לפני הרבה שנים – – –

עפו אגבאריה: עכשיו אתם מצטערים על זה.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת מיקי לוי אמר – זה קרה באמצע שנות ה-60.

אופיר אקוניס: הגענו לשלטון, ומאז, ברוך השם, מקבלים את אמון הציבור.

אופיר אקוניס: עכשיו, אותו דבר, אדוני, לגבי החוק.

אופיר אקוניס: נדמה לי שאחת הסיבות להגשת האי-אמון הייתה החוק של יושב-ראש הקואליציה יריב לוין, שזכה לאמון, בעצם לאישורה של ועדת שרים לחקיקה.

אופיר אקוניס: רק אעדכן אותך שלמיטב ידיעתי החוק הזה הוא כרגע בערעור של שרת המשפטים לבני, ועד אשר הערעור לא יובהר ויוכרע במליאת הממשלה, החוק הזה לא יקודם.

אופיר אקוניס: זו עובדה.

אופיר אקוניס: אבל גם הוא אינו מסיבות גזעניות.

אופיר אקוניס: יש לנו פשוט תפיסה שבה אנחנו חושבים שמי שתורם יותר למדינה צריך גם לקבל יותר, וכך עושים חיילות וחיילי צה"ל.

אופיר אקוניס: אגב, חיילות וחיילי צה"ל או המתנדבים בשירות הלאומי אינם חייבים להיות יהודים; זה לא כתוב בשום מקום.

אופיר אקוניס: יכולים וישנם דרוזים וצ'רקסים, ויש מוסלמים ויש נוצרים, חבר הכנסת סוייד, אתה יודע את זה.

אופיר אקוניס: השירות הלאומי – ההתנדבות למען המדינה, בעיני, הטוב ביותר שתבוא באמצעות שירות בצבא, אבל אם לא, אפשר להתנדב לשירות לאומי.

אופיר אקוניס: ולכן מי שתורם יותר זכאי, לתפיסתנו, לקבל יותר.

אופיר אקוניס: יושב פה חבר הכנסת פואד בן-אליעזר, שאני מאוד מעריך את פועלו.

אופיר אקוניס: הוא ישב בממשלתו של יצחק רבין, עליו השלום.

אופיר אקוניס: יצחק רבין הביא ב-1994, בממשלת השלום של אוסלו, את חוק קליטת חיילים משוחררים, שנתן לחיילי צה"ל המשוחררים זכויות עצומות, ואף אחד לא אמר, ובצדק, ועד היום אלפי חיילים פשוט מקבלים.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת כבל, נדמה לי שההצעה הזאת הייתה של חבר הכנסת רענן כהן, אבל תקנו אותי אם אני טועה – ומגיע לו על כך קרדיט גדול, לחבר הכנסת כהן, ולראש הממשלה רבין, ולממשלה הזאת, שבידה האחת עשתה את הסכמי אוסלו, שלהם התנגדנו, חבר הכנסת אגבאריה, אבל ביד השנייה נתנה את חוק חיילים משוחררים, 1994, שעד היום אלפי ישראלים – ישראלים – כל אדם שהוא ישראלי ושירת בצה"ל או בשירות לאומי נהנה ממנו, גם אם הוא איננו יהודי, אם הוא עושה.

אופיר אקוניס: ולכן, התפיסה הזאת – – –

עפו אגבאריה: אבל לבדואים הורסים בתים אפילו אם הם שירתו בצבא.

עפו אגבאריה: לבדואים הורסים, אבל לגלנט לא.

אופיר אקוניס: ולכן, התפיסה הזאת, שכביכול יש הבחנה בחקיקה הזאת, של מי ששירת בצבא, כמו חוק קליטת חיילים משוחררים, או כמו החוק שהניח חבר הכנסת לוין, היא שגויה – זאת לא המטרה; מטרתנו היא פשוט לתת למי ששירת יותר גם זכויות נוספות.

אופיר אקוניס: אני חושב שאין בזה שום דבר גזעני, ודאי לא אנטי-דמוקרטי.

אופיר אקוניס: ולכן אנחנו, ברוח התפיסות שאנחנו מאמינים בהן, של מגילת העצמאות, של קיום שוויון זכויות חברתי ומדיני לכל אזרחי ישראל, בלי הבדל דת, גזע ומין, נמשיך להוביל את המדינה, נמשיך להוביל ולחוקק חוקים שאולי לא ימצאו חן בעיניך, שאולי יהיה עליהם דיון נוקב וקשה, ואפילו אלים, כמו שהיה, לצערי – אני מאוד מצטער על איך שהדיון נראה, אני מוכרח להגיד לך, בשבוע שעבר במליאת הכנסת.

אופיר אקוניס: החוק של הסדרת ההתיישבות של הבדואים הוא חשוב מאין כמוהו.

עפו אגבאריה: למי?

אופיר אקוניס: הוא חשוב.

אופיר אקוניס: הוא חשוב.

עפו אגבאריה: למי?

אופיר אקוניס: הוא חשוב לכולם.

עפו אגבאריה: – – – אז תגיעו להסכם אתם.

אופיר אקוניס: עכשיו, אתה רוצה להתנגד לו?

אופיר אקוניס: אתה רוצה להתנגד לו?

אופיר אקוניס: זאת זכותך המלאה.

עפו אגבאריה: אז תגיעו להסכם אתם, אם זה חשוב להם.

עפו אגבאריה: אתם כופים עליהם הסכם.

אופיר אקוניס: אבל הדרך – אני רוצה להגיד לך שהדרך שבה התקיים הדיון הזה, על-ידי קריעת החוק, או על-ידי שפיכת מים על הפודיום הזה – אגב, צריך להיזהר פה מהתחשמלות, כן?

אופיר אקוניס: ליד מקומות שיש בהם חשמל, לא כדאי, לא מומלץ.

אופיר אקוניס: אני אומר לך, באמת, בידידות, בהערכה, תתנגד לחוק, תביע התנגדות במליאה, ובוועדת הפנים של הכנסת, ובמחאה ציבורית, זה הכול בסדר, בתוך כללי המשחק של הדמוקרטיה.

אופיר אקוניס: ולצערי, נדמה לי שהדיון בשבוע שעבר חרג.

אופיר אקוניס: זוהי עמדתנו, גברתי, ואנחנו מבקשים, כמובן, לדחות את הצעות האי-אמון.

אופיר אקוניס: תודה.

פנינה תמנו: תודה לסגן השר אקוניס.

פנינה תמנו: אנחנו עוברים לרשימת הדוברים בהצעות האי-אמון.

פנינה תמנו: הדובר הראשון – חבר הכנסת איתן כבל, ואחריו – חברת הכנסת רינה פרנקל.

איתן כבל: גברתי היושבת-ראש, אין ממשלה, חברי חברי הכנסת, גברתי הקצרנית, אני בכל זאת אתעלם, כאילו אין ממשלה.

איתן כבל: אל תסתכל עלי, אדוני סגן השר, אתה לא נחשב במכסה הזאת מבחינתי.

איתן כבל: אוקיי?

נסים זאב: חבר הכנסת, אל תסתכל בקנקן אלא במה שיש בתוכו.

איתן כבל: תודה, נסים, מה הייתי עושה בלעדיך?

אופיר אקוניס: סליחה, גברתי היושבת-ראש, יש שר במליאה.

אופיר אקוניס: השר שטייניץ נמצא פה.

איתן כבל: אה, אוקיי, אני מתנצל.

איתן כבל: אוקיי?

פנינה תמנו: תודה רבה על הפניית תשומת הלב.

איתן כבל: מה היינו עושים בלי אקוניס?

אופיר אקוניס: נכון, באמת שאלה.

אופיר אקוניס: שאלה.

איתן כבל: גברתי היושבת-ראש, ברשותך, נכון שמבחינתנו הדיון הוא דיון כלכלי, לפחות מבחינת סיעת העבודה, אבל, ברשותך, קרו כמה דברים גם בנושא המדיני, ואני, ברשותך, רוצה גם להתייחס לעניין הזה.

איתן כבל: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אנחנו נמצאים בתקופה חסרת תקדים בפוליטיקה הישראלית.

איתן כבל: מלבד מפלגה אחת ושוליה ההזויים של מפלגת השלטון, יש כמעט הסכמה מקיר לקיר על פתרון שתי המדינות.

איתן כבל: המאבק בין תפיסת ארץ-ישראל השלמה לבין תפיסת ההיפרדות מהפלסטינים וחלוקת הארץ, לשיטתי, הסתיים.

איתן כבל: הוא הסתיים כי בנושא הזה אין יותר שמאל או ימין, אין יותר המחנה הלאומי מול מחנה השלום; הוא הסתיים כי כל מי שמגדיר את עצמו פטריוט ישראלי מבין שכדי לשמור על המדינה שלנו יהודית, דמוקרטית ובריאה עלינו לוותר על חלקים ממנה.

איתן כבל: לשמחתי, מדובר ברוב המכריע של חברות וחברי הבית הזה ושל הציבור בישראל.

איתן כבל: כל השאר עסוקים בהזיות משיחיות ונאחזים באדמה על חשבון האדם.

איתן כבל: הם ימשיכו לעשות זאת אפילו שגם להם ברור שבמאבק הזה הם כבר הפסידו.

איתן כבל: אז אם רובנו המכריע כאן ובעם מסכימים על הפתרון, למה נדמה שאנחנו רק מתרחקים ממנו?

איתן כבל: מבחינתי יש רק תשובה אחת: חסרה לנו מנהיגות אמיצה, מנהיגות שמבינה שהסיכון שבמדינה הפלסטינית קיים ואסור לזלזל בו, אבל הוא קטן לאין שיעור מהמחיר שכולנו נשלם על השארת המצב הקיים על כנו.

איתן כבל: חסרה לנו מנהיגות שמדברת שלום, ולא מדברת על שלום.

איתן כבל: בנימין נתניהו עדיין לא שם.

איתן כבל: הוא עומד מצדו האחד של הנהר, הוא מרגיש את הסכנה המתקרבת אליו, אך הוא לא מצליח לעשות את הצעד ולחצות אותו.

איתן כבל: זה הזמן – העולם הערבי סביבנו חלש מאי-פעם ועסוק בעצמו; הצמרת הביטחונית בעבר ובהווה תומכת במהלך; ההנהגה הפלסטינית היא המתונה שנוכל לקבל אי-פעם, ונלחמת בטרור באופן מרשים.

איתן כבל: וקח, אדוני ראש הממשלה, גם עצה פוליטית חינם ממני: המפלגה שלך שינתה את פניה והתחילה לחשב את קצך לאחור.

איתן כבל: במקום לשקוע בביצה הזאת שמכינים לך אלקין ודנון, לך למהלך מדיני היסטורי, רחף מעליהם על כנפי ההיסטוריה, והשאר אותם להתבוסס במדמנה הזאת.

איתן כבל: זה הסיכוי היחיד שלך.

איתן כבל: אם לא משיקולים מדיניים, ביטחוניים או מוסריים, אז לפחות בגלל זה.

איתן כבל: אתה צריך להחליט עכשיו: דנון או אבו-מאזן; "מצודת זאב" או פרס נובל לשלום.

איתן כבל: אחרי הבחירות למוסדות הליכוד אתמול, גם אתה יודע מה הבחירה הנכונה.

איתן כבל: תודה.

פנינה תמנו: תודה לחבר הכנסת כבל.

פנינה תמנו: הדוברת הבאה – חברת הכנסת רינה פרנקל, ואחריה – חבר הכנסת נסים זאב.

רינה פרנקל: גברתי היושבת-ראש, חברי כנסת נכבדים, אני אפתח ואומר כי זו הפעם הראשונה שאני משיבה על אי-אמון מעל דוכן זה, אבל אני מרגישה שכל שבוע אנחנו שומעים את אותם דברים.

רינה פרנקל: התקציב שהולך להיות מאושר בקרוב פה, בכנסת, הוא תקציב של אחריות, תקציב שננקטו בו צעדים שלא כולם קלים, אבל הם צעדים שאם לא היינו מחליטים עליהם היום – כולנו נתחרט על זה בעוד שנה או שנתיים, כאשר הגירעון יגדל והמצב הכלכלי של ישראל יהיה גרוע יותר.

רינה פרנקל: 40 מיליארד שקלים גירעון – את הסכום הענק הזה צריך לסגור.

רינה פרנקל: כדי לסגור אותו חייבים לעשות צעדים לא פופולריים אבל הכרחיים, כי בסופו של דבר חייבים להביא את הכסף וליצור איזון תקציבי.

רינה פרנקל: אני רוצה להזכיר את הדברים שהוספנו, כי אותם חלק מהחברים פה שוכחים להזכיר, ואלה התוספות שיהיו בתקציב – 0.5 מיליארד שקל לתקציב הרווחה, 300 מיליון שקלים סל תרופות בכל שנה, תקציב החינוך יגדל ב-6.5 מיליארד שקלים.

פנינה תמנו: חבר הכנסת ברכה, נא לכבד את הדוברת, הרעשים נשמעים עד לכאן.

פנינה תמנו: תודה.

מוחמד ברכה: איזה רעשים?

רינה פרנקל: אני יכולה להמשיך, ולהוסיף עוד תוספות שיהיו חלק מהתקציב – –

פנינה תמנו: אתה מדבר בקול רם.

פנינה תמנו: אודה לך שתכבד אותה, תן לה לדבר, קצת יותר בשקט.

מוחמד ברכה: אני גם מכבד אותה וגם מכבד – – –

רינה פרנקל: – – אבל אני לא רואה בזה צורך, כי התמונה ברורה, לטעמי.

רינה פרנקל: התקציב הזה הוא טוב, והוא אחראי, כדי לסגור את הגירעון, תהליך שכרגע נראה כואב, אבל הוא יהיה קצר, וישיג את מטרתו – ייצוב הכלכלה בישראל.

רינה פרנקל: עוד נקודה חשובה היא פעולתו של קבינט הדיור, שממש היום אמור לאשר את הקריטריונים החדשים לזכאות לדיור במחיר מופחת, קריטריונים שיהיו שונים מאלו של שר הבינוי והשיכון לשעבר אריאל אטיאס.

רינה פרנקל: הממשלה לא מתעלמת ממצוקת הדיור, אלא להפך – מאמצת את המלצת ועדת טרכטנברג ומאשרת את הקריטריון של מיצוי כושר השתכרות, לראשונה כקריטריון שמעניק יתרון בזכאות לדיור מוזל.

רינה פרנקל: הקריטריונים של מספר ילדים וותק בנישואים מאבדים ממשקלם.

רינה פרנקל: וכך אנו רואים שהממשלה מבינה שצריך לעזור בדיור מוזל לכולם, ולא כמו שהיה עד היום – לחלק מהאוכלוסייה.

רינה פרנקל: אני באופן אישי חושבת שהתקציב הוא נכון, מתחשב עד כמה שניתן בכל האוכלוסייה, מוסיף כסף למקומות שאנחנו צריכים להוסיף, ולכן אנחנו נגד הצעת האי-אמון.

פנינה תמנו: תודה לחברת הכנסת פרנקל.

פנינה תמנו: הדובר הבא – חבר הכנסת נסים זאב, ואחריו – חבר הכנסת יעקב אשר.

נסים זאב: גברתי היושבת בראש, כנסת נכבדה, נתחיל בפסוק: יפקוד ה' אלוהי הרוחות לכל בשר איש על העדה אשר יצא לפניהם ואשר יבוא לפניהם ואשר יוציאם ואשר יביאם, ולא תהיה עדת ה' כצאן אשר אין לו רועה.

נסים זאב: משה רבנו חיפש את המנהיג שיבוא אחריו, והקדוש-ברוך-הוא אמר לו: קח את יהושע, איש אשר רוח בו.

נסים זאב: אבל מה המבחן של מנהיג?

נסים זאב: המנהיג, האם הוא מובל או שהוא מוביל?

נסים זאב: המנהיג צריך להיות "אשר יבוא לפניהם ואשר יוציאם ואשר יביאם".

נסים זאב: אבל אם המנהיג מובל, והם מנווטים אותו – הפוליטיקאים שנמצאים אתו בקואליציה – זה לא מנהיג.

נסים זאב: זה מה שקורה היום לראש הממשלה שלנו – מובילים אותו באף, מכתיבים לו את המדיניות, עושים אותו אסקופה נדרסת, אף הוא לא מרגיש מה העם חושב עליו.

נסים זאב: הוא עסוק בעניינים המדיניים, יש לו ג'ון קרי, יש לו משא-ומתן עם פלסטינים, משלה את כולנו לאיזה הובלה של שלום, דבר שאפילו הוא לא מאמין בו, אני אומר לכם, אבל צריכים להעביר את הזמן, מה לעשות, זה חלק מהעבודה, זה חלק מהתפקיד של ראש הממשלה.

נסים זאב: פעם שאלו אותי למה אני כל כך סומך על אהוד אולמרט, למה אני כל כך מאמין בו.

נסים זאב: אמרתי להם: אני מאמין שהוא לא יעשה כלום.

נסים זאב: אני עבדתי אתו, ברוך השם, עשר שנים, הוא היה ראש עיר טוב, הוא לא האמין אף פעם למה שהוא אומר בדיוק, הוא פוליטיקאי ממולח, והוא יודע להוביל את הדברים.

נסים זאב: הוא תמיד משמיע לך את מה שאתה רוצה לשמוע, אבל בין הדברים שנשמעים ונאמרים לבין התפיסה המדינית שלו, יש שינוי גדול, ולכן לא חשבתי פעם שיש מישהו שמסוגל להוביל באמת את הנושא הזה של המשא-ומתן.

נסים זאב: אני רוצה לומר, מכיוון שכולם פה דיברו על הנושא הכי מרכזי, נכון שהנושא הוא בעצם האי-אמון בגלל הבעיה התקציבית, הרדיפה בכל מה שקשור לבעיית העוני במדינת ישראל, אבל כולם פה מדברים רק פוליטי; מעניין, כולם מדברים על הבינוי ביהודה ושומרון שזה הבעיה של מדינת ישראל.

נסים זאב: אני רוצה לומר לך, גברתי היושבת בראש, אנחנו כבר שכחנו שפעם רצועת-עזה נשלטה על-ידי המצרים, נכון?

נסים זאב: יהודה ושומרון – על-ידי הירדנים.

נסים זאב: מי שחרר את המקום הזה מידי הכובשים, שהיו המצרים והירדנים?

נסים זאב: ישראל עשתה את העבודה של הפלסטינים.

נסים זאב: אנחנו עשינו לכם את העבודה.

נסים זאב: אתם בחיים לא הייתם פלסטינים, בחיים לא הייתה קמה מדינת פלסטין.

נסים זאב: הרי יהודה ושומרון – הייתה ירדנית, חלק מממלכת ירדן, ורצועת-עזה – חלק ממצרים.

נסים זאב: מאיפה באו הפלסטינים פתאום?

נסים זאב: והייתה מדינת ישראל בתווך.

נסים זאב: ומה שעשתה מדינת ישראל בעצם, העבירה חלק גדול מיהודה ושומרון לידי הפלסטינים, ודאי את רצועת-עזה כולה.

נסים זאב: במקום להודות לנו, למדינת ישראל, שעשתה לכם את העבודה, נלחמו, מדינת ישראל על קיומה בשנת 67' כדי לשחרר את אותם חלקים.

רות קלדרון: חבר הכנסת זאב, יש לי חולשה לש"ס, אבל צריך לסיים.

נסים זאב: נכון, לא הסתכלתי על השעון, אני מצטער.

נסים זאב: אז במקום להודות למדינת ישראל שעשתה את העבודה לפלסטינים, קוראים לנו היום "כובשים".

נסים זאב: אנחנו שחררנו את הכיבוש ממצרים וירדן, והעברנו בפועל חלקים גדולים לפלסטינים, אז לפחות חלק כחלק יאכלו.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: חבר הכנסת יעקב אשר, בבקשה.

רות קלדרון: אחריו – חבר הכנסת דוד צור.

רות קלדרון: ואם הוא לא ישוב – חברת הכנסת זהבה גלאון.

גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני סגן שר האוצר, אנחנו שוב כאן עם אותו הקשר, אבל כשלאט-לאט מחברים את הדברים, אני חושב שהממשלה הזאת צריכה לקבל את הכותרת של ממשלת האין-קשר בין מה שנאמר לבין מה שנעשה לגבי התוצאות של הדברים שייעשו אם ייעשו.

דיברו פה קודם על גידול בתקציב החינוך.

רק הבוקר ישבנו בוועדת החינוך ושמענו שתוכניות – מאנשי משרד החינוך שמענו שתוכניות שהיו צריכות להימשך השנה, שהיו בשנים האחרונות, הוקפאו, למשל פרויקט ייחודי בכיתות א'-ב' להעמקת הבנת הנקרא והקריאה, ודברים נוספים.

רק בימים האחרונים התפרסם הדוח של ה-OECD לגבי הצפיפות בבתי-הספר, ואנחנו מבינים, צפיפות בכיתות שרק עולה לפי הגרף – אנחנו מבינים שיש לזה השפעה על הרמה החינוכית של הילדים.

אנחנו מדברים על ממשלה שמדברת על פתרון ולקרב את האדם העובד ולשים אותו באמצע.

שמים אותו אולי באמצע, אבל מצד שני, היום בחקיקת בזק בוועדת הפנים אושר שעון הקיץ, הארכת שעון קיץ, שפוגעת קשה דווקא באותם אנשים דתיים שעובדים, רוצים לשמור על אורח חייהם ועל התפילות שלהם בזמן וגם ללכת לעבודה.

אנחנו מדברים על ממשלה שמדברת על כך, ומנסה להעניש אנשים שאינם ממצים את כושר ההשתכרות כשבימים אלו מתפרסמים נתונים על גידול באבטלה, גידול חד באבטלה בחודשים האחרונים.

מאיפה יגיעו אותם מקומות עבודה לאותם אנשים שאתם מנסים להעניש וכביכול לגרום להם לצאת לעבודה?

אין קשר בין המילים לבין המעשים, בין המעשים לבין התוצאות.

מקצצים בקצבאות, מפסיקים את המשך הפרויקט של הצהרונים, ולאחר מכן מקימים ב-200 מיליון שקל, שאני גם לא בטוח שהם יגיעו בסוף, קרן לנזקקים.

קודם כול גורמים לאקסידנט, ואחר כך בונים לו איזשהו בית-חולים בשביל המצפון.

דיברו על העלאה גדולה בתקציב הבריאות, בינתיים אנחנו מקבלים את הנתונים מה-OECD, שוב על הצפיפות הגדולה בבתי-החולים שכורעים תחת הנטל.

אנחנו רואים ממשלה עם דיבורים יפים, עם דיבורים מסיטים שאין מאחוריהם כלום, והיום כל אזרחי המדינה – ולא רק אלה שנמצאים במוקד הנאומים וההצלבות שצולבים בנו כל הזמן.

כל אזרחי המדינה, בכל תחום שהוא, נפגעים כשעומדים כאן נציגי הממשלה ונציגי שר האוצר ואומרים: הכול טוב, הכול נהדר, התקציבים עולים, רק טוב לנו.

רבותי, זאת ממשלת האין-קשר; אין קשר בין הדיבורים למעשים, אין קשר בין התוצאות למעשים המתוכננים, ורואים את זה גם בדברים המדיניים – משהו מבולבל, משהו הזוי.

מצד אחד בקואליציה מדברים כך, מצד שני אחרת.

רות קלדרון: חבר הכנסת אשר, הזמן.

אין קשר.

ממשלת אין קשר, עם הרבה כשל.

תודה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: חברת הכנסת זהבה גלאון.

רות קלדרון: אחריה – חבר הכנסת צרצור.

רות קלדרון: בבקשה.

זהבה גלאון: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני סגן השר, אני רואה שיש טקטיקה חדשה לקואליציה.

זהבה גלאון: טקטיקה חדשה; כל מי שעולה מטעמכם על הדוכן מסביר לנו למה אנחנו כל הזמן תוקפים אתכם ואומרים: לא, לא, לא, לא.

זהבה גלאון: איך אמרת את זה?

זהבה גלאון: לא, לא, לא.

זהבה גלאון: מה נגיד, כן, כן, כן, אדוני ראש הממשלה?

זהבה גלאון: כל מה שאתה עושה זה נהדר, אדוני ראש הממשלה?

זהבה גלאון: אמר אתמול ראש הממשלה שישראל היא לא זו שמונעת את חידוש תהליך השלום.

זהבה גלאון: בלשכת ראש הממשלה אמרו – אחרי שג'ון קרי, מזכיר המדינה האמריקני, נסע – שהושגה התקדמות.

זהבה גלאון: ואני חושבת לתומי, איזו התקדמות הושגה?

זהבה גלאון: איזו קבלת פנים הכינה ממשלת ישראל למזכיר המדינה האמריקני?

זהבה גלאון: אתם יודעים, חברי חברי הכנסת, מה ממשלת ישראל עשתה?

זהבה גלאון: אצבע משולשת לממשל האמריקני, בדמות הפשרת בנייה, הפשרת מכרזים בהר-חומה, הכשרת השטח בנוקדים, באיתמר, ברמות.

מיקי לוי: – – – בירושלים.

זהבה גלאון: זה סיכול ממוקד.

זהבה גלאון: סיכול ממוקד – –

מיקי לוי: הר-חומה זה בירושלים.

זהבה גלאון: – – סיכול ממוקד לאפשרות לעשות הליך מדיני.

זהבה גלאון: נכון, רמות זה ירושלים.

זהבה גלאון: הר-חומה זה ירושלים – –

מיקי לוי: – – –

זהבה גלאון: – – כולם יודעים.

זהבה גלאון: אפילו שר החוץ הקטארי אמר – כשהוא הגיש את יוזמת הליגה הערבית המחודשת לממשל האמריקני הוא אמר: ייתכנו חילופי שטחים.

זהבה גלאון: כולם יודעים שנוצרה מציאות בירושלים, שנצטרך במסגרת המשא-ומתן על חלוקת הריבונות בירושלים להגיע להסדר.

זהבה גלאון: אבל למה עכשיו?

זהבה גלאון: למה במהלך משא-ומתן – כשמנסים לחדש את המשא-ומתן?

זהבה גלאון: מה בדיוק התבונה לבנות עכשיו, כשמנסים לחדש את המשא-ומתן?

זהבה גלאון: מה רוצים בדיוק לאותת לממשל האמריקני?

זהבה גלאון: ואחר כך ראש הממשלה אומר שהושגה התקדמות?

זהבה גלאון: ראש הממשלה לא מאמין לאבו מאזן.

זהבה גלאון: תשאלו את חבר הכנסת, סגן השר אופיר אקוניס, שיושב כאן.

זהבה גלאון: גם הוא לא מאמין לאבו מאזן.

זהבה גלאון: וכל הניסיונות שעושה ממשלת ישראל הם להקשות על אבו מאזן לחזור למשא-ומתן, כשממשיכים לבנות.

זהבה גלאון: מה חושבים?

זהבה גלאון: שאנחנו נבנה פה ועולם כמנהגו נוהג?

זהבה גלאון: אז קרי יכול לשבת 13 שעות, או 13 פעמים לנסוע הלוך-חזור, הלוך-חזור.

זהבה גלאון: כשזו ממשלת ישראל, כשחברי כנסת בכירים בה, כמו יריב לוין, דני דנון, מירי רגב, השר ישראל כץ ואחרים, אומרים שהם מתנגדים לפתרון שתי המדינות, מה בדיוק מבינים הפלסטינים מזה?

זהבה גלאון: מה הם צריכים להבין מזה?

זהבה גלאון: מהמסר הזה של ממשלת ישראל, שבכיריה אומרים שהם מתנגדים לפתרון שתי המדינות, ובשטח קובעים עובדות ובונים ובונים, ובעצם מאותתים לפלסטינים – אתם תבואו, אנחנו נבוא, אלה יבואו – אתם אלה שדוחפים את הפלסטינים לחזור בספטמבר לאו"ם ולבקש הכרה באופן חד-צדדי.

זהבה גלאון: אתם אלו שדוחפים אותם חזרה לאו"ם.

זהבה גלאון: אחר כך מה אתם אומרים בדיוק?

זהבה גלאון: שמעתי את אופיר אקוניס בהרבה הזדמנויות אומר: נתניהו מתעקש על משא-ומתן ללא תנאים מוקדמים.

זהבה גלאון: איך אפשר להתעקש על משא-ומתן ללא תנאים מוקדמים כשממשיכים להרחיב את גבולות ההתנחלויות?

זהבה גלאון: יש משא-ומתן כזה, אני שואלת, חברי חברי הכנסת?

זהבה גלאון: הרי הכול זה מס שפתיים.

זהבה גלאון: כל הפגישות האלה זה רק בשביל הריטואל.

זהבה גלאון: זה הכול מס שפתיים.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, מדינת ישראל תיבחן על-פי עמדות הפתיחה במשא-ומתן המתחדש, ולא על-פי ההצהרות שלה.

זהבה גלאון: כמו שאמר היום מקורב – היום יש ציטוט ב"הארץ" – מקורב ללשכת ראש הממשלה: הושגה התקדמות.

זהבה גלאון: הצהרות ריקות מתוכן זה לא רלוונטי.

זהבה גלאון: יש כאן, חברי חברי הכנסת – ובזה אני רוצה לסיים – אמר את זה גם מזכיר המדינה האמריקני, יש כאן הזדמנות אחרונה.

זהבה גלאון: חלון ההזדמנויות, אותו צוהר, אותו חרך שנותר לפתרון שתי המדינות, הולך ונסגר, הולך ונסגר, כי יש כאן ממשלה שמייצרת עובדות בשטח.

זהבה גלאון: ואתם, סגן השר לוי, הופכים לחותמת גומי שלה.

זהבה גלאון: כן, לחותמת גומי שלה.

זהבה גלאון: כי כשמפשירים מכרזי בנייה בזמן משא-ומתן – ואתה עולה לכאן לדוכן, ואתה תוקף את האופוזיציה, במקום לתקוף את הממשלה הזאת שמטרפדת, שמכניסה מקלות בגלגלי המשא-ומתן.

זהבה גלאון: חלון ההזדמנויות הזה הולך ונסגר, ואז אנחנו עלולים למצוא את עצמנו במציאות כמו שרוצים אופיר אקוניס ואחרים, חלילה.

זהבה גלאון: אני חושבת זה רע לדמוקרטיה הישראלית, זה רע לפלסטינים, זה רע לכולם מציאות של מדינה דו-לאומית.

זהבה גלאון: אז תתפכחו.

רות קלדרון: תודה רבה לחברת הכנסת גלאון.

רות קלדרון: חבר הכנסת אברהים צרצור, בבקשה.

רות קלדרון: אחריו – חבר הכנסת מוחמד ברכה.

אברהים צרצור: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, באחד מביקורי האחרונים באזור הנגב ביקרתי בכפר בשם כסייפה.

אברהים צרצור: שם שמעתי סיפור מדהים ומזעזע, שחיזק את ההתנגדות העיקשת שלנו להצעת החוק הידועה לשמצה בשם הסדרת ההתיישבות הבדואית בנגב.

אברהים צרצור: הסיפור הזה החזיר אותנו להסכם השלום בין ישראל למצרים בשנת 1980.

אברהים צרצור: כידוע לנו, גברתי היושבת-ראש, במסגרת ההסכם ההוא סוכם בין מצרים לישראל להעביר את נמלי התעופה מאזור סיני לאזור הנגב.

אברהים צרצור: ישראל, כהרגלה, בחרה בשטחים שבחזקת אזרחיה הבדואים באזור הנגב והפקיעה עשרות אלפי דונמים במטרה להקים את נמלי התעופה החלופיים שלה באזור הנגב.

אברהים צרצור: אחד מנמלי התעופה המפורסמים ביותר הוא נמל התעופה נבטים, אם אני לא טועה.

אברהים צרצור: הוא קרוב מאוד לכפר כסייפה.

אברהים צרצור: באותה שנה חתמה מדינת ישראל – וההסכם הזה אושר על-ידי בתי-המשפט השונים – עם התושבים על פיצוי מקרקעין עבור הקרקעות שהופקעו למטרות בניית נמלי התעופה החדשים.

אברהים צרצור: הסיפור המדהים והמזעזע, גברתי היושבת-ראש, הוא שעד היום – וזה הדבר המדהים, כבוד סגן שר האוצר, זה הדבר המדהים – עד היום – 32 שנים עברו מאז אותו הסכם, וישראל לא מקיימת את ההסכם הזה.

אברהים צרצור: התושבים שיש בידיהם הסכמים חתומים על-ידי מדינת ישראל לא יכולים לדעת ולהכיר את האדמות שהם אמורים לקבל תמורת האדמות האלה, שהופקעו לטובת נמלי התעופה.

אברהים צרצור: הסיפור הזה מביא אותנו, כמגזר ערבי, כאוכלוסייה ערבית, לא רק לסרב בכל תוקף להצעת החוק החדשה, הידועה לשמצה, אלא פשוט, ישראל איננה יכולה לשכנע אפילו ילד באחד הרחובות מהיישובים הערביים שהיא יכולה לעמוד מאחורי הסכמים שהיא חתמה עליהם, ומאחורי ההבטחות שהיא הבטיחה, במיוחד בנושא המקרקעין.

אברהים צרצור: ועל כן, איך אפשר להעלות על הדעת שישראל תבוא היום ותדרוש מהערבים אזרחי מדינת ישראל שנמצאים באזור הנגב מאות שנים לוותר על 800,000 דונם עבור הצעת חוק שלא מדברת על התיישבות, לא מדברת על הכרה ולא נותנת שום הבטחה – אני לא אומר זאת כדי להצדיק את האפשרות שנוכל לקבל את הצעת החוק הזאת.

אברהים צרצור: בשום פנים ואופן.

אברהים צרצור: אני הבאתי רק דוגמה – ואני מסיים במשפט אחד – דוגמה אחת שמוכיחה מעל לכל ספק שאנחנו, כערבים אזרחי מדינת ישראל, איננו מאמינים להבטחות של מדינת ישראל, ועל כן אנחנו נדחה את כל הצעות החוק שבאות להפלות אותנו לרעה.

אברהים צרצור: תודה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: חבר הכנסת מוחמד ברכה, בבקשה.

רות קלדרון: ואחריו – חבר הכנסת באסל גטאס.

מוחמד ברכה: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, בימים האחרונים כמה חוגים בכנסת אחוזי התעניינות בעניין של הסגנון, איך מבטאים ואיך לא מבטאים כעס או זעם או כאב.

מוחמד ברכה: מנסים לדמיין מציאות וירטואלית, כאילו יכול להיות צונאמי למשל ואתה תכתוב שיר עליו, למשל תעמוד על הדוכן ותתחיל לזמר זמירות, שירים.

מוחמד ברכה: העניין הוא המהות של מדיניות הממשלה – – –

רות קלדרון: סליחה רגע.

רות קלדרון: אדוני השר, לא נאה שרואים בטלוויזיה.

מוחמד ברכה: המהות היא המדיניות של הממשלה בכל הנושאים, אבל אני אתייחס רק לנושא אחד.

מוחמד ברכה: בשבוע שעבר הכנסת אישרה ברוב דחוק את חוק פראוור.

מוחמד ברכה: באותם ימים, באותה תקופה, הממשלה שלחה להרוס בית בוואדי-עארה, בכניסה לברטעה, בית שקיים מ-1963, שגם חוקי התכנון והבנייה המעודכנים אינם חלים עליו.

מוחמד ברכה: הוצא צו הריסה לפני 40 שנה לאותו בית; 40 שנה הצו לא מומש.

מוחמד ברכה: בביקור האחרון שלי שם סיפר לי בעל-הבית שהם, בעלי-הבית, יצרו קשר עם גורמים אחראים בממשלה, ברשויות, כולל שר הפנים עצמו, והוא נתן להם להבין שאם צו ההריסה נמצא מאותה תקופה, לחלוטין אין זה סביר שהצו הזה יבוצע.

מוחמד ברכה: זאת אומרת, גם הצו לא חוקי וגם נתנו לאנשים את האשליה שהדבר הזה לא יבוצע.

מוחמד ברכה: באו הדחפורים והרסו את חייהם ואת בתיהם של כמה משפחות ממשפחת אבו שרקיה שחיים בתוך הבית הזה.

מוחמד ברכה: מה ההישג האדיר, מה השתנה באטמוספירה של ואדי-עארה שלחץ מאוד לממשלה להרוס את הבית הזה?

מוחמד ברכה: למה?

מוחמד ברכה: בשביל מה?

מוחמד ברכה: זאת אומרת, הכביש, איך שהוא מתוכנן, ברוחב המקסימלי שלו כבר רץ והבית לא מפריע.

מוחמד ברכה: והבית קיים עוד לפני הכביש, כפי שאמרתי משנת 1963; 1963.

מוחמד ברכה: לא מפריע לשום דבר.

מוחמד ברכה: כל מה שהיה צריך היה לתת הכשר על-פי צילומי האוויר שנעשו באמצע שנות ה-60 לכל המדינה, ואמרו שייתנו הכשר למה שקיים וחוק התכנון והבנייה יחול לאחר מכן.

מוחמד ברכה: אין מקום להסביר את ההריסה אלא ביצר ההרס שקיים בתוך הממשלה לכל מה שחי; יצר ההרס לבית, לאדם, להיסטוריה, לשלום, לעתיד.

מוחמד ברכה: זו הממשלה.

מוחמד ברכה: זו הממשלה שמתפקדת כאן במדינת ישראל.

מוחמד ברכה: ואני חושש, גברתי היושבת-ראש, ובזה אני מסיים, שלצורך המטלות שעומדות על סדר-יומה של הממשלה הם שכרו שירותים של מפלגה לתקופה מסוימת, לבצע חוקים שלא היו עוברים כנראה בקואליציה אחרת – מה שקרוי משילות, מה שקרוי נטל, מה שקרוי פראוור – והמפלגה הזאת שנקראת יש עתיד משמשת כקבלן ההריסות של הממשלה הזאת.

מוחמד ברכה: ואני אומר לכם, אנשי יש עתיד, רק חודשים ספורים אחרי שתסיימו את העבודה הקבלנית שהוטלה עליכם על-ידי בנימין נתניהו, אתם תמצאו את עצמכם מחוץ לממשלה, והוא יחפש קואליציות אחרות.

מוחמד ברכה: אני חושב שזה לעג לרש, זה זילות הדמוקרטיה, זה זילות חיי האדם.

מוחמד ברכה: הבית הזה ההרוס, ההריסות של הבית זועקות ככתם על מצחה של הממשלה המסוכנת הזאת.

מוחמד ברכה: תודה רבה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: חבר הכנסת באסל גטאס, ואחריו – חבר הכנסת יריב לוין.

רות קלדרון: נדמה לי שגם ישראל חסון, האם הוא נמצא כאן?

באסל גטאס: כבוד היושבת-ראש, גברתי, חברי הכנסת, השרים המכובדים, השבועות האחרונים הוכיחו שוב ושוב שהממשלה מתייחסת לאזרחי המדינה בשתי גישות שונות לגמרי.

באסל גטאס: יש קבוצת אזרחים שיש להם הכול, שמגיע להם הכול, שגם אם יש דברים ועושים דברים, מבצעים דברים שהם מחוץ לחוק, מכופפים את החוק בשביל להכשיר כל דבר שהם עושים, וזו קבוצת האזרחים של הרוב.

באסל גטאס: ויש קבוצת אוכלוסין שהוגדרה על-ידי הממשלה הזאת כאויבים, שמה שלא יעשה – הם יטופלו כאויבים.

באסל גטאס: הריסת הבית, שדיברו עליה חברי, בוואדי-עארה היא דוגמה טובה לכך.

באסל גטאס: אם היו קצת גרמים, מיליגרמים, של היגיון, כבוד השר, מיליגרמים של חמלה, מיליגרמים של רצון טוב, הבית הזה לא היה נהרס; בית הקיים מלפני חוק התכנון והבנייה, שהיה אפשר בקלות להכשיר אותו.

באסל גטאס: פה לא מצפים, פה לא חוות בודדים, פה לא מאחזים.

באסל גטאס: שלושה דורות של אנשים גרו בבית הזה, ופתאום באים והורסים אותו כמו גנבים בלילה, בשעות הלילה המאוחרות מוציאים משפחה מתוך הבית.

באסל גטאס: אתם יודעים מה?

באסל גטאס: האטימות הזאת וחוסר הרגש הזה גם מביאים לתוצאה הפוכה, תוצאה שאני בטוח שהממשלה לא רצתה בה.

באסל גטאס: חוק פראוור שעומד לנשל חצי מיליון דונם, להפקיע ולנשל ולהביא לטרנספר של עשרות אלפים, לא היה עדיין בשיח הציבורי הערבי בגליל ובמשולש.

באסל גטאס: לא הצלחנו עדיין להביא אותו ללב השיח הציבורי.

באסל גטאס: הריסת הבית הזה בוואדי-עארה, בלב אוכלוסייה של 130,000-120,000 ערבים, הביאה את העניין ללב השיח הציבורי.

באסל גטאס: ואני אומר לכם, מבטיח לכם, שאתם תתחרטו על הריסת הבית הזה, כי זה מביא עכשיו ללכידות, לתגובה מאוחדת של כל המיעוט הערבי-הפלסטיני בתוך המדינה נגד הריסת הבתים.

באסל גטאס: הוא יעמיד את עניין האדמה – שו ביקולו אל-ארצ' ואל-מסכַּן?

באסל גטאס: האדמה והבית, הוא יעמיד אותם בלב השיח הציבורי.

באסל גטאס: אנחנו נגיד לממשלה: הריסת בתים לא תעבור עוד.

באסל גטאס: אני אומר לכם, לא מגלה לכם סוד, שאני וחברי כנסת אחרים, כן, עמדנו וסגרנו את כביש 65.

רות קלדרון: בבקשה לסיים.

באסל גטאס: פעמיים השבוע עמדנו וסגרנו את כביש 65, ונעמוד כל יום שישי.

באסל גטאס: אנחנו נהפוך את האזור הזה למידאן אל-תחריר שלנו.

באסל גטאס: הריסת בתים והפקעת אדמה והמשך ההתייחסות אלינו כאל אויבים לא יעברו עוד.

באסל גטאס: תודה רבה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: לפני תשובתו של סגן השר מיקי לוי אני מבקשת לתת למזכיר הכנסת להודיע הודעה.

רות קלדרון: חברים, המליאה התמלאה, בבקשה תורידו את הווליום ותתחשבו.

רות קלדרון: חבר הכנסת הרצוג, שותפי לשדולה, בבקשה לא לטלפן בתוך המליאה.

רות קלדרון: כן.

נאזם בדר: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונח היום על שולחן הכנסת לוח תיקונים להצעת חוק לימוד חובה (תיקון מס' 32), התשע"ג–2013.

נאזם בדר: תודה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: 1.

רות קלדרון: ממשלה שמעלה מסים על האדם העובד ומחלקת פטורים לתאגידי הענק;

רות קלדרון: 3.

רות קלדרון: אטימות הממשלה נוכח זעקת הרבנים על הקיצוצים הדרקוניים בתקציבי הישיבות הציוניות והגרעינים התורניים בפריפריות;

רות קלדרון: חבר הכנסת סגן השר מיקי לוי, בבקשה תשיב.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת – – –

רות קלדרון: אני יושבת-ראש.

מיקי לוי: אני מתנצל, גברתי, חברתי לסיעה.

מיקי לוי: אני מתנצל.

רות קלדרון: לא שמת לב, אני – – –

מיקי לוי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, בנאום הקודם שלי שוחחתי, דיברתי וציינתי לשבח את המסלקה הפיננסית.

מיקי לוי: חלקתי שבחים למנהל שוק ההון פרופסור עודד שריג ואמרתי כמה מילים של תודה לסגן השר הקודם, איציק כהן.

מיקי לוי: אני רוצה להדגיש בדברי כי חלפתי על שמו של שר האוצר הקודם, יובל שטייניץ, שיזם וטרח והוביל גם כן את כל נושא המסלקה הפיננסית, ועל כך – תודה רבה.

מיקי לוי: את רוצה שאני אשיב לך?

מיקי לוי: אני אשיב לך.

זהבה גלאון: בשמחה.

מיקי לוי: הרי את יודעת שאני, אין לי בעיה עם זה.

מיקי לוי: אבל אני אתחיל מהסוף להתחלה.

מיקי לוי: חבר הכנסת בסאם – – –

יצחק הרצוג: באסל גטאס.

מיקי לוי: באסם גטאס, אני מתנצל.

מרב מיכאלי: באסל, בלמ"ד.

מרב מיכאלי: באסל.

מיקי לוי: אמרתי, באסם.

מרב מיכאלי: לא באסם, באסל.

מיקי לוי: עם למ"ד?

מרב מיכאלי: עם למ"ד.

מיקי לוי: אני מתנצל.

מיקי לוי: באסל גטאס.

מיקי לוי: אני שמעתי אותך מעל הדוכן הזה לפני כמה דקות, שאתה פשוט קורא למרד, ואתה קורא לחסימת דרכים, ואתה קורא להתנגשויות.

מיקי לוי: אני אומר לך כאן, מעל הדוכן הזה, בבית הזה – –

באסל גטאס: זה לא נכון.

באסל גטאס: זה לא נכון.

מיקי לוי: – – זהו מעשה לא אחראי, זהו מעשה לא פרלמנטרי, ואני מאוד מקווה שהבוחרים שלך לא מאזינים לך, כי מדינת ישראל – – –

באסל גטאס: לא אלימה.

באסל גטאס: לא קראתי – – – אל תשים לי דברים בפה.

מיקי לוי: – – – כי אתה יודע מה מביאה חסימת כביש, ואתה יודע מה התוצאות.

באסל גטאס: תבדוק בפרוטוקול.

באסל גטאס: תבדוק בפרוטוקול.

מיקי לוי: אל תנסה להתחבא מאחורי הדבר הזה.

מיקי לוי: חסימת כביש – אי-מתן מעבר חופשי בדרך – תביא מדרך הטבע להתנגשויות עם המשטרה.

מיקי לוי: זוהי קריאה להפרת חוק.

מיקי לוי: אני מאוד מקווה, מאוד מקווה – –

באסל גטאס: הריסת בית זו הפרת חוק.

מיקי לוי: – – שהבוחרים שלך לא מאזינים לך.

מיקי לוי: חבר הכנסת ברכה – חבל שהוא יצא; אני לא יכול לעבור לסדר-היום בלי להתייחס אליך, אדוני.

מוחמד ברכה: אני פה.

מיקי לוי: מדינת ישראל היא מדינת חוק.

מיקי לוי: גם כשבונים בית בלתי חוקי בשכונת גילה, וגם כשבונים בית בלתי חוקי בשכונת בית-הכרם, ובכל מקום אחר בארץ הזאת, מכיוון שמדובר במדינת חוק, ואי-אפשר שכל אדם יעשה ככל העולה על דעתו, מדרך הטבע, כי יש חוק במדינת ישראל, צריך להגיב.

מיקי לוי: בשולי הדברים אגיד לך שלא ממשלה היא שהורסת, אלא הרשות המקומית, כי זה מחבל בתוכניות שלה, זה מחבל בתוכניות ההתפתחות, ולכן, מי שיזם את הריסת הבית זה הרשות המקומית, ולא ממשלת ישראל.

מוחמד ברכה: זה לא נכון.

מוחמד ברכה: ראש המועצה האזורית – – –

באסל גטאס: – – –

מיקי לוי: אגיד לך עוד דבר אחד: אני גאה להיות חבר כנסת מטעמה של מפלגת יש עתיד.

מיקי לוי: מפלגת יש עתיד, להזכיר לך, קיבלה 19 מנדטים.

מיקי לוי: היא המפלגה השנייה בגודלה.

מיקי לוי: אני מבין את הרוגז שלך על מפלגת יש עתיד.

מיקי לוי: אני מבין את הרוגז שלך.

מיקי לוי: מצדך, יותר טוב אולי שהיינו יושבים באופוזיציה, לצורך העניין, ועוזרים לך לתקוף את הממשלה הזאת.

מיקי לוי: אבל למגינת לבך זה לא קורה.

מיקי לוי: אנחנו אמונים על הדמוקרטיה הישראלית, כך נעשה, בצורה חופשית, כדי להגן גם על הארץ הזאת, וככל שתתרכז אולי כן ייטב.

מוחמד ברכה: חמישה-שישה חודשים, חמישה חודשים – – –

מיקי לוי: ואני אעבור אחד-אחד, כדרכי בקודש, ולחבר הכנסת אשר אני רק אוכל להגיד: סוף-סוף יש מפלגה שיושבת בממשלה הזאת, ושינתה את שעון הקיץ.

מיקי לוי: זוהי דוגמה מובהקת, איך ציבור קטן יחסית בחברה הישראלית, במשך שנים על גבי שנים גרם לכך שציבור שלם של אנשים אחרים בחברה הישראלית יתכופף מול הגחמות שלכם, ושעון הקיץ לא ייתן יום ארוך ולא יחסוך כסף.

מיקי לוי: אמר כבר חבר הכנסת גפני, וכדאי שתשאל אותו, הוא התבטא ואמר בקדנציה הקודמת: שעון הקיץ אינו עניין דתי; לאן אתה לוקח אותו?

מיקי לוי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן שר האוצר חבר הכנסת מיקי לוי.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על הצעות האי-אמון בממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: ההצבעה הראשונה על הצעת האי-אמון של סיעת העבודה: ממשלה שמעלה מסים על האדם העובד ומחלקת פטורים לתאגידי הענק.

יולי יואל אדלשטיין: המועמדת להרכיב את הממשלה היא חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

רות קלדרון: אדוני היושב-ראש, אין לי אפשרות הצבעה.

מיקי לוי: יש לה בעיה בכפתורים האלקטרוניים.

מיקי לוי: הצבעה מס' 1 בעד הצעת סיעת העבודה להביע אי-אמון בממשלה – 39 נגד – 62 נמנעים – אין הצעת סיעת העבודה להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודיע שהצבעתה של חברת הכנסת רות קלדרון נרשמה מן המקום של יושב-ראש הישיבה.

יולי יואל אדלשטיין: והתכוונת להצביע נגד, גברתי, נכון?

רות קלדרון: נכון.

יולי יואל אדלשטיין: אז הכול בסדר.

יולי יואל אדלשטיין: 39 בעד, 62 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת האי-אמון לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: מטעם הסיעות מרצ ויהדות התורה: הממשלה מגישה תקציב דורסני, מכבידה את עול המסים, פוגעת במעמד הביניים ומתעלמת ממצוקת הדיור.

יולי יואל אדלשטיין: המועמדת להרכיב את הממשלה היא חברת הכנסת זהבה גלאון.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 2 בעד הצעת סיעות מרצ – יהדות התורה להביע אי-אמון בממשלה – 41 נגד – 63 נמנעים – אין הצעת סיעות מרצ – יהדות התורה להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 41 בעד, 63 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי גם הצעת הסיעות מרצ ויהדות התורה לא אושרה.

יולי יואל אדלשטיין: אטימות הממשלה נוכח זעקת הרבנים על הקיצוצים הדרקוניים בתקציבי הישיבות הציוניות והגרעינים התורניים בפריפריה, של סיעת ש"ס.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת אריה דרעי.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 3 בעד הצעת סיעת ש"ס להביע אי-אמון בממשלה – 41 נגד – 63 נמנעים – אין הצעת סיעת ש"ס להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 41 בעד, 63 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: גם הצעת סיעת ש"ס לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: מטעם הסיעות חד"ש, רע"ם-תע"ל-מד"ע ובל"ד: הממשלה מקדמת חקיקה גזענית ואנטי-דמוקרטית ופוגעת בשכבות החלשות באופן מערכתי.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת מוחמד ברכה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 4 בעד – 41 נגד – 63 נמנעים – אין הצעת סיעות חד"ש–רע"ם-תע"ל-מד"ע–בל"ד להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 41 בעד, 63 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי גם הצעת הסיעות חד"ש, רע"ם-תע"ל-מד"ע ובל"ד לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: כל הצעות האי-אמון נדחו על-ידי מליאת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: [נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הנושא הבא שלנו הוא בקשת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, בהתאם לסעיף 84(ב) לתקנון הכנסת, לפצל את הצעת חוק להשתתפותם של העובדים, נושאי המשרה ובעלי תפקיד אחרים בשירות הציבורי בצעדים לייצוב המצב הפיסקלי במדינה במהלך השנים 2013 ו-2014 (הוראת שעה).

יולי יואל אדלשטיין: יציג את ההצעה יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, חבר הכנסת חיים כץ.

יולי יואל אדלשטיין: זה טעון אישור המליאה.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מוצע לפצל מהצעת החוק הנוגעת להפחתת שכר העובדים בשירות הציבורי את נושא החיילים בשירות הקבע, כדי לאפשר לדון באופק השירות שנובע מהארכת תקופת השירות שלהם ובשל אי-הסתיימות הדיון במבנה השכר שלהם.

חיים כץ: אנחנו נעשה כמיטב יכולתנו לסיים את זה בחודש הזה.

חיים כץ: אני מבקש את אישור המליאה לפיצול נושא הצבא.

חיים כץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, כפי שאמרתי, זה דורש הצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מאפשר ליושב-ראש הוועדה להגיע למקומו, ואני מבקש מחברי הכנסת להצביע: בעד – אישור ההחלטה של ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

יולי יואל אדלשטיין: נגד – מתנגדים להחלטה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 5 בעד ההצעה – 90 נגד – 1 נמנעים – אין הצעת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות בדבר פיצול הצעת חוק להשתתפותם של העובדים, נושאי המשרה ובעלי תפקיד אחרים בשירות הציבורי, בצעדים לייצוב המצב הפיסקלי במדינה במהלך השנים 2013 ו-2014 (הוראת שעה), התשע"ג–2013, נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 90 בעד, אחד נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי ההחלטה של ועדת העבודה, הרווחה והבריאות אושרה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את חבר הכנסת צחי הנגבי, יושב-ראש ועדת הכנסת, למסור הודעה מטעם הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: אין צורך בהצבעה.

): אדוני היושב-ראש, ועדת הכנסת קבעה את הוועדות הבאות לדיון בהצעות לסדר-היום כדלקמן: ועדת החוץ והביטחון תדון בהצעות לסדר-היום של חברי הכנסת אראל מרגלית, אחמד טיבי, משה זלמן פייגלין, משה גפני, בועז טופורובסקי ויעקב מרגי בנושא: ועדת פרי והשוויון בנטל, ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות תדון בהצעה לסדר-היום של חבר הכנסת נסים זאב בנושא: המגעים המדיניים מתעלמים ממאבק הפליטים היהודים יוצאי ארצות ערב להכרה ולפיצויים חרף חוק המחייב לדון בנושא בכל משא-ומתן לשלום בינינו לבין שכנינו.

): תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת צחי הנגבי, יושב-ראש ועדת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: [מס' מ/695; "דברי הכנסת" ה-18, מושב רביעי, חוב' ל"ב, עמ' 29831.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: [מס' מ/611; "דברי הכנסת" ה-18, מושב שלישי, חוב' ל"ט, עמ' 22217.]

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הנושא הבא הוא הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעות החוק כדלקמן:

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק השיפוט הצבאי (תיקון מס' 67) (פיצוי לנאשם שזוכה), התשע"ב–2012, הצעת חוק מ/695, והצעת חוק המאבק בטרור, התשע"א–2011, הצעת חוק מ/611.

יולי יואל אדלשטיין: יציג את ההצעות שר הביטחון חבר הכנסת משה בוגי יעלון.

יולי יואל אדלשטיין: ההצבעה תתקיים בעוד שבועיים מהיום.

יולי יואל אדלשטיין: כרגע זאת רק הודעת הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: לפחות שבועיים מהיום.

משה יעלון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מודיע בזאת בשם הממשלה על רצון הממשלה להחיל דין רציפות על הצעות החוק כדלקמן:

משה יעלון: הצעת חוק השיפוט הצבאי (תיקון מס' 67) (פיצוי לנאשם שזוכה), התשע"ב–2012, הצעת חוק מ/695; ההצעה השנייה היא הצעת חוק המאבק בטרור, התשע"א–2011, הצעת חוק מ/611.

משה יעלון: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר הביטחון חבר הכנסת משה בוגי יעלון.

יולי יואל אדלשטיין: כאמור, אם יש סיעות שמתנגדות להחלת דין הרציפות, יוכלו לנמק זאת בעוד שבועיים מעכשיו, או לפחות שבועיים, כשהממשלה תבקש להצביע על החלת דין הרציפות.

יולי יואל אדלשטיין: [מס' מ/735; "דברי הכנסת", חוב' י"ב, עמ' 1330; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הנושא הבא: הצעת חוק לעידוד השקעות הון (תיקון מס' 70), התשע"ג–2013, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: יציג את ההצעה יושב-ראש ועדת הכספים חבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

יולי יואל אדלשטיין: יש הסתייגויות.

ניסן סלומינסקי: אדוני היושב-ראש, חברי השרים, חברי חברי הכנסת, מדינת ישראל רוצה לעודד את היצוא, ולכן היא קבעה שכל מפעל שמייצא למשק שהוא מעל 12 מיליון יקבל את ההטבות.

ניסן סלומינסקי: למה 12 מיליון?

ניסן סלומינסקי: כי 12 מיליון היו עד סוף 2011 – מדינת ישראל פלוס הרשות הפלסטינית.

ניסן סלומינסקי: זה כבר כנראה התחלה של החלת החוק על הרשות.

ניסן סלומינסקי: אבל – כהערה.

ניסן סלומינסקי: בכל אופן, כל המטרה הייתה לעודד ייצוא.

ניסן סלומינסקי: ברגע שמדינת ישראל, פלוס הרשות הפלסטינית, עוברת את 12 המיליון, כל מפעל בישראל יהיה זכאי גם כן לקבל את ההטבות האלה, וההטבות האלה נועדו רק ליצוא ולא למשק הפנימי.

ניסן סלומינסקי: הצעת החוק הזאת מגדילה ואומרת שרק מפעלים שייצאו למדינות שמעל 14 מיליון יהיו זכאים להטבות האלה.

ניסן סלומינסקי: כלומר, מפעל שמוכר בישראל, במשק המקומי, לא יהיה זכאי להטבות האלה.

ניסן סלומינסקי: זו מהותו של החוק, והחוק הזה יחול מ-1 בינואר 2012.

ניסן סלומינסקי: זה לא נקרא רטרואקטיבית כי למעשה המדינה הגישה את הצעת החוק הזאת עוד ב-2012, וזה כבר עבר בקריאה ראשונה, רק בגלל הפגרה, הבחירות וכו', זה קפץ ל-2013.

ניסן סלומינסקי: לכן, לפי הייעוץ שקיבלנו זה לא נקרא חוק רטרואקטיבי.

ניסן סלומינסקי: ולכן אני ממליץ ומבקש לאשר את החוק הזה, כדי שההטבות האלה, שהמדינה נותנת, אכן יינתנו ליצוא ולא למשק המקומי.

ניסן סלומינסקי: תודה לך, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת ניסן סלומינסקי, שהציג את הצעת חוק לעידוד השקעות הון (תיקון מס' 70), התשע"ג–2013, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, כפי שאמרתי, יש הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת משה גפני, האם אתה מעוניין לנמק את ההסתייגויות?

משה גפני: ודאי.

משה גפני: ודאי.

יולי יואל אדלשטיין: עד עשר דקות לרשותך, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו חבר הכנסת יעקב ליצמן, אם יהיה אתנו כאן, יוכל גם הוא עד עשר דקות לנמק את הסתייגויותיו.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, הצעת החוק שמביאה הממשלה, או שהביאה הממשלה כבר בקדנציה הקודמת, כפי שציין יושב-ראש ועדת הכספים – אנחנו ביקשנו ממנה את הדבר הבסיסי ביותר: אנחנו רוצים לדעת – אנחנו, חברי ועדת הכספים, וגם כדי שנוכל לומר לכנסת – כמה תושבים יש במדינת ישראל וכמה תושבים יש ברשות הפלסטינית.

משה גפני: הרי מה הבעיה – – –

מרב מיכאלי: כל הכבוד.

משה גפני: ביקשנו נתון.

מרב מיכאלי: אני הגשתי שאילתה על זה ודחו לי אותה, לא אישרו לי אותה.

משה גפני: יפה.

משה גפני: ביקשנו את הדבר הפשוט ביותר.

ניסן סלומינסקי: משה, זה החלת הריבונות בסוגיה.

משה גפני: אתה מביא את החוק הזה בגלל החלת הריבונות.

משה גפני: אם זה החלת ריבונות אז בגלל זה אתה מביא את החוק.

ניסן סלומינסקי: – – –

משה גפני: בסדר.

משה גפני: הרי מה הבעיה?

משה גפני: הבעיה היא שלא רצו לכתוב בחוק של עידוד השקעות הון, לא רצו לכתוב שזה מיועד רק ליצוא, מכיוון שרצו לעקוף את האמנות הבין-לאומיות – ואגב, כולם אומרים שזה לעקוף את האמנות הבין-לאומיות, שזה מצחיק כשלעצמו; תכתוב כבר שזה מיועד רק לאלה, שזה מיועד ליצוא.

משה גפני: ביקשנו את הנתון הפשוט ביותר, והזלזול של הממשלה בכנסת פשוט עובר כל גבול.

משה גפני: עד לרגע זה, ואנחנו נידרש עכשיו להצביע, אחרי שהצביעו בוועדת הכספים, ואנחנו נידרש להצביע במליאת הכנסת להגדיל את מספר האנשים – ומדובר על יצוא לשם, זה 14 מיליון איש – לא נדע כמה דברים: לא נדע כמה תושבים יש במדינת ישראל וברשות הפלסטינית שבגלל זה צריך להביא את החוק הזה, ולא נדע איזה יצוא לאילו מדינות ייפגע כתוצאה מהעלאת מספר התושבים.

משה גפני: הרי יש תושבים או מדינות שבהן מספר התושבים הוא בין 12 מיליון ל-14 מיליון, ואז אם יש חברה ישראלית שמייצאת לאותן מדינות, הם ייפגעו; הם ייפגעו מכיוון שעליהם – אם חברה ישראלית מייצאת אליהם, הם לא יזכו לכל ההטבות של עידוד השקעות הון.

משה גפני: אנחנו לא יודעים, אנחנו הולכים להצביע בחוסר ידע מוחלט.

משה גפני: אני חולק על כל העניין של הרטרואקטיבי.

משה גפני: אנחנו מדברים פה על עידוד השקעות הון; אנחנו מדברים על דבר שבו גם על-פי החוק הקיים, שבו מדובר על 12 מיליון, במהלך כל שנת 2012 לא היה חוק אחר.

משה גפני: אין אפשרות לבוא, אין מציאות כזאת של לבוא ולהגיד: רגע, אנחנו עכשיו מחוקקים חוק ומ-1 בינואר 2012 לא יקבלו הטבות, מכיוון שכבר הבאנו את זה לכנסת לפני הבחירות.

משה גפני: אין דבר כזה.

משה גפני: זה חוק רטרואקטיבי באופן ברור.

משה גפני: האמת היא, גברתי היושבת-ראש, שחבר הכנסת ליצמן ואני לא רצינו להתמודד עם כל השאלות האלה.

משה גפני: ראינו שחלק גדול מחברי הוועדה הולכים אחרי הממשלה, אז מה אנחנו הקטנים נתמודד עם זה?

משה גפני: אז בסדר, יאללה.

אראל מרגלית: גם אנחנו לא אהבנו את זה.

משה גפני: כן, כן, בסדר, אני אומר, אבל בכל אופן הרוב הצביע בעד.

משה גפני: ביקשנו הסתייגות אחת, ואני מבקש מחברי הכנסת להצביע בעדה.

משה גפני: אם יש מפעל והמפעל הזה נמצא באזור פיתוח א' – שההטבות עבורו לא יבוטלו.

משה גפני: יש אינטרס לאומי בעניין הזה.

משה גפני: אז בסדר, מפעל במרכז הארץ, כופפנו את ראשנו בפני הרוב שיש בכנסת, גם אם הם לא צודקים, וגם אם זה לא נכון, וגם אם כל הטענות שאמרתי הן טענות נכונות.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: אבל תחשבו שבהצבעה בעד החוק הזה אתם פוגעים גם במפעלים שהם באזור פיתוח א', שלכל הדעות צריך לסייע להם.

משה גפני: אז אני לא נכנס עכשיו לשאלה המשפטית, שבטוח שאני צודק בה; אין רטרואקטיבי כזה ואין מציאות שמצביעים על חוק בלי שאתה יודע את מספר התושבים, בלי שיש לך נתון.

משה גפני: אין מציאות כזאת שבה אתה בא ואומר: אני מעלה את מספר התושבים למדינה שבה יש יצוא ל-14 מיליון, בלי שאתה יודע באיזה מפעלים אתה פוגע כשזה בין 12 ל-14 מיליון.

משה גפני: יש מדינות כאלה ויש יצוא אליהן – שום נתון.

משה גפני: כשיושב-ראש הוועדה בא והציג כאן את החוק הוא לא הציג את הנתונים האלה, מכיוון שאין לו, הממשלה לא הביאה לו.

משה גפני: יכול להיות שהממשלה מסתירה משהו.

משה גפני: אני לא נכנס לעניין הזה, אני רק מבקש בקשה אחת.

משה גפני: קטונתי מלהתמודד, גם אני וגם חבר הכנסת ליצמן, עם כל הטיעונים האלה.

משה גפני: יש רוב והצביעו בוועדת הכספים.

משה גפני: אני לא הבאתי את זה להצבעה לא מפני שהיו בחירות; אני לא הבאתי להצבעה מכיוון שלא נתנו לי שום נתון.

משה גפני: ביקשתי נתונים ולא קיבלתי.

משה גפני: אמרתי: עד שלא תביאו נתונים לא אביא את זה להצבעה.

משה גפני: מה, אנחנו מצביעים כעיוורים באפלה?

משה גפני: אבל הצביעו והעבירו את החוק הזה.

משה גפני: אני מבקש שהחוק, לפחות בחלק הרטרואקטיבי, לא יחול על מפעל באזור פיתוח א', שמשוועים בו כל כך לעבודה, משוועים כל כך למפעלים, כאשר יש דיון בעניין הזה של עידוד השקעות הון שמעלים את מספר התושבים במדינה שאליה מייצאים, ולא אומרים במפורש שזה ליצוא, ואומרים שזה חל גם רטרואקטיבית, בניגוד למה שברור לי, שזה לא נכון מבחינה משפטית וחוקית.

משה גפני: אנחנו מבקשים, גברתי היושבת-ראש, מחברי הכנסת להצביע בעד ההסתייגות שלנו שהמפעלים באזור פיתוח א', החוק לא יחול עליהם רטרואקטיבית.

משה גפני: תודה רבה.

רות קלדרון: חבר הכנסת ליצמן, האם הוא בחדר?

רות קלדרון: איננו.

רות קלדרון: חבר הכנסת סלומינסקי ישיב על ההסתייגויות, בבקשה.

רות קלדרון: חבר הכנסת גפני, יש לך שלוש דקות ספייר לפעם הבאה.

משה גפני: אני לכבודך לא השלמתי, רק ניסיתי לתמצת, היה לי עוד הרבה מה לומר.

רות קלדרון: אני מעריכה את זה.

ניסן סלומינסקי: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, חברי וידידי יושב-ראש ועדת הכספים לשעבר, ר' מוישה גפני, באמת טוען דברים נכונים, ואת הדברים האלה טענו גם בוועדה, ולכן, למרות בקשת הממשלה, לא הבאתי את זה לדיון עד שקיבלתי את התשובות על השאלות האלה.

ניסן סלומינסקי: שאלה ראשונה זה המספר.

ניסן סלומינסקי: אז מספר תושבי מדינת ישראל זה דבר פשוט וידוע.

ניסן סלומינסקי: מאחר שהחוק הזה חל גם על מדינת ישראל וגם על הרש"פ, מה שנקרא – שבעזרת השם תהיה חלק ממדינת ישראל – ושם המספרים פחות ברורים, הופיע בפנינו מנהל רשות המסים ובקולו, לפרוטוקול, הודיע שלאחר שהם פנו לאותו – איך זה נקרא?

ניסן סלומינסקי: דמוגרף?

ניסן סלומינסקי: לא יודע, מי שאחראי למתן הערכות או מספרים, והודיעו שבסוף שנת 2011 המספר הכולל של תושבי מדינת ישראל והרש"פ, או מדינת ישראל הגדולה, עומד על 11,980 מיליון, אזי ב-2012 ודאי שבגלל הילודה עברו את 12 המיליון.

ניסן סלומינסקי: אם כך, יש לנו עדות שנאמרה לפרוטוקול שבשנת 2012 עברנו את 12 המיליון.

ניסן סלומינסקי: זה לשאלה הראשונה.

ניסן סלומינסקי: לשאלת הרטרואקטיביות – – –

אראל מרגלית: אבל אז אי-אפשר לייצא לדנמרק.

ניסן סלומינסקי: מה?

אראל מרגלית: מה עם דנמרק, שיש לך שם פחות מ-12?

אראל מרגלית: מה עם נורבגיה?

ניסן סלומינסקי: רגע, בסדר.

ניסן סלומינסקי: אז לשאלה השנייה, של הרטרואקטיביות, אנחנו בוועדה עושים כל מאמץ שלא לאשר שום חוק רטרואקטיבית, אלא אם כן יש איזו סיבה מיוחדת, ולכן לצורך זה הופיע בפנינו המשנה ליועץ המשפטי לממשלה, עורך-דין אבי ליכט, והסביר בטוב טעם למה החוק הזה הוא לא רטרואקטיבי.

ניסן סלומינסקי: מאחר שמסים – ברגע שהמדינה רוצה להטיל מס היא לא צריכה להטיל אותו בתחילת השנה; גם אם היא מטילה אותו במהלך השנה הוא תופס על כל השנה.

ניסן סלומינסקי: זאת אומרת, אם המדינה פנתה לכנסת והעבירו בקריאה ראשונה ב-2012 את הצעת החוק הזאת, ממילא זה תופס על כל 2012, נקודה.

ניסן סלומינסקי: אז ממילא זה לא רטרואקטיבית.

ניסן סלומינסקי: למה לא גמרו את זה ב-2012?

ניסן סלומינסקי: אזי חלות על זה ההוראות שברגע שיש פגרה ולאחר מכן בחירות, כל החוקים וכל הדברים שיש בהם תאריך – כולם קופצים מ-2012 ל-2013.

ניסן סלומינסקי: כך שמבחינת העניין הזה אנחנו כאילו נמצאים ב-2012, כאילו נמצאים ב-2012, וממילא החוק הזה הוא לא חוק רטרואקטיבי.

ניסן סלומינסקי: ואני אומר שוב, אני חושב ואני פונה לכל חברי הכנסת, ואני אומר שמצד אחד לא לדקדק בדקדוקי עניות, ואף שהסברתי שדקדוקי העניות מסודרים והם בסדר, צריכים להסתכל על מהותו של החוק, והחוק הזה בא להיטיב.

ניסן סלומינסקי: המדינה רוצה להיטיב ולדרבן את היצוא.

ניסן סלומינסקי: זה לא חוק שנועד לדרבן ולעזור למפעל בארץ, שמוכר בארץ; לצורך זה יש חוקים אחרים.

ניסן סלומינסקי: ואם זה מפעלים בפריפריה, יש להם התוספות והתמרוצים שלהם.

ניסן סלומינסקי: החוק הזה בא לתמרץ את היצוא, ולכן, אם לא נאשר אותו, המשמעות היא שכל מפעל בארץ – למשל "קוקה-קולה", שמוכר בקבוקים בישראל – יהיה זכאי לקבל את כל ההטבות האלה, כי הוא מוכר למשק שמעל 12 מיליון, ולא זו הכוונה של המחוקק.

ניסן סלומינסקי: ולכן אני אומר: אנחנו, מאחר שאנחנו כן רוצים לשמור על הנושא של עידוד היצוא, ואני מניח שגם ידידי וחברי ר' מוישה גפני, יושב-ראש הוועדה לשעבר, ודאי שהוא רוצה לתמרץ ולעודד ולדרבן את היצוא, אז ודאי שהחוק הזה צריך לעבור.

ניסן סלומינסקי: אחרת, מחר נמצא את כל המפעלים בארץ שמוכרים, או כל מכולת תבוא ותדרוש את התמריצים האלה.

ניסן סלומינסקי: אם כך, אני פונה לחברי ושוב מבקש מהם לאשר את החוק זה.

ניסן סלומינסקי: ואני אומר שוב: יש לנו תמיד, בוועדה, דיונים שחלקם, ואנחנו עכשיו נמצאים – אומנם החוק הזה – אז מאחר שבוועדה, ואני אומר:

ניסן סלומינסקי: החוק הזה הוא לא במסגרת חוק התקציב וההסדרים, הוא חוק שבא בפני עצמו, וועדת הכספים אישרה את החוק הזה.

ניסן סלומינסקי: אני חושב שהוא טוב לנו, הוא מעודד את היצוא, ולכן אני דוחה את ההסתייגויות, אחרי שהסברתי, ואני מבקש מכולם להצביע בעדו.

רות קלדרון: תודה רבה ליושב-ראש ועדת הכספים חבר הכנסת סלומינסקי.

רות קלדרון: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק לעידוד השקעות הון (תיקון מס' 70) בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

רות קלדרון: חברי הכנסת מתבקשים לתפוס את מקומם.

רות קלדרון: לחוק יש הסתייגויות של חבר הכנסת משה גפני.

רות קלדרון: לסעיף 1 יש הסתייגות של חבר הכנסת גפני.

רות קלדרון: מי בעד ההסתייגות – – –

קריאה: – – –

רות קלדרון: הוא נמצא עכשיו?

רות קלדרון: הוא לא היה כאן.

רות קלדרון: שלום לך.

רות קלדרון: ברוך הבא.

רות קלדרון: לסעיף 1 יש הסתייגות של חברי הכנסת גפני וליצמן.

רות קלדרון: מי שבעד ההסתייגות יצביע בעד, ומי שנגד יצביע נגד.

רות קלדרון: הצבעה מס' 6 בעד ההסתייגות – 23 נגד – 64 נמנעים – אין ההסתייגות של חברי הכנסת משה גפני ויעקב ליצמן לסעיף 1 לא נתקבלה.

רות קלדרון: הוספתי.

רות קלדרון: תודה.

רות קלדרון: זה רגע של שקט.

רות קלדרון: בעד – 23.

רות קלדרון: נגד – 64.

רות קלדרון: ההסתייגות לא התקבלה.

רות קלדרון: אנחנו עוברים להצביע על סעיף 1 כנוסח הוועדה.

רות קלדרון: מי בעד?

רות קלדרון: מי נגד?

רות קלדרון: הצבעה מס' 7 בעד סעיף 1, כהצעת הוועדה – 75 נגד – 11 נמנעים – 1 סעיף 1, כהצעת הוועדה, נתקבל.

רות קלדרון: 75 בעד, 11 נגד.

רות קלדרון: הסעיף, כנוסח הוועדה, נתקבל.

רות קלדרון: לסעיף 2 יש הסתייגות של חברי הכנסת גפני וליצמן.

רות קלדרון: מי בעד?

רות קלדרון: מי נגד?

משה גפני: – – –

רות קלדרון: סליחה?

משה גפני: לא – – –

רות קלדרון: לא?

קריאה: – – –

רות קלדרון: ההסתייגות מוסרת.

רות קלדרון: אנחנו עוברים להצביע על סעיף 2, כנוסח הוועדה.

רות קלדרון: סעיף 2 – בעד או נגד.

רות קלדרון: הצבעה מס' 8 בעד סעיף 2 – 74 נגד – 11 נמנעים – אין סעיף 2 נתקבל.

רות קלדרון: 74 בעד, 11 נגד.

רות קלדרון: סעיף 2 אושר כנוסח הוועדה.

רות קלדרון: אנו עוברים לקריאה שלישית.

רות קלדרון: מי בעד הצעת חוק לעידוד השקעות הון (תיקון מס' 70), כנוסח הוועדה, ומי נגד?

רות קלדרון: הצבעה מס' 9 בעד החוק – 76 נגד – 9 נמנעים – אין חוק לעידוד השקעות הון (תיקון מס' 70), התשע"ג–2013, נתקבל.

רות קלדרון: 76 בעד, תשעה נגד.

רות קלדרון: חוק לעידוד השקעות הון (תיקון מס' 70), התשע"ג–2013, התקבל וייכנס לספר החוקים.

רות קלדרון: [מס' מ/730; "דברי הכנסת, חוב' י"א, עמ' 1188.

רות קלדרון: ]

רות קלדרון: הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעות החוק כדלקמן:

רות קלדרון: הצעת חוק גלי צה"ל – שידורי הרדיו של צבא הגנה לישראל (שידורי חסות ותשדירי שירות) (הוראת שעה) (תיקון מס' 5).

רות קלדרון: מנמקים: חבר הכנסת נחמן שי, ואחריו – חברת הכנסת תמר זנדברג.

רות קלדרון: חבר הכנסת שי, בבקשה.

רות קלדרון: ההצבעה על החוקים תהיה אחרי שנשמע את כל ההנמקות.

רות קלדרון: בבקשה, אדוני.

נחמן שי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק שעומדת לפנינו מיועדת לקדם את מעמדה של תחנת השידור הצבאית, "גלי צה"ל".

נחמן שי: הסוגיה של "גלי צה"ל" כתחנת שידור ציבורית, צבאית, במדינת ישראל, עומדת על סדר-היום כבר שנים ארוכות.

נחמן שי: ובכל פעם יש שמברכים אותה ויש שמבקרים אותה על פעילותה.

נחמן שי: כמי שהיה בעבר מפקד התחנה ועורך ראשי שלה, אני מכיר את הסוגיה הזאת לעומקה.

נחמן שי: אני מכיר את הבעייתיות שבעובדה שתחנת שידור צבאית שחיילים משדרים בה פועלת במדינת ישראל בשנת 2013.

נחמן שי: זה לא עניין פשוט ולא עניין של מה בכך.

נחמן שי: יחד עם זאת, לאורך השנים התברר כי התחנה הזאת ממלאה תפקיד חיוני וחשוב במציאות הישראלית המורכבת כל כך.

נחמן שי: דווקא בשל המרכזיות של הנושא הצבאי בחיינו, בקשר – –

רות קלדרון: חברי הכנסת, בבקשה, שמרו על כבוד במליאה.

נחמן שי: – – ההדוק כל כך בין הציבור הרחב לבין צה"ל, החל ממשרתי החובה, דרך משרתי הקבע ועד המילואים.

נחמן שי: בסופו של דבר, זה ציבור של מאות אלפים שחיים את הצבא מקרוב, עוקבים אחרי המתרחש בו, מתעניינים במה שקורה בו, ומהווים בצורה כזאת או אחרת חלק ממנו.

נחמן שי: מרכזיות הנושא הזה של הצבא והביטחון במדינת ישראל מצדיקה את קיומה של התחנה הזאת.

נחמן שי: זו סיבה אחת.

נחמן שי: הסיבה השנייה, שחשיבותה גדולה בעיני, היא של השידור הציבורי במדינת ישראל.

נחמן שי: אנחנו, וגם בכך היה לי חלק בעבר, קידמנו בישראל תקשורת מסחרית; אומנם בפיקוח ציבורי, אבל תקשורת מסחרית.

נחמן שי: עשינו כך בתחום הטלוויזיה באמצעות ערוץ 2 וערוץ 10, ואחר כך גם בתחנות הרדיו האזוריות, שקמו בזו אחר זו, ונכון להיום ממלאות תפקיד חשוב מאוד באזורים שונים של הארץ.

נחמן שי: התחנות האלה מהדקות את הקשר שבין האזור שבו הן פועלות, בין הקהילה שבה הן פועלות, לבין הציבור הרחב, ויוצרות תחושה של גאווה, של זיקה, במקומות שבהם הן פועלות.

נחמן שי: התחנות האלה פועלות גם בקשיים כספיים לא קלים, בקשיים כספיים שמכבידים עליהן, וראוי היה שהכנסת תיתן על כך את דעתה ותסייע להן.

נחמן שי: ככה עשינו בעבר, ואני מקווה שכך יהיה גם בעתיד; עוד הפעם, מתוך האינטרס שיהיה בישראל פלורליזם רחב ככל האפשר כשמדובר בשידור, ושתינתן במה או תינתנה במות רבות ככל האפשר לציבור הישראלי כדי לבטא את דעותיו ואת עמדותיו, ונחלץ את עצמנו ממונופול או ממונופולים ששררו פה בעבר.

נחמן שי: שר התקשורת בעבר, רובי ריבלין, זוכר היטב למה אני מתכוון.

נחמן שי: עכשיו, אנחנו חייבים גם להבטיח את קיומה של תחנת השידור הצבאית, מתוך ההבנה שאומנם בזרוע האחת שלה היא מעוגנת בצה"ל ובמערכת הביטחון, אבל מצד אחר היא תחנת שידור ציבורית ממדרגה ראשונה.

נחמן שי: ודווקא בעידן של המסחור, שחל על הטלוויזיה ועל הרדיו, על השידור במדינת ישראל, דווקא בעידן הזה ראוי שהתמונה תתאזן באמצעות שידור ציבורי – – –

ראובן ריבלין: אתה בעד ורק מדבר.

נחמן שי: אני בעד.

ראובן ריבלין: זאת אומרת, אתם לא מתנגדים.

נחמן שי: אנחנו לא מתנגדים.

ראובן ריבלין: זה זכות דיבור.

נחמן שי: אני מסביר למה זה חשוב שתהיה תחנת שידור צבאית, ואני מסביר – – –

רות קלדרון: זה נחמד שאתה מקשיב.

ראובן ריבלין: אז אתה מעכב אותנו מלהצביע בעד זה.

נחמן שי: לא חשוב, אבל אני רוצה שייאמרו דברים מסוימים בזכות התחנה, כי היום בדיון שהיה פה נמתחה ביקורת קשה על-ידי כמה מחברי הכנסת מהמחנה הזה.

ראובן ריבלין: – – – אני לא יכול להגיד מה שאתה אומר, כי לי אין זכות להתנגד.

ראובן ריבלין: תאמר שמה שאתה אומר, זה גם אתה.

נחמן שי: תודה רבה.

נחמן שי: תודה רבה, חבר הכנסת ריבלין.

נחמן שי: לכן אני אומר שמי שרוצה לחזק את השידור הציבורי במדינת ישראל צריך לתת לו כלים.

נחמן שי: הכלי המרכזי הוא בסופו של דבר מימון.

נחמן שי: מערכת הביטחון מתקשה, גם ובמיוחד בעידן הזה שבו אנחנו נמצאים, לממן את "גלי צה"ל", ולכן טוב של"גלי צה"ל" יהיה סוף-סוף בסיס כספי כלכלי איתן.

נחמן שי: טוב גם שהוא יהיה ברור ומובן ומעוגן מראש, שהוא יקבע את המקסימום של זמן השידור של תשדירים וחסויות שאפשר לעשות בתחנה הזאת, לא מעליו, לא באופן שהוא יחרוג, לא באופן שהכנסות התחנה הזאת תהיינה בלתי מוגבלות.

נחמן שי: יהיה גג שאפשר יהיה למדוד אותו ושאפשר יהיה לאמוד אותו, ושהוא בסופו של דבר ישתלב בעולם של התשדורת המסחרית במדינת ישראל.

נחמן שי: ולכן הכיוון שאנחנו הולכים בו עכשיו בכך שאנחנו מעגנים את "גלי צה"ל" בחוק, אנחנו מקיימים פיקוח ציבורי על התחנה הזאת, כי כל כלי תקשורת בסופו של דבר צריך לעמוד תחת פיקוח ציבורי במדינת ישראל, ואנחנו נותנים לכלי התקשורת הזה כנפיים משל עצמו.

נחמן שי: הוא לא יצטרך כל הזמן לשאוב את משאביו הכספיים ממערכת הביטחון, שמתקשה לתת לו, הוא יוכל לפעול בזירה המסחרית.

נחמן שי: אבל יחד עם זאת, אני אומר, במגבלות, כי כשאנחנו מסתכלים על מפת התקשורת בישראל היום, גם טלוויזיה, גם רדיו, גם עיתונות, אנחנו חייבים לחשוב כל הזמן על איזונים ובלמים בין כל הגורמים שמשחקים על המגרש הזה.

נחמן שי: "גלי צה"ל" תהיה שחקן על המגרש הזה, אבל שחקן שיבין את מגבלותיו; אני מדבר על הצד הכספי-כלכלי.

נחמן שי: ויחד עם זאת, השידור הציבורי במדינת ישראל, שכולנו, אני חושב, חרדים לו ודואגים לו, יצא נשכר.

נחמן שי: תודה רבה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: חברת הכנסת תמר זנדברג, ואחריה – חבר הכנסת דב חנין.

תמר זנדברג: שלום רב, סיעת מרצ תומכת בחוק המוצע.

תמר זנדברג: אני רוצה לנצל את הבמה כדי לדבר על הצעת חוק בעייתית – וזה בלשון המעטה, ונדמה לי שזה הביטוי הכי קל שאני אומר היום – שצפויה לעלות כאן ביום רביעי, שלמעשה אושרה אתמול בוועדת השרים, זו שקרויה בטעות "חוק המשילות", ואפשר לקרוא לה בשמות חריפים הרבה יותר, כמו "החוק להרחקת מפלגות מטעמים גזעניים" וכו'.

תמר זנדברג: אני רוצה לומר, גברתי היושבת-ראש, לצערי הרב, החוק הזה כבר בא לכאן בעבר בכל מיני נוסחים כאלה ואחרים.

תמר זנדברג: בפעמים הקודמות שהוא הגיע, הוכנסו אליו כל מיני דברים שקרויים בשפה הפרלמנטרית עזים.

תמר זנדברג: בזמן שאנחנו, חברי האופוזיציה בעיקר, הלכנו והתגוללנו על הצורך לגייס 61 חברי כנסת לצורך אי-אמון וכל מיני דברים אחרים, שמגבילים את האופוזיציה, הנה, מסתבר שכל ההצעות האלה ירדו מסדר-היום, ודווקא חבר כנסת, לצערי הרב, ממפלגתך – שהייתה אמורה להיות ידועה כמפלגה דמוקרטית, כמפלגה חדשה, אולי לפחות קצת צניעות לפני שמשנים סדרי עולם כאן בבית – דווקא ממפלגתך תגיע לכאן השבוע הצעת חוק פרטית שהושלו ממנה כל אותן עזים, ולמעשה נשארה בה המהות, שזה הדבר שרציתם להעביר מלכתחילה, וזה הנושא של אחוז החסימה.

תמר זנדברג: אז אני רוצה לומר, תראו, בבית הזה – ועכשיו אני אומרת את זה כאן כמצפון נקי בתור מספר שש במפלגה שהיום בסקרים כבר מזמן מזמן התרחקה מהאחוז המוצע, כך שאין לי שום נגיעה וגילוי נאות, ושום נגיעה אישית, מפלגתית, תנועתית, סיעתית או אחרת.

תמר זנדברג: אני רוצה לומר לכם בצורה ברורה, הצעת החוק הזאת מכוונת לאגף הזה בבית, למפלגות הערביות, שמייצגות ציבור שהוא גם ככה מיעוט מוחלש ומופלה פה במדינה.

תמר זנדברג: מה יצא לכם?

תמר זנדברג: מה הרבותא בלמנוע מהאנשים האלה שמייצגים פה ציבור שהוא מיעוט לאומי במדינת ישראל שייצגו את עצמם, מה?

תמר זנדברג: אתם טוענים מה?

תמר זנדברג: שהמפלגות הקטנות, המפלגות כאן שיושבות באופוזיציה, הן הסחטניות.

תמר זנדברג: נו, באמת.

תמר זנדברג: הרי אתם מייצגים כאן מפלגות גדולות של 19 ו-12 ולמעלה מזה מנדטים, שהסחטנות הפכה ללחם חוקן.

תמר זנדברג: ואני לא מדברת עכשיו על המפלגה שלכם, שהיא חדשה, אלא אחורה לאורך שנים, מפלגות גדולות שישבו בקואליציה וסיעות מתוך מפלגות, כמו סיעות המורדים ואחרות שראינו בעבר, שהביאו לא רק את הסחטנות הפוליטית והפרלמנטרית שהביאה אותן לשיא ולציניות.

תמר זנדברג: כאן יושבים חברים באופוזיציה שאין להם הכלים האלה – שלא קיבלו, לא את ה"מיצובישי" ולא את ה"וולבו" ולא את הכביש ולא את המחלף ולא שום דבר; עושים עבודתם מתוך אידיאולוגיה, שליחי ציבור.

תמר זנדברג: דווקא להם באים כאן להתנכל?

תמר זנדברג: מה, איזו יציבות?

תמר זנדברג: איזו משילות תתרום הצעת החוק הזו מלבד – אני באמת משתדלת לברור את מילותי – מלבד לרדת שוב לחייהם של אותם נציגי ציבור שעושים עבודתם נאמנה יום-יום, שעה-שעה, כאן במשכן, מגישים הצעות חוק, עושים את עבודתם?

תמר זנדברג: אתם גם כל הזמן מתלוננים שלא נותנים לכם קיזוזים, אתם אלה שרוצים לברוח כאן מהמליאה ולא לעשות את עבודתכם, ודווקא למפלגות האלה הקטנות אתם באים להתנכל.

תמר זנדברג: אני שואלת: למה?

תמר זנדברג: על מה ולמה?

תמר זנדברג: אני רוצה לסיים.

תמר זנדברג: את יודעת, לפעמים החיים הפוליטיים הם הפכפכים, ויש בהם כל מיני תמורות ותהפוכות, והצעת החוק הזו – אתם היום מגיעים, מפלגה חדשה, מפלגה גדולה, המפלגה השנייה בגודלה, מפלגת שלטון, אתם ממרום 19 המנדטים זה נורא קל לחשוב שאתם תמיד תישארו ככה.

תמר זנדברג: אבל יושבים כאן חברי כנסת בבית הזה, חברי וחברות כנסת, שכבר ראו דברים; כבר ראינו מפלגות שהיו המפלגות הגדולות בכנסת ואיבדו מכוחן וירדו, והיום נאבקות על אחוז החסימה.

תמר זנדברג: ואני רוצה לומר לכם, חברות וחברים מיש עתיד, שממש ממש ממש לא מן הנמנע שאתם היום מתנכלים למפלגות הקטנות, אבל סופו של אחוז החסימה הזה, שאתם תגרדו אותו מלמעלה או מלמטה, והצעת החוק הזו, שאתם היום יוזמים ומובילים בכזאת יהירות, תתהפך עליכם, ובסופו של דבר היא זו שתוציא אתכם מהכנסת.

תמר זנדברג: תודה רבה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: ישנה תמיד האפשרות שהיא מובלת לא ביהירות, אלא באחריות ציבורית.

רות קלדרון: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, רבותי השרים, כמו חברת הכנסת זנדברג, גם אני רוצה להקדיש את דברי לדבר החשוב ביותר, הייתי אומר, הדרמטי, הגדול, המהפכני, המסוכן, המזיק, שעומד להתרחש בכנסת ביום רביעי באמצעות הצעת חוק שלמרבה הטרגדיה מקודמת על-ידי סיעת יש עתיד, ושכוללת בתוכה כמה אלמנטים אנטי-דמוקרטיים; אגב, לא רק העלאת אחוז החסימה, גם ביטול עקרון שלטון הרוב.

דב חנין: את יודעת, לא רק מלחמה במיעוט הפוליטי, במיעוטים הפוליטיים, אלא גם ביטול העיקרון הישן של שלטון הרוב, כאשר אתם מאפשרים בהצעת החוק הזו לממשלה למשול גם כשהרוב בכנסת נגדה.

דב חנין: גם אם הרוב בכנסת יצביע נגד הממשלה, אם הוא לא מגיע ל-65 חברי כנסת, הממשלה תוכל למשול; הרוב בכנסת נגד, הרוב בעם נגד, אבל הממשלה מושלת.

דב חנין: ביטול העיקרון של שלטון הרוב הוא בעצם חיסול התשתית הבסיסית ביותר להסכמה הדמוקרטית.

דב חנין: יש הרבה מקרים שבהם אנחנו לא מסכימים עם ההחלטות שהרוב מקבל, אבל אנחנו אומרים: הרוב קיבל, ואלה הם כללי המשחק, ולכן אנחנו הולכים עם זה.

דב חנין: כאשר אתם מבטלים את עקרון שלטון הרוב, אתם בעצם מייצרים מערכת פוליטית חסרת לגיטימציה, חסרת בסיס הסכמה שהוא הבסיס היחיד המאפשר את קיומה של הדמוקרטיה בחברה מודרנית.

דב חנין: ולכן, אם רציתם לחזק את היציבות ואת המשילות, אתם בעצם מובילים את המערכת הפוליטית בארץ הזאת למשברים ולדרמות ברמה קיצונית וחריפה הרבה יותר מאשר ידענו בעבר.

דב חנין: אבל אני רוצה להקדיש את עיקר דברי לאותו רעיון, של העלאת אחוז החסימה.

דב חנין: אני אלך בדרכה של חברת הכנסת זנדברג – אני פשוט נמצא במצב אחר, אז בגילוי נאות אני רוצה להגיד שאני רואה את הצעת החוק הזאת כהצעת חוק שמכוונת נגדי אישית, נגדי ונגד תנועתי באופן אישי.

דב חנין: כי מה לעשות, למרבה הצער, בחברה הישראלית מספרם של אלה שתומכים בדרך של שותפות יהודית-ערבית ושתומכים בתנועה פוליטית שהיא תנועה יהודית-ערבית הוא פחות מ-4%.

דב חנין: טרגדיה היסטורית – אני מסכים, טרגדיה היסטורית גדולה – אבל אנחנו באופן מסורתי פחות מ-4%.

דב חנין: אני מבין שאנחנו מאיימים, כי השותפות היהודית-ערבית היא איום על אלה שמאמינים בהפרדה, איום על אלה שמאמינים בשנאה, על אלה שמאמינים בהסתה.

דב חנין: אבל למה יש עתיד צריכה להצטרף לגל הזה?

דב חנין: למה אתם צריכים להיות אלה שמשמשים בעצם קבלני ביצוע להצעות חוק שהייתי מבין לחלוטין אם הן היו מגיעות מספסלי סיעתו של ליברמן?

דב חנין: אני חושב שהיסטוריון שיחקור את הקדנציה הזאת בכנסת באמת יגלה פרק מאוד מורכב ובלתי ברור, איך סיעה שהתחילה כסיעה של מרכז פוליטי, של עמדות ליברליות, שכוללת בתוכה אנשים שהם באמת ובתמים ליברלים, שבאמת ובתמים רוצים חשיבה רחבה ביחס לחברה הישראלית – איך סיעה כזאת נקלעה למקום הטרגי, המקום העצוב, המקום הקשה, של מי שמבצעת משימות מלוכלכות במיוחד עבור גורמים פוליטיים אחרים.

דב חנין: אני חושב שזאת בדיוק ההזדמנות שלכם לעשות חשבון נפש.

דב חנין: אני יודע שלא קל לעשות את זה, כי זאת אמירה, זאת ססמה – העלאת אחוז החסימה.

דב חנין: אני לא בטוח שנעשתה מספיק חשיבה בעניין הזה; אני לא בטוח שבאמת נעשה לימוד מספיק מעמיק מה תהיינה ההשלכות בפועל של העלאת אחוז החסימה.

דב חנין: אני חושב שזה נושא שאיכשהו נכנס לאג'נדה שלכם אולי במידה רבה של מקריות וחוסר תכנון, אבל זה מה שקרה, ואתם כרגע נמצאים על הרכבת הזאת, ולהחליט לעצור את הקטר, ואולי אפילו לרדת ממנו, זאת החלטה לא פשוטה.

דב חנין: אבל אני באמת רוצה להזכיר את מה שאני אמרתי כאן – כאן, מעל הדוכן הזה – לחברת הכנסת דליה איציק, שקידמה את הצעת החוק להעלאת אחוז החסימה; ולא הצליחו בסופו של דבר להעלות ל-3%.

דב חנין: אני אמרתי לה: חברת הכנסת דליה איציק, בפוליטיקה הישראלית עוד תראי מצב שאתם, סיעת קדימה, הגדולה בסיעות הבית, תהיו הקורבן של רצונכם להעלות את אחוז החסימה.

דב חנין: אגב, אם היא הייתה מצליחה להעלות את אחוז החסימה ל-3%, סיעה אחת לא הייתה היום בכנסת, וזאת סיעת קדימה.

דב חנין: סיעת קדימה נמצאת בכנסת רק בזכות העובדה שאחוז החסימה לא עלה.

דב חנין: אז בקצב הנוכחי שיש עתיד מתנהלת גם זה יכול לקרות, ומי שהיום בטוח ב-19 המנדטים שלו יכול לגלות את עצמו בעתיד נאבק על אחוז החסימה.

דב חנין: אני רוצה לסיים בנקודה אחרונה, והיא נקודה אישית.

רות קלדרון: הזמן הסתיים.

דב חנין: אני הייתי חבר הכנסת היחיד – היחיד – פה בבית הזה שנאבק מתחילת הדרך נגד החוקים שנקראו בשם "חוקי לפיד" – חוקים שנועדו לחסום כניסה למערכת הפוליטית של אדם שהכריז על רצונו ועל כוונתו להקים מפלגה ולהתמודד אתה לכנסת.

דב חנין: אני עשיתי את זה לא מתוך מחויבות למר לפיד, שאותו לא הכרתי, וגם לא מתוך אהדה לדרכו, שאותה גם כן לא ידעתי, אלא מתוך נאמנות לעיקרון שאומר שאנחנו צריכים למנוע חסמי כניסה מיותרים בכניסה לפוליטיקה.

דב חנין: ואת אותה מידה שאני נהגתי בה כלפי לפיד כשהוא לא היה במערכת הפוליטית אני מצפה ממר לפיד לנהוג היום כלפי אחרים.

דב חנין: את אותה מידה, שאומרת:

דב חנין: אנחנו לא נייצר חסמי כניסה למערכת הפוליטית לגופים שהם לגיטימיים, הם מבטאים עמדה, הם רוצים להתבטא, הם רוצים להשפיע; אנחנו לא נייצר להם חסמי כניסה בלתי אפשריים, כי דמוקרטיה היא דמוקרטיה חזקה כאשר כל הדעות נמצאות בבית הזה, ולא דמוקרטיה שחוסמת חלק מהדעות או חלק מהכוחות מלהיכנס לכאן.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: אתגר גדול להיות יושבת-ראש וגם חברת יש עתיד היום.

רות קלדרון: אני רוצה לומר לך שאני מקווה שמה שלא יהיה, לא נאבד אותך, חבר הכנסת דב חנין.

רות קלדרון: [מס' מ/522; "דברי הכנסת", חוב' י"א, עמ' 1188.

רות קלדרון: ]

רות קלדרון: נמשיך את ההנמקות של הצעת החוק הבאה, הצעת חוק להסדרת הרעייה במקרקעי ציבור, התש"ע–2010.

רות קלדרון: מנמקים: הראשון – חבר הכנסת עיסאווי פריג', ואחריו – חבר הכנסת חנא סוייד וחבר הכנסת באסל גטאס.

רות קלדרון: בבקשה.

רות קלדרון: ההצבעות יהיו יחד.

עיסאווי פריג': גברתי היושבת-ראש, חברים, ידידי אילן, עוד מעט עולה החוק שמדבר אליך הכי חזק.

עיסאווי פריג': השתתפתי רבות בישיבות של הוועדות וכל השדולות למיניהן שהתקיימו בכנסת.

עיסאווי פריג': חלק מהשדולות האלה התייחסו לחברה הערבית במדינה, בהיבטים שונים.

עיסאווי פריג': כל ההיבטים, כמעט, התייחסו אליהם.

עיסאווי פריג': כל ההיבטים.

עיסאווי פריג': יש דבר אחד שחזר כל הזמן על עצמו.

עיסאווי פריג': מהו?

עיסאווי פריג': חסמים.

עיסאווי פריג': באחד הדיונים היה שר השיכון, אם אני לא טועה.

עיסאווי פריג': הוא אומר, אתם, החברה הערבית, ראשי המועצות הערביות – יש הרבה כספים במשרדי הממשלה שלא מנוצלים, ובסוף הכסף הזה מוחזר ומחולק בכל מיני שיטות לכל מיני פרויקטים.

עיסאווי פריג': זה דבר מעניין.

עיסאווי פריג': שאלנו, למה זה ככה?

עיסאווי פריג': יש חסמים והגדרות ולא עובדים מולנו בצורה מקצועית.

עיסאווי פריג': המילה "חסמים" חזרה כמעט בכל השדולות שהשתתפתי בהן, שנגעו בחברה הערבית.

עיסאווי פריג': ועכשיו החסמים האלה מתפשטים לנו; אנחנו מקבלים עוד חוק חדש מבית-מדרשם של החברים מיש עתיד.

עיסאווי פריג': קיבלו 19 מנדטים.

עיסאווי פריג': איך אמרת לי, אילן?

עיסאווי פריג': חזה נפוח.

עיסאווי פריג': 19 מנדטים.

עיסאווי פריג': מי אתם, מרצ?

עיסאווי פריג': הייתם שלושה עד שישה מנדטים.

עיסאווי פריג': אנחנו המובילים.

עיסאווי פריג': 19 מנדטים.

עיסאווי פריג': אז מה עושים?

עיסאווי פריג': העלינו לנו את חוק המשילות; כך חברים קראו לו.

עיסאווי פריג': אני קורא לו "חוק ההשתלטות".

עיסאווי פריג': חוק ההשתלטות זה בעצם רעיון של אחרים, אבל יש עתיד עשו את זה – אנחנו בחזית, אנחנו נוביל את זה.

עיסאווי פריג': חוק ההשתלטות הזה התחיל מחבר הכנסת רותם, וחבר הכנסת הופמן רצה לתת לו עטיפה יפה, ואמור להניח את זה ביום רביעי.

עיסאווי פריג': אדוני, אני אומר למגיש, השר, ולכל החברים מיש עתיד, ולכל מי שתומך בחוק הזה: זה חוק בומרנג – עליכם.

עיסאווי פריג': תזכרו מה קרה לאחרים.

עיסאווי פריג': הדמוקרטיה תנצח; וכדי שהיא אכן תנצח, כל קבוצה בחברה, אסור להטיל עליה חסמים והגדרות מיוחדות כדי שלא לאפשר לה להגיע.

עיסאווי פריג': בשם החסמים.

עיסאווי פריג': בשם החסמים.

עיסאווי פריג': נכון שחוק ההישרדות יתחיל לפעול, וברגע שחוק ההישרדות יתחיל לפעול החסם הופך להיות קרש קפיצה.

עיסאווי פריג': אז אני לא רוצה ללכת לחוק ההישרדות של איחוד מפלגות, ואז הדברים משתנים, אבל חוק ההשתלטות שאתם מציעים הוא חוק מביש, חוק אנטי-דמוקרטי, חוק שמשדר חולשה, ולא חוק שמשדר כוח.

עיסאווי פריג': כשאני נכנס לסעיפי החוק האחרים, שממשלה יכולה לתפקד בלי תקציב – איפה זה היה?

עיסאווי פריג': באיזה בית-מדרש זה נכתב?

עיסאווי פריג': רק בכנסת התשע-עשרה, בכנסת שיש עתיד היא העוגן.

עיסאווי פריג': ועוד, הזכות, הזכות שמשטר דמוקרטי העניק לנו להביע אי-אמון, כדי שראש הממשלה והשרים ישבו ויקשיבו לביקורת שלנו כאופוזיציה, גם את זה רוצים לגזול מאתנו.

עיסאווי פריג': 65% – אין אי-אמון.

עיסאווי פריג': רק אם תוכיח.

עיסאווי פריג': ידידי, יש לי מה להגיד לך.

עיסאווי פריג': אני רוצה שתשב ותקשיב לי, אדוני ראש הממשלה.

עיסאווי פריג': אדוני השר, בוא תקשיב לי.

עיסאווי פריג': אתה אומר "משטר דמוקרטי"?

עיסאווי פריג': משטר דמוקרטי לפי הפרשנות שאתה נותן לדברים.

עיסאווי פריג': אחוז חסימה – סתימת פיות; 65 – לא סתימת פיות, אלא "נכניס להם את הדבק הזה בפה".

עיסאווי פריג': ועוד – – –

רות קלדרון: – – –

עיסאווי פריג': לא, יש לי זמן, יש לי 23 שניות.

ראובן ריבלין: 65 זה שלטון מיעוט.

ראובן ריבלין: אם צריך 65 כדי להפיל את הממשלה, זאת אומרת שהממשלה עם 55 – – –

רות קלדרון: 61.

ראובן ריבלין: לא, לא, לא, אם זה 65 – – –

תמר זנדברג: – – –

עיסאווי פריג': ביקשו 65 – – – יש עתיד – – –

תמר זנדברג: – – –

עיסאווי פריג': אבל, רות, אדוני היושב-ראש – – –

רות קלדרון: חבר הכנסת ריבלין לא טועה אף פעם.

עיסאווי פריג': אז עכשיו – – –

אילן גילאון: על זה הם התפשרו.

עיסאווי פריג': אה, הם התפשרו?

עיסאווי פריג': עכשיו, מה הם כתבו בסוף?

רות קלדרון: – – – כבר.

רות קלדרון: זה על הזמן של הדובר הבא.

עיסאווי פריג': אחוז החסימה – 4%, אבל אנחנו מוכנים להתפשר על 3%.

עיסאווי פריג': איזה צחוק.

רות קלדרון: תודה רבה, חבר הכנסת פריג'.

עיסאווי פריג': חברים, בשם הדמוקרטיה ובשם חברה בריאה, את החוק הזה, המביש, המביש על כל סעיפיו, צריך לזרוק לפח האשפה הכי קרוב אלינו.

עיסאווי פריג': תודה לכם.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: אני, בשם העזים, מקווה שמישהו ידבר גם על החוק שעליו אנחנו מדברים – להסדרת הרעייה.

רות קלדרון: אבל – בבקשה, חבר הכנסת סוייד.

רות קלדרון: אולי אין מה לומר עליו.

חנא סוייד: יש שאומרים שזה חוק הסדרת הראייה.

רות קלדרון: ראייה, טוב.

חנא סוייד: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, רבותי חברי הכנסת – רק להזכיר שהחוק, או הפקודה שמסדירה את העניין של הרעייה בישראל כיום, היא מנדטורית, וגילה מתקרב ל-100 שנה בערך.

חנא סוייד: לכן לא רע שחוק חדש יסדיר מקצוע ישן – או, הכי ישן למעשה בהיסטוריה – –

רות קלדרון: מאברהם אבינו.

חנא סוייד: – – כך שהיוזמה כשלעצמה היא יוזמה מבורכת וטובה ורצויה.

חנא סוייד: רק, מהצצה בחוק במתכונתו, כפי שהובאה בכנסת הקודמת, יש לי כמה הערות על החוק, ואני מאוד מקווה שהדיונים על הצעת החוק יביאו לתיקונה בצורה נאותה, שתענה על הנקודות שאני מעלה כאן.

חנא סוייד: קודם כול, מדובר במקצוע הרעייה, שצריך להניח שמי שמתעסק בו, לא כולם בוגרי אוקספורד, כן?

חנא סוייד: והפרוצדורות המוצעות בחוק הן מאוד מסובכות: לפרסם רשימות באינטרנט, ומי שרואה אותן שיבוא לרשום, ולהירשם, ולבקש, ולהעריך כמה שטח הוא צריך.

חנא סוייד: זה מסובך.

חנא סוייד: בשביל מקצוע כזה, עם כל הכבוד כמובן שאני רוחש לרועים ולמרעה, צריך לפשט את ההליכים.

חנא סוייד: פשוט מאוד.

חנא סוייד: אני חושב שזה מתבקש וזה רצוי.

חנא סוייד: נקודה שנייה היא התייחסות שוויונית למגדלי בעלי-חיים.

חנא סוייד: מהניסיון שלי ומטיפול במספר רב של מקרים, אני יכול להעיד כאן שפחות מ-5% משטחי המרעה במדינה מוקצים למגדלי עדרים ערבים, בעוד שהמקצוע הזה הוא נפוץ מאוד ביישובים הערביים ובקרב האוכלוסיות הערביות, אם בנגב ואם בגליל.

חנא סוייד: יש בעייתיות מיוחדת בנגב, שאני אעמוד עליה כרגע בהתייחסות אחרת.

חנא סוייד: אבל בהחלט צריך לשאוף להקצאה שוויונית של שטח מרעה.

חנא סוייד: הגדרה נכונה של אדמות או מקרקעי ציבור – היום מקובל לקרוא ולהתייחס לאדמות, או למקרקעי ציבור, כמו האדמות שבסכסוך בנגב, שהן אדמות, הן מקרקעי ציבור, ולכן כל הרעייה של הבדואים בנגב היא לא חוקית, כי היא נעשית במקרקעי ציבור, כאשר ההגדרה של מקרקעי ציבור צריכה להיות באמת: אדמות שנרשמו, אחרי תהליך של הסדרה, על שם מדינת ישראל.

חנא סוייד: כפי שאמרתי, זה מעט בגליל, אבל בנגב זה שכיח וזה בעייתי ביותר.

חנא סוייד: העניין הגיע לבג"ץ בכמה מקרים.

חנא סוייד: והאדמיניסטרטור, מה הוא עושה?

חנא סוייד: הוא מתחיל להוסיף התניות: אם אתה רוצה לקבל שטח אז אתה צריך להיות רשום במס הכנסה ואתה צריך להיות רשום בקופת-חולים, וקיבלת – לא יודע מה – כל מיני זריקות וזה.

חנא סוייד: זה מבזה את העניין, זה לא רציני, וצריך לעזוב את התרגילים האלה ולתת לאנשים שרוצים לעשות את המחיה שלהם מהמקצוע הזה לעשות את זה בכבוד.

חנא סוייד: ונקודה אחרונה – אני רואה שאת כבר אומרת לי "תסיים" – –

רות קלדרון: נותר לך עוד – כן.

חנא סוייד: – – אף שיש לי עוד זמן, וכפי שביקשת, אני מדבר לעניין, אני חושב.

רות קלדרון: אני מעריכה את זה.

רות קלדרון: אתה אומר "לרעייה" כמו שאנחנו לא יכולים להגיד.

חנא סוייד: חלק מהאנשים שקידמו את החוק – השר אורי אריאל היום רצה לעשות בתוך החוק הבחנה בין אדמות קק"ל לבין אדמות מדינה, כאילו אדמות קק"ל זה לא משאב ציבורי, ושהאדמיניסטרטור, משרד החקלאות, פקיד המרעה, לא יכול להקצות אדמות שהן אדמות קק"ל, בעוד שאדמות קק"ל מוגדרות כאדמות מדינה ומקרקעי ציבור.

חנא סוייד: אני חושב שהדואליות הזאת היא בלתי אפשרית.

חנא סוייד: אי-אפשר להגיד: אנחנו רוצים מדינה יהודית, וכשמדברים על אדמות קק"ל, אומרים: לא, לא, לא, זה בנפרד, תשאירו את זה מחוץ לטווח.

חנא סוייד: אני חושב שאלה נושאים מאוד רלוונטיים, אינהרנטיים לחוק הזה, וצריך שיקבלו מענה סביר.

חנא סוייד: תודה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: חבר הכנסת באסל גטאס, ואחריו – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

רות קלדרון: בבקשה.

רות קלדרון: אתה מאלה שמגביהים.

באסל גטאס: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, גם אני, כמו חברי חנא סוייד, אדבר על החוק, ולו מפני שאין כמעט דבר שקורה במדינה הזאת שאין לו נגיעה לעניין הערבי–יהודי.

באסל גטאס: כפי שאמרתי בנאומי הקודם, כמעט בכל עניין היחס של המדינה כלפי אזרחיה מתחלק על-פי מוצאם והשתייכותם הלאומית.

באסל גטאס: יש התייחסת מסוימת ליהודים – כאזרחי המדינה, כבעלי המקום, כאדונים; ולערבים – לצערי הרב אני אומר את זה – כאויבים.

באסל גטאס: אפילו אם אתם מסתכלים במטרות החוק הזה – מדובר על שמירת הקרקע.

באסל גטאס: זו מטרה בפני עצמה: שמירת הקרקע.

באסל גטאס: ואנחנו יודעים שכשמדברים על שמירת הקרקע, שומרים אותה ממי?

באסל גטאס: מפולשים לקרקע הציבור, ממי שמנסה – כאילו שקרקעות הציבור הן לא שלנו, שלא לדבר שבמקור כולן היו שלנו, אבל עכשיו מגיע לנו לפחות 20% מהן.

באסל גטאס: אני אומר לכם שעל-פי החוק ועל-פי הנוהל ועל-פי מה שהיה, הפקודה שהייתה – לא היה מקרה אחד שערבי ישראלי קיבל שטח מרעה על-פי החוק.

באסל גטאס: ולא שלא הגישו.

באסל גטאס: ולא שלא הגישו.

באסל גטאס: אני מספר לכם – אתם רוצים לקחת אותה כבדיחה, כמשהו שמסמל את האבסורד ביחס המדינה אלינו: יש לי שני חברים.

באסל גטאס: שניהם לקחו את המקצוע ברצינות; הם לא רועים, הם דווקא אנשי עסקים.

באסל גטאס: אחד מהם וטרינר, והוא הצליח בסופו של דבר לקבל שטח מרעה על-פי חוק מפני שהיה לו שותף יהודי.

באסל גטאס: השותף היהודי הגיש את הבקשה, הם קיבלו את השטח, ואז השותף היהודי פרש.

באסל גטאס: הוא המשיך להפעיל את שטח המרעה שלו.

באסל גטאס: אני לא יודע אם הוא עדיין עושה את זה.

באסל גטאס: אבל תסתכלו, עד העניין של המרעה, האפליה באה מעצם לב-לבו של הסכסוך, של ההסתכלות על הערבי כפולש, כמי שרוצה את הקרקע של המדינה, שאסור להיות לו חלק ושותפות אמיתית במרחב הציבורי.

באסל גטאס: זה מצער.

באסל גטאס: החוק הקיים משפר, יש בו שיפורים.

באסל גטאס: אני מקווה שבוועדה נצליח להגמיש או לשנות את התנאים, שמי שנותן את רישיון המרעה כופה אותם רק בשביל להגיש את הבקשה.

באסל גטאס: כמעט אין רועה אחד ערבי, אפילו אם יש לו עדרים, אפילו אם יש לו המקצוע הזה עשרות שנים – לא מצליח להתרומם לתנאי הסף כדי להגיש את הבקשה.

באסל גטאס: אנחנו, ההתייחסות שלנו לחוק היא חיובית, כי זה בא להסדיר יותר טוב את המצב הקיים, אבל יש לנו הרבה השגות על הסעיפים שבתוכו.

באסל גטאס: תודה רבה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: חבר הכנסת גנאים, בבקשה.

מסעוד גנאים: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, על הצעת החוק להסדרת הרעייה במקרקעי ציבור חברי דיברו, אבל אני רוצה להתייחס רק בהערה, שזאת דוגמה איך במדינת ישראל אומרים שהנה יש שוויון בין כולם, תפאדלו, תגישו בקשות, כדי לקבל היתרים, מקצים לכם חלקות אדמה למרעה לעדרים שלכם.

מסעוד גנאים: איך דרך התנאים והקריטריונים הקשים נותנים רק לאוכלוסייה מסוימת להיכנס וליהנות מהחוק, ומדירים בדרך חוקית, בדרך דמוקרטית, אוכלוסייה אחרת, כמו האוכלוסייה הערבית.

מסעוד גנאים: אבל הדבר העיקרי שאני צריך לדבר עליו, הנושא העיקרי הוא מה שקראנו ומה ששמענו, על זה שהרב של צפת, הרב שמואל אליהו, מועמד לתפקיד הרב הראשי הספרדי.

מסעוד גנאים: גברתי היושבת-ראש, הרב הזה, אם הם בסוף נותנים לו להיות מועמד, או ממנים אותו, הם נותנים באמת פרס לגזענות ולשנאה.

מסעוד גנאים: כי הרב שמואל אליהו, ידוע שיש לו פסק הלכה, שפסק לפני כשנה או שנתיים, כאשר היה הרב של צפת, ופסק ההלכה הזה אומר – הוא מחרים ומטיל חרם על כל יהודי בצפת שמשכיר או מוכר את הבית שלו או את הדירה שלו לסטודנט ערבי או לתושב ערבי.

מסעוד גנאים: פסק הלכה כזה, ראייה גזענית כזאת, גברתי היושבת-ראש, אי-אפשר לתת עליה פרס.

מסעוד גנאים: אי-אפשר לתת לבן-אדם כזה להיות רב ראשי בישראל, ואם נותנים לו, אז כל הרבנות הראשית, לפי דעתי – או מי שמריץ אותו במועמדות הזאת, מצדד בעמדה הגזענית שלו ושונאת הערבים.

מסעוד גנאים: בסוף, גברתי היושבת-ראש, אנחנו מתפלאים, איך, מנין, מאיפה – מאיפה קורה מה שמכונה, הטרור המכונה "תג מחיר"?

מסעוד גנאים: הגושפנקה שלו, הלגיטימיות של מעשים כאלה, של "תג מחיר", שואבים אותם, ניזונים מהלגיטימיות שנותנים לפסקי הלכה ולאידיאולוגיה גזענית ששונאת ערבים ומצדיקה את כל מעשי האיבה נגדם.

מסעוד גנאים: אני חושב, בן-אדם כזה – והמסוכן בעניין שהוא רב, שהוא מדבר בשם הדת.

מסעוד גנאים: כאשר בא דבר, ואתה מצדיק אותו מבחינה דתית, השנאה, הגזענות, לתקוף אחרים, להשתמש באלימות נגדם, בטח זה פי-כמה מסוכן.

מסעוד גנאים: בן-אדם כזה, לפי דעתי, לא ראוי, ולא צריך לתת לו להיות מועמד לרבנות הראשית בישראל.

מסעוד גנאים: תודה.

גילה גמליאל: אני מודה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

גילה גמליאל: [מס' מ/721; "דברי הכנסת", חוב' י"ד, עמ' 1614.

גילה גמליאל: ]

גילה גמליאל: אנחנו נעבור כרגע להודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק לעידוד עסקים קטנים ובינוניים בישראל, התשע"ב–2012; הצעת חוק מ/721.

גילה גמליאל: ההודעה נמסרה ב-27 במאי 2013.

גילה גמליאל: את ההתנגדות לחוק יציג חבר הכנסת מוחמד ברכה.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך חמש דקות.

מוחמד ברכה: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, אמרו על מפלגת יש עתיד שהיא מורכבת מאנשים שהם חסרי ניסיון, שהם טירונים בפוליטיקה.

מוחמד ברכה: עד כדי כך לא חשבתי, האמת.

מוחמד ברכה: הייתכן שהם לא קוראים את המפה הפרלמנטרית לחודשיים, שלושה, ארבעה, חמישה חודשים?

מוחמד ברכה: הרי הם נמצאים בתוך הממשלה, כפי שאמרתי בדיון הקודם, כקבלני הריסה, כקבלני משנה לממשלת נתניהו.

מוחמד ברכה: והם מתעקשים – בא סגן השר מיקי לוי ועמד על הדוכן ודיבר על כך – אלי, שהייתי רוצה לראות אותם באופוזיציה.

מוחמד ברכה: מובן שהייתי רוצה לראות אותם באופוזיציה, מה זאת אומרת?

מוחמד ברכה: כל הדברים הנבובים, למשל על יושבת-ראש מפלגת העבודה, חברת הכנסת שלי יחימוביץ, שהיא כאילו ברחה מהממשלה.

מוחמד ברכה: היא לא ברחה מהממשלה, היא יודעת לקרוא, היא רק לא נפלה במלכודת שטירונים נופלים בה.

מוחמד ברכה: הרי מי שמנסה את מה שניסו, משהו דפוק בראש שלו כנראה.

מוחמד ברכה: יש פתגם בערבית שאומר, אללי בּיג'רבּ אל-מתג'רבּ עקלה מח'רבּ: מי שמנסה את מה שניסו – ומה, אתם רוצים לנסות את ביבי נתניהו?

מוחמד ברכה: מה, צריך לנחש לאן הוא יוביל ומה הוא יעשה?

מוחמד ברכה: הוא ידע שבהרכב אחר של הממשלה הוא לא היה יכול להעביר את מה שקרוי חוקי המשילות.

מוחמד ברכה: לא מפלגת העבודה הייתה נותנת יד לזה, לא ש"ס הייתה נותנת לזה, לא יהדות התורה הייתה נותנת יד לזה.

מוחמד ברכה: כמובן, מפלגות אחרות, אנחנו, מרצ, רע"ם-תע"ל ובל"ד.

מוחמד ברכה: ואז – הוא רוצה לקדם את העניין הזה.

מוחמד ברכה: הוא רוצה לאשר את התקציב הזה, התקציב שמונח על שולחן הכנסת, תקציב קפיטליסטי קיצוני, שבמקרה הזה גם מתאים, יכול להיות, ליש עתיד, או להנהגת יש עתיד, שיכול להיות שהוא לא היה יכול להעביר אותו בהרכב אחר של הקואליציה.

מוחמד ברכה: למשל, הנושא של ויסקונסין.

מוחמד ברכה: ויסקונסין?

מוחמד ברכה: אני לא מבין את הממשלה הזאת.

מוחמד ברכה: היא בעצמה תמכה וקידמה את הפיילוט שהיה, והפיילוט נכשל.

מוחמד ברכה: לא רק בישראל; הניסיון הזה נכשל גם במקומות אחרים, אבל הפיילוט הישראלי נכשל.

מוחמד ברכה: לא היה אפשר לקדם אותו בהרכב אחר של ממשלה.

מוחמד ברכה: יש עתיד היא ספקית השירותים הנאמנה, וכדומה.

מוחמד ברכה: הנושא של השוויון בנטל הוא בעצם החוק האנטי-דמוקרטי העמוק ביותר, שהופך את השירות הצבאי לשער לכניסה לזכויות אזרחיות.

מוחמד ברכה: זה דבר שלא קיים בשום מקום בעולם, למעט משטרים מיליטריסטיים, משטרים של דיקטטורה, שמאדירים את השירות הצבאי עד כדי כך שהוא המבחן לקבלת זכויות אזרחיות.

מוחמד ברכה: לא היה אפשר לעשות את זה בהרכב אחר של הממשלה, אלא עם יש עתיד.

מוחמד ברכה: יש עתיד מספקת את השירותים לנתניהו.

מוחמד ברכה: אחר כך באים ומספרים לנו שהם נכנסו לממשלה, אבל הם שואפים להרכיב את הממשלה הבאה או את אחת מהממשלות הבאות.

מוחמד ברכה: מה, ראש הממשלה נתניהו עד כדי כך תמים שיגדל בתוכו את מי שיחליף אותו, את מי שיפיל אותו?

מוחמד ברכה: הרי אפשר לתת לכם חמישה עד שמונה חודשים לסיים את עבודת הקבלנות שהוטלה עליכם, ואחר כך אתם תתחילו להתרוצץ במסדרונות ולהגיד: מה עשינו ואיך נפלנו.

מוחמד ברכה: ותיפלו כמו מפלגות האופנה הקודמות שהיו כאן, בכנסת, מד"ש, ב-1977, עד שינוי, עד קדימה, גמלאים, יש עתיד.

מוחמד ברכה: יש מפלגות אופנה – –

אילן גילאון: לשעבר, לשעבר.

מוחמד ברכה: – – ואיך שהדברים מתנהלים לפחות, המפלגה החדשה, שמדברת על עתיד, לא למדה כהוא-זה, אפילו פסיק אחד, מהניסיונות של מפלגות האופנה שחלפו.

גילה גמליאל: ברכה, להתחיל לסיים.

מוחמד ברכה: אני מסיים.

מוחמד ברכה: תחשבו רק על הדבר הקטן האחד: ביבי נתניהו, ראש הממשלה, מגדל בתוך הממשלה את היורש שלו מחוץ למפלגה שלו?

מוחמד ברכה: השתגעתם?

מוחמד ברכה: אמרו: טירונים, אמרו: חסרי ניסיון; עד כדי כך?

מוחמד ברכה: ממש בושה.

גילה גמליאל: אני מודה לחבר הכנסת מוחמד ברכה.

גילה גמליאל: נזמין את חבר הכנסת באסל גטאס.

גילה גמליאל: אני רוצה לברך את המשלחת מה-AIEF, של הסנטור כריס קונס ממדינת דלוור.

גילה גמליאל: ברוכים הבאים.

גילה גמליאל: Welcome to Israel, to Jerusalem, to the parliament.

גילה גמליאל: (מחיאות כפיים)

גילה גמליאל: אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך חמש דקות.

באסל גטאס: שלוש.

גילה גמליאל: חמש דקות יש לך.

גילה גמליאל: אתה יכול לצמצם אותן, באהבה.

באסל גטאס: בחזרה לעניינים שבאמת היו על סדר-היום של החברה הערבית בשבועות האחרונים, ואני עומד על זה שהם צריכים לבוא לידי ביטוי בכנסת, להביא אותם לידיעת חברי הכנסת, ואת הכאב וההתעסקות הבאמת-כואבת שהייתה לנו בשבוע שעבר – גם בעניין העברת חוק פראוור בכנסת בקריאה הראשונה, וגם הריסת הבית בוואדי-עארה יומיים אחרי, שמגלמת וגילמה ונתנה מסר של אטימות טוטלית מכיוון הממשלה לגבי הצרכים ולגבי המצב של הציבור הערבי; מה שהביא, ועדיין מביא, לתסיסה, וגרם לגופים הציבוריים שמייצגים את האוכלוסייה הערבית, את הציבור הערבי, להחליט על שורת צעדים, שאחד מהם יהיה שביתה כללית ב-8 ביולי, עם הפגנות בכל רחבי הארץ, כצעדים ראשונים לקראת המשך והתעצמות המחאה של הציבור הערבי כנגד החוק וכנגד המשך מדיניות הריסת הבתים.

באסל גטאס: אני אומר את זה, ואני מדבר באמת בניחותא, ומדבר אליכם לא מתוך התלהמות ולא מתוך איום, כפי שהאשים אותי חבר הכנסת מיקי לוי, וזה לא בא לאיום.

באסל גטאס: אתמול בקהיר, בתוך פחות משנה – הממשלה הזאת אומנם אין לה שנה, אבל מותר לאנשים לצאת לרחובות ולהתנגד למדיניות ממשלה ולדעת שטעו בתוך פחות משנה.

באסל גטאס: לא צריך לפעמים שנה שלמה בשביל לדעת שנעשתה טעות.

באסל גטאס: במצרים, המיליונים שאתמול, בסדר מופתי – אומנם לצערי היו כמה, בעיקר מחוץ לקהיר, עימותים, אבל בקהיר עצמה הפגינו במידאן אל-תחריר וברחובות שמובילים לארמון הנשיאות מיליונים, מיליונים.

באסל גטאס: לא היה אפשר להעריך.

באסל גטאס: חסמו כבישים ובטח התנועה עצרה, ובטח קהיר – לב קהיר השתתק.

באסל גטאס: אבל בשביל מה?

באסל גטאס: בשביל מטרה, להגיד לנשיא מורסי שיתפטר.

באסל גטאס: ואני אומר לכם ולחברי כאן שעדיין חושבים שמורסי הוא נשיא לגיטימי שנבחר בדרך החוק, והוא אכן נבחר בדרך החוק – לפחות חצי מהמרואיינים בכל הרשתות אתמול בקהיר היו אנשים שהצביעו עבורו, כי הברירה בקלפי בסיבוב השני הייתה או לבחור את מורסי כנציג של השינוי, אף שידעו שהוא "אח מוסלמי", או לבחור את הנציג שהיה מאוד מזוהה עם השלטון הישן.

באסל גטאס: ואומרים: אנחנו טעינו; ואפילו אם לא טעינו, עכשיו אנחנו יודעים שהוא לא מביא שינוי.

באסל גטאס: הממשלה הזאת לא מביאה שינוי, לא ברמה הכלכלית ולא ברמה הפוליטית, ומותר וצריך למצוא את הדרך להסיר אותה ולהוריד אותה.

באסל גטאס: אני יודע שאין לי הצעת אי-אמון, אבל כל מה שהיא עושה, במיוחד בהקשר של החברה הערבית בישראל – – –

ראובן ריבלין: אתה יכול לבקש – – – יכול.

ראובן ריבלין: השאלה רק אם יהיה לך רוב.

ראובן ריבלין: זו הבעיה.

באסל גטאס: הממשלה הזאת צריכה או למצוא דרך, לדבר, דרך הידברות, דרך הבנה של הציבור הערבי, או שתדע שאנחנו במסלול של התנגשות.

גילה גמליאל: אני מודה לחבר הכנסת באסל גטאס.

גילה גמליאל: אנחנו עוברים להצעת חוק הפיקוח על מזון של בעלי-חיים, התשע"ב–2012, הצעת חוק מס' 713.

גילה גמליאל: מנמקים את ההתנגדות – חבר הכנסת איתן כבל.

גילה גמליאל: עד שהוא יעלה, יש הודעה לסגן מזכירת הכנסת.

נאזם בדר: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק להשתתפותם של העובדים, נושאי המשרה ובעלי תפקיד אחרים בשירות הציבורי בצעדים לייצוב המצב הפיסקלי במדינה במהלך השנים 2013 ו-2014 (הוראת שעה), התשע"ג–2013, שהחזירה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות; הצעת חוק הלוואות לדיור (תיקון מס' 12), התשע"ג–2013, שהחזירה ועדת הכספים.

נאזם בדר: תודה.

נאזם בדר: [מס' מ/713; "דברי הכנסת", חוב' י"א, עמ' 1188.

נאזם בדר: ]

גילה גמליאל: הצעת חוק הפיקוח על מזון לבעלי-חיים, התשע"ב–2012 – חבר הכנסת איתן כבל, בבקשה.

איתן כבל: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת – –

גילה גמליאל: עומדות לרשותך חמש דקות.

איתן כבל: – – בתחילת דברי אני רוצה באמת להתייחס לגופו של עניין.

איתן כבל: הצעת החוק הזאת היא הצעת חוק מאוד חשובה – אני מברך את מי שמוביל אותה – הצעת חוק שבאה לעשות סדר.

איתן כבל: מי שמגדל בעלי-חיים, ובוודאי בוודאי אלה שיש להם עסק עם בעלי-חיים, מבינים את הנטל המאוד-גדול שנופל בעניין הזה.

איתן כבל: ובאמת, כשראיתי את הצעת החוק הזאת סברתי ובחרתי לעלות על הדוכן ולומר: שאפו, כל הכבוד על ההצעה הזאת שמונחת כאן לפנינו.

איתן כבל: בוודאי שאני אתמוך.

איתן כבל: יחד עם זאת, אדוני יושב-ראש הכנסת לשעבר – ולא סתם אני פותח כך ומתייחס לעניין הזה, כי אני רוצה לגעת בנקודה, לנצל את מה שהתקנון נותן לי, את האפשרות הזאת, ולעסוק בנושא של הרב שמואל אליהו, ומנקודת מבט אחרת.

איתן כבל: יצא לי להניח היום בקשה לדיון מהיר – וזה, דרך אגב, אחד הכלים היותר-טובים, והוא עולה לאין שיעור על ההצעות לסדר-היום; וצריך למצוא תחליף הולם לדבר הזה שנהיה, איך אומרים?

איתן כבל: עבר זמנו, בטל קורבנו.

איתן כבל: אבל זה לא הזמן, לא באתי לדבר על זה.

איתן כבל: ובאמת, ביקשתי הצעה לדיון מהיר בנושא הרב אליהו.

איתן כבל: ולצערי, מה שהיה אמור להיות ברור מאליו – מגוון של חברי כנסת מכל סיעות הבית הגישו את ההצעה, ומשום מה, באמת אני אומר לך את זה – חבר הכנסת הרצוג, אתה מפריע לי, חבר הכנסת הרצוג, ואני בטוח שיש לך משהו חשוב לומר לחבר הכנסת ריבלין – ואני רוצה לבוא ולומר לכם בעניין הזה שחבל מאוד שלא מתאפשר לקיים דיון סביב השאלה של מועמדותו של הרב אליהו לרב ראשי לישראל.

איתן כבל: אני מקבל מבול של טלפונים מאנשים שאומרים לי: מה אתה רוצה?

איתן כבל: מה הוא אמר?

איתן כבל: מה הוא כבר עשה?

איתן כבל: ואני הלכתי והוצאתי מכלי התקשורת, מהציטוטים והאמירות שלו, ואני אומר לכם, לא יכול להיות מצב – יכול להיות שהוא גדול בתורה, חברי חברי הכנסת, אבל מי שמתבטא באופן הזה לא יכול להיות מועמד לרב, ובוודאי שאיננו יכול להיות רב.

איתן כבל: ואין פוצה פה ומצפצף.

איתן כבל: הדבר היחיד שמתקיים בבית הזה זו תחרות, אצל חלק מהסיעות, בוודאי בבית היהודי, מי יריץ אותו.

איתן כבל: כשאומרים לי, הוא מוכן לחזור בו מדבריו – מה זה, מכונת כביסה?

איתן כבל: מה, זה כתם, שאתה מכניס את זה למכונת הכביסה עם איזו אבקה טובה והכתם יורד?

איתן כבל: זאת תפיסת עולם, ואם אנחנו מתייחסים למקום הזה, של הרבנות הראשית, שבשנים האחרונות גם ככה עוברים עליה ימים לא קלים, חבר הכנסת גפני, ואתם יודעים את זה, כולנו יודעים את זה בבית הזה; לא לחינם הרבנות הראשית איבדה את מקומה ומאבדת את מקומה.

איתן כבל: ואני אומר את זה בכאב גדול, כי בסופו של עניין הרבנות הראשית, יותר מאשר היא משרתת את אלה שנלחמים להיות בה, היא משרתת – בראש ובראשונה – את הציבור החילוני.

איתן כבל: היא קובעת יותר מכל דבר אחר לציבור החילוני, חבר הכנסת ריבלין, כי החברה החרדית, והיום גם החרד"לית, אין מצב שיש ולו פסיקה אחת של הרבנות הראשית שהיא תהיה מוכנה לקבל על עצמה.

איתן כבל: ואינני מדבר כבר על הכשרויות השונות, שכל אחד מגדיל לעשות, ואין עיני צרה, מי שרוצה להחמיר עם עצמו זה בסדר גמור, אינני בא ממקום של טרוניה בעניין הזה, אבל בואו נעשה סדר בעניין.

איתן כבל: האם יכול להתקבל שרב ראשי – אם, לשיטתי, וחס וחלילה ייבחר, אדם שמחזיק בדעות כאלה, בדעות שמדברות על הדרה של האחר; וזה לא רק הדירות בצפת.

איתן כבל: האיש מדבר בשפה של גזען, אינני מתבייש לומר זאת, זה כתוב, אלא אם כן, יגידו לי שגם מה שנכתב פה, ב"כיכר השבת" – שהכתבים של "כיכר השבת" לא יודעים להתנסח כמו "וואלה".

גילה גמליאל: נא לסיים.

איתן כבל: אני מסיים, גברתי.

איתן כבל: יש לי עוד תשע שניות, כבר את זורקת אותי?

נסים זאב: – – – אולי תגיד – – –

איתן כבל: אני אומר, למשל, לעודד הגירת ערבים.

איתן כבל: הרב של צפת – למנוע השכרה לערבים שונאי ישראל וכו'.

נסים זאב: – – – על שונאי ישראל, לא על – – –

איתן כבל: סליחה, ברשותך.

נסים זאב: – – –

איתן כבל: חבר הכנסת נסים זאב, ברשותך, תרשה לי לחשוב שאתה לא פה.

איתן כבל: יש גם איזשהו גבול, כשאני עוסק בנושא כל כך רציני וכל כך חשוב, אני, אין לי זמן לבדיחות בעניינים האלה.

איתן כבל: לכן אני מצאתי לנכון לעמוד כאן ולומר את הדברים על מועמד לרב ראשי, שיש לו תומכים בבית הזה, שהוא גזען.

איתן כבל: תודה.

גילה גמליאל: אני מודה לחבר הכנסת איתן כבל.

גילה גמליאל: אני קוראת לחבר הכנסת ניצן הורוביץ.

נסים זאב: חבל שאתה משמיץ סתם רבנים.

נסים זאב: אני עוד בטוח שתבקש ממנו מחילה, וסליחה וכפרה.

איתן כבל: עשה לי טובה, אני אבקש לא ממך.

איתן כבל: כל הזמן צריך להתנצל.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך חמש דקות.

גילה גמליאל: חבר הכנסת איתן כבל, חברנו מתחיל לדבר.

ניצן הורוביץ: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אני חושב שזאת בושה וחרפה שהמועמד המוביל לכהונת הרב הראשי הספרדי הוא הרב שמואל אליהו, אדם שהשמיע התבטאויות של הסתה נגד ערבים, של המרדה נגד רשויות החוק, אמירות הומופוביות קשות, גזענות בוטה וחמורה, שלדעתי, כשאני קורא את ההתבטאויות שלו, זה פלילי.

ניצן הורוביץ: זה האיש שייצג את הפנים של היהדות והציונות במדינת ישראל?

ניצן הורוביץ: מה, אנחנו השתגענו?

ניצן הורוביץ: אדם שמשווה בין הומוסקסואליות לרצח, זה מי שאנחנו רוצים שיהיה הרב הראשי?

ניצן הורוביץ: זה מי שייצג את הרבנות, את המוסד הזה?

ניצן הורוביץ: אני חושב שהכנסת הזאת, הבית הזה, צריך להגיד אמירה ברורה, שאדם כמו הרב שמואל אליהו לא יכול להיות רב ראשי לישראל.

ניצן הורוביץ: אנחנו נתנגד לזה בכל תוקף, לא רק משום שאני וסיעתי באופן עקרוני מתנגדים למוסד הזה של הרבנות הראשית; אנחנו, יש לי אמירה עקרונית של הפרדת דת ומדינה, אבל כל עוד המוסד הזה מתקיים, כבדו אותו, כבדו את העם שהוא מייצג, כבדו את הציבור שהוא מייצג.

ניצן הורוביץ: איך אפשר לבחור אדם כזה לרב ראשי?

ניצן הורוביץ: אדם שמקבל את משכורתו מן המדינה, שהוא גם דיין בבית-הדין הרבני העליון, שהוא פוסק בעניינים של גורלות של בני-אדם, איך אפשר, בן-אדם כזה, עם השקפה כל כך קיצונית, לשים אותו בתפקיד כזה?

ניצן הורוביץ: חברות וחברים, זה לא יעבור פה, זה לא יעבור.

ניצן הורוביץ: צר לי שסיעות בבית הזה, כמו סיעה שנקראת הבית היהודי, מקדמת את מועמדותו של האיש לתפקיד כל כך מכובד.

ניצן הורוביץ: אני חושב שזה ביזיון, אני חושב שזה דבר שבחומרתו אולי עוד לא קרה כאן.

ניצן הורוביץ: אני חושב – ואני אומר את זה שוב, אני בא ממקום אחר, אבל אני חושב שגם בעולם הרבני, גם בעולם של הציונות הדתית, או בעולם ההלכתי, יש אנשים הרבה יותר ראויים, אנשים מכובדים, אנשים שגם אנשים חילונים יכולים לקבל; אנשים שכאשר הם מדברים אל העם, העם יכול להקשיב, מתוך סובלנות, פתיחות, מאור פנים, הבנה.

ניצן הורוביץ: מדוע מקדמים מועמדות של גזען והומופוב לתפקיד רב ראשי?

ניצן הורוביץ: אני לא יכול לקבל את זה.

ניצן הורוביץ: גם אני אזרח במדינת ישראל – אני גם חבר כנסת, אני גם מייצג ציבור.

ניצן הורוביץ: הציבור הזה גם כן שותף בהחזקת הרבנות הראשית ומוסדותיה.

ניצן הורוביץ: מדוע מבזים אותנו בצורה כזאת?

ניצן הורוביץ: אני אומר לכם, חברות וחברים, המועמדות שלו לא תעבור, זה ביזיון, זה דבר שהדעת אינה סובלת.

ניצן הורוביץ: ואני קורא כאן מעל הבמה הזאת לחברי ולחברותי להתעשת ולדחות את הדבר הזה.

ניצן הורוביץ: זה לא לכבודו של איש, גם לא לכבודן של סיעות מסוימות שמקדמות את העניין; זה לא לכבודו של איש שאדם כזה יעמוד בראש הרבנות הראשית לישראל.

ניצן הורוביץ: תודה רבה.

גילה גמליאל: תודה לחבר הכנסת ניצן הורוביץ.

גילה גמליאל: יעלה חבר הכנסת דב חנין.

גילה גמליאל: רק להזכיר שהנושא הוא הצעת חוק הפיקוח על מזון לבעלי-חיים, ההתנגדות מטעם חברים.

איתן כבל: גברתי היושבת-ראש – – –

גילה גמליאל: אני יודעת, אני מזכירה, למי שלא זוכר – – –

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, הדברים קשורים באופן ישיר.

דב חנין: אנחנו, חבר הכנסת כבל ואני, שותפים, גם חבר הכנסת הורוביץ, בשדולה להגנת בעלי-חיים, ואנחנו עושים את זה מתוך השקפת עולם שאומרת שבני-אדם נבחנים גם ביחסם לבעלי-חיים.

דב חנין: אבל מבחינה זאת, אני חושב שדברי חברי חברי הכנסת איתן כבל וניצן הורוביץ נגעו בדיוק בנושא, כי אנחנו עומדים פה בשאלה ערכית עקרונית ביותר.

דב חנין: אני לגמרי מצטרף לדברי קודמי, גם אני רוצה לנצל את ההזדמנות כדי לדבר על החומרה המיוחדת, המהלך הקיצוני, הדרמטי והמסוכן, שרב כמו הרב שמואל אליהו, רבה של צפת, נחשב למועמד לגיטימי לרבנות הראשית.

דב חנין: ואני רוצה לשאול אתכם, עמיתי חברי הכנסת, חבר הכנסת זאב, חברי לכנסת כאן, מה הייתם אומרים על כומר שהיה אומר שאסור להשכיר דירות ליהודים?

דב חנין: מה הייתם אומרים עליו?

דב חנין: מה אנחנו היינו אומרים עליו?

דב חנין: לא היינו מתקוממים?

דב חנין: מה הייתם אומרים על איזשהו אימאם מוסלמי שהיה אומר:

דב חנין: אסור למוסלמים להשכיר דירות ליהודים?

דב חנין: איך היינו מתייחסים לדברים האלה?

דב חנין: הרי כולנו היינו מתקוממים, היינו צועקים, ובצדק היינו צועקים: אנטישמיות; היינו מוקיעים את הדבר הזה, היינו פונים לכל העולם.

דב חנין: והנה, אדם שהוציא פסק וקבע שאסור להשכיר דירות לגויים עקב האיסור "לא תחנם"; כך הוא פירש את זה: "לא תחנם", אסור להשכיר דירות לגויים.

דב חנין: רב שפסק פסיקה כזו, והועמד לדין על גזענות על-ידי מדינת ישראל, נתפס היום כמועמד לגיטימי לרבנות הראשית, וחבר הכנסת זאב, אם אני מעודכן בכל העסקאות שאני שומע עליהן מאחורי הקלעים, הוא אפילו מועמד מוביל.

דב חנין: אני מבין שדוחקים הצדה את ש"ס, ובוחרים אותו כדי לשים אתכם בפינה.

דב חנין: זה עניינים פוליטיים.

דב חנין: אבל עם כל העניינים הפוליטיים, יש גבול גם לפוליטיקה, והגבול לפוליטיקה אומר בדיוק שאנחנו לא יכולים לאפשר משרה כל כך משמעותית – לא רק לציבור הדתי אלא לכלל הציבור בישראל, כי החוק בישראל נתן לרבנות הראשית את המעמד שהוא נתן, והמעמד של רב ראשי הוא לא רק מעמד ביחס לאנשים דתיים אלא ביחס לכלל הציבור בחברה הישראלית.

דב חנין: איך ייתכן שאדם כזה נחשב למועמד לגיטימי לרבנות הראשית?

דב חנין: איך זה ייתכן?

דב חנין: ואני רוצה לפנות גם לחברי בסיעות הקואליציה.

דב חנין: הגוף הבוחר את הרבנות הראשית הוא בחלקו גוף פוליטי, ושל נציגי ציבור, ונמצאים פה מסביב לשולחן חברי סיעות ממשלה כמו יש עתיד וישראל ביתנו וחברי סיעות קואליציה שונות.

דב חנין: אני פונה אליכם ואומר לכם: אל תיתנו את ידיכם למעל הזה.

דב חנין: הדבר הזה, המהלך הזה של בחירת אדם עם השקפות כאלה למשרה של רב ראשי בישראל, יהיה מהלך שנזקו יהיה עצום ורב.

דב חנין: אין לכם מושג איזה הדים מהלך כזה יעורר בעולם כולו.

דב חנין: מי האדם שנבחר לרב ראשי בישראל?

דב חנין: זה האיש שאמר שאסור להשכיר דירות לערבים.

דב חנין: אתם מעלים על דעתכם מה תהיה התוצאה בדבר הזה?

דב חנין: מדברים הרבה על הסברה של ישראל בעולם.

דב חנין: אני רוצה לראות, מי אחר כך יוכל להסביר כזה דבר?

דב חנין: מי יוכל להסביר לקהילות היהודיות באירופה איך במדינת ישראל אדם שאסר להשכיר דירות לערבים נבחר לרב ראשי?

דב חנין: מי יוכל לתת הסבר לדבר הזה?

דב חנין: אבל, גברתי היושבת-ראש, אני רוצה לנצל את ההזדמנות גם כדי להתייחס להיבט נוסף, והוא היבט שנוגע לעבודת הכנסת.

דב חנין: היינו כמה חברי כנסת שדרשו להביא את הנושא לדיון מהיר בוועדת החוקה, וכמובן, בדיון כזה איש-איש יביע את עמדתו ואת דעתו.

דב חנין: חבר הכנסת כבל היה אחד היוזמים של הדיון המהיר הזה, וגם אני דרשתי דיון כזה.

דב חנין: אני יודע שהיו לפחות עוד שני חברי כנסת.

דב חנין: הנושא הגיע לנשיאות, והנשיאות החליטה בהחלטה פוליטית – שאני מבין שהייתה בתיקו, אם ההדלפות שאני מקבל מהנשיאות הן נכונות – של חצי שתמכו וחצי שהתנגדו ואמרו שלא לאשר את הנושא לדיון מהיר; היו נמנעים, כך אני שמעתי.

דב חנין: אני רוצה לומר לך, גברתי סגנית היושב-ראש, ואנא הביאי את הדברים גם לישיבת הנשיאות: אני חושב שזו גישה לא נכונה של הנשיאות.

דב חנין: הרי אם נלך בדרך שהרוב קובע מה יכול לעבור ומה לא יכול לעבור לפי עמדותיו הפוליטיות, אז למיעוט אף פעם אין מקום.

דב חנין: כל הצעה שתיראה לכם מבחינת עמדותיכם לא מתאימה למה שאתם מאמינים בו, אתם לא תעבירו אותה.

דב חנין: הנשיאות לא צריכה להיות סוג של מסננת פוליטית שאומרת: דברים שלא נראים לנו לפי השקפותינו, לא נאפשר דיון בהם.

דב חנין: זו לא מטרת הנשיאות.

דב חנין: ואם אתם רואים שיש חברי כנסת מסיעות שונות שמשהו מאוד מציק להם ומאוד בוער בעצמותיהם – – –

גילה גמליאל: אני חייבת להעיר כאן לגבי העניין הספציפי הזה, חבר הכנסת דב חנין, שהצעות רבות של האופוזיציה מגיעות לפתחנו ועוברות כל הזמן.

גילה גמליאל: הסוגיה הספציפית הזאת, אם כבר מדברים – הדיון היה שלא רוצים להעלות לדיון נושא פרסונלי.

זהבה גלאון: הנשיאות הזאת היא הכי – – –

דב חנין: מה פרסונלי?

גילה גמליאל: וגם מפאת העובדה שזמנך כבר תם.

דב חנין: מאה אחוז, אז רק אתייחס לנקודה הזאת, גברתי היושבת-ראש.

דב חנין: מה פרסונלי יותר בעניין הזה ממיליון דברים אחרים שאנחנו מדברים בהם בכנסת?

דב חנין: הכול אישי.

דב חנין: הפוליטי אישי והאישי הוא פוליטי.

איתן כבל: הכול אישי.

דב חנין: לכן אני מבקש, גברתי היושבת-ראש, שתפני את מחאתנו גם לנשיאות.

דב חנין: הייתה פה צעקה של חברי כנסת ודרישה של חברי כנסת, ואם לא תאפשרו לנו לעשות את זה בדרך שהתקנון כותב, אנחנו נעשה את זה בדרכים שהתקנון לא כותב.

דב חנין: תודה רבה.

גילה גמליאל: תודה רבה, חבר הכנסת דב חנין.

גילה גמליאל: חבר הכנסת באסל גטאס – אינו נמצא.

גילה גמליאל: [מס' כ/453; "דברי הכנסת", חוב' ט"ז, עמ' 2160.

גילה גמליאל: ]

גילה גמליאל: אני עוברת לנושא הבא: הודעת ועדת החוקה, חוק ומשפט על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק לתיקון פקודת הנישואין והגירושין (רישום) (מס' 3) (אזורי רישום לנישואין של בני-זוג יהודים), התשע"ב–2012; הצעת חוק כ/453.

גילה גמליאל: ההודעה נמסרה ב-11 ביוני 2013.

גילה גמליאל: מי שמנמקים את ההתנגדויות – חבר הכנסת נסים זאב, עומדות לרשותך חמש דקות.

נסים זאב: גברתי היושבת בראש, אני לא מחסידיו של הרב שמואל אליהו, אבל לראות פה את הצביעות שחוגגת כאשר מדובר נגד ערבים, זו הסתה פרועה.

נסים זאב: רציתי לשמוע איזה ציטוט כל כך נורא שאמר הרב שמואל אליהו.

נסים זאב: אז אמר לא להשכיר דירות לערבים.

נסים זאב: בעקבות מה הוא אמר את זה?

נסים זאב: החיכוך שם בצפת היה חיכוך קשה מאוד בין צעירים ערבים עם בנות יהודיות בצפת.

נסים זאב: בלילות שבת היו שם התפרעויות.

דב חנין: – – –

נסים זאב: תשמע מה שהיה.

נסים זאב: הרב שמואל אליהו בעצם בא ואמר: תעשו איזושהי מחיצה בשכונות, בין שכונה יהודית לשכונה ערבית.

נסים זאב: תגיד לי, אתה, דב חנין, אתה יכול לגור בעזרייה?

נסים זאב: הלוא יצלו אותך שם.

נסים זאב: אתה בתור יהודי – – –

דב חנין: נסים, מה זה מחיצה בין יהודים לערבים?

נסים זאב: אני אומר לך, אתה לא יכול לגור באף יישוב ערבי היום.

מסעוד גנאים: למה?

נסים זאב: לא ייתנו לך.

נסים זאב: מי יסתכל עליך בכלל?

זהבה גלאון: אותך יקבלו.

זהבה גלאון: אותך.

נסים זאב: מעניין, כשאנחנו שומעים הסתה פרועה, כולנו זוכרים את העניין שבאו ואמרו שחרדים עשו מנגל בערב יום השואה.

נסים זאב: אתם שמעתם את ההסתה במקרו, קוראים לזה: להעלות את החרדים על מנגל; זה מה שאמרו: להעלות אותם על האש.

נסים זאב: חצי מיליון גולשים של הסתה ושנאה פרועה נגד החרדים, והמשטרה לא עשתה דבר וחצי דבר.

נסים זאב: מעניין, כאשר לפיד אומר שאנחנו גוזלים את קופת המדינה, הוא אומר שאנחנו שודדי הקופה הציבורית, זה לא מאמר של שטנה?

נסים זאב: הוא אומר: אני צריך לפתור את הגירעון שאתם יצרתם, ואין להביא ילד לעולם מתוך הנחה שאנחנו מפרנסים אותו.

נסים זאב: הוא חושב שהוא הפרה ואנחנו העגלים שלו; הוא המפרנס שלנו.

נסים זאב: כאילו אנחנו לא משלמים מסים.

נסים זאב: אנחנו הטפילים.

נסים זאב: מה לא נאמר על המגזר החרדי?

נסים זאב: אבל אני רוצה לדבר על הנושא עצמו.

נסים זאב: לכן אני אומר, קודם כול, צריך לקחת את הדברים בפרופורציה, וגם אם הוא אמר איזושהי אמירה, והוא חוזר בו ומצטער על דבריו.

נסים זאב: זכותו לומר: סליחה, טעיתי.

נסים זאב: מה, אין מחילה?

נסים זאב: אין כפרה?

נסים זאב: אני אומר לך, לפי זה צריכים לזרוק פה לפחות מחצית מחברי הכנסת על אמירות בוטות וקשות – ולא רק הגזעניות; הרבה מעבר לכך.

נסים זאב: אז הוא אמר שאין מחילה לאף איש ציבור שאומר איזושהי אמירה.

נסים זאב: ואני אומר שוב, אני לא מנאמניו או מחסידיו של הרב שמואל אליהו, אבל להיות צבועים ברמות כאלה, שכאילו הוא האיש היחיד פה שאמר איזושהי אמירה נגד הערבים, כאשר פה אנחנו שומעים מאמרי שטנה השכם והערב, ואף אחד פה לא פוצה פה ומצפצף.

נסים זאב: רבותי, כולם שואלים: מה הבעיה?

נסים זאב: הרי פותחים את השערים לכולם – רושמי נישואין, אזורי ועל-אזורי, מקומי – למה לא?

נסים זאב: גברתי היושבת בראש, אני רוצה להבין, היום מי שרוצה לבחור במדינת ישראל צריך להיות רק באזור שהוא גר בו, נכון?

נסים זאב: הוא לא יכול ללכת לעיר אחרת – רק אם הוא עיוור או פיסח או משהו יש לו, נכה.

נסים זאב: אבל הוא לא יכול לבחור בעיר אחרת.

נסים זאב: רישום נישואין – למה הוא צריך להגיע מירושלים לאילת?

נסים זאב: תגידי לי.

נסים זאב: אם הוא גר בירושלים, אשתו בירושלים והחתונה תהיה בירושלים, אבל הוא מחפש את רשם הנישואין באילת – למה?

נסים זאב: זה לא חשוד בעינינו?

גילה גמליאל: ממש לא.

נסים זאב: ממש לא.

נסים זאב: בטח שלא.

נסים זאב: בעינייך לא, אבל אני אומר לך שהכוונה היא כזו.

נסים זאב: יש שם איזה רב'ה שאפשר להסתדר אתו, ושם הוא לא מקפיד על הניירת.

נסים זאב: וכל זה כדי לפתוח את הצוהר לרבני "צהר".

איתן כבל: עכשיו אתה יודע – – –

נסים זאב: מאז הקמת המדינה, 65 שנה, הרבנות הראשית והרבנים הראשיים היו החומה הבצורה לעצור את הנושא של כל מה שקשור להתבוללות.

גילה גמליאל: לסיים.

גילה גמליאל: נא לסיים.

נסים זאב: והגמרא אומרת: כל מי שאינו בקי בטיב גיטין וקידושין, לא יהא לו עסק עמהם.

גילה גמליאל: תודה רבה.

נסים זאב: לא כל אחד שהוא רב איזה יישוב, איזה מושב, באיזה מקום שהוא, פתאום הוא ייהפך להיות חוקר ובודק את העניין.

גילה גמליאל: תודה רבה לחבר הכנסת.

נסים זאב: ואני אומר לכם במשפט אחרון:

נסים זאב: המטרה היא בסופו של דבר לאפשר גם לרפורמים ולקונסרבטיבים להקים את היחידות שלהם, וזה רק עניין של זמן.

גילה גמליאל: תודה רבה, חבר הכנסת נסים זאב.

נסים זאב: וזה פתיחת הצוהר דרך רבני "צהר".

גילה גמליאל: אני קוראת לחבר הכנסת יעקב אשר.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך חמש דקות.

גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אנחנו בעידן שבו אנחנו מחפשים כל העת איך לנסות ולברוח מאותם דברים שהם בעצם היו הבסיס שלנו כעם.

כשלאנשים יש זכויות, מערכת חוקים היא גם זכויות וגם חובות, ומערכת הלכתית היא לא דבר שאפשר להפוך אותו כפי רצון איש ואיש.

מה שקורה בתקופה האחרונה, שיש איזשהו ניסיון להפוך את תפקיד הרב – שכל מהותו של תפקיד הרב בכל נושא ונושא, בוודאי בנושא קריטי כזה כמו נישואין – להפוך את התפקיד הזה למשהו דקלרטיבי בלבד, משהו טקסי לחלוטין, ועל-ידי זה גם להלך אימים על החלטות של רבנים.

היום אם מישהו שוקל להיות רב בשכונה או בעיר, הוא יצטרך לחשוב איך הוא יוכל להפוך את עצמו לפופולרי כדי שיזכה גם למילים נכונות על עבודתו האמיתית שהוא עושה כלפי אותו ספר חוקים, אותן הוראות יצרן שיש לו, שזאת היא ההלכה והתורה.

גילה גמליאל: רגע, בבקשה.

גילה גמליאל: סליחה, יש יותר מדי רעש במליאה.

גילה גמליאל: לא שומעים מכאן את חבר הכנסת.

גילה גמליאל: תודה.

המטרה היא בכלל לקעקע את כל המוסד הזה, ואין אומץ כנראה לאף אחד לבוא ולומר: לא צריך בכלל את כל הרבנים, לא צריך את כל נושא הרישום, אז בוא נעקר את זה, בוא נהפוך את זה למשהו שהוא לפי בחירה.

קוראים לזה היום להנגיש את השירותים לאזרח.

ואלה מילים טובות, ואלה מילים יפות, אבל הכוונה שעומדת מאחוריהן היא אחרת לגמרי.

בכל נושא ונושא האזרח לא יכול לבחור את תחום השיפוט של בית-המשפט שבו הוא צריך להישפט, הוא לא יכול להחליף את פקיד השומה שלו הוא צריך להגיש את דוחותיו, הוא לא יכול להחליף את הוועדה המקומית או הוועדה המחוזית, שלה הוא צריך להגיש בקשות.

לא יכול להיות שאדם יגיש בקשה לאישור בית בתל-אביב, ומכיוון שאותו פקיד בוועדה המחוזית לא מוצא חן בעיניו, הוא יעבור לעיר אחרת כדי ששם יאשרו את זה.

זה מה שמנסים לעשות היום בשם ההנגשה, ובעצם המטרה היא לקעקע, ואולי אפילו להלך אימים על החלטות של רבנים.

ברור שצריכה להיות כמה שפחות ביורוקרטיה מיותרת, ברור שרב צריך לקבל בסבר פנים יפות את האנשים.

אבל רב צריך לעשות את עבודתו.

כי אם לא, אולי נתחיל לבחור רבנים בפריימריז.

זה רעיון לא רע.

והפקטור לגבי מיהו רב טוב ומיהו רב לא טוב יהיה לפי כמה הוא מקל, ואם השני מחמיר – אחת דתו להפסיק לשמש כרב.

הדברים האלה לא נוגעים בהכרח לציבור החרדי.

הם לא דברים שמפריעים לנו ביום-יום ומפריעים לציבור שלנו בבואו לרשום נישואין.

הדברים האלה חשובים לנו בשביל דמותה של המדינה הזאת.

אנחנו לא נהיה ככל הגויים ולא נעשה פריימריז לרבנים ולא ננגיש את השירות על חשבון האיכות של השירות.

הכוונה בחוק הזה, לפזר את האפשרות של אנשים להירשם לנישואים, גורמת לכך שהרב יצטרך לכתת רגליים בשביל לחפש ולדעת על אותו אדם שגר ביישוב אחר, לא ביישוב שלו בכלל.

וזה, כמו שאמרתי – –

גילה גמליאל: להתחיל לסיים.

– – חלק ממסע של להפוך את כל הרבנות ולהפוך את כל ההלכה למשהו טקסי, למשהו של פולקלור, לא הלכה אמיתית ולא דרך חיים.

גילה גמליאל: אני מודה.

ולכן אני מבקש – –

גילה גמליאל: אז משפט סיום.

– – אני מבקש גם מהבית הזה להפסיק את המסע הזה, כי הוא רק מתחיל, ואני מתאר לעצמי שמחר יתחילו לבדוק כל רב ורב על-פי פסיקותיו ולא על-פי מה שהוא צריך לעשות באמת.

תודה רבה.

גילה גמליאל: אני מודה לחבר הכנסת יעקב אשר.

גילה גמליאל: אני קוראת לשר החקלאות ופיתוח הכפר, השר יאיר שמיר, להשיב בשם הממשלה.

יאיר שמיר: כבוד היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני אתייחס לכמה חוקים שהועלו פה בדיון, וגם לכמה הערות שנאמרו, חלקן לא נכונות, ואני אתקן אותן.

יאיר שמיר: אתחיל בחוקים שקשורים למשרד החקלאות.

יאיר שמיר: העלינו פה שני חוקים, האחד בנושא הסדרת הרעייה במקרקעי ציבור והשני בנושא מזון לבעלי-חיים.

יאיר שמיר: המאפיין את שני החוקים האלה, א.

יאיר שמיר: בקשת רציפות; ב.

יאיר שמיר: יש פה עשיית סדר בנושאים מאוד קריטיים לכל האוכלוסייה שעוסקת במזון לבעלי-חיים או ברעייה של בעלי-חיים.

יאיר שמיר: לפחות חבר הכנסת כבל הודה שבאמת הוא תומך בחוק, לפחות לגבי המזון, כי בסופו של יום מה שאוכלת הבהמה אוכל האדם בהמשך, ולכן יש חשיבות עליונה לטפל בנושא.

יאיר שמיר: בנושא הרעייה, הייתה פה טענה שכאילו יש פה אפליה של בני המיעוטים, או של מגזר, כפי שזה נקרא.

יאיר שמיר: בדקתי את עצמי, כי זה נשמע לי מוזר, מכיוון שמרבית, או חלק גדול מהמבקשים בדרך כלל, גם בעבר וגם בהווה, ואני מניח שכך יהיה גם בעתיד, הם בני מיעוטים.

יאיר שמיר: אין שום אפליה.

יאיר שמיר: אנחנו דואגים בצורה מוחלטת לשוויון פה.

יאיר שמיר: מסטטיסטיקות בעבר, לפחות 20% ממקבלי היתרי הרעייה במקרקעין ציבוריים היו מבני המיעוטים.

יאיר שמיר: הייתה פה הערה לגבי הבדואים, שוב לא נכון.

יאיר שמיר: יש הסדרים מיוחדים עם הבדואים מדי שנה לפחות לרעייה של 50,000 ראש.

יאיר שמיר: אז אני מוכן שאומרים פה טענות, ואני גם מוכן לתקן אותן, אבל לפחות שתהיינה מדויקות.

יאיר שמיר: לגבי עסקים קטנים, בוודאי שנכון היה לתקן עכשיו וכו'.

יאיר שמיר: לכן, אני מבקש מחברי הכנסת לתמוך בהצעות הממשלה ולדחות על הסף את ההערות שהיו.

יאיר שמיר: תודה.

גילה גמליאל: אני מודה לשר החקלאות ופיתוח הכפר, השר יאיר שמיר.

גילה גמליאל: אנחנו עוברים להצבעה; ועוברות כמובן.

גילה גמליאל: הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעות חוק כדלקמן:

גילה גמליאל: הצעת חוק גלי צה"ל – שידורי רדיו של צבא הגנה לישראל (שידורי חסות ותשדירי שירות) (הוראת שעה) (תיקון מס' 5), התשע"ג–2012.

גילה גמליאל: מי שבעד, הוא בעד דין הרציפות; מי שנגד, הוא נגד.

גילה גמליאל: ההצבעה החלה.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 10 בעד הודעת הממשלה – 79 נגד – 3 נמנעים – אין הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק גלי צה"ל – שידורי רדיו של צבא הגנה לישראל (שידורי חסות ותשדירי שירות) (הוראת שעה) (תיקון מס' 5), התשע"ג–2012, נתקבלה.

גילה גמליאל: בעד – 79, נגד – 3.

גילה גמליאל: ההצעה עברה והיא חוזרת לדיון בוועדת הכלכלה.

גילה גמליאל: אנחנו נעבור להצבעה הבאה – על הצעת חוק להסדרת הרעייה במקרקעי ציבור, התש"ע–2010; הצעת חוק מס' מ/522.

גילה גמליאל: אני עוברת להצבעה.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 11 בעד הודעת הממשלה – 76 נגד – 11 נמנעים – אין הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק להסדרת הרעייה במקרקעי ציבור, התש"ע–2010, נתקבלה.

גילה גמליאל: בעד – 76, נגד – 11.

גילה גמליאל: ההצעה עברה, והיא תעבור לדיון חוזר בוועדת הכלכלה.

גילה גמליאל: אנחנו נעבור להצעה הבאה, הצעת חוק הפיקוח על מזון לבעלי-חיים, התשע"ב–2012; הצעת חוק מס' מ/713.

גילה גמליאל: אני עוברת להצבעה.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 12 בעד הודעת הממשלה – 79 נגד – 2 נמנעים – אין הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק הפיקוח על מזון לבעלי-חיים, התשע"ב–2012, נתקבלה.

זהבה גלאון: – – – החלטנו עוד פעם עכשיו על חוק הרעייה.

יצחק הרצוג: גילה, גילה – – –

גילה גמליאל: הצבעה חוזרת על הצעת חוק הפיקוח על מזון לבעלי-חיים, התשע"ב–2012, הצעת חוק מס' מ/713.

גילה גמליאל: ההצבעה מתקיימת.

זהבה גלאון: זה עוד פעם – – – זה לא בסדר.

קריאה: זה הרעייה.

יצחק הרצוג: תקשיבי, המסך שלנו – – –

גילה גמליאל: מה הבעיה?

זהבה גלאון: על המסך מופיע משהו – – – הצבעה מס' 13 בעד הודעת הממשלה – 77 נגד – אין נמנעים – אין הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק הפיקוח על מזון לבעלי-חיים, התשע"ב–2012, נתקבלה.

גילה גמליאל: בעד – 77, אין נגד, אין נמנעים.

קריאה: לא, לא, לא.

גילה גמליאל: יש לכם בעיה במקום?

זהבה גלאון: כל אחד משהו אחר.

זהבה גלאון: יש בעיה.

גילה גמליאל: אז אנחנו נעבור להצבעה ידנית.

גילה גמליאל: שוב, הצעת חוק – זה בסדר, המחשב הסתדר.

גילה גמליאל: נחזור שוב על ההצבעה על הצעת חוק הפיקוח על מזון לבעלי-חיים, התשע"ב–2012; הצעות חוק מס' מ/713.

גילה גמליאל: ההצבעה החלה.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 14 בעד הודעת הממשלה – 87 נגד – אין נמנעים – אין הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק הפיקוח על מזון לבעלי-חיים, התשע"ב–2012, נתקבלה.

גילה גמליאל: בעד – 87, אין מתנגדים.

גילה גמליאל: ההצעה תחזור לדיון בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

גילה גמליאל: אנחנו נעבור להצבעה הבאה – על הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק לעידוד עסקים קטנים ובינוניים בישראל, התשע"ב–2012, מתוך הצעות חוק מס' מ/721.

גילה גמליאל: זה בסדר.

גילה גמליאל: זה בסדר, ההצבעה מתחילה.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 15 בעד הודעת הממשלה – 89 נגד – אין נמנעים – אין הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק לעידוד עסקים קטנים ובינוניים בישראל, התשע"ב–2012, נתקבלה.

גילה גמליאל: בעד – 89, אין מתנגדים.

גילה גמליאל: ההצעה חוזרת לדיון בוועדת הכלכלה.

גילה גמליאל: הצעה אחרונה להצבעה – הודעת ועדת החוקה, חוק ומשפט על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק לתיקון פקודת הנישואין והגירושין (רישום) (מס' 3) (אזורי רישום לנישואין של בני-זוג יהודים), התשע"ב–2012; הצעת חוק כ/453.

גילה גמליאל: חברת הכנסת מירי רגב, את מתכוונת להצבעה הקודמת?

מירי רגב: לזאת.

גילה גמליאל: לזאת, אז יש לך זמן.

גילה גמליאל: אנחנו עוברים להצבעה.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 16 בעד הודעת הוועדה – 77 נגד – 11 נמנעים – אין הודעת ועדת החוקה, חוק ומשפט על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק לתיקון פקודת הנישואין והגירושין (רישום) (מס' 3) (אזורי רישום לנישואין של בני-זוג יהודים), התשע"ב–2012, נתקבלה.

גילה גמליאל: בעד – 77, נגד – 11.

גילה גמליאל: ההצעה תחזור לדיון בוועדת החוקה, חוק ומשפט.

מירי רגב: – – –

גילה גמליאל: חברת הכנסת מירי רגב, לא ניתן כרגע להעלות בקשות לוועדות אחרות.

גילה גמליאל: זה חוזר לוועדה שבה החל הדיון.

גילה גמליאל: [מס' מ/766; "דברי הכנסת", חוב' ט"ז, עמ' 2046; נספחות.

גילה גמליאל: ]

גילה גמליאל: אנחנו נעבור לנושא הבא.

גילה גמליאל: אני קוראת לחבר הכנסת, יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה חיים כץ להגיש את הצעת חוק להשתתפותם של העובדים, נושאי המשרה ובעלי תפקיד אחרים בשירות הציבורי בצעדים לייצוב המצב הפיסקלי במדינה במהלך השנים 2013 ו-2014 (הוראת שעה), התשע"ג–2013.

גילה גמליאל: בבקשה.

חיים כץ: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מתכבד להציג בפניכם את הצעת החוק להשתתפותם של העובדים, נושאי המשרה ובעלי תפקיד אחרים בשירות הציבורי בצעדים לייצוב המצב הפיסקלי במדינה במהלך השנים 2013 ו-2014 לקריאה השנייה והשלישית.

חיים כץ: אני רוצה לציין שלהצעת החוק לא הוגשו הסתייגויות.

נסים זאב: איך יכול להיות?

נסים זאב: – – –

חיים כץ: הצעת חוק זו מבקשת, כהוראת שעה, להביא לחיסכון בעלויות השכר במגזר הציבורי, וכתוצאה מכך לשפר את מצבה הפיסקלי של קופת המדינה, וזאת באמצעות דחיית העלאות השכר שהיו אמורות להתבצע בתקופה שמיולי 2013 עד דצמבר 2014, או באמצעות הפחתות שכר בשירות הציבורי.

חיים כץ: הדבר נעשה בדומה להפחתות שכר במצבי משבר קודמים בשנים 2003 ו-2009, לנוכח המצב הפיסקלי שאליו נקלעה המדינה ולאור ההכרה בהשפעה הישירה שיש לתשלום שכרם על הקופה הציבורית.

חיים כץ: ההפחתה או דחיית התשלום המוצעת עתה הנה זמנית בלבד, ולפיכך סכומים שלא שולמו בשל הוראות החוק לא ישולמו גם לאחר תום התקופה.

חיים כץ: מצד שני, הובהר שהצעת החוק אינה מהווה הקפאת שכר ואינה ממצה אפשרות להעלאות שכר אחרות בעתיד.

חיים כץ: הצעת החוק תחול על כל השירות הציבורי שכולל את הגופים הנמנים בהגדרה "מעביד" לעניין החוק – המדינה, גופים מתוקצבים וגופים נתמכים, תאגיד בריאות הפועל בבית-חולים ממשלתי וכן מוסד חינוך כהגדרתו בהצעת החוק.

חיים כץ: הסכומים שייחסכו כתוצאה מהפחתות השכר יועברו לאוצר המדינה, ופטורים מהעברתם רק המדינה עצמה וגופים המפורטים בהצעה שבהם הוצאות השכר משולמות במלואן מאוצר המדינה, כך שאי-תשלום השכר בפני עצמו יביא להקטנת הוצאות המדינה.

חיים כץ: כלל הגופים יחויבו להעביר מידע על אופן הביצוע של ההוראות.

חיים כץ: ואולם, הוועדה עמדה על שמירת הפרטיות לגבי המידע המועבר.

חיים כץ: לגבי עובדים בשירות הציבורי שבהסכם הקיבוצי החל עליהם נקבעו הוראות לעניין דחיית תשלום או הפחתת שכר בתקופה שמהיום ועד סוף דצמבר 2014, או אחריה, וההסכם אושר בידי שר האוצר, יחולו ההוראות שבהסכם.

חיים כץ: הכוונה, למשל, להסכם הקיבוצי שחתמה המדינה עם ההסתדרות לדחיית תוספת שכר.

חיים כץ: לגבי עובדים אחרים בשירות הציבורי שעליהם לא חל ההסכם הקיבוצי המאושר כאמור, תחול הפחתה בשיעור אחיד של 0.9324% מהשכר ומהסכום המופרש לקרן השתלמות, ובכפוף לכך שלא תיפגע הזכות לשכר מינימום.

חיים כץ: הוועדה החליטה לפצל מהצעת החוק את החיילים בשירות קבע, שההפחתה אמורה הייתה לחול גם עליהם, כדי לאפשר דיון מקיף בנושא שכרם.

חיים כץ: כידוע לכם, הצעת החוק המקורית שהונחה על שולחן הכנסת ביקשה לקבוע לגבי נושאי משרה שהם נשיא המדינה, שר וחבר הכנסת הפחתת שכר בשיעור 10%, ולעומת זאת להפחית משכר נושאי משרה אחרים, כגון מבקר המדינה, נגיד בנק ישראל, שופטים, דיינים, קאדים, ראשי ערים, עובדי מועצות מקומיות ומועצות דתיות, רב ראשי ורב עיר, רבני ערים, שיעור של 1% בלבד משכרם.

חיים כץ: בשל כך פוצל עניינם של נושאי המשרה ובעלי התפקידים מהצעת החוק והנושא של הפחתה נוספת יידון בשלב מאוחר יותר.

חיים כץ: עם זאת, כדי שלא ייווצר מצב שבו מפחיתים משכר העובדים בשירות הציבורי ואילו משכרם של נושאי משרה ובעלי תפקיד לא מפחיתים, הוספו להצעת חוק זו הוראות בדבר הפחתה ממשכורת כל נושאי המשרה, וכן מהתשלום לבעלי התפקיד, בתקופה שבה חלה ההפחתה לעובדים, מהשכר ומהתשלום המופרש לקרן השתלמות, ובאותו שיעור שבו הופחת שכר העובדים – 0.9324%.

חיים כץ: לגבי מי ששכרם צמוד לשכר נושא משרה, הובהר כי לא תיעשה הפחתה כפולה, אלא שכרם יופחת רק בהתאם להוראות שחלות עליהם, כעובדים או כנושאי משרה.

חיים כץ: יצוין כי להגדרה "בעל תפקיד", שמתייחסת למי שאינו עובד אך מקבל תשלום ממעביד בעד תפקידו, לרבות ראש ועדה ממונה, הוסיפה הוועדה גם את מי שמקבלים תשלום חודשי לפי תעריף שנקבע לוועדות בדיקה ממשלתיות.

חיים כץ: הצעת החוק קובעת כי למרות הפחתת השכר, תשלומים שונים יחושבו מהשכר שהיה משולם אילו לא הייתה הפחתה.

חיים כץ: דהיינו פנסיות – יהיה שכר וירטואלי ושכר בפועל.

חיים כץ: כמו כן, יהיו הפרשות לביטוח לאומי, כדי שאם מישהו חלילה ייפגע ויהיה בתאונת עבודה – יקבל את השכר על ימי תאונת העבודה לפי השכר הגבוה.

חיים כץ: אם אנחנו הולכים לוויתור לתקופה קצובה, לא יכול להיות שנפגע באנשים לאורך כל חייהם בגלל ויתור קצר.

חיים כץ: לבסוף אציין כי אין להצעת החוק השפעה על מי שפרש לגמלאות, בין שגמלתו צמודה למדד ובין שגמלתו נקבעת לפי השכר המשולם לעובד או לנושא משרה.

חיים כץ: דהיינו, שלי – אני רואה שאת מסתכלת – אלה שיוצאים לגמלאות לא ייפגעו.

שלי יחימוביץ': אם היית יודע מה אנחנו מדברים עליך עכשיו, היית מסמיק.

חיים כץ: להצעת החוק הזאת לא הוגשו הסתייגויות, ואני פונה אליכם לאשר את הצעת החוק בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

חיים כץ: אני מאמין שחברי הכנסת יאשרו את הצעת החוק, ולכן אני עובר לשלב התודות.

חיים כץ: אני רוצה להודות למנהלת הוועדה המיתולוגית וילמה מאור ולבנות הוועדה – –

יעקב מרגי: צריך להודות לך.

חיים כץ: – – אתי, מעיין, ענת ואורי, ליועצת המשפטית נועה בן-שבת, וכן לעוזרי אילן מרסיאנו וקורל אבירם.

חיים כץ: אני מקווה שחברי הכנסת יצביעו עבור הצעת החוק, ונעזור קצת לתקציב המדינה.

חיים כץ: תודה רבה לכם.

גילה גמליאל: אני רוצה להודות ליושב-ראש ועדת העבודה והרווחה חבר הכנסת חיים כץ.

גילה גמליאל: מכיוון שאין הסתייגויות, אנחנו נעבור להצבעה בקריאה שנייה על הצעת חוק להשתתפותם של העובדים, נושאי המשרה ובעלי תפקיד אחרים בשירות הציבורי בצעדים לייצוב המצב הפיסקלי במדינה בשנים 2013 ו-2014 (הוראת שעה), התשע"ג–2013.

גילה גמליאל: ההצבעה החלה.

גילה גמליאל: קריאה שנייה, ולאחר מכן שלישית.

גילה גמליאל: כן.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 17 בעד סעיפים 1–16 – 76 נגד – 9 נמנעים – 1 סעיפים 1–16 נתקבלו.

גילה גמליאל: בעד – 76, נגד – 9.

גילה גמליאל: ההצעה עברה.

גילה גמליאל: אנחנו נעבור להצבעה בקריאה שלישית.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 18 בעד החוק – 73 נגד – 6 נמנעים – אין חוק להשתתפותם של העובדים, נושאי המשרה ובעלי תפקיד אחרים בשירות הציבורי, בצעדים לייצוב המצב הפיסקלי במדינה בשנים 2013 ו-2014 (הוראת שעה), התשע"ג–2013, נתקבל.

גילה גמליאל: 73 בעד, שישה נגד.

גילה גמליאל: ההצעה עברה.

גילה גמליאל: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/769).

גילה גמליאל: ]

גילה גמליאל: אנחנו נעבור להצעת חוק קידום התחרות בענף המזון, התשע"ג–2013, קריאה ראשונה.

גילה גמליאל: יציג את הצעת החוק שר הכלכלה נפתלי בנט.

נפתלי בנט: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מביא לפניכם להצבעה היום את חוק קידום התחרות בענף המזון, שבעצם נועד להיות חוק להוזלת המזון.

נפתלי בנט: הוא מבוסס על המלצות ועדת קדמי, שהיו תוצאה של ועדת טרכטנברג והמחאה הציבורית.

נפתלי בנט: קודם כול אני אגיד שאין פתרון קסם אחד, שאם רק נעשה אותו מחירי המזון ירדו.

נפתלי בנט: יש הרבה חורים בכיס, לא חור אחד גדול, ולכן לא צריך לצפות לקסמים, אבל יש פה שורה של פעולות שבמצטבר ייצרו תחרות ויורידו את המחירים.

נפתלי בנט: זו פעם ראשונה שתהיה הסדרה בתחום המזון בהיקף כזה.

נפתלי בנט: בחוק המזון יש שלושה מרכיבים עיקריים.

נפתלי בנט: המרכיב הראשון זה הסדרת יחסי ספקים וקמעונאים; בגדול, למנוע מצב שיש ספק עם מוצר מאוד מאוד מוצלח ואז הוא מנצל את הכוח שלו במוצר המאוד-מוצלח כדי לקדם וליצור מונופול נקודתי – – –

גילה גמליאל: חברי וחברות הכנסת והשרים, השר לא שומע את עצמו מכאן, אז אם אפשר, מי שמעוניין / מעוניינת לדבר – בחוץ, בבקשה.

נפתלי בנט: – – – אז לא לתת לאותו ספק להשתמש בכוח שלו בצורה בלתי הוגנת כדי לייצר מונופול על המדף.

נפתלי בנט: בסופו של דבר, כשהצרכן מגיע למדף, זו הנקודה שבה יש או אין תחרות כפי שצריכה להיות.

נפתלי בנט: וגם הפוך; כדי למנוע מצב שרשת או סניף ברשת עם כוח בלתי פרופורציונלי מנצל את כוחו ביחס לספקים חלשים, כי אנחנו רוצים לעודד ספקים חדשים להיכנס לזירה.

נפתלי בנט: על-פי החוק, פעולות מעין אלה תהיינה אסורות.

נפתלי בנט: המרכיב השני הוא דבר יפהפה.

נפתלי בנט: הרעיון הוא לייצר תחרות אזורית ברשתות קמעונאיות.

נפתלי בנט: לטובת העניין, נניח אני גר בשכונה מסוימת.

נפתלי בנט: זה שיש תחרות בכל רחבי הארץ לא עוזר לי; אני צריך שתהיה תחרות בשכונה שלי.

נפתלי בנט: עכשיו נניח שבשכונה שלי יש שלושה סניפים של אותה רשת – הדבר הזה ייחשב אסור.

נפתלי בנט: על-פי החוק, אם אותה רשת תרצה להקים עוד סניף, זה יימנע ממנה.

נפתלי בנט: יותר מזה, החוק הולך ולוקח צעד מרחיק לכת שמאפשר כפיית מכירה של אחד מהסניפים או יותר, כדי לייצר תחרות.

נפתלי בנט: המרכיב השלישי בחוק הוא מרכיב של הגברת שקיפות במחירים.

נפתלי בנט: בגדול, סניפי רשתות יחויבו להעביר לאתר מרכזי את המחירים של כל המוצרים שלהם, ואז, למשל, אם עפר שלח ילך לעשות קניות, הוא יקליד את רשימת המוצרים שהוא מתכוון עכשיו לרכוש, והוא יקבל באינטרנט את העלות הכוללת של אותו סל שהוא מתכוון לרכוש.

נפתלי בנט: הוא יוכל להחליט לאיזו מהחנויות לגשת.

נפתלי בנט: זה דבר שטרם בוצע, דבר יפהפה.

נפתלי בנט: אלה הנקודות המרכזיות בחוק.

נפתלי בנט: כמו שאמרתי, זה לא פתרון קסם, אבל במצטבר זה יוריד מחירים וסוף-סוף יביא את הרשתות להשתמש בכוחן כדי להקל על הצרכנים ולא כדי לנצל אותם.

נפתלי בנט: תודה רבה.

גילה גמליאל: אני מודה לשר הכלכלה נפתלי בנט.

גילה גמליאל: [הצעת חוק פ/1294/19; נספחות.

גילה גמליאל: ]

גילה גמליאל: אני קוראת לחברת הכנסת איילת שקד להציג את הצעת חוק פרסום מחירי מוצרים ברשתות שיווק, התשע"ג–2013, שמוצמדת בעצם להצעת החוק הממשלתית.

גילה גמליאל: איילת, עומדות לרשותך שלוש דקות.

איילת שקד: קבוצת חברי כנסת מהאופוזיציה ומהקואליציה הגישה הצעת חוק שמוצמדת להצעת החוק של משרד הכלכלה, שלפיה מחירי מוצרי המזון בכל הסניפים של כל הרשתות יוצגו באינטרנט.

איילת שקד: יש הרבה כותבי אפליקציות שרק מחכים שזה יקרה, עם היד על המקלדת, ורוצים לכתוב אפליקציות לסלולר או למחשב, כדי שבצורה מאוד קלה ונוחה כל אחד במקום מגוריו יוכל לראות איפה הסל הזול ביותר, וככה בעצם לחסוך בכל קנייה עשרות שקלים.

איילת שקד: יש הטוענים שהחוק הזה יביא לתיאום מחירים בין הרשתות, אבל אנחנו נוטים להאמין שכבר היום אם רשת מסוימת רוצה לדעת מה המחיר של מתחרתה, היא יכולה לעשות את זה בצורה די פשוטה.

איילת שקד: ולכן, סך הכול, כולנו חושבים, גם ארגוני צרכנות וגם חלק מהרשתות, שזה יביא להוזלה, וככה באמת לרווח של כל הצרכנים.

איילת שקד: תודה.

גילה גמליאל: אני מודה לחברת הכנסת איילת שקד.

גילה גמליאל: יעלה חבר הכנסת מוחמד ברכה, ואחריו – חבר הכנסת חנא סוייד.

מוחמד ברכה: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה – מה, דקה?

גילה גמליאל: שנייה, לא, אני מאפסת לך בדיוק.

גילה גמליאל: כמעט ארבע דקות, שלוש דקות יש לך.

מוחמד ברכה: אוקיי.

מוחמד ברכה: הממשלה עומדת בפנינו ומציגה את שני החוקים, או את החוק והתקנות, כאילו היא יצור מהמאדים, או מין ארגון נייטרלי, שרק משקיף על התנועות בשוק.

מוחמד ברכה: התפיסה הזאת, האידיאולוגיה מבחינת הממשלה, היא תפיסה שאינה מקובלת עלינו.

מוחמד ברכה: להשאיר את כל העניין של המחירים, ושל מחירי המזון במיוחד, לתנועות השוק ולתחרות – זה יכול להיות טוב בשכונה במקום מסוים, אבל זה גם יכול להיות פתח למי שחזק יותר, לרשת החזקה יותר, לבוא ולעשות מבצעים, ואחר כך להוריד את המתחרים, ואחר כך השוק יחזור להיות מונופול.

מוחמד ברכה: אני חושב שיש מקום למעורבות הממשלה בכל מה שקשור לקביעת המחירים הבסיסיים, המחירים של מוצרי המזון הבסיסיים.

מוחמד ברכה: אנחנו כבר שנים רבות מביאים הצעות חוק בנושא של זכויות חברתיות.

מוחמד ברכה: אני חושב שאחת הזכויות היא להבטיח סל קיום בסיסי לכלל האזרחים, במיוחד האזרחים ששייכים לשכבות החלשות; לא להשאיר אותם טרף בידי הרשתות או טוב לבה של התחרותיות, אלא מעורבות של הממשלה בקביעת מחירי היסוד.

מוחמד ברכה: למשל, אחד הדברים התמוהים הוא שהממשלה רוצה כביכול להוזיל את מוצרי המזון, אבל היא לא טורחת לחשוב שנייה על מע"מ דיפרנציאלי, למשל, והיא קובעת מע"מ אחיד כלפי כל המוצרים וכלפי כל האנשים.

מוחמד ברכה: זה דבר שאינו מתקבל על הדעת.

מוחמד ברכה: הממשלה אינה צופה מן הצד.

מוחמד ברכה: למרבה הצער, אין מנוס מהמסקנה שהממשלה בעצם מתנערת מכל תפקידיה כלפי השכבות החלשות והצורך שלהן בסל מזון נורמלי וסביר, במיוחד כשהאחוז של ההכנסה הפנויה שאמורה ללכת לעניינים של המזון הוא גבוה ביותר בקרב השכבות החלשות לעומת השכבות החזקות, והממשלה לא יכולה להתנהג כאילו היא באה מגלקסיה אחרת.

מוחמד ברכה: לדעתי, יש היגיון ויש מקום לקדם את הוזלת מצרכי היסוד.

מוחמד ברכה: הכלי של התחרותיות אינו הכלי היחיד, אלא מעורבות הממשלה להבטיח סל קיום בסיסי לאזרחים, למעוטי היכולת, ולהנהיג שורה של צעדים – למשל, כפי שאמרתי, מע"מ דיפרנציאלי.

מוחמד ברכה: אני חושב שיש מקום, למשל, לבטל את מס ההכנסה השלילי ובמקום זה להעלות שכר המינימום.

מוחמד ברכה: זה קידום של הבטחת הקיום הבסיסי של האנשים.

מוחמד ברכה: מס הכנסה שלילי, בעצם אנשים רבים מפספסים אותו.

מוחמד ברכה: זה מוטל על תקציב המדינה, במקום שהתקציב הזה ילך לרווחה, לשירותים ולחינוך, וזה משחרר את בעלי העסקים, בעלי ההון והמעסיקים, מתשלום שכר מינימום נורמלי.

גילה גמליאל: אני מודה – – –

מוחמד ברכה: כן, אני מסיים.

מוחמד ברכה: לכן, הראייה צריכה להיות כוללת, שכוללת כמה סעיפים, אבל נקודת המוצא צריכה להיות נקודת מוצא חברתית של מעורבות ממשלתית לטובת השכבות החלשות, ולא שעבוד הכלכלה – –

גילה גמליאל: אני מודה – – –

מוחמד ברכה: – – לבעלי ההון ולמעסיקים, כפי שעושה הממשלה הזאת.

גילה גמליאל: אני מודה לחבר הכנסת ברכה.

גילה גמליאל: יעלה חבר הכנסת דב חנין.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, רבותי השרים, עמיתי חברי הכנסת, אכן מאחורי הצעת החוק הזאת עומדת השקפת עולם, עומדת אידיאולוגיה, שלמרות שהיא מנותקת מהמציאות, הממשלה ממשיכה להאמין בה, ויש אנשים נוספים שממשיכים להאמין בה, בתקשורת ובאקדמיה, והיא רק הוכחה לכך שהמציאות לא מפריעה תמיד לאנשים בגיבוש עמדותיהם.

דב חנין: יש אנשים שלא נותנים לעובדות לבלבל אותם.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אנחנו לא נגד תחרותיות בענף המזון.

דב חנין: להפך, אנחנו בעד תחרותיות בענף המזון, אנחנו נגד מונופולים בענף המזון.

דב חנין: אבל לחשוב שהקפיטליזם יכול להתנהל בלי מונופולים זו חשיבה פיקטיבית לחלוטין.

דב חנין: להאמין שמערכת קפיטליסטית באמת יכולה לקיים מצב של שוק חופשי – תראו לי איפה זה קרה.

דב חנין: איפה זה קורה?

דב חנין: בכל מקום שבו יש מערכת קפיטליסטית נוצרים מונופולים, נוצר ריכוז של העושר.

דב חנין: המונופולים האלה מנצלים את כוחם, המונופולים האלה מנצלים את קשריהם עם השלטון, לפעמים את שלטונם בשלטון, כדי לקדם את ענייניהם על חשבון הציבור, וגם על חשבון עסקים קטנים.

דב חנין: לכן, קודם כול, המחלוקת שלנו עם הצעת החוק הזאת היא בהשקפת העולם שלה, השקפת עולם מנותקת מהמציאות, שמתייחסת למה שקורה בתחום המזון אצלנו כאל תקלה מקרית שקרתה בדרך, ולא כאל חלק מאיזושהי לוגיקה של מערכת שבה הגדולים טורפים את הקטנים, הענקים טורפים את הגדולים, ובסופו של דבר אנחנו מגיעים למערכת מונופוליסטית של בעלי הון ששולטים במשק ומקדמים בו במלוא העוצמה, בלי מעצורים, את האינטרסים שלהם.

דב חנין: לזה, חברות וחברים, קוראים קפיטליזם חזירי, וזו שיטה שקיימת לא רק בארץ אלא גם במקומות אחרים בעולם.

דב חנין: אבל כשאנחנו מדברים באופן ספציפי על הורדת מחירי המזון, עומדת הרי בפני הממשלה החלופה שהועלתה אפילו בדוח מבקר המדינה, והממשלה מסרבת לאמץ אותה.

דב חנין: החלופה הזאת היא החלופה הישנה, המוכרת והמנוסה של הטלת פיקוח על מחירי מזון, הטלת פיקוח על מחירי המוצרים הבסיסיים.

דב חנין: זה, אגב, לא המצאה שלי כאן; זה משהו שנעשה בעולם בהצלחה, ונעשה גם בישראל בהצלחה בתקופות מסוימות.

דב חנין: הפיקוח על מחירי המזון הוסר כחלק מאותה השקפת עולם שאומרת שיש כזה דבר שנקרא שוק חופשי, שהשוק החופשי גם יכול להצליח, שהשוק החופשי גם יכול לפתור בעיות.

דב חנין: הפיקציה הזאת, עמיתי חברי הכנסת, כבר גרמה את הנזק שבהסרת הפיקוח על מחירי המזון, ומבקר המדינה מתייחס לזה.

דב חנין: הוא מדבר ומנתח ומראה איך הסרת הפיקוח על מחירי המזון בישראל גרמה באופן ישיר לעליות מחירים.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, לכן השאלה הגדולה היא למה הממשלה לא עושה את הדבר הזמין, האפשרי, המיידי שבידיה; למה היא לא מטילה פיקוח שימנע את העלייה הדרמטית, המוגזמת – –

גילה גמליאל: משפט סיום.

דב חנין: – – והמופרכת של מחירי המזון והמוצרים הבסיסיים בישראל?

דב חנין: תודה.

גילה גמליאל: אני מודה לחבר הכנסת דב חנין.

גילה גמליאל: יעלה חבר הכנסת יעקב אשר.

גילה גמליאל: חבר הכנסת יעקב אשר – –

יצחק הרצוג: אינו נוכח.

גילה גמליאל: – – אינו נוכח.

גילה גמליאל: חבר הכנסת אורי מקלב.

גילה גמליאל: חבר הכנסת אורי מקלב – אינו נוכח; חבר הכנסת טלב אבו עראר.

גילה גמליאל: חבר הכנסת טלב אבו עראר – אינו נוכח; חבר הכנסת מסעוד גנאים.

גילה גמליאל: חבר הכנסת מסעוד גנאים – אינו נוכח; חבר הכנסת משה גפני.

גילה גמליאל: חבר הכנסת משה גפני – אינו נוכח; חברת הכנסת מירי רגב.

גילה גמליאל: חברת הכנסת מירי רגב – אינה נוכחת.

גילה גמליאל: חבר הכנסת ישראל אייכלר.

ישראל אייכלר: גברתי היושבת-ראש, השרים, חברי הכנסת, אני מאוד שמח שכבר מדברים על הצעות חוק שיבואו לעשות קצת סדר במחירי המזון, כי אחד הדברים הנוראיים ביותר שנוגעים לכל אזרח הוא העניין של מחירי המזון ויוקר המחיה.

ישראל אייכלר: אני רוצה לומר שזה לא רק בעיית הסוחרים ובעיית התחרות או חוסר התחרות.

ישראל אייכלר: כמובן, חוסר תחרות הוא לא טוב, אבל יש בעיה של מסים.

ישראל אייכלר: המסים יורדים לחייהם של הסוחרים הקטנים והגדולים ולחייהם של האזרחים.

ישראל אייכלר: אנחנו מצויים בימי בין המצרים.

ישראל אייכלר: יש איזה רעש, גברתי היושבת-ראש.

ישראל אייכלר: אני לא – – –

גילה גמליאל: כן.

גילה גמליאל: חברי וחברות הכנסת, חבר הכנסת אייכלר אינו שומע את עצמו, אז מן הראוי שתיתנו לו את הזמן לדבר.

גילה גמליאל: מי שרוצֶה לדבר, רוצָה לדבר – בחוץ בבקשה.

ישראל אייכלר: אנחנו נמצאים בימי בין המצרים, והנביא ירמיהו אומר בפרק כ"ב: "כה אמר ה' עשו משפט וצדקה והצילו גזוּל מיד עשוֹק; וגר יתום ואלמנה אל תֹנו אל תחמֹסו, ודם נקי אל תשפכו במקום הזה – – – ואם לא תשמעו את הדברים האלה בי נשבעתי נאֻם ה' כי לחָרבה יהיה הבית הזה", אמר ירמיהו הנביא לפני החורבן.

ישראל אייכלר: רבותי, מחירי המזון, כמו מחירי הדיור, אבל אנחנו עכשיו נתמקד במחירי המזון, כמו שאמרתי, לא רק בגלל הסוחרים, לא רק בגלל היצרנים, אלא בגלל העניין של המיסוי הכבד, שהממשלה מכניסה את ידה.

ישראל אייכלר: היו ימים שבהם הממשלה הייתה מסבסדת מוצרי מזון.

ישראל אייכלר: היום אנחנו לא מבקשים סבסוד; אנחנו מבקשים למנוע מסים כבדים, למשל על מחירי מזון לתינוקות; הרי יש הורים שלא יכולים למלא את הצרכים של הילדים כי מחירי המזון יקרים מאוד.

ישראל אייכלר: ואותו דבר לגבי תרופות.

ישראל אייכלר: שמעתי היום סיפור שאני רוצה שחברי הכנסת ישמעו – זה נוגע לקופות-החולים, ולקשישים זה כמו מזון: קופות-החולים נותנות תרופות, למשל לסוכרת.

ישראל אייכלר: סיפרו לי שהן בסל התרופות, אבל נותנים את זה בקופסאות קטנות של 30, ועל כל קופסה הוא צריך לשלם 15 שקל.

ישראל אייכלר: אומר הרוקח לאיש: למה אתה צריך לקחת עשר קופסאות לחודש?

ישראל אייכלר: אני אתן לך קופסה של 100 כדורים ב-16 שקל, קופסה שלמה.

ישראל אייכלר: אז הוא הלך לקופת-חולים ואמר: למה אתם עושקים את החולים?

ישראל אייכלר: זה הרי בסל.

ישראל אייכלר: תנו את זה בקופסה אחת של 100 כדורים.

ישראל אייכלר: זאת המדיניות.

ישראל אייכלר: יש פה הרבה דברים ביוקר המחיה, גם של מוצרי המזון, גם של תרופות וגם של מוצרי מזון לתינוקות, שמונעים מאנשים את מה שמגיע להם.

ישראל אייכלר: הכול בגלל מניפולציות.

ישראל אייכלר: ולכן – – –

עמיר פרץ: יותר מדי קופסאות – זה נגד איכות הסביבה.

ישראל אייכלר: הרבה קופסאות – זה פוגע באיכות הסביבה.

ישראל אייכלר: לכן, אדוני שר הכלכלה, אני בעד שיהיה פיקוח על מוצרי מזון בסיסיים, ואני בעד שיהיה פיקוח על מוצרי מזון לתינוקות ובעד שיהיה פיקוח על תרופות שנמצאות בסל ומנסים למכור.

ישראל אייכלר: שמעת שסיפרתי פה שמוכרים את זה בקופסאות קטנות כדי לקחת את 15 השקל, במקום בקופסאות גדולות באותם 15 שקלים.

ישראל אייכלר: את זה צריך לתקן, ואם תעשו את זה אתם תצילו המון המון אנשים מעוני ומדלות.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

גילה גמליאל: אני מודה לחבר הכנסת אייכלר.

גילה גמליאל: במקום חבר הכנסת פרוש יעלה חבר הכנסת אורי מקלב.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך שלוש דקות.

אורי מקלב: אני מודה לך מאוד.

אורי מקלב: גברתי היושבת בראש, מכובדי השרים, חברי חברי הכנסת, קודם כול, מראש נגיד שאנחנו תומכים בכל מה שרוצים לעשות, מבקשים לעשות בנושא תחרות בענף המזון, בפיקוח על היצרנים.

אורי מקלב: זה דבר מבורך.

אורי מקלב: אבל ההרגשה היא לא טובה, ואולי חבר קואליציה לא יכול להגיד את זה, אבל אנחנו באופוזיציה, יותר קל לנו להגיד מעבר לברכות ולעידוד.

אורי מקלב: כל מה שמדברים פה, והולכים על חוקים בומבסטיים, חוקים גדולים, חוקים רחבים, חוקים שההשפעה שלהם תהיה לטווח ארוך; אפשר לצאת עם רפורמה כזאת, רפורמה אחרת, כמעט יש הרגשה של תחרות בין המשרדים ובין השרים, מי יוצא עם רפורמה יותר תקשורתית, יותר רחבה, יותר לוקחת את התקשורת, אבל לא באופן המעשי, מכיוון שהכלים שיש היום, גם למשרד התמ"ת, בפיקוח על מחירי המזון – הוא פיקוח יעיל מאוד, מקיף מאוד, ולא עושים בו שימוש, אפילו לא ב-10% ממה שאפשר לעשות.

אורי מקלב: אין ספק היום שציבור הצרכנים במדינת ישראל מרגיש חוסר ביטחון צרכני מבחינת הפיקוח על המחירים, מבחינת גובה המחירים, מבחינת תחרות המחירים.

אורי מקלב: סיפרתי היום בוועדת המדע על עובד כנסת שניגש אלי ואמר לי: תשמע, אתם, חברי הכנסת, מעלים ב-1% את המע"מ.

אורי מקלב: אתם יודעים מה המשמעות של 1%?

אורי מקלב: הוא מספר לי סיפור, שבאותה מכולת שהוא קונה בכל יום שישי חלה – ומחיר החלה 4.5 שקלים – היה שלט: בעקבות העלאת המע"מ מחיר החלה 4.80; 30 אגורות.

אורי מקלב: אדם פשוט חושב שאולי זה נקרא 1%.

אורי מקלב: ככה ב-1% שהעלו את המע"מ, העלו את זה ב-7.5% – מ-4.50 ל-4.80.

אורי מקלב: ככה כל עליות המחירים וכל עליית המע"מ, כשלא משתמשים בכוח, ברגולציה שיש, בפיקוח שיש, ואין אכיפה בכל עליות המחירים האלה.

אורי מקלב: ואנחנו היום עדים לכך, בעיקר בשכונות, שבמכולות שהאוכלוסייה החלשה יותר קונה, מפקיעים מחירים.

אורי מקלב: אין כמעט מצב שמוצרים, גם בפיקוח, נמכרים במחירים המפוקחים.

אורי מקלב: כל אחד עושה ככל העולה ברוחו.

אורי מקלב: מעלים מחירים בצורה דרמטית, אפילו לא בעוד כמה אגורות, ולאחר מכן, גם כשהקניינים והלקוחות מעירים – סיפר לי אחד שהוא בא לבעל המכולת ואומר: תשמע, איך אתה לוקח על תבנית של 18 ביצים 25 שקלים כשהמחיר המפוקח הוא 21 שקלים?

אורי מקלב: הוא אומר לו: מה אתה רוצה, זה עולה לי 18 פלוס מע"מ, פלוס 20% רווח, זה המחיר – בפנים שלו.

אורי מקלב: יש לו מחיר מפוקח והוא לא משתמש בו, והוא לא מפקח עליו.

אורי מקלב: כך אנחנו רואים גם על אריזות, אנחנו רואים שאין ביטחון צרכני.

אורי מקלב: טוב מאוד שיש רפורמה וטוב מאוד שיש תחרות ופיקוח, אבל אל תזניחו.

אורי מקלב: גם בכלים שיש לכם היום אתם יכולים לעשות את זה – לאין ערוך, ולא עושים בעניין הזה כמעט שום דבר.

אורי מקלב: תודה.

גילה גמליאל: אני מודה לחבר הכנסת אורי מקלב.

גילה גמליאל: תעלה חברת הכנסת זהבה גלאון, אחרונת הדוברים.

נסים זאב: רגע, אני רשום שם, גברת.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך שלוש דקות.

זהבה גלאון: תודה רבה.

זהבה גלאון: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אנחנו נתמוך בחוק המזון, בחוק שהציג השר נפתלי בנט, אבל אני רוצה לנצל את העמידה שלי כאן על הדוכן ולדבר על מפלגות שנושאות את שם הדמוקרטיה לשווא.

זהבה גלאון: במקרה הזה אני מדברת על שתי מפלגות, מפלגות מונרכיות, הייתי אומרת, האחת זו ישראל ביתנו והשנייה זו יש עתיד, שחבר הכנסת רונן הופמן מציע מטעמה לשנות את שיטת המשטר.

זהבה גלאון: תתרכז, חבר הכנסת הופמן, זה רק קדימון היום למה שסיעת מרצ וסיעות אחרות מתכוונות לעשות.

זהבה גלאון: שינוי שיטת המשטר – במקום שתתעסקו בשינוי שיטת המשטר אולי תתעסקו בשינוי המדיניות וכל הקיצוצים שאתם מביאים לכאן בתקציב, בפגיעה במעמד הביניים, בפגיעות בשכבות המוחלשות?

זהבה גלאון: מה, יש בעיה בשיטת הממשל, חברי חברי הכנסת?

זהבה גלאון: יש בעיה במושלים, במי ששלחתם לכנסת.

זהבה גלאון: זו הבעיה.

זהבה גלאון: ממש אין בעיה בשיטת הממשל.

זהבה גלאון: גם ככה הרי השיטה מאפשרת לראש הממשלה ולמפלגות גדולות להתנער מהמחויבות שלהם לבוחרים בלי שניתן לפגוע בהם.

זהבה גלאון: מה, באים חשבון עם נבחרי ציבור שלא עמדו בהבטחה שלהם?

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, אני קוראת בקפידה את הצעת החוק של חבר הכנסת הופמן: העלאת אחוז החסימה, בהדרגה אומנם, קודם ל-3% ואחר כך ל-4%.

זהבה גלאון: מה, זה רציני?

זהבה גלאון: מה, אם יעלו את אחוז החסימה זה מה שיפתור את בעיית הממשל?

זהבה גלאון: הרי מה אתם מתכוונים לעשות?

זהבה גלאון: לסתום את הפה למפלגות אידיאולוגיות.

זהבה גלאון: דרך אגב, מימין ומשמאל, אבל במקרה הקונקרטי הזה אתם מתכוונים להביא למצב שהמפלגות הערביות תצטרכנה להתאחד כדי שיום אחרי הבחירות הן תצטרכנה להתפלג; הרי זה מה שאתם עושים.

זהבה גלאון: תסתכלו על החברה הישראלית, זו חברה משוסעת, מפולגת.

זהבה גלאון: הכנסת צריכה להיות מעין מדגם מייצג, מעין מיקרוקוסמוס של ההעדפות של האוכלוסיות בחברה הישראלית.

זהבה גלאון: אז מה אתם עושים בהצעה הזאת עכשיו, בהעלאת אחוז החסימה?

זהבה גלאון: אתם מבקשים להדיר מהכנסת הזאת קבוצות מיעוט.

זהבה גלאון: זה יפגע – אתה, חבר הכנסת הופמן, עוסק בממשל, במדיניות, אתה לא יודע שהכנסת צריכה לתת ייצוג לקבוצות מיעוט?

זהבה גלאון: מה אתה רוצה, לנכר את קבוצות המיעוט מהפוליטיקה הישראלית?

זהבה גלאון: זה מה שאתה עושה.

זהבה גלאון: אתה נציג של מפלגה מונרכית שמבקש למנוע מהקבוצות באוכלוסייה הישראלית ייצוג הולם בכנסת.

זהבה גלאון: זה דבר שהוא בלתי מתקבל על הדעת.

זהבה גלאון: זאת הפוליטיקה החדשה שלכם?

זהבה גלאון: מה זו הפוליטיקה החדשה הזאת?

זהבה גלאון: זה ביטוי לעריצות הרוב של הפוליטיקה הישנה.

זהבה גלאון: זה מה שאתם מביאים לכנסת הזאת.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, אז אומנם אנחנו נתמוך בחוק המזון, אבל נמשיך להיאבק בכם בחוק – מה שנקרא חוק המשילות.

זהבה גלאון: אתם נושאים את שם הדמוקרטיה לשווא, את שם המשילות לשווא.

זהבה גלאון: לא מדובר במשילות, שוב מדובר בעריצות הרוב.

זהבה גלאון: תודה.

גילה גמליאל: אני מודה לחברת הכנסת זהבה גלאון, ואנחנו עוברים להצבעה.

גילה גמליאל: הצבעה בקריאה ראשונה על הצעת חוק קידום התחרות בענף המזון, התשע"ג–2013; בקריאה ראשונה.

גילה גמליאל: ההצבעה החלה.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 19 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 78 נגד – 2 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק קידום התחרות בענף המזון, התשע"ג–2013, לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

גילה גמליאל: בעד – 78, שני מתנגדים.

גילה גמליאל: ההצעה תעבור לוועדת הכנסת כדי שתקבע באיזו ועדה יתקיים הדיון.

גילה גמליאל: אנחנו עוברים להצבעה הבאה, הצבעה על הצעת החוק המוצמדת של חברת הכנסת איילת שקד, הצעת חוק פרסום מחירי מוצרים ברשתות שיווק, התשע"ג–2013.

גילה גמליאל: הצבעה.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 20 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 72 נגד – 2 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק פרסום מחירי מוצרים ברשתות שיווק, התשע"ג–2013, לדיון מוקדם בוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

גילה גמליאל: בעד – 72, שני מתנגדים.

גילה גמליאל: ההצעה עברה ותועבר גם כן לוועדת הכנסת, כדי להכריע באיזו ועדה זה יידון.

גילה גמליאל: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/769).

גילה גמליאל: ]

גילה גמליאל: אנחנו עוברים להצעת חוק לעידוד היציאה לעבודה, התשע"ג–2013, קריאה ראשונה.

גילה גמליאל: יעלה להציג את הצעת החוק שר הכלכלה נפתלי בנט.

גילה גמליאל: אני רק מבקשת מחברי וחברות הכנסת, השרים והשרות – לא שומעים, השר לא שומע את עצמו מכאן – אם אפשר להיות בשקט.

גילה גמליאל: מי שרוצה לדבר – מחוץ למליאה.

נפתלי בנט: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת – –

משה גפני: זה ויסקונסין?

נסים זאב: כן, כן.

משה גפני: לא מאמין – – –

נפתלי בנט: – – אני מביא להצבעה היום חוק שיסייע ל-110,000 ישראלים שנמצאים בתלות – –

זהבה גלאון: אתה מאמין בזה?

נפתלי בנט: – – וייתן להם כלים לצאת לעבודה.

מוחמד ברכה: היה פיילוט שנכשל.

נפתלי בנט: הדבר הכי קל היה לרדת מזה, אני יודע כמה לא פופולרי היה החוק בגרסתו הקודמת, אבל – –

נסים זאב: את הבלוף הזה – – –

נפתלי בנט: – – אבל, חבר הכנסת זאב, זה היה הדבר הלא-מוסרי לעשות – –

נסים זאב: את הבלוף הזה עקרנו מהשורש.

נפתלי בנט: – – כי לשמר אנשים בתלות בקצבאות זאת לא הדרך.

נפתלי בנט: הדרך היא לתת לבן-אדם את הכלים כדי לחלץ את עצמו, כי חיי קצבאות ותלות הם חיים נטולי כבוד, אלה חיים שאתה מסתכל לילד שלך בעיניים ואתה יודע שאתה לא מפרנס אותו.

נפתלי בנט: ומעל הכול, אתה מגדל – – –

נסים זאב: אתם מוציאים את – – – לילדים האלה.

נפתלי בנט: – – – אתה מגדל דורות של עוני שמולידים עוד דורות של עוני.

נסים זאב: אוי לכם, מה שיקרה בסוף.

עיסאווי פריג': אתה לא משוכנע.

נפתלי בנט: בעצם מדינת ישראל עד היום אמרה – – –

נסים זאב: מתעללים בשכבות החלשות – – –

נפתלי בנט: הדרך שלכם היא דרך של ייאוש.

נפתלי בנט: אתם אומרים: אנחנו מוותרים עליהם, אז אנחנו אומרים: לא, לא, לא, אנחנו לא מוותרים על אף אחד, על שום אזרח ישראלי אנחנו לא מוותרים.

נסים זאב: אז תפסיקו לוותר.

נסים זאב: אתם חיים בבועה של שקר.

נפתלי בנט: אני בוודאי מודע לכישלון – –

נסים זאב: – – – מה אתך, אתה?

גילה גמליאל: חבר הכנסת נסים זאב.

נפתלי בנט: – – של החוק ביישום הקודם שלו, ולא על זה אנחנו הולכים.

נפתלי בנט: מ"הכוזרי", חבר הכנסת נסים זאב, חבר הכנסת גפני – אתם יודעים שכשחלם מלך כוזר את חלומו, כל פעם נאמר לו: כוונותיך רצויות אך מעשיך אינם רצויים.

נפתלי בנט: גם פה, אני חושב שגם אתה וגם אני מסכימים על הכוונה, והדרך שיושמה הייתה דרך לא נכונה.

נפתלי בנט: בזה אנחנו מסכימים.

נפתלי בנט: ולכן אנחנו מביאים חוק שמתקן את הליקויים, ואם לא, אז בוועדה אנחנו נשב ויחד, בשותפות, נתקן.

נפתלי בנט: וגם את, זהבה גלאון, צריכה להיות ראשונת התומכים במהלך הזה.

זהבה גלאון: ממש לא.

דב חנין: איך היא תתמוך בזה?

נפתלי בנט: כי הרי עמדו בפני שתי אופציות.

נפתלי בנט: לרדת מזה – כל היועצים אמרו לי: מה אתה צריך את הבלגן הזה?

נפתלי בנט: אמרתי: אני לא יורד מזה, לא יורד מלעזור ל-110,000 ישראלים, לצייד אותם בכלים.

נפתלי בנט: עכשיו, הבעיה – הבעיה הבסיסית – – –

נסים זאב: העבודה לא – – –

מוחמד ברכה: זה לא החוק הזה, אתה מציג חוק אחר.

גילה גמליאל: סליחה, חבר הכנסת ברכה.

נסים זאב: הבלוף הגדול – – –

גילה גמליאל: חבר הכנסת נסים זאב, פעם ראשונה.

נסים זאב: זה ויסקונסין שלכם.

גילה גמליאל: חבר הכנסת נסים זאב.

נפתלי בנט: ואנחנו אומרים, חבר הכנסת זאב, אנחנו לא מוותרים על אף ישראלי, על אף אזרח, אנחנו נילחם על כל אחד, ואנחנו נילחם להכשיר אותו, ואנחנו נילחם לשים אותו בעבודה, כי זו האחריות שלנו כמדינה.

נפתלי בנט: מה, אנחנו נוותר?

נפתלי בנט: נגיד: זהו, אתה לא שווה, אתה לא ראוי לעבודה?

נפתלי בנט: ואתה יודע יפה מאוד שאותם אזרחים יכולים, לפחות חלקם יכולים.

נפתלי בנט: בואו ננסה.

נפתלי בנט: מה הם השינויים המרכזיים מהפעם שעברה?

נפתלי בנט: ואני אומר פה, אני אומר לכל חברי חברי הכנסת, אנחנו נעשה את זה בשותפות; אין לנו מונופול על החוכמה.

נפתלי בנט: אנחנו נביא את זה לוועדה של חבר הכנסת חיים כץ, וביחד נקשיב, יחד עם שירות התעסוקה, יחד עם ההסתדרות.

נפתלי בנט: אין לי את כל התשובות – דבר אחד אני יודע, שאני לא מוכן לוותר עליהם.

נפתלי בנט: זה נראה לי הזוי שנמשיך לקיים תרבות קצבאות כשאנחנו יכולים לפחות על שליש, על רבע, על חצי – אני לא יודע כמה נצליח.

נפתלי בנט: מה הייתה הטעות היסודית ביישום הקודם?

נפתלי בנט: חבר הכנסת פרוש, תשמע.

מאיר פרוש: ומה עם שתי המדינות?

מאיר פרוש: מה עם שתי המדינות?

נפתלי בנט: הטעות הבסיסית ביישום הקודם הייתה, 1.

נפתלי בנט: מודל תמרוץ עקום.

נפתלי בנט: מה מודל התמרוץ אמר למפעילים?

נפתלי בנט: כמה שיותר אנשים שאתם תורידו מהבטחת הכנסה, ככה תתוגמלו.

נפתלי בנט: ואז באמת, במקום לתת את הכלים, במקום באמת לנסות להכשיר, בצורה לא ראויה, בצורה דרקונית, הורידו אנשים מהקצבאות, כי לפי זה הם תוגמלו.

נפתלי בנט: זה עיוות.

נפתלי בנט: התגמול צריך להיות על בסיס איכות מקום העבודה, זמן הקיום במקום העבודה החדש – לא הווי שלושה חודשים כארבע שנים – איכות העבודה שאותו בן-אדם מקבל.

נפתלי בנט: דבר שני, הפעם אנחנו מתכוונים – עם שירות התעסוקה, לא על הראש של שירות התעסוקה.

נפתלי בנט: המודל החדש הוא מודל הרבה יותר גמיש, הוא מודל שאומר שאין לי את כל התשובות, אנחנו נצא לדרך, ויחד עם כל הגורמים נמצא את הנוסחה הנכונה, אבל לא נוותר.

זהבה גלאון: צריך לפתור את זה לפני שאתה בא למליאה – את הנוסחה הזאת.

נפתלי בנט: החוק הוא טוב כמו שהוא עכשיו, ואם את חושבת שהוא לא מספיק טוב אני מזמין אותך, חברת הכנסת גלאון, בואי נדבר על זה.

נפתלי בנט: אבל אני לא מוכן לוותר.

נפתלי בנט: מה את אומרת?

נפתלי בנט: עזוב, לא רוצה כלום.

נפתלי בנט: הבאת חוק אלטרנטיבי?

נפתלי בנט: את נותנת כלים?

נפתלי בנט: בואי נראה אותך.

נפתלי בנט: הכי קל לוותר, הכי קל להגיד: אתה לא שווה – – –

זהבה גלאון: – – –

נפתלי בנט: – – – אתה לא שווה, אנחנו לא חושבים שאתה יודע לעבוד, אנחנו נמשיך להזמין אותך כמו איזה ילד שלא מסוגל – אנחנו נותנים את הכבוד.

מוחמד ברכה: על מה אתה לא מוכן לוותר, אדוני השר?

נפתלי בנט: וכבר שני השינויים האלה הם שינויים מהותיים.

נפתלי בנט: ואני אומר לך, אם יש לך הערות קונקרטיות, בואי נדון על זה.

מוחמד ברכה: על מה אתה לא מוכן לוותר?

מוחמד ברכה: הרי אתה לא יודע את החוק.

מוחמד ברכה: אתה רוצה – – –

נפתלי בנט: ולכן, השאלה היחידה שעומדת בפני הכנסת היום היא לא מה הדרך, כי על הדרך אני רוצה לדבר, ואני אומר לך, יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה חבר הכנסת חיים כץ: כל הערה וכל ביקורת תתקבל.

נפתלי בנט: אנחנו נשב יחד ונבנה חוק טוב ומבנה טוב.

נפתלי בנט: השאלה היחידה היא דבר אחד – –

קריאה: – – –

נפתלי בנט: – – האם אנחנו היום מוותרים על 110,000 ישראלים, שהם מובטלים כרוניים?

קריאה: – – –

עיסאווי פריג': – – –

נפתלי בנט: האם אנחנו, כמדינת ישראל, מרימים ידיים?

קריאה: – – –

גילה גמליאל: חבר – – –

אילן גילאון: אתה שומע על מה אתה מדבר?

גילה גמליאל: חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

נפתלי בנט: או שאנחנו אומרים: אנחנו באים, מרימים את הכפפה – –

עיסאווי פריג': – – –

נפתלי בנט: – – ויחד – – –

גילה גמליאל: חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

נפתלי בנט: תודה רבה.

זהבה גלאון: – – –

גילה גמליאל: אני מודה לשר הכלכלה נפתלי בנט, ואני קוראת לחבר הכנסת מוחמד ברכה.

קריאה: כמה דוברים יש – – –

גילה גמליאל: 40.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך שלוש דקות.

מוחמד ברכה: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, השר בנט, זו אותה גברת ללא שינוי אדרת.

מוחמד ברכה: אנחנו באותו מקום, באותו מצב.

מוחמד ברכה: גם בפיילוט הקודם, שהתחיל בתגמול על הוצאת אנשים ממעגל הגמלה, זה תוקן כביכול, אבל זה הוביל לאותן תוצאות.

מוחמד ברכה: זה הוביל – אם אתה רוצה דיאלוג, תקיים את הדיאלוג, ואחר כך תגבש את מה שצריך לגבש.

מוחמד ברכה: האם שירות התעסוקה מקבל את הצעת החוק הזאת?

מוחמד ברכה: האם חבר הכנסת חיים כץ מקבל את הצעת החוק הזאת?

מוחמד ברכה: האם מרכיבים עיקריים בקואליציה, שלא לדבר באופוזיציה, מקבלים את הצעת החוק הזאת?

מוחמד ברכה: אתה אומר כאן שאתה לא מוכן לוותר על החוק, ואתה אומר באותה נשימה שאתה לא יודע איך זה יתגלגל.

מוחמד ברכה: אתה לא יודע כל דבר.

מוחמד ברכה: לפחות תעשה את הליבון הבסיסי.

מוחמד ברכה: מה שעושים כאן, בעצם – אותו כסף שהיה אמור ללכת לקצבאות, כדי לעזור לאנשים, לקיום, ילך לחברות מפעילות שישתדלו להשאיר אצלן את המקסימום מהכסף של המדינה, ושלא ילך לאנשים הנזקקים.

מוחמד ברכה: רק היום אנחנו מדברים על תוספת, על 15,000 אנשים שהתווספו למעגל האבטלה במדינת ישראל.

מוחמד ברכה: רבע מיליון אנשים מובטלים.

מוחמד ברכה: אלה זקוקים לעבודה.

מוחמד ברכה: אלה זקוקים למקומות עבודה, לא לחברות שימצצו את הגמלאות שלהם, את ההקצבות שלהם, על מנת לקצור רווחים.

מוחמד ברכה: הרי כל מפעיל, מטרתו העיקרית היא לא מטרה פילנתרופית, היא לא מטרה של עזרה לזולת, היא לא מטרה של רגישות חברתית.

מוחמד ברכה: אותם מפעילים באים כדי להרוויח, כדי לצבור רווחים מאותו כסף שנמצא בקופת המדינה, שבמקום שילך לנזקקים, ילך לאותן חברות מפעילות.

מוחמד ברכה: היינו בסרט הזה.

מוחמד ברכה: גם מדינות אחרות היו בסרט הזה ונכשלו.

מוחמד ברכה: והפיילוט כאן נכשל.

מוחמד ברכה: על מה אתם נלחמים?

מוחמד ברכה: על מה אתם נלחמים?

מוחמד ברכה: שוב לפטור את המדינה מאחריותה כלפי הנזקקים, כלפי העניים, כלפי המובטלים?

מוחמד ברכה: ולשים אותם כקורבן, כטרף בפיהן של חברות למיניהן ושל מפעילים למיניהם.

מוחמד ברכה: אדוני השר, הניסיון הזה נכשל.

מוחמד ברכה: נכשל.

מוחמד ברכה: נכשל.

מוחמד ברכה: ואני אומר לך: גם אם זה יעבור לוועדת העבודה והרווחה, שם אתה תשמע את הסיפור האמיתי.

מוחמד ברכה: וכנראה יועציך לא אומרים לך את מה שצריך לומר לך.

מוחמד ברכה: הכסף הזה, שאתה נותן למפעילים, הוא כסף שלי ושלך ושל האזרחים, שאמור להיות סוג של ערבות הדדית וחברתית.

מוחמד ברכה: ובמקום שישמש כזה, הוא ילך לאותן חברות ואותם מפעילים.

מוחמד ברכה: כדי להתגבר על בעיית האבטלה צריך להמציא מקומות עבודה.

מוחמד ברכה: ממשלה שמייצרת מקומות עבודה אינה זקוקה לחוק הזה.

מוחמד ברכה: היא לא צריכה את זה – –

גילה גמליאל: אני מודה.

מוחמד ברכה: – – כי האנשים ימצאו מקום לעבוד ולהתפרנס – –

גילה גמליאל: אני מודה לך, חבר הכנסת ברכה.

מוחמד ברכה: – – ולהתפרנס בכבוד – – –

גילה גמליאל: משפט סיום.

מוחמד ברכה: אני מסיים.

מוחמד ברכה: – – – להתפרנס בכבוד.

מוחמד ברכה: תנו לאנשים לחיות בכבוד ולהתפרנס בכבוד, ולא לחיות כעבדים בשוק שמפעילים למיניהם באים כדי לצבור רווחים על חשבון האנשים ועל חשבון קופת המדינה.

גילה גמליאל: אני מודה לחבר הכנסת מוחמד ברכה.

גילה גמליאל: יעלה חבר הכנסת דב חנין.

גילה גמליאל: ואני מודיעה לכולם ולכולן שההרשמה נסגרת.

גילה גמליאל: מי שרוצה עוד לדבר, בדיוק יש דקה אחרונה להירשם.

גילה גמליאל: תודה.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך שלוש דקות.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, תודה, עמיתי השרים, חברי חברי הכנסת, אני מרגיש – מאוד קשה כשפעם נוספת אני צריך לעלות על דוכן הכנסת ולהסביר מדוע חוק שמתעלל בעניים, פוגע, הוא לא תשובה לבעיה, הוא הבעיה, הוא הסכנה.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, פעמיים הממשלה ניסתה להעביר חוק כזה: ב-2010 וב-2011, ופעמיים הכנסת – וזאת תעודת כבוד לכנסת – החליטה לדחות את החוק הזה.

דב חנין: ושוב הממשלה מביאה, בסופו של דבר, חוק כמעט זהה, בתיקונים מאוד קלים.

דב חנין: אולי, אם יהיה לי זמן, אני אנתח אותם.

דב חנין: אבל בגרעין של החוק הזה, עמיתי חברי הכנסת, אותה תפיסה קלוקלת של פירוק המדינה, של ביטול המדינה.

דב חנין: איך הבית היהודי הולך על ביטול המדינה?

דב חנין: הפרטה עמוקה של סמכויות שלטוניות, כולל הסמכות לגביית זכאות – קבלת גמלת הבטחת הכנסה, בניגוד לעקרונות שנקבעו בחוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו.

דב חנין: יש כאן שורה ארוכה של פגיעות קשות בזכויות של האנשים העניים והמוחלשים ביותר בחברה.

דב חנין: התוכנית הזאת כביכול מטפלת באבטלה?

דב חנין: היא בעצם נלחמת במובטלים.

דב חנין: היא לא מייצרת משרות חדשות, אבל היא פועלת להשמה בכל מחיר, בלי קידום אמיתי של המשתתפים לאופק תעסוקתי.

דב חנין: השמה מיידית, כוחנית, של אנשים למשרות שלא מתאימות להם.

דב חנין: מה שמצער, עמיתי חברי הכנסת, זה שבשום שלב הממשלה לא בחנה חלופות אחרות.

דב חנין: אחרי שהכנסת דוחה את תוכנית ויסקונסין, תבדקו, אולי יש אלטרנטיבות, עוד מודלים.

דב חנין: למה ללכת באותו מסלול שהכנסת כבר התנגדה לו?

דב חנין: חמור מכך, עמיתי חברי הכנסת, אם בפעם הקודמת לפחות היה מדובר בפיילוט, עכשיו מדובר בתוכנית קבועה.

דב חנין: אם בפעם הקודמת היה מדובר בארבעה מרכזים ברחבי הארץ, היום מדברים בפריסה ארצית.

דב חנין: היום אתם הולכים לצעד הרבה יותר מרחיק לכת, הרבה יותר קיצוני.

דב חנין: אתם כוללים בתוכנית את עיקר העקרונות הפוגעניים, שלא תיקנתם: הותרתם כוח שלטוני עצום בידי פקידים של תאגידים פרטיים; השארתם סמכויות מרחיקות לכת של שלילת קצבאות בידי הפקידים האלה; קבעתם באופן שרירותי תוכנית אישית בת 30–35 שעות שבועיות, שאין לה שום קשר להשמה אמיתית ולהכשרה מקצועית; אין בתוכנית הזאת שום העדפה של הכשרה מקצועית על עבודה שאיננה מקצועית, אם היא זמנית או חלקית.

דב חנין: אתם שולחים לעבודה או לתוכנית אישית בלי להתחשב בכך שלמשתתף יש ילדים קטנים – –

גילה גמליאל: כן, דב, רק משפט סיום.

דב חנין: – – בלי להתחשב במרחק ממקום המגורים, בלי להתחשב בנגישות התחבורתית.

דב חנין: חבל ששר הכלכלה, את הביקורת הזאת לא שומע – –

גילה גמליאל: אני – – –

דב חנין: – – כדי שלפחות ילמד ויכיר את החוק שהוא מציג פה, לכנסת.

גילה גמליאל: אני מודה.

דב חנין: יהיה אפשר לחייב את המשתתפים לעבוד חינם, תחת הכותרת של שירות בקהילה.

דב חנין: אין פירוט של מודל כלכלי של ההתקשרות בין המדינה והתאגידים הפרטיים.

גילה גמליאל: חבר הכנסת דב חנין – –

דב חנין: אין שום הבטחה של השמות איכותיות – –

גילה גמליאל: – – נא לסיים.

גילה גמליאל: יש דוברים רבים.

גילה גמליאל: בבקשה.

דב חנין: אני מסיים, גברתי.

דב חנין: – – ואתם פוגעים בפרטיות של המשתתפים, בצנעת חיי הפרט שלהם.

דב חנין: אתם לא מאפשרים לשירות התעסוקה להפעיל – כשיש שירות תעסוקה – למה?

דב חנין: כל כך הרבה שאלות ללא תשובות, והרשימה, גברתי היושבת-ראש, היא עצומה.

דב חנין: אני – –

גילה גמליאל: כן, אני מבקשת רק משפט אחרון.

דב חנין: – – רק מתחיל אותה.

דב חנין: אז אני אומר, משפט אחרון: התוכנית הזאת תוכנית גרועה, תוכנית מסוכנת.

גילה גמליאל: תודה רבה.

דב חנין: הכנסת התנגדה לה, הכנסת תתנגד לה.

גילה גמליאל: תודה רבה, חבר הכנסת דב חנין.

גילה גמליאל: אני קוראת לחבר הכנסת עפו אגבאריה.

גילה גמליאל: בבקשה.

דב חנין: חבל שאתם מתבזים בלהביא את התוכנית הזאת פעם אחת נוספת אלינו.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך שלוש דקות.

עפו אגבאריה: טוב, גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, ידידי פואד, אני לא יודע איזו צרה אתה הבאת, איך היית יכול להביא חוק כזה כאשר אתה ממפלגת העבודה.

עפו אגבאריה: אבל בכל זאת, הממשלה הזו עוד הפעם מביאה את החוק הזה, אף-על-פי שזה לא עבר בקדנציה הקודמת.

עפו אגבאריה: אבל מה, הפעם מצאו להם אנשים, קבלני משנה שמוכנים לעשות את העבודה המלוכלכת.

עפו אגבאריה: גם את הגזירות בתקציב היה צריך להציג מישהו לא מהמפלגה השולטת, את ויסקונסין אנחנו רואים איזה מפלגה, וגם את חוק פראוור – אנחנו רואים מי עושה את העבודה בשביל מפלגת הליכוד, שלא רוצה להתעמת באופן ישיר עם האנשים.

עפו אגבאריה: אני לא מבין מדוע הממשלה רוצה למכור את זה למישהו, לאיזה חברה פרטית, מישהו שצריך להרוויח מזה.

עפו אגבאריה: בדרך כלל האדם לומד מהניסיון, ואדם חכם לא נופל באותו בור פעמיים.

עפו אגבאריה: בפעם הראשונה כשעשו את זה, אנחנו ראינו איך פרחו המשרדים האלה שנתנו את השירות כאילו לעובדים, כאילו הכשירו אותם.

עפו אגבאריה: אני הייתי בכמה משרדים כאלה, ישבו שם פקידים, כולם מעונבים, מכופתרים, עם חולצות לבנות, וכל אחד באיזשהו תא, 20, 30 אנשים או 50 אנשים שישבו כדי לקבל קהל, כדי להדריך אותם, זה איזשהו מעמד בורגני–חצי-בורגני כדי להכשיר אנשים לעבוד.

עפו אגבאריה: ומי האנשים המסכנים שבאים?

עפו אגבאריה: עקרות-בית, אנשים שלא מצאו עבודה.

עפו אגבאריה: אז במקום שהממשלה תיקח אחריות ותיתן להם את האפשרות באמת לעבוד, נותנים לאיזשהם חצי-אינטליגנטים לעשות את העבודה ולקבל כסף ולהרוויח ולשרת את היותר-עשירים מהם.

עפו אגבאריה: הדבר השני, אנחנו הרי למודי ניסיון.

עפו אגבאריה: הפריטו את שירות הבריאות לתלמיד.

עפו אגבאריה: מדוע המדינה אחרי כל מה שקרה הייתה צריכה להחזיר את השירות הזה בנגב, ואני מקווה שתחזיר אותו גם בכל המדינה?

עפו אגבאריה: הרי לא הגיעו לאנשים ולא נתנו לילדים את החיסון, וזה נכשל, וזה כושל.

עפו אגבאריה: למה?

עפו אגבאריה: כי הקבלן רוצה להרוויח, הקבלן רוצה את הכסף שלו, הוא לא מעוניין לעשות את העבודה.

עפו אגבאריה: אז מדוע המדינה – ומה שיוצא, שהכסף שנותנים עבור השירות הזה הוא יותר מההשקעה של הממשלה אם היא הייתה משקיעה בלמצוא מקומות עבודה לאנשים.

גילה גמליאל: משפט סיום.

עפו אגבאריה: אני מאוד מקווה שכפי שזה נפל בקדנציה הקודמת, גם בקדנציה הזו זה ייפול, כי זה רע לכולם, רע לאנשים החלשים, רע לכל השכבות החלשות.

גילה גמליאל: אני מודה לחבר הכנסת עפו אגבאריה.

גילה גמליאל: יעלה חבר הכנסת אילן גילאון.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך שלוש דקות.

אילן גילאון: גברתי, תודה, כבוד השר ארדן, חברי חברי הכנסת, בראשית דברי אני, גברתי, רוצה לברך את ועדת השרים לענייני שמות.

אילן גילאון: גברתי, חוק עידוד יציאה לעבודה.

אילן גילאון: ואללה, בטח בפעם הבאה יקראו לזה חוק עידוד ליציאה לעבודה החמודה, או משהו מן הסוג הזה.

אילן גילאון: הרי מדובר בוויסקונסין, גברתי, ויסקונסין, תוכנית שלא הצליחה בוויסקונסין, אז היא לא תצליח ברמלה, זה ברור לגמרי.

אילן גילאון: במהלך ארבע שנים, שאני זוכר, ונדמה לי גם לפני כן, הביאו את התוכנית הזאת מהדלת, זרקו אותה מהחלון – חבל ששר הכלכלה, כפי שהוא נקרא, לא נמצא כאן, כי נדמה לי שהוא חף מהרבה הבנה בדברים שהוא אמר כאן, וזה מחזק אצלי את הרעיון שחוסר ניסיון הוא תנאי הכרחי לעשות שינויים, אבל הוא איננו תנאי מספיק, צריך עוד כמה דברים.

אילן גילאון: היא באה מהדלת, וזרקנו אותה מהחלון, והיא חדרה מהחלון, וזרקנו אותה מהמרפסת, והיא חדרה מן המרפסת, והיא הופיעה מן האסלה כשזרקנו אותה ממרפסת, ולאן היא עוד תגיע אחרי שנזרוק אותה בפעם הבאה?

אילן גילאון: מה עומד מאחורי התוכנית הזאת?

אילן גילאון: 1,412 כנגד 99.

אילן גילאון: 99, את יודעת מה זה, גברתי?

אילן גילאון: 1,412 שקלים עולה טיפול בלקוח אחד של ויסקונסין, לעומת 99 שקלים בלשכת התעסוקה.

אילן גילאון: מדוע?

אילן גילאון: מה, מדובר בהשמת עבודה שהיא עבודת יד?

אילן גילאון: שזה מקרמה?

אילן גילאון: שזו אומנות?

אילן גילאון: מה זה?

אילן גילאון: למה?

אילן גילאון: איזה אינטרסים עומדים מאחורי הדבר הזה אי-אפשר להבין.

אילן גילאון: נהיינו אמריקנים פתאום, ויסקונסין, ואללה.

אילן גילאון: אפשר ללמוד מארצות-הברית כל דבר גרוע, גם את התוכנית הזאת שלא הצליחה כאמור בוויסקונסין.

אילן גילאון: למה שלא נלמד אולי מאחרים שאנחנו רוצים להיות במחיצתם, למשל ב-OECD, שכל פעם אנחנו מדברים על זה?

אילן גילאון: אם כבר רוצים להפריט את עצמנו לדעת, למה להתחיל עם ערך העבודה, גברתי?

אילן גילאון: בואו נתחיל דיון על הפרטת נושאים אחרים.

אילן גילאון: הרבנות הראשית – למה לא להפריט את זה לפני נושא העבודה?

אילן גילאון: למה לא להפריט את הטיפול בהתנחלויות, גברתי?

אילן גילאון: מדוע?

אילן גילאון: האם הערכים האלה יותר חשובים מערך העבודה במדינה הזאת?

אילן גילאון: אם היה צריך להלאים משהו, גברתי, זה את משק העבודה.

אילן גילאון: עכשיו בעורמה רבה – חלק מתוך אי-הבנה וחלק, אני מניח, מתוך מחשבות לא נקיות על הנושא הזה – מנסים להחדיר לנו בכוח את התוכנית הזאת שאנחנו זרקנו מכל מקום.

אילן גילאון: תראי, גברתי, וזה באמת לסיום, כי אני רואה שהזמן נגמר, זאת הכרעה ערכית למה אחראית מדינה.

אילן גילאון: אני מניח, על-פי תפיסתי מבית-המדרש שאני בא, שהאחריות לעבודה היא בידיה של המדינה.

אילן גילאון: וכאשר שר הכלכלה מרצה לנו פה הרצאות גדולות נגד הקצבאות, התהליך הראשון שיש לעשות אותו כדי להשיג את – –

גילה גמליאל: רק, אילן, משפט סיום.

אילן גילאון: – – מה שהוא רוצה להשיג – זה משפט סיום – היה ראוי שנושא העבודה יעבור מחדש למשרד הרווחה, ולא יהיה במשרד הכלכלה והחלל או כמו שזה נקרא.

גילה גמליאל: אני מודה – – –

אילן גילאון: לכן אני מבקש מחברי הכנסת, תדחו באומץ לב את התוכנית הנואלת הזאת.

גילה גמליאל: אני מודה לחבר הכנסת אילן גילאון.

גילה גמליאל: יעלה חבר הכנסת נחמן שי.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך שלוש דקות.

נחמן שי: גברתי היושבת-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, אני רוצה קודם כול להעיר הערה אחת לגבי החוק הקודם, שהעבירה זה עתה הכנסת, הנושא של חוק קידום התחרות בענף המזון.

נחמן שי: אני רוצה להזכיר – השר לצערי יצא – שרק לפני חודש ימים העברתי הצעת חוק שאחד המרכיבים המרכזיים של הצעת החוק הממשלתית הזאת היה בה.

נחמן שי: נתבקשתי על-ידי השר ואנשיו, באופן מאוד אישי, לחכות עם הדיון בוועדת הכלכלה עד ל-, ועכשיו אני מבין למה, כי הם רצו לבלוע את החוק הזה בתוך הצעת החוק הממשלתית.

נחמן שי: זה יפה מאוד.

נחמן שי: לא שמעתי את השר מזכיר את אותה הצעת חוק.

נחמן שי: אדאג לכך שהיא תגיע, כמובן, לוועדת הכלכלה.

נחמן שי: ואני חושב שהיה ראוי לומר גם במקום הזה, שמרכיב חשוב באותה הצעת חוק הוא אותה הצעת חוק שאישרה בשעתו הכנסת הזאת, ושכבר את המהלך הראשון עשתה בשעתה.

נחמן שי: עכשיו אני רוצה לדבר על הנושא השני, והוא הרעיון הנואל הזה להחזיר את תוכנית ויסקונסין בדלת האחורית, אחרי שנזרקה מהדלת הקדמית, ואם לא אז אולי דרך החלון.

נחמן שי: משנת 2000 מנסה הממשלה להפעיל תוכנית של הפרטה בתחום הזה, בתחום התעסוקה.

נחמן שי: זה שייך לעידן אחר, שכנראה הממשלה לא התאוששה ממנו ולא הבינה אותו.

נחמן שי: הסתיים עידן ההפרטה של השירותים החברתיים במדינת ישראל.

נחמן שי: אני חושב שגם יושבת-ראש הישיבה הזאת מסכימה אתי.

נחמן שי: אי-אפשר יותר להפריט ולהפריט ולהפריט.

נחמן שי: יש תחומים שאפשר – נכון, נמלים, אולי כן; שירותי תחבורה ציבורית, אולי – יש דברים שאפשר, אז זה מדיד, אפשר לבחון איך עושים את זה, זה משהו שאין בו פגיעה עמוקה באנשים.

נחמן שי: כאן לקחו את המגזרים המוחלשים ביותר בחברה הישראלית, במקרה הזה אנשים ללא תעסוקה, אנשים שנפלטו משוק התעסוקה, אנשים – מי שעבר את הניסיון הזה יודע שהם אנשים חלשים, שבורים, ולקחת אותם ולהתעלל בהם, להתעלל בהם, כי בכך שמפקידים אותם ואת גורלם בידי קבלנים – שכל עניינם בסופו של דבר הוא להרוויח כסף על גבם ובאמצעותם, ושרוצים בכל הכוח לדחוף אותם לכל מקום עבודה אפשרי, רק כדי שהם יגזרו את הקופון – זאת אכזריות במיטבה.

נחמן שי: הממשלה הזאת, שכבר חלמה את חלום ההפרטה וראתה אותו נגוז, מתכוונת כנראה לחלום אותו שוב.

נחמן שי: אנחנו נעשה כל מאמץ, גם בתוך הכנסת וגם מחוץ לכנסת, באמצעות המגזרים המוחלשים וגם החזקים בחברה הישראלית, להכשיל אותו, מפני שהתוכנית הזאת הייתה רעה, נשארה רעה ותהיה רעה.

נחמן שי: תודה, גברתי.

גילה גמליאל: אני מודה לחבר הכנסת נחמן שי.

גילה גמליאל: יעלה חבר הכנסת מיקי רוזנטל – לא נמצא.

גילה גמליאל: יעלה חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – אינו נמצא.

גילה גמליאל: יעלה חבר הכנסת עמר בר-לב.

גילה גמליאל: בבקשה.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך שלוש דקות.

עמר בר-לב: חברי כנסת יקרים, ברשותכם, אני רוצה לדבר על האדם הלא-עובד.

עמר בר-לב: האדם הלא-עובד רוצה ברוב המקרים לעבוד.

עמר בר-לב: הוא או היא רוצים להתפרנס בכבוד.

עמר בר-לב: האדם הלא-עובד בוודאי לא רוצה להיות נטל על אף אחד.

עמר בר-לב: אתם יודעים מה – ברוב המקרים הוא ישמח לשאת אחרים על גבו.

עמר בר-לב: הוא רוצה לחיות את חייו בכבוד, לכלכל את מעשיו בכבוד ולא להיות תלוי באף אחד.

עמר בר-לב: אבל מה?

עמר בר-לב: לפעמים לחיים יש תוכניות אחרות.

עמר בר-לב: לפעמים ההזדמנות פשוט לא נקרתה לאותו אדם לא-עובד; לפעמים נקודת הפתיחה שלו הייתה נמוכה מדי, או אולי היו לו אילוצים אחרים; מגבלות אישיות גם הן משפיעות לפעמים.

עמר בר-לב: ואף אחד בעצם לא מחכה לו.

עמר בר-לב: השוק לא מחכה לו – אף אחד לא מחכה לו – והבן-אדם הלא-עובד נשאר בסופו של דבר לבד.

עמר בר-לב: נכון, הוצאת אנשים ממעגל האבטלה זאת מטרה חשובה מאין כמוה, אבל כידוע לכם, כוונות טובות לא תמיד מספיקות.

עמר בר-לב: השאלה החשובה היא השאלה איך משיגים את המטרה.

עמר בר-לב: תוכנית ויסקונסין על שמותיה וגלגוליה השונים נחלה כישלון חרוץ.

עמר בר-לב: נכשלנו.

עמר בר-לב: לא בכדי ספגה התוכנית ביקורת מכל כיוון עד שהכנסת הקודמת החליטה לגנוז אותה.

עמר בר-לב: אל תטעו, עטיפת התוכנית הזאת בשם הרבה יותר מרשים ומצלצל – הצעת חוק לעידוד היציאה לעבודה, התשע"ג-2013, אינה משנה דבר.

עמר בר-לב: נכון, נעשו פה כמה שינויים, וכביכול התוכנית החדשה מנסה לתקן את טעויות העבר, אבל מספיק לעיין בחוק ולהבין שלפעמים, רבותי, ההיסטוריה חוזרת.

עמר בר-לב: ובמקרה זה ההיסטוריה חוזרת, והיא תחזור.

עמר בר-לב: שוב נותנים כוח לתאגיד פרטי.

עמר בר-לב: אז מה עוד השתנה?

עמר בר-לב: שהפעם הנזק צפוי להיות גבוה מאשר בעבר, שהפעם זה לא פיילוט אלא תוכנית קבועה בפריסה ארצית.

עמר בר-לב: יש כאלה שטוענים שמשרד התעסוקה לא יודע לנהל, והוא לא יעיל, וצריך להפריט את השירות הזה.

עמר בר-לב: אז בואו, חברים, נבדוק את הנתונים.

עמר בר-לב: בפרויקט "אורות לתעסוקה", הגרסה הקודמת של התוכנית החדשה, הוקצו 155 מיליון שקל לשנה, בעוד לשירות התעסוקה הוקצו 225 מיליון שקל.

עמר בר-לב: לכאורה נשמע מאוזן.

עמר בר-לב: כשמסתכלים על המספרים לבד זה נשמע מאוזן.

עמר בר-לב: אבל, כמובן, המצב הוא לא כך.

עמר בר-לב: "אורות לתעסוקה" טיפלה בכ-9,000 דורשי עבודה; לעומת זאת שירות התעסוקה טיפל בקרוב ל-200,000 עובדים.

עמר בר-לב: ב"אורות לתעסוקה" הוקצו בערך 1,400 שקלים לדורש עבודה – –

גילה גמליאל: משפט סיום.

עמר בר-לב: – – בעוד בשירות לתעסוקה הוקצו 99 שקלים לבד.

עמר בר-לב: אז אי-אפשר להלין ששירות התעסוקה פחות יעיל, כשרק לוקחים להם ונותנים לחברות פרטיות – – –

גילה גמליאל: אני מודה – – –

עמר בר-לב: אז לסיכום – –

גילה גמליאל: רק זמנך עבר.

גילה גמליאל: יש לך משפט קצר ביותר.

עמר בר-לב: – – כולנו תומכים במטרה של שילוב מקבלי גמלאות בעבודה, כמובן, אבל שירות תעסוקה אפקטיבי – – –

ראובן ריבלין: לא גמלאות – קצבאות.

עמר בר-לב: צודק.

עמר בר-לב: – – – שירות תעסוקה ציבורי אפקטיבי הוא הפתרון למבחן ההשמה.

עמר בר-לב: לכן אני קורא לכם לשמוע את קריאת האדם הלא-עובד ולא לתת ידכם לחוק זה.

עמר בר-לב: תודה רבה.

גילה גמליאל: תודה לחבר הכנסת עמר בר-לב.

גילה גמליאל: יעלה חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך שלוש דקות.

עיסאווי פריג': גברתי היושבת-ראש, חברים, אני לא אחזור על כמה דברים שחברי אמרו בהרחבה מכיוונים שונים ורבים.

עיסאווי פריג': ראשית כול, אני מצטרף לכל הצד מימיני.

עיסאווי פריג': אני שואל כמה שאלות – והשר גלעד ארדן, שקצת עייף – –

עמיר פרץ: הלך לישון.

עיסאווי פריג': – – הלך לישון.

עיסאווי פריג': עכשיו נעיר אותו.

גלעד ארדן: – – – איפה עוד שר כאן?

עיסאווי פריג': אני רוצה להעיר אותך, שלא תישן.

עיסאווי פריג': ראש הממשלה שהיה שר האוצר ב-2005 הביא את ויסקונסין.

עיסאווי פריג': הוא נכשל.

עיסאווי פריג': ארגונים חברתיים, יושב-ראש ועדת הרווחה חיים כץ שאיננו ולחצים מכל הכיוונים – נכשל.

עיסאווי פריג': הוא רוצה להראות לנו, לציבור – מי אתם בכלל?

עיסאווי פריג': אני נכשלתי?

עיסאווי פריג': אני אביא כאבו אבוהה, כראש ממשלה – נראה אתכם.

עיסאווי פריג': הרי הוא רצה להביא את זה בחוק ההסדרים.

עיסאווי פריג': אמר, לא נעים להביא חוק כזה בחוק ההסדרים.

עיסאווי פריג': יתנגדו – נביא להם אבו אבוהה.

עיסאווי פריג': וקם השותף, מכובדי שר הכלכלה בנט, האח, הבן-דוד שלי, ובכוח משכנע את עצמו בדברים שהוא לא משוכנע.

עיסאווי פריג': רבותי, התוכנית נכשלה.

עיסאווי פריג': מה שטוב לדוד סם לא חייב להיות טוב כאן.

עיסאווי פריג': מה, זה חייב להיות טוב?

עיסאווי פריג': לא טוב.

שלי יחימוביץ': גם שם זה נכשל.

עיסאווי פריג': גם שם, תפאדלי.

עיסאווי פריג': בכוח?

עיסאווי פריג': אני אראה לכם – I'm the king?

עיסאווי פריג': אני אראה לכם, אני אעביר את זה.

עיסאווי פריג': מה יוצא לך מזה?

עיסאווי פריג': עוד טייקונים?

עיסאווי פריג': בדקתם את החברות הפרטיות שעשו כמה מיליונים?

עיסאווי פריג': אני לא אכנס לסוגיה; קראתי כמה מאמרים לא נעימים.

עיסאווי פריג': החברות הפרטיות מהגלגול הקודם עשו כמה מיליונים.

עיסאווי פריג': בדקתם את זה?

עיסאווי פריג': עכשיו לייצר עוד טייקונים חדשים?

עיסאווי פריג': מי החברות הפרטיות?

עיסאווי פריג': איך נכנסים לשם?

עיסאווי פריג': מי הם?

עיסאווי פריג': איך באים?

עיסאווי פריג': מה שאני אומר, חברים, זה זלזול גדול של ראש הממשלה והאח הבן-דוד בנט בחברי הכנסת ובבית הזה.

עיסאווי פריג': זאת תוכנית שלא תשיג את מטרתה.

עיסאווי פריג': עדיף לתת מינימום כבוד.

עיסאווי פריג': תודה באשמה שזאת תוכנית לא מתאימה לאזרחי מדינת ישראל.

עיסאווי פריג': לא מתאימה.

עיסאווי פריג': והחברים, מצפונית – –

גילה גמליאל: משפט סיום.

עיסאווי פריג': – – עוד כמה שנים עם הלחצים ועם הטייקונים החדשים שיתווספו לנו אל תגידו שחייבו אותנו ללחוץ על הכפתור.

עיסאווי פריג': תודה.

גילה גמליאל: אני מודה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

גילה גמליאל: יעלה חבר הכנסת באסל גטאס.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך שלוש דקות.

גילה גמליאל: בבקשה.

באסל גטאס: כבוד היושבת-ראש, חברי הכנסת, רציתי להגיד שלוש נקודות בעניין של תוכנית ויסקונסין.

באסל גטאס: א.

באסל גטאס: שכשהתיאוריה קיימת, אבל היישום נכשל, זה אומר שהתיאוריה נכשלת.

באסל גטאס: אי-אפשר שיהיה לנו – זה גם בפיזיקה, זה גם במתמטיקה, במדעים, בכל דבר – לא יכול להיות שהנוסחה נכונה אבל התוצאה לא טובה.

באסל גטאס: מאשימים את היישום.

באסל גטאס: אי-אפשר.

באסל גטאס: התוכנית נוסתה, נכשלה – זה אומר שהקונספט כשלעצמו, התיאוריה כשלעצמה לא ראויה, ולא מנסים שוב ושוב ושוב.

באסל גטאס: היה לנו ויכוח כזה, היסטורי, בזמן הסוציאליזם, שהסוציאליזם נכון, אבל הוא נכשל; הכישלון נובע מזה שהיישום לא היה נכון.

באסל גטאס: זה לא עובד ביחד.

באסל גטאס: זה לא יכול להיות שהתיאוריה נכונה אבל היישום לא נכון.

באסל גטאס: וכשאתה מיישם ומיישם ומיישם ואז נכשל – זה אומר שהתיאוריה כשלעצמה לא נכונה.

באסל גטאס: הנקודה השנייה היא במהות של התוכנית, זה בדנ"א שלה.

באסל גטאס: התוכנית עשויה כך שהיא תצליח, והמדדים להצלחה שלה: כששוללים יותר קצבאות; לא כשמעסיקים יותר, לא כשהיא מצליחה לשים עובדים או מובטלים שוב בשוק העבודה – אלא כשחוסכים למדינה את הקצבאות.

באסל גטאס: התמרוץ הכלכלי שנוצר לחברות הפרטיות הוא שיצליחו.

באסל גטאס: ואיך הן יצליחו?

באסל גטאס: בזה שיחסכו למדינה קצבאות; לא בזה שהן ישימו עובדים יותר בשוק העבודה, כי אין להן כלים לכך.

באסל גטאס: התוכנית לא נותנת באמת כלים לשים עובדים בגיל 40 ו-45 ו-50 שוב בשוק העבודה, על-ידי השמה מחדש.

באסל גטאס: והנקודה השלישית: אם זה לא ישים, והמדד להצלחה הוא ככה בסקטור היהודי, תארו לכם מה היה בסקטור הערבי.

באסל גטאס: תארו לכם מה עשו החברות האלו בסקטור הערבי.

באסל גטאס: שלל דוגמאות: הביאו אנשים, שמו אותם בכיתות, אמרו להם "תעשו מה שאתם רוצים, אנחנו חוזרים בעוד שעה, בעוד שעתיים", אין הדרכה, אין הכשרה.

באסל גטאס: וסיפורים מהטבע: לקחו אנשים לעבוד בחורשות, לאסוף – – –

גילה גמליאל: להתחיל לסיים.

באסל גטאס: – – – כלומר, הייתה התעללות.

באסל גטאס: מישהו השתמש במילה הזו לפני.

באסל גטאס: ואני, כמובן, גם מצטרף לכל הטיעונים שהיו.

באסל גטאס: במיוחד שמעתי את עמר בר-לב.

באסל גטאס: אבל אצלנו זה היה ממש התעללות במובטלים.

באסל גטאס: נקודת ההנחה הבסיסית הייתה שהם באים לגזול – –

גילה גמליאל: משפט סיום.

באסל גטאס: – – שהם לא באמת רוצים לחזור לעבודה.

באסל גטאס: ולכן אנחנו נגד החוק, ואנחנו חושבים שמן הראוי שהוא בכלל לא יעלה לדיון.

גילה גמליאל: אני מודה לחבר הכנסת באסל גטאס.

גילה גמליאל: תעלה חברת הכנסת תמר זנדברג.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך שלוש דקות.

תמר זנדברג: חברות וחברים, להיות אופוזיציה זה מתסכל לפעמים.

תמר זנדברג: כשאת באופוזיציה, אז הכישלון – אם את לא מצליחה במשהו, הכישלון הוא סופי.

תמר זנדברג: אבל הניצחון הוא תמיד זמני.

תמר זנדברג: למה?

תמר זנדברג: כי אחר כך תבוא הקואליציה ותביא עוד פעם מחדש את מה שכבר הצלחנו לסכל.

תמר זנדברג: וזה בדיוק מה שקרה לתוכנית הזאת.

תמר זנדברג: אני רוצה להגיד עליה שלוש הערות – אחת פרוצדורלית, אחת עקרונית ואחת פרקטית.

תמר זנדברג: קודם כול, הפרוצדורלית.

תמר זנדברג: התוכנית הזאת – שבאמת, כפי שצוין לפני, חזרה באיזשהו שם מכובס, "התוכנית ליציאה לעבודה" – היא תוכנית שהייתה אמורה כביכול להיות במסגרת חוק ההסדרים, וכביכול יצאה ממנו.

תמר זנדברג: אבל למה "כביכול"?

תמר זנדברג: אני רוצה שנדע אנחנו, כולנו – וישב כאן עד לפני רגע חבר הכנסת רובי ריבלין, שבהיותו יושב-ראש הכנסת ניהל מלחמה נגד החוק ההסדרים ובעד לצמצם אותו וכו'.

תמר זנדברג: אנחנו עכשיו בעצם מקיימים דיון שהוא במסגרת חוק ההסדרים.

תמר זנדברג: למה?

תמר זנדברג: כי אנחנו בתקופת הדיונים בתקציב ובחוק ההסדרים; ומועד הסיום, ההגעה לקריאה שנייה ושלישית בחוק הזה, הוא בדיוק כמו התקציב וחוק ההסדרים.

תמר זנדברג: אז זה שאנחנו במקרה, באופן פרוצדורלי – כאילו מישהו כאן עשה טובה ופיצל את החוק הזה החוצה, ואנחנו דנים באותה מהירות, באותה בהילות, באותה מסגרת דיונים; זה לא דיון עקרוני ומהותי כפי שהיה צריך להיות, בוועדות וכו'.

תמר זנדברג: אז בואו קודם נדע שאנחנו פה דנים במסגרת שאינה שונה באופן מהותי מהמסגרת של חוק ההסדרים; כך שההוצאה הזאת, אין בה הרבה ממש.

תמר זנדברג: הדבר השני – האמירה השנייה היא אמירה עקרונית.

תמר זנדברג: התוכנית הזו, כפי שנאמר לפני, חוזרת – וחברי, חבר הכנסת אילן גילאון, תיאר את זה יפה – היא חוזרת לא דרך החלון, לא מתחת למשקוף, לא דרך חור הביוב, אלא היא חוזרת באדי מקומות הכניסה של החרקים, שאיכשהו נכנסים וחוזרים במטרה רק להזיק.

זהבה גלאון: נמלים זה – – –

תמר זנדברג: נזהרתי מלהגיד.

תמר זנדברג: אין בה שינוי מהותי מהתוכנית שנדונה כאן – וכאמור, נפלה ונדחתה – בפעמים הקודמות, במובן של ההפרטה העמוקה והמסוכנת וחסרת האחריות של סמכויות שלטוניות שאמורות להיות בידי המדינה ואמורות לאזן את היחסים המאוד מאוד מורכבים גם כך שבין המדינה ובין האזרחים, ובפרט במקרה הזה – אזרחים מוחלשים ועניים.

תמר זנדברג: התוכנית הזאת מעניקה סמכויות מרחיקות לכת בידיים של תאגידים פרטיים – –

גילה גמליאל: אוקיי, משפט סיום.

תמר זנדברג: – – בין היתר, בהפרה של הפרטיות וביכולת לקבל נתונים על מצב רפואי.

תמר זנדברג: היכולת לשלול גמלה מאזרח תינתן בידי תאגיד פרטי, וזה מצב מסוכן מאוד.

תמר זנדברג: נקודה אחרונה – ובכך אני אסיים – היא הנושא הפרקטי.

תמר זנדברג: התוכנית הזאת בעצם לא תביא – וזה כבר ידוע, כי זה כבר נוסה – היא לא תביא למטרה שלה, שהיא עידוד ליציאה לעבודה.

תמר זנדברג: כי התוכנית – – –

גילה גמליאל: אני מודה לחברת הכנסת.

תמר זנדברג: רגע, משפט אחרון.

גילה גמליאל: אז ממש בקצרה.

תמר זנדברג: אחרון.

תמר זנדברג: התוכנית הזאת לא עוסקת בייצור של מקומות עבודה חדשים, אלא היא רק עוסקת בהשמה, השמה, השמה, בכל מחיר.

תמר זנדברג: וזאת, כפי שאמרתי כרגע, בידי תאגיד פרטי ותוך הפרת היחסים המאוד-מאוד עדינים שבין המדינה לבין האזרחים.

גילה גמליאל: אני מודה – – –

תמר זנדברג: ולכן הכנסת צריכה לדחות אותה שוב, בפעם השלישית.

תמר זנדברג: אבל נעשה את זה.

תמר זנדברג: תודה.

גילה גמליאל: אני מודה לחברת הכנסת תמר זנדברג.

גילה גמליאל: תעלה חברת הכנסת מיכל בירן.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך שלוש דקות.

מיכל בירן: גברתי היושבת-ראש, שלום, כנסת נכבדה, תוכנית ויסקונסין – זה לא ייאמן איך היא ממשיכה לחזור מן האוב אחרי שכל פעם חושבים שקוברים אותה.

מיכל בירן: הססמאות של שר האוצר יאיר לפיד הן שהוא דואג לאדם העובד.

מיכל בירן: במקום זה, מה שאנחנו מקבלים זה מלחמה באדם העובד.

מיכל בירן: כל הממשלה הזאת, במקום להגן על העבודה המאורגנת היא מתקיפה אותה, במקום ליצור מקומות עבודה היא מתעללת, מעלה את מס הכנסה – כל מה שהיא יכולה במלחמה באדם העובד.

מיכל בירן: אז למה הם מתכוונים כשהם אומרים "לדאוג לאדם העובד"?

מיכל בירן: הם בעצם מתכוונים למלחמה במובטלים, למלחמה במחוסרי העבודה.

מיכל בירן: לוקחים את האנשים הכי מוחלשים ושולחים אותם לתוכנית ויסקונסין.

מיכל בירן: איך אני יודעת שתוכנית ויסקונסין היא לא דאגה כנה להשמה של מובטלים כרוניים בשוק העבודה, שזה חשוב?

מיכל בירן: אני חושבת שזה חשוב מאוד, לכל אדם.

מיכל בירן: עבודה זה צורך, זה יכולת להתקיים בכבוד, להיות גאה בעצמך.

מיכל בירן: אבל איך אני יודעת שזה לא כוונה טובה?

מיכל בירן: מהסיבה הכי פשוטה: מן הצד האחד סוגרים את המכונים להכשרה מקצועית בענף התיירות, כאלה שנותנים משכורת טובה, כאלה שנותנים מקצוע שמתגאים בו, עם 100% השמה, שהתעשייה אומרת "אנחנו צריכים כל עובד שאתם מכשירים".

מיכל בירן: אותם סוגרים בשביל 15–30 מיליון שקלים.

מיכל בירן: לעומת זאת, יש ויסקונסין.

מיכל בירן: כמה היא עולה?

מיכל בירן: בינתיים הם עוד לא אומרים.

מיכל בירן: כמה היא עלתה בפעם הקודמת?

מיכל בירן: מיליארד שקלים לחמש שנים.

מיכל בירן: 30 מיליון, לעומת מיליארד שקלים.

מיכל בירן: מה עושים בתוכנית ויסקונסין?

מיכל בירן: איזו הכשרה ניתנת שם?

מיכל בירן: מי שזוכר את התחקירים המצוינים של חיים ריבלין מהפעם הקודמת – הם הראו איך יש שיעור מחשבים ללא מחשבים, איך המורה יושב בכיתה וקורא עיתון בזמן שהמובטלים המסכנים, שהכריחו אותם להיות שם, יושבים משועממים ומסתכלים על הקירות.

מיכל בירן: הכשרה חסרת משמעות, ושהיא רק לסמן "וי".

מיכל בירן: בתוך זה, מי עושה את זה?

מיכל בירן: בניגוד לשירות התעסוקה, שהוא המדינה, שיש בו אנשים מקצועיים, עם אתוס של שירות ציבורי, נותנים את זה לגופים פרטיים, שמקבלים אינסנטיב לשלול קצבאות מאותם מובטלים ומאותם מחוסרי עבודה.

מיכל בירן: והדבר הכי חשוב: תחשבו מה אפשר היה לעשות במיליארד שקלים.

מיכל בירן: בכמה מיליונים, כמה אפשר היה לשפר את שירות התעסוקה, להוסיף תקנים, כדי שאנשים יקבלו יחס יותר אישי ואפשר יהיה להגיע לאחוזי השמה יותר גבוהים ויותר איכותיים.

מיכל בירן: אפשר היה לתת את זה כאשראי לעסקים קטנים כדי ליצור מקומות עבודה חדשים.

מיכל בירן: תחשבו: מיליארד שקלים על תוכנית שלא יוצרת מקום עבודה אחד – חוץ משל האנשים שהולכים לגזור עליה קופון.

מיכל בירן: הדבר הזה הוא פשוט אבסורד.

מיכל בירן: הדבר הכי חשוב – תוכנית ויסקונסין לא התמסמסה מעצמה.

מיכל בירן: זה לא קרה בטעות, זה לא כי היה מזג אוויר ובכנסת שכחו להגיע לישיבות.

מיכל בירן: זאת הייתה החלטה מאוד אמיצה של חברי ועדת העבודה והרווחה בכנסת הקודמת, שעמדו על הרגליים האחוריות, קואליציה ואופוזיציה, ופשוט חסמו את התוכנית הזאת.

מיכל בירן: אתם באים ואתם ממשיכים להביא אותה בלי להתייחס לסמכות של הכנסת וליכולת שלה כן להשפיע על המדיניות הציבורית.

מיכל בירן: הכנסת אמרה כבר לא לוויסקונסין, וזה מה שהולך לקרות גם הפעם, וחבל שאתם שוב ושוב מבזבזים את האנרגיות והמשאבים על תוכניות כל כך לא טובות.

מיכל בירן: תודה.

גילה גמליאל: אני מודה לחברת הכנסת מיכל בירן.

גילה גמליאל: תעלה חברת הכנסת זהבה גלאון.

גילה גמליאל: שלוש דקות.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, שמעתי את השר נפתלי בנט עומד כאן על הדוכן ובמין פתוס מסביר: לא יכולתי שלא לתת לתוכנית הזאת לקרום עור וגידים.

זהבה גלאון: איך יכולתי להשאיר תוכנית כזאת על השולחן בלי שיקרה אתה משהו?

זהבה גלאון: באיזה פתוס הוא אמר את זה.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, האחים לפיד ובנט, צריך להגיד, נדבקו מראש הממשלה נתניהו בחיידק ההפרטה.

זהבה גלאון: וכשנדבקים זה בעייתי, כי חיידק הוא אלים.

זהבה גלאון: רק מי שאין לו זיכרון, חברי חברי הכנסת, אין לו זיכרון, אין לו היגיון, יחזור על משגה ויסקונסין.

זהבה גלאון: תיארה קודם חברת הכנסת מיכל בירן איך עצרו את התוכנית הזאת בפעם הקודמת כאן בכנסת.

זהבה גלאון: אבל למה עצרו אותה?

זהבה גלאון: כי מישהו הייתה לו כאן גחמה?

זהבה גלאון: עצרו אותה כי התוכנית הזאת הייתה כישלון מוחלט, גם מבחינה כלכלית וגם מבחינה חברתית.

זהבה גלאון: הסיבה היחידה, חברי חברי הכנסת, ששולפים את התוכנית הזאת שוב הפעם מהנפטלין – אני חוזרת אומרת:

זהבה גלאון: האחים לפיד ובנט נדבקו מנתניהו בחיידק ההפרטה.

זהבה גלאון: אני חושבת שלחיידק הזה יש כמה השלכות, אבל ההשלכה הכי מרכזית היא שמאבדים את הזיכרון.

זהבה גלאון: אם מאבדים את הזיכרון, פועלים בלי היגיון.

זהבה גלאון: אני פונה לשרים לפיד ובנט – אומנם השר בנט הציג את זה כאן, אבל זאת לא יוזמה שלו לבד.

זהבה גלאון: אני אומרת לו: תקראו את הנתונים, תבחנו מחדש את הנושא, אולי תירפאו מהחיידק הזה.

זהבה גלאון: הרי מה?

זהבה גלאון: הכנסת או הצד הזה, צד האופוזיציה, לא רוצה שישלבו מקבלי גמלאות בעבודה?

זהבה גלאון: מה, אנחנו מתנגדים לזה?

זהבה גלאון: עומד כאן השר בנט כאילו שרק לצד אחד בכנסת הזאת יש אחריות.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, אנחנו חושבים שאנשים צריכים לעבוד, ולעבוד בכבוד.

זהבה גלאון: אבל ההצעה שמוצעת כאן, שהייתה אמורה לסייע לדורשי העבודה ולמקבלי הגמלאות לחזור למעגל העבודה – ההצעה הזאת בפעם הקודמת לא הצליחה להשיג את המטרות שלה; ולא רק שהיא לא הצליחה להשיג את המטרות שלה, היא הביאה לפגיעה קשה מאוד באוכלוסייה הכי הכי מוחלשת בחברה.

זהבה גלאון: אז במקום לעמוד כאן על הדוכן ולהביא להשמה איכותית יותר של דורשי העבודה, מה תעשה התוכנית הזאת, חברי חברי הכנסת?

זהבה גלאון: אמרו כבר קודם: אנשים יגזרו עליה קופונים.

זהבה גלאון: אני חוזרת ואומרת שהיא תנפח את הכיסים של אותם קבלנים פרטיים שיקבלו היתר להוציא אותה לפועל.

זהבה גלאון: זה מה שהיא תעשה.

זהבה גלאון: היא לא תדאג לאותם מובטלים כדי שישולבו במעגל העבודה, היא תדאג לאותם מקורבים שיקבלו את ההיתרים האלה.

זהבה גלאון: מה שמטריד זה שכשבא שר חדש אז הוא גילה את האור.

זהבה גלאון: הוא גילה שיש תוכנית ויש שירות תעסוקה.

זהבה גלאון: הרי מה עשו כאן במשך כל השנים?

זהבה גלאון: ייבשו באופן מכוון את שירות התעסוקה, ועכשיו רוצים להפריט את הסמכות המהותית ביותר שיש לשירות התעסוקה, המהותית ביותר.

גילה גמליאל: משפט אחרון.

זהבה גלאון: אני מסיימת, גברתי.

זהבה גלאון: מה זאת הסמכות הזאת?

זהבה גלאון: הסמכות המהותית היא לעזור לדורשי העבודה לחזור למעגל התעסוקה.

זהבה גלאון: אז במקום שהממשלה תסייע להם, היא מתנערת מהאחריות הזאת.

זהבה גלאון: היא תניב פירות – הייתי אומרת, הממשלה הזאת והקבלנים האלה יניבו פירות או רווחים על גבן של אותן אוכלוסיות מוחלשות.

זהבה גלאון: לכן, חברי חברי הכנסת, תוכנית ויסקונסין החדשה זאת תוכנית ויסקונסין הישנה, ואני קוראת לכם להצביע נגדה.

זהבה גלאון: גם אם היא תעבור היום במליאה אנחנו נעשה כל מאמץ שהיא תטורפד בוועדה.

גילה גמליאל: אני מודה לחברת הכנסת זהבה גלאון.

גילה גמליאל: חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – לא נמצא.

גילה גמליאל: חברת הכנסת מרב מיכאלי.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך שלוש דקות.

מרב מיכאלי: גברתי היושבת-ראש, חברי וחברות הכנסת, הכבירו פה מילים חשובות מאין כמותן, וטוב שהן חוזרות ונאמרות, על האופן שבו מדובר באותה תוכנית, על האופן שבו היא מפקיעה סמכויות שלטוניות מהמעלה הראשונה ועל האופן שבו היא פוגעת בחלקים החלשים ביותר והמוחלשים ביותר של החברה שלנו תמורת בצע כסף.

מרב מיכאלי: גם אמרו פה כמה מחברי לגבי חוסר הכדאיות הכלכלית פרופר – כמה עולה תוכנית ויסקונסין פר-עובד וכמה עולה שירות התעסוקה פר-עובדת.

מרב מיכאלי: צריך להוסיף, ואני אוסיף, שבשאילתה ששאלתי את שר הכלכלה והמסחר כאן לפני שבועיים על סגירת השמה של שירות התעסוקה – השמה שמצליחה בצורה בלתי רגילה ומספקת המון מקומות בדרום במקצוע נדרש, נסגרה מחוסר תקציב.

מרב מיכאלי: אבל באותה העת ובאותה נשימה נמצא תקציב יוצא מן הכלל, גדול מאוד.

מרב מיכאלי: אגב פרטיו לא נחשפים אלינו בתוך החוק הזה.

מרב מיכאלי: פרטי ההתקשרות עם אותם תאגידים פרטיים לא נחשפים לנו, ולכן הסיכוי שאכן יהיה ניצול לרעה של הסמכויות שהם מקבלים לידיהם הוא סיכוי מאוד גדול.

מרב מיכאלי: אבל, ברשותך, מעבר לכל זה אני רוצה לדבר על משהו עקרוני אחד שעומד מאחורי כל הדבר הזה: הסיפור שהממשלה עוקפת את עצמה.

מרב מיכאלי: הממשלה לא מרוצה מתפקודו של שירות התעסוקה?

מרב מיכאלי: במקום לתקן אותו, במקום להשקיע בו שוב, אחרי שייבשו אותו במשך שנים ארוכות, היא ממציאה מסלול עוקף שירות התעסוקה.

מרב מיכאלי: אותו דבר היא עושה נניח עם הווד"לים.

מרב מיכאלי: היא לא מרוצה מאופן התכנון במדינה, מגופי התכנון וסמכויות התכנון?

מרב מיכאלי: במקום להתמודד אתם, לשנות את החוק, לשבת עם מי שצריך לשנות את זה, היא ממציאה מסלול עוקף תכנון דרך הווד"לים.

מרב מיכאלי: אותו דבר היא עושה דרך הרשויות המקומיות.

מרב מיכאלי: לא נוח לה איך שזה מתארגן, אז היא ממציאה מין מסלול – שמת לב לזה בחוק ההסדרים הזה?

מרב מיכאלי: יש איזה מין קומבינה כזאת.

מרב מיכאלי: הרשויות החזקות ייקחו הלוואה מהבנקים וייתנו לרשויות החלשות, ואנחנו ברשויות החזקות נשלם בארנונה את מה שהממשלה הייתה צריכה לתת בתקציבי איזון מלכתחילה.

מרב מיכאלי: כל מיני קומבינות שבהן נבנית איזה מין מדינה מקבילה, אלטרנטיבית.

מרב מיכאלי: לא נעים לי להגיד, השר בנט מייצג מפלגה שרוב חבריה וחברותיה רגילים כבר למדינה מקבילה, שמתקיימת מעבר לקו הירוק במקומותינו, ושם זה נראה להם כנראה מתקבל על הדעת שיהיו שתי מדינות.

מרב מיכאלי: חבל שהם כל כך מתנגדים לקונספט הזה של שתי מדינות, כי הם פועלים לייצר אותו דה-פקטו, כאן ועכשיו, בכל אספקט של האזרחים והאזרחיות במדינת ישראל.

מרב מיכאלי: ממשלה צריכה לקחת אחריות על המדינה שלה ולא לבנות מדינה מקבילה אצל קבלנים וקבלניות.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

גילה גמליאל: אני מודה לחברת הכנסת מרב מיכאלי.

גילה גמליאל: יעלה חבר הכנסת אורי מקלב.

שלי יחימוביץ': אין קבלניות, יש רק קבלנים.

מרב מיכאלי: זה נכון.

מרב מיכאלי: אם אפשר לתקן בפרוטוקול, אין קבלניות, יש רק קבלנים.

בנימין בן-אליעזר: מי אמר שאין קבלניות?

בנימין בן-אליעזר: אני הייתי שר הבינוי והשיכון.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך שלוש דקות.

אורי מקלב: תודה רבה.

אורי מקלב: גברתי היושבת בראש, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, ההרגשה שמלווה אותי, בכל אופן, בתקופה האחרונה היא שיש איזו תחרות ליגה ממשלתית להפרטה.

אורי מקלב: שרים מתחרים בינם לבין עצמם מי מוליך ומי מוביל הפרטות כאלה שיש להן יותר דימויים, יש להן יותר כותרת, ושיש בהן אחיזת עיניים – מה שאמת.

אורי מקלב: אבל בעיקר מה שמפריע – שאף אחד לא מביא איזו הפרטה יצירתית.

אורי מקלב: לא מביאים משהו שלא מצאנו.

אורי מקלב: ראינו את שעון הקיץ.

אורי מקלב: אפשר לחשוב שהוא המציא את השמש, המציא את השעון.

אורי מקלב: לא ידענו מה זה שעון קיץ.

אורי מקלב: היו ועדות, החליטו כך, משהו מאוזן.

אורי מקלב: אבל יש מי שעושה.

אורי מקלב: לא נגמר עכשיו, אומר היום שר התמ"ת, אומר: ראיתי כזאת תוכנית ואמרתי: איך אני לא איישם אותה?

אורי מקלב: לא משהו יצירתי, לא משהו שהוא הוסיף על זה, שינה אותו.

אורי מקלב: לקח את התוכנית הזאת ואומר: אמרו לי כל המקורבים וכל היועצים וכל המקצועיים, אמרו לי: למה אתה צריך להתחיל עם זה?

אורי מקלב: ואני רוצה לאכזב את חברת הכנסת מיכל בירן שאומרת שהכנסת לא תאשר.

אורי מקלב: אני אומר לכם שהכנסת כן תאשר, מכיוון שהיום אין עצמאות לחברי הקואליציה.

אורי מקלב: כל חבר הקואליציה – יש ראשי מפלגות שמחייבים את חברי הכנסת להצביע כפי החלטה כזאת או אחרת.

אורי מקלב: גם את הדעה האישית, העצמאית, אותם חברי כנסת שהיו בכנסת הקודמת ונלחמו נגד התוכנית, היום הם בכלל לא מדברים ולא יוצאים נגד.

אורי מקלב: אפילו את חופש הביטוי לא נותנים להם.

אורי מקלב: ואנחנו, גם אנחנו היינו בקואליציה.

אורי מקלב: גם לכאן הגיעה הקואליציה.

אורי מקלב: יכול להיות שהובילה שלי יחימוביץ, כחברת אופוזיציה היא הובילה את זה, אבל אנחנו הצטרפנו להתנגדות הזאת, אנחנו תמכנו בזה.

אורי מקלב: הבנו את הבעייתיות.

אורי מקלב: דנו בזה, בדקנו את זה.

אורי מקלב: הייתה שקיפות בדבר הזה, הייתה היתכנות לכל דבר.

אורי מקלב: פתחנו את הנושאים, ולא העבירו – הלכו על איזו פשרה של לעשות איזו תוכנית פיילוט, פיילוט זמני.

אורי מקלב: אנחנו היום במהירות ובבהילות; שום דבר לא עומד, שום מעצור, שום חשיבה, שום בעיה שהעלינו, שעשויה במפגיע לפגוע באותן אוכלוסיות חלשות שצריכות להגיע לאותן תוכניות, לפגוע בהן בכל קנה מידה ובכל משהו שהם צריכים – אם זה באופן המקצועי, בכבוד האישי שלהם ובפרטיות שלהם, בהיתכנות שלהם, ביכולת שלהם להתאים לתוכנית.

אורי מקלב: ואנחנו הרי עד היום – אנחנו הרי היום בוכים על הפרטות שיצאו מידי המשרדים לחברות פרטיות.

אורי מקלב: אנחנו יודעים.

אורי מקלב: מי שיודע, מי שמתעסק עם משרד החינוך יודע איך החברות הפרטיות מתנהלות מול האזרחים, איך בודקים אותן, איך התשומות שלהן מול הכספים שמשלמים להן.

אורי מקלב: הכול באטימות, בלי שום לב.

גילה גמליאל: – – –

אורי מקלב: אנחנו ממש מסיימים.

אורי מקלב: לכן, התוכנית הזאת – שום דבר לא השתנה ממה שאנחנו חשבנו שבגללו היא לא הצליחה.

אורי מקלב: ויותר מזה, אנחנו הרי יודעים שאנחנו לוקחים לחברות פרטיות שלנגד עיניהן ולנגד מי שמפעיל אותן אין החשיבה האמיתית.

אורי מקלב: לממשלה יש רק בעיה אחת שהיא ממהרת להביא את זה עכשיו – מכיוון שאנחנו רואים שאחוז האבטלה גדל בצורה דרמטית מאוד, הרבה הרבה יותר ממה שחשבו.

אורי מקלב: לאור הדברים שאנחנו גם אמרנו פה, האבטלה תגדל הרבה יותר.

אורי מקלב: יש תוכנית אחת שיכולה להילחם לא באמת באבטלה, לפתרון, אלא במספרים ובסטטיסטיקה, כדי להראות רק סימן יותר טוב – זו תוכנית ויסקונסין.

אורי מקלב: תודה.

גילה גמליאל: אני מודה לך, חבר הכנסת אורי מקלב.

גילה גמליאל: יעלה חבר הכנסת ניצן הורוביץ.

ניצן הורוביץ: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, התוכנית הזאת התחילה בישראל ב-2005, שנה אחרי שהפסיקו אותה בארצות-הברית, וזו הזדמנות היום לספר מה קרה בעצם בארצות-הברית, ולמה התוכנית בארצות-הברית הופסקה, ומה קרה עם הפרויקט האמריקני.

ניצן הורוביץ: התוכנית הזאת התחילה במדינת ויסקונסין.

ניצן הורוביץ: קראו לה אז From Welfare to Work.

ניצן הורוביץ: זאת אומרת, מרווחה לעבודה.

ניצן הורוביץ: זה התחיל בשלהי התקופה של הנשיא בוש האב.

ניצן הורוביץ: ב-1992 היה מושל במדינת ויסקונסין, טומי תומפסון, והוא יישם את התוכנית במדינת ויסקונסין, וזאת תוכנית ויסקונסין האמריקנית.

ניצן הורוביץ: התוכנית בארצות-הברית כשלה, וכדאי שכולנו נבין את העניין הזה.

ניצן הורוביץ: התוכנית שם מטרתה הייתה לצמצם את תקציב קצבאות הרווחה של המדינה על-ידי הקטנת מספר המובטלים והעניים שמתקיימים מהתקציבים האלה.

ניצן הורוביץ: התוכנית בארצות-הברית, כמו גם התוכנית בישראל, הייתה מיועדת בעיקר למשפחות חד-הוריות, כדי – איך אמרו את זה בארצות-הברית?

ניצן הורוביץ: לגמול אותם מדמי הבטחת הכנסה.

ניצן הורוביץ: זאת אומרת, לתת כל מיני עידוד ותמלוגים וסיוע למשפחות שיחזרו למעגל העבודה, בין היתר על-ידי סיוע בכל מיני מעגלים חיצוניים, כמו שמירה על הילדים, טיפול גורמי רווחה וסעד וסיוע בתחבורה.

ניצן הורוביץ: מה ראו בתוכנית בארצות-הברית ומה ראינו אנחנו בתוכנית בישראל?

ניצן הורוביץ: שהחברות האלה שזכו במכרזים להפעיל את התוכנית קיבלו כסף ככל שהן הצליחו להוריד משפחות מתשלומי רווחה.

ניצן הורוביץ: זאת אומרת, האינסנטיב שלהן היה לאו דווקא לסדר את האנשים האלה בעבודה חלופית, וככה "לגמול" אותם מהתשלומים, אלא פשוט לנקוט כל דרך אפשרית כדי להוציא אותם ממעגל התשלומים.

ניצן הורוביץ: למשל, גם בארצות-הברית וגם בארץ מאוד הקשו עליהם את החיים בכל הנגישות של השירותים השונים שהתוכנית מספקת, פשוט כדי לגרום להם לא להגיע יותר לקורסים האלה, ואז לטעון שהם מצאו עבודה כתוצאה מתוכניות ההשמה.

ניצן הורוביץ: זאת אומרת, ברגע שאתה נותן לחברות ההשמה כסף והמדד היחידי הוא כמה אנשים אתה מצליח להוריד מתשלומי הרווחה, אתה לא באמת גורם לחברות האלה לפעול לכך שאנשים ימצאו עבודה, אלא אתה גורם להן להתעלל באנשים.

ניצן הורוביץ: וזה מה שקרה בארצות-הברית, וזה מה שקרה בארץ.

ניצן הורוביץ: עכשיו, אדוני היושב-ראש, בארצות-הברית התוכנית הופסקה בערך 12-11 שנה אחרי שהיא התחילה.

ניצן הורוביץ: שנה אחרי שהיא הופסקה בארצות-הברית התחילו אותה בארץ.

ניצן הורוביץ: הפסיקו אותה בארץ – עכשיו רוצים להחזיר.

ניצן הורוביץ: זו טעות.

ניצן הורוביץ: צריך ללמוד מהלקח הבין-לאומי, מהלקח האמריקני.

ניצן הורוביץ: שם הייתה גם ביסוד התוכנית השקפה ימנית – שעומדת ביסוד התוכנית פה – שרואה בתשלומים האלה של הרווחה מקור כל רע.

ניצן הורוביץ: אני אומר: כן לעבודה, אבל לא על-ידי פגיעה בשירותים החברתיים הבסיסיים.

ניצן הורוביץ: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת ניצן הורוביץ.

חמד עמאר: חבר הכנסת אריה דרעי – איננו נוכח; חבר הכנסת אריאל אטיאס – איננו נוכח.

חמד עמאר: חבר הכנסת יצחק כהן, יש לך שלוש דקות.

חמד עמאר: בבקשה.

שלי יחימוביץ': אני מודה שאני – – –

יצחק כהן: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, יושבת-ראש האופוזיציה, גברתי – –

חמד עמאר: נא לא לדבר בטלפון במליאה.

חמד עמאר: בבקשה.

יצחק כהן: – – אני חושב שבין כל באי הבית הזה, אדוני היושב-ראש, לא תמצא אחד שהוא לא בעד לעזור למובטלים, להוציא אותם ולהכניס אותם למעגל העבודה, במיוחד את אלה שמקבלים הבטחת הכנסה, שנכנסים לאיזשהו מעגל, למעגל הבטחת הכנסה שקשה מאוד לצאת ממנו.

יצחק כהן: לא תמצא חבר כנסת או חברת כנסת אחת שלא יהיו בעד המהלכים.

יצחק כהן: אבל בתור בוגרים של ויסקונסין, בתור חברי כנסת שראו את התהליכים ואת חברות ההשמה, את הקריטריונים שהציבו בפני האזרחים שקיבלו הבטחת הכנסה – איך אז אמרו לנכים, לנכה על כיסא גלגלים?

יצחק כהן: בשביל לסבר את האוזן: קום תרוץ מרתון.

קריאה: – – –

יצחק כהן: קום תרוץ מרתון.

יצחק כהן: הציבו בפניהם כאלה תנאים.

יצחק כהן: הדבר הגרוע ביותר, שאותן חברות השמה היו אמורות לכאורה להשיג תוצאות על כל אחד כזה שהן גרעו אותו ממעגל מקבלי הבטחת הכנסה.

יצחק כהן: מבחינתן זה היה בונוס, אז המוטיבציה שלהן הייתה הפוכה.

יצחק כהן: עכשיו, אני זוכר את הקורסים שנתנו להם, את ההכשרה המקצועית, לכאורה הכשרה מקצועית.

יצחק כהן: היו דברים מזעזעים.

יצחק כהן: הייתה לזה הצלחה מסוימת.

יצחק כהן: אי-אפשר לומר שלגמרי זה לא הצליח.

יצחק כהן: הייתה לזה הצלחה מסוימת, אבל הנזק אינו שווה.

יצחק כהן: שמענו את שר התמ"ת, שמענו שהוא מדבר על תוכנית אחרת לגמרי, שהוא מדבר על תוכנית שלמעשה החברות לא יהיו, אלא יהיו הפקידים החרוצים של שירות התעסוקה.

יצחק כהן: אני מאוד מקווה, אני מאוד מקווה שיפיקו את כל אותם לקחים מאותה תוכנית איומה.

יצחק כהן: יושב פה מולי השר עמיר פרץ, ואני זוכר את הנאומים שלו מאותה תקופה.

יצחק כהן: אתה זוכר?

יצחק כהן: מורי ורבותי, רוצים לעזור להם?

יצחק כהן: אפשר לעזור להם.

יצחק כהן: לא בכוח, לא בתוכניות הזויות, לא להכניס חברות חיצוניות שהמוטיבציה היחידה שלהן זה לגרוע כמה שיותר מקבלי הבטחת הכנסה, כי זה הבונוס.

יצחק כהן: זו חוכמה לא כל כך גדולה.

יצחק כהן: כמובן – להתחשב בזקנים, להתחשב בנכים, להתחשב באלה שלא מסוגלים.

יצחק כהן: סיפרו לנו שמייד עם הפעלתה של התוכנית הקודמת, בין 20% ל-25% נגרעו באופן אוטומטי.

יצחק כהן: בדקתי את הנתון הזה.

יצחק כהן: זה לא נכון, פשוט לא נכון.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, כמה זמן נותר לי?

חמד עמאר: צריך לסיים.

יצחק כהן: אני במינוס.

יצחק כהן: כל הבית הזה מאוחד סביב נקודה אחת: תוכנית ויסקונסין כפי שהייתה, היה לא תהיה.

יצחק כהן: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה לך.

חמד עמאר: חבר הכנסת אברהם מיכאלי.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב בראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אדוני היושב בראש, אנחנו בוגרי הקואליציה הקודמת, אנחנו ישבנו שם, ולנו אי-אפשר למכור סיפורים שהחוק הזה הוא חוק שונה, שהחוק הזה נבחן ונלמד מהפיילוטים הקודמים כדי להיטיב עם אותם מקבלי גמלאות.

אברהם מיכאלי: אני רק רוצה להזכיר פה לכמה חברים שהיו אתנו בקואליציה הקודמת, שהקואליציה היא שמרדה בממשלה הקודמת והקואליציה היא שהפילה את החוק, לא האופוזיציה.

אברהם מיכאלי: אז לכן, שלא יספרו לנו שהדבר הזה בלתי אפשרי מבחינת הקואליציה להתנגד לו.

אברהם מיכאלי: אני לא רוצה כרגע לסבך את אותם חברים שהיו אתנו ביד אחת.

אברהם מיכאלי: אני הייתי, כיושב-ראש סיעה, יחד עם חברה מישראל ביתנו וחבר מהליכוד – ברגע האחרון גרמנו לכך שהחוק הזה לא התקדם, וגרמנו לכך שעם כל הלחצים שבאו מראש הממשלה ועם כל הלחצים שבאו מראשי הקואליציה, כביכול, אנחנו את החוק הזה לא הסכמנו לקדם.

אברהם מיכאלי: אני אזכיר גם את אותן פניות, את אותן זעקות שבאו אלינו מהשטח בזמנו מאותם מסכנים שכביכול שלחו אותם לקבל הכשרה, שלחו אותם בשביל לקבל כביכול דרך – כפי שכתוב בהצעת החוק שאני קורא אותה כרגע מולי – לתת להם דרך כדי להשתלב בחברה, לתת להם דרך כדי שלא להיות זקוקים ולא להיות קשורים לגמלאות.

אברהם מיכאלי: חברי חבר הכנסת, סגן שר האוצר דאז יצחק כהן, אני זוכר כמה מקרים היו לנו אז בזמנו באשקלון, שאנשים שפשוט הפעילו את אותן חברות שרק עשקו את מקבלי הגמלאות, עשקו אותם בצורה כל כך נבזית, שאנחנו הרבה פעמים עמדנו מול שוקת שבורה, ולא יכולנו להתגבר על אותן חברות שהפעילו את הפיילוט הזה בזמנו, כביכול, עד שבסוף גרמנו לכך שהחוק ימות מיתה טבעית, אני קורא לזה, כי הוראת השעה פג תוקפה, ובגלל זה הצלחנו אז לעצור את זה.

אברהם מיכאלי: כי גם אז הממשלה באה, במיוחד אותם הוגי דעות, שחשבו שחוק ויסקונסין דאז הוא הצלה לאותם חלשים, הצלה לאותם מסכנים.

אברהם מיכאלי: באמת, היו מקרים של אנשים מוגבלים, נכים, שבאו ובכו לנו שהם לא יכולים להתמודד מול אותן חברות.

אברהם מיכאלי: באה אלינו בזמנו, אדוני היושב-ראש, ראש רשות התעסוקה, ממינהל רשות התעסוקה, באה ואמרה לנו: רבותי, אני רוצה להפעיל את החוק הזה בצורה סבירה.

אברהם מיכאלי: הממשלה לא נתנה, הממשלה לא רצתה – דרך חברות פרטיות להפעיל את זה.

אברהם מיכאלי: לכן, שלא יטעו פה את הכנסת, שלא יטעו פה את הציבור.

אברהם מיכאלי: כותרת יפה, חדשה, שהיום נקראת חוק לעידוד היציאה לעבודה – רבותי, זה אותו חוק ויסקונסין, זה אותו חוק גרוע שאנחנו כבר שתי קדנציות, אני זוכר, הפלנו אותו, לא נתנו לזה להתקדם, אפילו כאנשי קואליציה.

אברהם מיכאלי: לכן, אני קורא לכל חברי הקואליציה, לאו דווקא אופוזיציה, שיתנגדו לחוק הזה ושלא ייתנו לזה לעבור.

אברהם מיכאלי: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת אברהם מיכאלי.

חמד עמאר: חבר הכנסת דוד אזולאי – איננו נוכח.

חמד עמאר: חבר הכנסת חנא סוייד, ואחריו – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

חנא סוייד: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, הפתיח של דברי ההסבר למה שנקרא חוק עידוד יציאה לעבודה, ויסקונסין, וכל מכבסת המילים והמשפטים, זה בעצם להיפטר ממקבלי הקצבה.

חנא סוייד: זה בעצם נמצא בשורה הראשונה, וזו תכליתו האמיתית של החוק הזה.

חנא סוייד: החוק הזה, הסידור הזה, הלא-שוויוני, הבזוי, שהכנסת הקודמת מצאה דרך להיפטר ממנו, הוא להיפטר ממקבלי הקצבאות, ובצורה זו או אחרת, למראית עין, להראות שהם השתלבו בעבודה.

חנא סוייד: מה שהחוק הזה מנסה לעשות זה ליצור יש מאין.

חנא סוייד: זה בניגוד לחוקי הטבע.

חנא סוייד: רוצים לייצר משהו מכלום.

חנא סוייד: הרי נניח שמצליחים עם ויסקונסין להביא לכך שדורשי עבודה מבקרים קבועים בלשכות התעסוקה, יכתבו CV מצוין, ואפילו יביאו לכך שדורשי עבודה, מבקשי העבודה הערבים ידברו בסלנג יהודי מהוקצע: במקום עי"ן יגידו אל"ף, במקום רי"ש יגידו ע'ין וכל הקלישאות.

חנא סוייד: אבל אם אין מקומות עבודה, אז מה עשינו?

חנא סוייד: מה החוכמה כאן?

חנא סוייד: למה שופכים כסף במקום הלא-נכון?

חנא סוייד: אם יהיו ביישובים הערביים, ואני לוקח את זה כדוגמה, כמובן, אם יהיו צבאות של אנשים שיודעים לכתוב CV מצוין, ולהפעיל מחשב, Windows, ו"אקסל", וטבלאות, והכול, ואין מקומות עבודה, אין אזורי תעשייה, אין מקומות להעסיק את הנשים, אין מקומות להעסיק את הגברים, אז מה עשינו?

חנא סוייד: אז שפכו כסף במקום הלא-נכון, ייצרו אנשים אולי עם קצת יותר טכניקות, אבל הם עדיין מובטלים.

חנא סוייד: מה אפשר לעשות אתם?

חנא סוייד: אני כאן רוצה להדגיש מושג שלמדתי השבוע: דיסוננס קוגניטיבי.

חנא סוייד: הכנסת הזאת והממשלה הזאות פועלות בדיסוננס קוגניטיבי – העמדה שלה היא משהו, וההתנהגות שלה היא משהו אחר.

חנא סוייד: השר עמיר פרץ הוא חבר הממשלה, בטח עמדתו היא עם החוק הזה.

חנא סוייד: אבל באמת, בהתנהגות אתה עם החוק הזה?

חנא סוייד: אז אתה נמצא עמוק בתוך מה שנקרא דיסוננס קוגניטיבי.

חנא סוייד: כדאי לצאת מזה, אתה ועוד הרבה חברים בקואליציה הזאת, שבעצם אומרים דברים מסוימים ועושים בדיוק את ההפך מכך.

חנא סוייד: הגיע הזמן שבעצם הממשלה הזאת תראה את הפנים האמיתיות שלה.

חנא סוייד: הפנים האמיתיות שלה זה לא הפנים האמיתיות שלך, השר עמיר פרץ, ולא של עוד אנשים שיש להם עמדות מתקדמות בנושאים הסוציאליים והחברתיים, אלא עמדות של בעלי הון, של ניהול ליברליזם, שזה לא מתאים לכם.

חנא סוייד: תצאו מהדיסוננס הקוגניטיבי הזה.

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת חנא סוייד.

חמד עמאר: חבר הכנסת מסעוד גנאים, ואחריו – חבר הכנסת משה גפני.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, איזה שם טוב.

מסעוד גנאים: כאשר הממשלה רוצה לשווק סחורה מקולקלת, היא עושה את זה בשם ובכותרת מאוד מושכת ומאוד טובה: עידוד אנשים לצאת לעבודה.

מסעוד גנאים: מה יותר טוב מזה?

מסעוד גנאים: מה יותר טוב מעבודה?

מסעוד גנאים: אבל כאשר יודעים שהסחורה הזאת היא המצאה אמריקנית שמנסים בישראל לנסות אותה, לשווק אותה, אף-על-פי שהיא נכשלה בארץ מולדתה, בארצות-הברית, אז צריכים לשאול: למה?

מסעוד גנאים: האם זו הפוליטיקה החדשה?

מסעוד גנאים: זו פוליטיקה לפידית, בנטית, ביבית, קפיטליסטית, שהיא מנסה להחזיר יצור שחלף, שנפסל, שהופסק גם בישראל – מנסים להחזיר אותו.

מסעוד גנאים: העניין הוא לא עידוד העבודה; העניין הוא חיזוק הגורמים והחברות האלה, שכביכול עושים למען עידוד המובטלים או האנשים כדי להשתלב בשוק העבודה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, ראיתי שב-2007 דוח מבקר המדינה התייחס לתוכנית הזאת, והוא ביקר את היחס שלהם, במיוחד לזקנים ולבעלי צרכים מיוחדים.

מסעוד גנאים: בדוח שלו מבקר המדינה דאז כתב שהחברות האלה גנבו את הקצבאות של הזקנים ושל בעלי הצרכים המיוחדים, אף שהאוכלוסייה הזאת לא יכולה להשתלב בשוק העבודה.

מסעוד גנאים: זה אומר שכאשר הממשלה הזאת מחזירה מחדש לעולם את התוכנית הזאת, שחלפה מהעולם והופסקה, היא רוצה להחזיר את השיטה הקפיטליסטית, שמסתמכת על ההפרטה, ולא מסתמכת על זה שעליה לתמוך בעובדים האלה או במבקשי העבודה או במובטלים, או שהממשלה תיקח אחריות למצוא להם מקומות עבודה.

מסעוד גנאים: אני חושב שהממשלה פה מנסה להחזיר יצור ודבר שהוכח שהוא מקולקל ושהוא לא יכול לפתור את בעיית העבודה בישראל.

מסעוד גנאים: תודה.

חמד עמאר: תודה, חבר הכנסת מסעוד גנאים.

חמד עמאר: חבר הכנסת משה גפני.

חמד עמאר: אחריו – חבר הכנסת ישראל אייכלר.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אדוני השר, מה שמאפיין את שני האחים, את הזוג הזה בנט ולפיד, זה היהירות, הגאווה.

משה גפני: עומד פה שר הכלכלה ומדבר בביטחון כזה על זה שרוצים להוציא – אני אפילו לא זוכר כמה – 105,000 או 110,000 אנשים למקומות העבודה, והוא מביא שוב את ויסקונסין, כאילו לא היינו פה קודם, כאילו אנחנו לא יודעים במה מדובר, כאילו הוא המציא את הגלגל.

משה גפני: מביאים תקציב נורא.

משה גפני: שימתינו בסבלנות.

משה גפני: אבל מה הוא עושה?

משה גפני: הוא פונה אלי, הוא פנה לכיוון נסים זאב, אני חושב, והוא אומר: צריך לצאת מתרבות הקצבאות לתרבות העבודה.

משה גפני: איזה משפט מחוזי, הוא למד את זה מיאיר לפיד.

משה גפני: אתה מדבר אתו על זה ששני בני-הזוג עובדים והם נמצאים מתחת לקו העוני – צריך לצאת מתרבות הקצבאות לתרבות העבודה.

משה גפני: הוא בא להטיף לנו מוסר.

משה גפני: אנשים מבקשים ללכת לעבוד.

משה גפני: המשרד שלו לא עשה דבר וחצי דבר; משרד הכלכלה, שמופקד על זה, לא נקף אצבע.

משה גפני: אז מה הוא הולך עכשיו ומביא לנו, בביטחון עצמי, ביוהרה כזאת?

משה גפני: הוא הולך לתת כסף לאנשים עשירים, וחלק מחברי הכנסת הוותיקים זוכרים מה היה עם ויסקונסין הקודמת.

משה גפני: ישבו אנשים, הרוויחו כסף, וכסף גדול, התעללו באנשים שהם מובטלים, ולא פתרו שום בעיה.

משה גפני: וזה חוזר על עצמו פעם נוספת עם ביטחון עצמי מופרז כזה – לצאת מתרבות הקצבאות לתרבות העבודה.

משה גפני: על מה שאתה מדבר עם שני האחים האלה, גם עם יאיר לפיד וגם עם נפתלי בנט – מדברים אתך על אותו דבר שדקלמו להם היחצנים שלהם.

משה גפני: במה קשורה עכשיו תרבות הקצבאות לעניין הזה?

משה גפני: רוצים להוציא לעבודה?

משה גפני: אתה מופקד על משרד הכלכלה.

משה גפני: בבקשה, תעשה את ההכשרות, תעודד את המפעלים, תעודד את האנשים.

משה גפני: הרי יש תוכנית מלאה לעשות את זה.

משה גפני: איך הגעת לוויסקונסין לפני שנקפת אצבע בנושא של העבודה?

משה גפני: לצאת מתרבות הקצבאות לתרבות העבודה.

משה גפני: את זה לימדו אותם להגיד כדי שלא יהיה ויכוח אמיתי על זה שהם אפסים בלעשות משהו.

משה גפני: אפס מוחלט.

משה גפני: לא נקפו אצבע בנושא של להוציא אנשים לעבודה.

משה גפני: אפס.

משה גפני: אני הייתי במקומות עבודה שהיו לפני שהם הגיעו.

משה גפני: לא עשו שום דבר, להפך.

משה גפני: זה הולך ופוחת.

משה גפני: והמשרד לא עושה כלום – מביא את ויסקונסין.

משה גפני: בן-אדם לא מתבייש?

משה גפני: חכה חודש-חודשיים, תתחיל לעבוד, תעשה את הדברים הפשוטים שמשרד העבודה צריך לעשות, שהוא מופקד על הנושא של העבודה.

משה גפני: הוא בא לפה – ויסקונסין, ומדבר אלי, והוא אומר לי: תרבות הקצבאות.

משה גפני: איזו חוצפה לומר דבר כזה כשהוא מביא את תרבות הקצבאות לאישור הכנסת.

משה גפני: מה זה תרבות הקצבאות?

משה גפני: זה אנשים עשירים שהולכים לתת להם עכשיו קצבאות כדי שהם יתעללו במובטלים, באנשים מסכנים, בשכונות, בערי הפיתוח, בפריפריה.

משה גפני: זו תרבות הקצבאות: לוקחים כסף של הציבור ונותנים אותו לאנשים עשירים כדי שהם ירוויחו עוד כסף.

משה גפני: זה תרבות הקצבאות.

משה גפני: קצת צניעות, רבותי.

משה גפני: נפתלי בנט, חבל שאתה לא כאן.

משה גפני: קצת צניעות.

משה גפני: תלמד מאחרים שעשו הרבה דברים בחיים, לא כמוך, שרק עכשיו הגעת.

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת משה גפני.

חמד עמאר: חבר הכנסת ישראל אייכלר.

חמד עמאר: אחריו – חבר הכנסת איתן כבל.

חמד עמאר: אני מפעיל את הזמן כשאתה מתחיל לדבר.

חמד עמאר: יש לך שלוש דקות מלאות.

ישראל אייכלר: תודה.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, היות שיש לי רק שלוש דקות, אדבר בקצרה בשני נושאים.

ישראל אייכלר: הנושא הראשון הוא ויסקונסין.

ישראל אייכלר: אני הייתי פה בכנסת ב-2003 יושב-ראש הוועדה לפניות הציבור, כשהייתה תוכנית ויסקונסין הקודמת.

ישראל אייכלר: אני אביא רק סיפור אחד, ומזה תלמדו הכול.

ישראל אייכלר: באו אלי זוג, ערירי במקרה ולא במקרה, שהם בני 55 פלוס, והיו זכאים.

ישראל אייכלר: הם באו לחפש עבודה, והיו זכאים לקצבת האבטלה.

ישראל אייכלר: אמרו להם: לא, עכשיו אתם באים ומלמדים אתכם מקצוע.

ישראל אייכלר: הם מאוד שמחו – מה, תהיה גם עבודה?

ישראל אייכלר: כן.

ישראל אייכלר: באו, הושיבו אותם בכל מיני שיעורים, לימדו אותם לצייר על ניירות, כאילו הם מפגרים.

ישראל אייכלר: והם אמרו: רגע, איזה מקצוע אתם באים ללמוד פה?

ישראל אייכלר: אמרו: לא, אין עוד מקומות עבודה בשבילכם, אבל כדי שתהיו מוכנים ליום שבו יהיו מקומות עבודה, אתם חייבים לבוא שלוש פעמים בשבוע ולצייר על ניירות ולגזור.

ישראל אייכלר: ממש לא ייאמן.

ישראל אייכלר: ואם אתם לא באים, מורידים אתכם מהרשימה.

ישראל אייכלר: והם לא ידעו שהחברה הזאת מרוויחה מכל מי שמורידים מהרשימה.

ישראל אייכלר: הם ממש בכו לפני.

ישראל אייכלר: יום-יום הם נסחבו – בעיות עם הרגליים.

ישראל אייכלר: לא היה להם במה לנסוע.

ישראל אייכלר: בקיצור, זו תוכנית אכזרית, שקרית, שלא מביאה מקומות עבודה; נועדה ליצור המון כסף, להזרים כסף לכל מיני גורמים, ולכן אני חושב שזה עוול ופשע בל יכופר.

ישראל אייכלר: עכשיו לנושא אחר.

ישראל אייכלר: היום היה בממ"מ, מרכז המחקר והמידע – אתם יודעים שאחת הגזירות שלפיד רוצה לגזור, וזו גזירת ביבי כבר מזמנו, שמעתה ואילך לא תינתן תמיכה למוסדות לימוד תורניים רק בעבור תלמידים שאינם אזרחי ישראל או תושבי קבע בישראל, ולכן מפחיתים 25 מיליון שקל נוספים בשביל 10,000 תלמידים מיותרים שבאים מחו"ל.

ישראל אייכלר: מדינה במצב כזה קשה, רק לאזרחי ישראל – אני מבין.

ישראל אייכלר: עכשיו אני מעביר דף, ואני רואה שאותה ממשלה, בפרויקט "תגלית", שצעירים יבואו לעשרה ימים בלבד, הממשלה השקיעה 120 מיליון שקלים, ובשנה הבאה היא תשקיע 142 מיליון שקלים, ו"מסע", שזה שוב 10,000 תלמידים, גם לכמה ימים – 100 מיליון שקלים, ו"מורשה", שזו כנראה עוד איזו עמותה שצריכה להרוויח – עוד 10 מיליון שקלים, ועוד איזו עמותה – עוד מיליון וחצי שקלים.

ישראל אייכלר: ואני שואל, ממה נפשך?

ישראל אייכלר: אם אין למדינה כסף – רק בשביל אזרחי ישראל – מה אתם שופכים כסף על מישהו שבא פה לטיול לעשרה ימים?

ישראל אייכלר: אם אתם חושבים שחשוב שבאים תיירים לארץ, וחשוב שיהודים מחו"ל ייצרו קשר עם הארץ, אז למה 10,000 התלמידים האלה, שבאים ללמוד פה כמה שנים, וחלקם הגדול מתחתנים פה ומקימים פה משפחות, ורק הכסף שההורים שלהם משקיעים פה כל חודש בשביל להחזיק אותם פה – הרי לא מ-300 השקל האלה הם חיים – נותן תעסוקה לכל מיני אנשים, וכל מיני חנויות, ויצירת כלכלה – זה עוזר לכל הדברים גם יחד, אבל זה לא.

ישראל אייכלר: מורידים ומקצצים ומבטלים אך ורק כי הם מאוכלוסייה מסוימת, ששר האוצר שונא אותם שנאת מוות.

ישראל אייכלר: זה דבר שלא ייתכן בשום מדינה דמוקרטית.

ישראל אייכלר: אתם יודעים מה?

ישראל אייכלר: אפילו במדינה דיקטטורית זה לא יכול לעבור.

ישראל אייכלר: אני מודה לך, אדוני היושב-ראש, שנתת לי לומר.

ישראל אייכלר: ואני חוזר: תוכנית ויסקונסין זה עוול גדול, ואסור שאף אחד, לא בקואליציה ולא באופוזיציה – שלא יתמכו בזה.

ישראל אייכלר: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת ישראל אייכלר.

חמד עמאר: חבר הכנסת איתן כבל, ואחריו – חבר הכנסת נסים זאב.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי הכנסת, קצרניות נכבדות, על זה נאמר:

איתן כבל: אותה הגברת בשינוי הבנט.

איתן כבל: אני חוזר ואומר, אדוני היושב-ראש, כדאי שתרשמו את זה – –

חמד עמאר: שאני אשמע את זה עוד פעם.

איתן כבל: – – אותה הגברת בשינוי הבנט.

איתן כבל: מי שמסתכל פנימה רואה שאין שום חדש, ועסקנו בשאלות האלה כבר בקדנציה הקודמת, בכנסת הקודמת, וכמה מילים נשפכו בעניין הזה, וכמה התחייבויות היו בעניין הזה, וכמה אנשים עמדו כאן ובוועדות, ואמרו: זה יהיה כישלון קולוסלי.

איתן כבל: ובסופו של עניין, אדוני היושב-ראש, כך זה היה.

איתן כבל: אינני מבין מה הסיפור הזה של שירות התעסוקה.

איתן כבל: אם היו משקיעים את כל המיליונים, את עשרות המיליונים האלה, בשירות התעסוקה, למה זה לא היה מצליח?

איתן כבל: למה אנחנו מצפים, כשמסרסים את שירות התעסוקה, לא נותנים לו את האפשרות לפעול, ואחר כך מלינים שהעסק לא עובד?

איתן כבל: האם האנשים המצוינים שעובדים בשירות התעסוקה אינם ברמה הנדרשת כדי לעמוד באותן פעולות בדיוק אשר עושים בחברות הפרטיות?

איתן כבל: האם יש איזה שכל או צופן מיוחד שכשאתה עושה מעבר ממשרד ממשלתי לחברה פרטית פתאום השמים נפתחים לך?

איתן כבל: השכל מתחיל לפעול?

איתן כבל: ושוב נמצא את עצמנו, אדוני היושב-ראש, במצב מאוד מביך, כי שוב זה לא יצליח.

איתן כבל: אני פונה כאן למבקר המדינה.

איתן כבל: לצערי, אין לי ספק שזה יעבור היום; בכל זאת, קואליציה בתחילת דרכה, יריב לוין בא לבדוק מה קורה בפנים, במליאה.

איתן כבל: זה יעבור היום.

איתן כבל: אבל אני מציע למשרד מבקר המדינה ולמבקר המדינה כבר עכשיו, מעכשיו, להתחיל את המעקב שלו על אופן קבלת ההחלטות ואופן ההתנהלות בכל הנוגע לאותה הגברת בשינוי הבנט.

איתן כבל: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת איתן כבל.

חמד עמאר: חבר הכנסת נסים זאב – איננו נוכח.

חמד עמאר: חברת הכנסת מיכל רוזין.

חמד עמאר: יש לך שלוש דקות.

מיכל רוזין: כבוד היושב-ראש, אומרים שהנבואה ניתנה לשוטים, אבל אם אפשר לנבא משהו בעניין הזה, הרי שנעמוד פה בעוד שנה ואולי בעוד שנתיים ונקרא לוועדת חקירה פרלמנטרית, או ועדת חקירה ממלכתית, שתחקור את העניין הזה.

מיכל רוזין: למדינת ישראל יש שירות תעסוקה; הוא חבול, הוא מוכה, ותקציבו הולך ומידלדל שנה אחר שנה.

מיכל רוזין: אבל במקום להזרים חיים – מה שאומר להזרים תקציבים – מייבשים ומפריטים, מעבירים את האחריות למובטלים ולמקבלי הקצבאות אל חברות פרטיות, שבראש מעייניהן רווח כלכלי, ואנחנו יודעים שזה אסון חברתי.

מיכל רוזין: אבל זו השיטה, כך עושים בכל דבר.

מיכל רוזין: כך עשו גם עם הפרטת שירותי בריאות הנפש; מייבשים את התחנות לבריאות הנפש, ואז אומרים: הם לא מתפקדים, זה לא עובד, הקהל עומד שנה בתור, שנתיים, לא ניתן השירות.

מיכל רוזין: אז בואו נייבש, לא נעביר תקציבים, נפריט, ואז זה יעבוד.

מיכל רוזין: ההפרטה הזאת בוקרה קשות על-ידי הכנסת ובוטלה, והיא חוזרת שוב – בהתחלה חשבו להכניס את זה דרך חוק ההסדרים, לפחות את זה לא עשו – ועוד בפריסה ארצית, לא רק פיילוט, כעובדה גמורה.

מיכל רוזין: הפיילוט נכשל, אבל מה לעשות?

מיכל רוזין: עכשיו נעשה את זה בפריסה ארצית.

מיכל רוזין: אותו דבר, מציעים את זה בביטוח לאומי עכשיו עם העברת התשלומים לקשישים לא בעין אלא בכסף.

מיכל רוזין: עושים מעין פיילוט קטן שמגיע אולי ל-10%, שגם לא מצליח והתוצאות הן לא מדויקות, אבל מחליטים: הופ, מהפיילוט נעבור לפריסה ארצית.

מיכל רוזין: בעצם המשמעות היא הסרת האחריות.

מיכל רוזין: והצגת התהליך הזה, שהוא תהליך של הפרטה, כמהלך כלכלי רציונלי הוא שגיאה, והוא מתעלם מההשלכות שיהיו לתוכנית הזאת על האי-שוויון, על ההליכים הלא-דמוקרטיים, על אי-התאמת התעסוקה באמת לאנשים.

מיכל רוזין: הרי ברגע שאתה צריך להתאים בין בן-אדם לעבודה בלי שיש לכך משמעות, אלא פשוט לסווג, שיגידו: הנה, כך וכך קיבלו באחוזים עבודה, אז נותנים עבודה שלא מתאימה, לא נותנים הכשרה תעסוקתית שתיתן לבן-אדם תעסוקה לאורך שנים, שיוכל לחסוך, שתהיה לו פנסיה.

מיכל רוזין: הרי מדובר פה גם בהפרטה שהיא מונופוליסטית.

מיכל רוזין: אין פה בחירה בין נותני שירותים.

מיכל רוזין: מדובר בקהל שבוי.

מיכל רוזין: הביטוח הלאומי הופך לחותמת גומי בעצם לכל מה שימליצו החברות הפרטיות.

מיכל רוזין: הן יחליטו, שיקול הדעת יהיה שלהן.

מיכל רוזין: נתנו להן סמכויות מרחיקות לכת – – –

חמד עמאר: אני מבקש מחברי הכנסת לא לדבר בטלפון במליאה.

חמד עמאר: חברי הכנסת, לא לדבר.

חמד עמאר: חברת הכנסת, לא לדבר בטלפון במליאה.

מיכל רוזין: לא ייתכן שקבלנים פרטיים יחליטו על שלילת קצבאות או על שירותים תומכי עבודה.

מיכל רוזין: המשמעות של כל זה היא הפקרת האחריות החברתית לאינטרסים כלכליים של גורמים פרטיים.

מיכל רוזין: התוכנית חייבת להמשיך להיות באחריות ממשלתית ולהיות מופעלת על-ידי עובדי השמה בעלי הכשרה מתאימה.

מיכל רוזין: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס – איננה נוכחת; חברת הכנסת חנין זועבי – איננה נוכחת; חבר הכנסת מאיר פרוש – איננו נוכח.

חמד עמאר: חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

שלי יחימוביץ': כבר אני עולה.

חמד עמאר: אחריה יסכם את הדיון שר הכלכלה נפתלי בנט.

שלי יחימוביץ': אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כל הסיפור של ויסקונסין זה פשוט המצאה מתוחכמת ומעוותת במיוחד כדי להעביר המון כסף מהמדינה לכמה חברות פרטיות, אחרת אני לא מצליחה להבין את ההיגיון שבדבר הזה.

שלי יחימוביץ': מדינה לוקחת מאות מיליוני דולרים – רק בפיילוט, כן?

שלי יחימוביץ': עוד לא בתוכנית עצמה – מעבירה אותם לכמה חברות פרטיות, שממש במקרה בראשן עומדים בכירי אוצר לשעבר, שיודעים איך לזכות במכרז הזה.

שלי יחימוביץ': בשביל מה?

שלי יחימוביץ': בשביל מה?

שלי יחימוביץ': הם ייצרו מקום עבודה אחד?

שלי יחימוביץ': לא.

שלי יחימוביץ': בשביל השמות.

שלי יחימוביץ': איזה השמות?

שלי יחימוביץ': שתבינו, השמה מוצלחת נחשבת לשים מנקה, עובדת קבלן, בחצי משרה בעבודה, ועל זה מקבלים בונוס של עשרות-אלפי שקלים.

שלי יחימוביץ': איזה היגיון יש בדבר הזה?

שלי יחימוביץ': אם המשרה הזאת של המנקה בחצי משרה אצל עובד הקבלן לא הייתה מאוישת על-ידי גאוני ויסקונסין בתמורה למאות מיליוני דולרים, לא הייתה נמצאת מנקה אחרת בלי ויסקונסין?

שלי יחימוביץ': מה המשימה של מדינה?

שלי יחימוביץ': – – –

חמד עמאר: חברי הכנסת, אני בקושי שומע את הדוברת, ואני לידה.

חמד עמאר: אתה יכול להגביר את הקול קצת?

חמד עמאר: תגביר את הקול קצת.

שלי יחימוביץ': ובשולי הדברים – זה לא בשולי הדברים כי זה נורא חשוב – המקומות הממוסחרים האלה, שכל תכליתם לא הייתה לדאוג באמת להשמה, אלא פשוט לעשות כסף, כי מדובר בחברות פרטיות, המקומות האלה הפכו למקומות שבהם מתעמרים בבני-אדם.

שלי יחימוביץ': מתעמרים בבני-אדם.

שלי יחימוביץ': עושים ניסויים בבני-אדם.

שלי יחימוביץ': מושיבים אותם בכיתות לעשות עבודות מטופשות וחסרות שחר, מלמדים אותם לימודי מחשב בלי מחשבים.

שלי יחימוביץ': פשוט מתעללים בהם.

שלי יחימוביץ': פשוט מתעללים בהם.

שלי יחימוביץ': פיילוט?

שלי יחימוביץ': איך אפשר?

שלי יחימוביץ': תגידו לי, מה המשמעות של פיילוט?

שלי יחימוביץ': הרי עד עכשיו מיליארד שקלים הוצאו על פיילוט – על פיילוט, עוד לא על התוכנית עצמה.

חמד עמאר: סליחה, שנייה.

חמד עמאר: שנייה.

חמד עמאר: אני מבקש שקט.

חמד עמאר: כל העוזרים שם, אם תמשיכו לדבר, אנחנו נוציא את כל העוזרים מהמליאה, וככה אנחנו נוכל לשמוע את הדוברת.

שלי יחימוביץ': אגב, אני שומעת שם קולות נסערים.

שלי יחימוביץ': אני מקווה שזה ויכוח אמיתי, אולי – – –

חמד עמאר: בבקשה, את יכולה להמשיך.

שלי יחימוביץ': יכול להיות, אדוני היושב-ראש, יכול להיות שהקולות הרמים שעולים משם, מירכתי המליאה, הם ויכוח אמיתי בין מי שמתנגדים לתוכנית הזאת ולא מסוגלים להצביע בעדה, כי היא כל כך בלתי נתפסת, לבין מי שמנסים לכפות עליהם להצביע.

שלי יחימוביץ': אני לא יודעת, אולי זה ויכוח לשם שמים?

חמד עמאר: אני מוסיף לך דקה.

שלי יחימוביץ': למה דקה?

שלי יחימוביץ': יש כאן הפרעות מתמשכות.

חמד עמאר: בשביל עוד דקה אנחנו לא – – –

שלי יחימוביץ': אני בטוחה שזה קרב סוער האם להצביע בעד התוכנית או נגדה – –

חמד עמאר: זו דקה – – –

שלי יחימוביץ': – – אחרי שהם קראו אותה לפרטי פרטים והם מכירים אותה היטב, ועכשיו הם מתלבטים ומתייסרים מה משמעות התוכנית הזאת.

שלי יחימוביץ': איך עושים פיילוט?

שלי יחימוביץ': שופכים מאות מיליוני דולרים על חברות פרטיות ואחר כך עושים מחקרים פיקטיביים?

שלי יחימוביץ': בפיילוט נותנים סכום זהה לשירות התעסוקה, סכום זהה לעמותות וסכום זהה לחברות פרטיות, ורואים מי מתפקד יותר טוב.

שלי יחימוביץ': מישהו נתן את זה פעם לשירות התעסוקה, בסכומים האלה?

שלי יחימוביץ': מישהו שפך פעם מאות מיליוני דולרים על שירות התעסוקה ובדק איך הוא עובד?

שלי יחימוביץ': אמר לי אחד השרים החדשים, שלא אנקוב בשמו, שהוא עשה ביקור באחד המקומות שהוא מופקד עליהם, והוא גילה לתדהמתו שהמקום הזה מתפקד מצוין.

שלי יחימוביץ': אמרו לו תמיד שהמדינה לא יודעת לנהל.

שלי יחימוביץ': אולי, אדוני השר בנט, תעשה ניסוי?

שלי יחימוביץ': יש לך שירות תעסוקה במשרד שלך.

שלי יחימוביץ': את הכסף הזה, את מאות המיליונים, תן להם.

שלי יחימוביץ': בעבודה רצינית, יסודית, תן למדינה לעשות את מה שהיא צריכה לעשות ולהשים מובטלים במקומות העבודה.

שלי יחימוביץ': למה לתת את זה לחברות פרטיות?

חמד עמאר: לסיים בבקשה.

שלי יחימוביץ': עוד מילה, ברשותך, אדוני היושב-ראש.

שלי יחימוביץ': מעבר לזה שגם אם כבר יש השמה בעבודה, הרי מה המטרה שלנו, להפוך אנשים לעבדים?

שלי יחימוביץ': המטרה שלנו היא לחלץ אותם מעוני.

שלי יחימוביץ': תוכנית ויסקונסין לא חילצה בן-אדם אחד מעוני.

שלי יחימוביץ': זה כמו איזו מפלצת רב-ראשית.

שלי יחימוביץ': כל פעם אנחנו מורידים אותה ברוב פרלמנטרי מדהים, והיא שוב מרימה את ראשה המכוער, רב-ראשי, כל פעם בשם אחר – פעם זה ויסקונסין, פעם זה "אורות לתעסוקה" – –

חמד עמאר: לסיים בבקשה.

שלי יחימוביץ': – – פעם זה מהל"ב ופעם זה "בחזרה לעבודה".

שלי יחימוביץ': וואו, איזה שינוי, איזו חדשנות.

שלי יחימוביץ': לסיום, ברשותך, ההבדל היחיד – –

חמד עמאר: משפט אחרון.

שלי יחימוביץ': – – בין הוויסקונסין שלכם למפלצת הוויסקונסין שהורדנו את ראשה שוב ושוב – תראה כמה זה אבסורדי – ההבדל היחיד הוא שהוועדה המקצועית והמומחה מטעם המדינה ישב במרכז עצמו ולא בחוץ.

שלי יחימוביץ': ועוד הבדל – הייתה דרישה להרחיב את דרישת ההתייצבות של אימהות ושל הורים יחידים שהילד שלהם בן שנה בלבד, ולא מגיל שנתיים, והורדתם את זה.

שלי יחימוביץ': איזה הבדל משמעותי.

שלי יחימוביץ': הבעיה היא שאתם באמת מתכוונים להעביר את התוכנית הזאת, והיא מגלמת את כל השקפת העולם שלכם בקליפת אגוז: ההפרטה, ההתעמרות, התנערות המדינה מאזרחיה, העברת מאות מיליונים של דולרים לגורמים פרטיים.

שלי יחימוביץ': אל תעשו את זה לציבור.

שלי יחימוביץ': אל תעשו את זה גם לעצמכם – –

חמד עמאר: תודה רבה, חברת הכנסת – – –

שלי יחימוביץ': – – זה ייחרת על שמכם לדיראון עולם.

חמד עמאר: תודה רבה לחברת הכנסת שלי יחימוביץ.

חמד עמאר: יסכם את הדיון שר הכלכלה נפתלי בנט.

נפתלי בנט: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, יושבת-ראש האופוזיציה, חברת הכנסת שלי יחימוביץ, אני מעריך אותך, באמת, יותר מדי מכדי להאמין לך.

נפתלי בנט: את אומרת: התנערות המדינה מאזרחיה; את אומרת: זאת המצאה כדי להעביר כסף לכמה חברות פרטיות.

נפתלי בנט: נו?

נפתלי בנט: המטרה פה היא הפוכה.

נפתלי בנט: המטרה פה היא להפסיק להתנער מהאחריות של המדינה על 110,000 אנשים שהם מובטלים כרוניים, שהתנערנו מהם, ואנחנו יוצאים ידי חובה על-ידי הבטחת הכנסה: סעו, תסתדרו לבד.

נפתלי בנט: זה בדיוק הפוך.

נפתלי בנט: מה, באמת קמה חבורה מרשעת שרוצה להעביר כסף לכמה חברות?

נפתלי בנט: זקני הקפיטליסטים התכנסו ביחד.

נפתלי בנט: באמת, על מה אתם מדברים?

נפתלי בנט: זו המטרה?

נפתלי בנט: אפשר לייחס לנו טעויות, זה בסדר, לייחס לנו כוונות קפיטליסטיות מרושעות – אני אומר לך, חברת הכנסת יחימוביץ, זו לא הסרת אחריות.

נפתלי בנט: זאת נטילת אחריות.

נפתלי בנט: זאת לא התנערות, זו עבודה קשה, פרטנית, למצוא אדם-אדם, להתייחס לרוחו של אדם.

נפתלי בנט: ההבדל בינינו הוא שאתם לא מאמינים ברוח האדם.

נפתלי בנט: אני מאמין ברוח האדם.

נפתלי בנט: אני מאמין שבן-אדם שיושב בבית במשך שנים – אנחנו לא נתנער ממנו ונזרים לו רק קצבה בלי לנסות לטפל בבעיה, למען השם.

זהבה גלאון: – – –

נפתלי בנט: אתם – את, חברת הכנסת גלאון – –

זהבה גלאון: – – – אני לא מאמינה לך.

נפתלי בנט: – – את התייאשת – –

זהבה גלאון: לא התייאשתי, אני לא מאמינה לך.

נפתלי בנט: – – אני לא מתייאש.

נפתלי בנט: אני לא מתייאש מאף אחד.

נפתלי בנט: אני אתאמץ על כל אחד ואחד.

נפתלי בנט: ההתנערות הזאת שלכם – זו הטעות.

מיכל בירן: זה מחמם את הלב.

נפתלי בנט: התוכנית הזאת באה לקחת אחריות.

נפתלי בנט: התוכנית הזאת אומרת שמדינת ישראל לוקחת אחריות על 110,000 משפחות, ועל 110,000 אנשים שבאים הביתה, רואים את הילד שלהם ומתביישים.

נפתלי בנט: אנחנו רוצים להחזיר להם את הכבוד.

נפתלי בנט: ואת יודעת יותר טוב ממני, חברת הכנסת גלאון, שהעוני עובר בירושה.

נפתלי בנט: ואם אנחנו נחלץ את האבא, אז הילד מראש יראה דוגמה אישית של בן-אדם שקם בבוקר והולך לעבוד.

נפתלי בנט: זו הצדקה עילאית.

נפתלי בנט: וזו המשימה של המדינה, ואנחנו לא נתנער ממנה.

זהבה גלאון: – – –

נפתלי בנט: לסיום, רבותי, התכלית – התכלית היא להוציא אנשים מתלות לעבודה.

נפתלי בנט: הדרך – דרך החוק, עם השינויים שהכנסנו.

נפתלי בנט: האם אנחנו פתוחים לשינויים?

נפתלי בנט: כן.

נפתלי בנט: האם המונופול על החוכמה פה?

נפתלי בנט: ממש לא.

נפתלי בנט: נגיע לוועדה, איפה שצריך לתקן נתקן, ונחזיר אלפי אנשים לעבודה.

נפתלי בנט: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה לחבר הכנסת ושר הכלכלה נפתלי בנט.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה – הצעת חוק לעידוד היציאה לעבודה, התשע"ג–2013, בקריאה ראשונה.

חמד עמאר: חברי הכנסת, הצבעה.

חמד עמאר: הצבעה מס' 21 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 56 נגד – 32 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק לעידוד היציאה לעבודה, התשע"ג–2013, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

חמד עמאר: בעד – 56, נגד – 32, אין נמנעים.

חמד עמאר: הצעת החוק עוברת לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

חמד עמאר: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/777).

חמד עמאר: ]

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה, הצעת חוק לייעול האכיפה והפיקוח העירוניים ברשויות המקומיות (הוראת שעה) (תיקון) (הארכת תוקף), התשע"ג–2013, קריאה ראשונה.

חמד עמאר: יציג את הצעת החוק השר לביטחון פנים יצחק אהרונוביץ.

יצחק אהרונוביץ': אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מטרת הצעת חוק זו היא לתקן את החוק המסדיר את מערכי האכיפה העירוניים, פיילוט השיטור העירוני, שעליו החליטה הממשלה ב-24 ביוני 2010.

יצחק אהרונוביץ': החלטה זו כוללת רפורמה יסודית להגברת הביטחון האישי של אזרחי המדינה ותושביה ושיפור איכות החיים במדינת ישראל.

יצחק אהרונוביץ': לפיכך הוחלט על הקמת מערך אכיפה עירוני ב-13 רשויות מקומיות לתקופת ניסיון של שנתיים, ולאחר כשנה, בשל גל אלימות במדינה, הוחלט על הוספה של ארבע רשויות לפיילוט.

יצחק אהרונוביץ': מערך האכיפה העירוני מורכב ממערך שוטרים ייעודי וממערך פקחים עירוניים הפועלים ברשויות המצויות בפיילוט.

יצחק אהרונוביץ': יש להם סמכויות למניעת אלימות.

יצחק אהרונוביץ': נתוני משטרת ישראל מעידים כי מערך האכיפה העירוני הקבוע בחוק יעיל ואפקטיבי.

יצחק אהרונוביץ': יש הפחתה ברמת האלימות והעבריינות וטיפול אפקטיבי בעבירות הפוגעות באיכות החיים של התושבים באותן רשויות.

יצחק אהרונוביץ': בשל העובדה שרק לאחרונה קיבלו הפקחים העירוניים שבפיילוט הסמכה כפקחים מסייעים, הצעת החוק מציעה להאריך את הוראת השעה בארבע שנים.

יצחק אהרונוביץ': לפיכך, אבקשכם לאשר את הצעת החוק בקריאה ראשונה ולהעבירה לוועדת הפנים והגנת הסביבה להכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

יצחק אהרונוביץ': תודה.

חמד עמאר: תודה, אדוני השר.

חמד עמאר: עוברים לדיון.

חמד עמאר: יש לנו רשימת דוברים.

חמד עמאר: חברת הכנסת תמר זנדברג – איננה נוכחת.

חמד עמאר: חבר הכנסת איתן כבל.

תמר זנדברג: – – –

חמד עמאר: אחריה ידבר חבר הכנסת איתן כבל.

חמד עמאר: אני סוגר את רשימת הדוברים.

תמר זנדברג: חברות וחברים, הצעת החוק הזאת למעשה מבקשת להעניק לפקחים עירוניים סמכויות של שוטרים.

תמר זנדברג: אומנם הצעת החוק מצומצמת יחסית לפיילוט המקורי, כפי שתיאר כאן השר, וזה לאחר – שוב – מאבק פרלמנטרי כאן בכנסת, בוועדת הפנים במקרה הזה, בשנת 2011, אבל עדיין אני רוצה להצביע ולהתריע מפני זליגה שהיא בעייתית, שלא לומר שעשויה גם להיות מסוכנת, של סמכויות שניתנות בידי שוטרים אל פקחים עירוניים.

תמר זנדברג: קודם כול, במובן העקרוני, באופן עקרוני, אדוני השר, הסמכות להפעיל אלימות היא סמכות קשה, היא סמכות חמורה, ובמדינה דמוקרטית היא ניתנת במשורה והיא ניתנת לגופים שאמונים על כך – היא ניתנת בצבא, היא ניתנת כמובן בבתי-הכלא, היא ניתנת במשטרה לשוטרים ולשוטרות.

תמר זנדברג: לפני שאנחנו מרחיבים את הסמכות הזאת גם לגופים אחרים, זה דבר שצריך לנהוג בו מאוד מאוד בזהירות ובשום שכל.

יצחק אהרונוביץ': – – –

תמר זנדברג: אתה תיארת את הסמכויות – – –

יצחק אהרונוביץ': מדובר רק על חיפוש ועיכוב.

יצחק אהרונוביץ': זה הכול.

תמר זנדברג: אמרתי בתחילת דברי שאומנם ההצעה צומצמה מאוד יחסית להצעה הראשונית שנדונה בוועדה, ועדיין אני אומרת שיש כאן זליגה של סמכות שעד כה יוחדה אך ורק למי שהמדינה נתנה לו את הסמכות להפעיל אלימות לגיטימית לאנשים שיש להם תפקיד אחר, שגם הוא תפקיד חשוב, וזה הפקחים העירוניים.

תמר זנדברג: הפקחים העירוניים, יש להם תפקידים משלהם במסגרת שמירת הסדר, אבל לא סמכויות שוטרים, ובמקרה הזה סמכויות חיפוש ועיכוב.

יצחק אהרונוביץ': – – –

תמר זנדברג: אתם אומרים בעצמכם, בסדר.

תמר זנדברג: אבל אני אומרת, יש כאן בעיה עקרונית.

תמר זנדברג: הבעיה העקרונית היא – – –

יצחק אהרונוביץ': יחד עם שוטרים.

תמר זנדברג: נכון, יחד עם שוטרים.

תמר זנדברג: כבר ראינו – תשמע, בעיר שבה אני גרה, תל-אביב, הסמכות הזאת בדיוק נוצלה בשנתיים האחרונות, בדיוק מאז זה מופעל – –

יצחק אהרונוביץ': לא.

תמר זנדברג: – – בדיוק מאז זה מופעל, היא נוצלה – אני אומרת, בהיעדר הסמכות הזאת הולך שוטר עם פקח בחוף הים – – –

יצחק אהרונוביץ': בתל-אביב אין את זה.

תמר זנדברג: בסדר, אין את זה, אבל למרות זאת, הולך הפקח עם השוטר.

תמר זנדברג: השוטר משתמש בסמכותו, הפקח עומד לידו והם שניהם ביחד מנצלים את הסמכות הזאת להטריד אנשים שחזותם אינה נראית להם, שאחר כך מסתבר שהם שב"חים, ולשפוך אלכוהול בחוף הים.

תמר זנדברג: כל הדברים האלה הם דברים שקרו.

תמר זנדברג: למה אני אומרת את זה?

תמר זנדברג: מפני שתחילתם של הדברים החמורים האלה, שלא אמורים לקרות, היא בזליגת הסמכויות.

תמר זנדברג: אני חושבת שראוי לנו שנשמור על סמכות השוטר לשוטר, הפקח לפקח, ולא נעמיס על הפקחים העירוניים סמכות לא להם, גם במובן הפרקטי של לְמה זה מביא וגם במובן העקרוני.

תמר זנדברג: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה, חברת הכנסת תמר.

חמד עמאר: חבר הכנסת איתן כבל, ואחריו – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, חברי השרים, חברותי השרות, חברי חברי הכנסת, גברתי הקצרנית, ברשותכם – אדוני השר, אליך אני פונה.

איתן כבל: אני לא יודע אם אתה שם לב למגמה שהולכת ומתפתחת פה.

איתן כבל: אני זוכר שכשהביאו בפעם הראשונה, אתה מבין, להעביר סמכויות משוטר לפקח, זה היה "היום הרת עולם".

איתן כבל: זה כמו שאפילו בימים האלה, בחוקים אחרים, פחותים לאין שיעור, כשמדברים על להעביר סמכויות משוטר לפקח בנושאים של זכויות בעלי-חיים למשל – היה פה דיון בוועדת השרים, הבאתי הצעה, הפילו אותה על הסף.

איתן כבל: הרי אמרו: יעלה על הדעת להעביר סמכויות של שוטר, לתת אותן לפקח?

איתן כבל: מה יהיה?

איתן כבל: מה יהיה בסוף?

איתן כבל: אז הממשלה מסדרת לעצמה פעם אחת, כי יד לא יודעת רגל ורגל לא יודעת יד, אז איפה שנוח מעבירים סמכויות, וזה בסדר; איפה שלא נוח ולא מסתדר – לא מעבירים סמכויות, ושרת המשפטים אומרת לי: מה פתאום, הרי זה לעבור על לאו מוחלט.

איתן כבל: מה פתאום לתת לפקח סמכויות שוטר?

איתן כבל: ואני אומר לך, אדוני השר, תרשום לפניך: בדיונים הראשונים שבהם דיברנו על הנושא הזה זה היה הכול כדי להקל על המשטרה בעבודתה.

איתן כבל: בסדר, אנחנו הרי לא נגד, בסופו של יום.

איתן כבל: אבל תראה, מתפתחת פה תופעה שלאט-לאט, בלי שנשים לב, רשויות מקומיות, תהיה להן משטרה פרטית משלהן.

איתן כבל: תראה, השר אהרונוביץ, אני כל כך מעריך אותך ומכבד אותך, באמת אני אומר את זה, ולא מן השפה ולחוץ.

איתן כבל: אתה יודע שזה יגיע.

איתן כבל: הרי יש ראשי רשויות שכל מה שחסר להם זה לשים להם שני אקדחים, לעשות מאחוריהם שלט של "בצהרי היום", והם יכולים להסתובב בעיר שלהם כמו איזה שריף.

איתן כבל: יש ראשי רשויות כאלה שהם כבר לא ראשי רשויות, ששם זה התחיל, כמו בראשון-לציון.

איתן כבל: כולנו זוכרים איפה הדברים האלה התחילו.

איתן כבל: ויום אחד אתה תתעורר, כולנו נתעורר, ולכל ראש עיר, כזה או אחר – כמובן שזה גם רשויות חזקות – תהיה להם משטרה משלהם, במקום שאתה תבקש לעצמך הגדלת מספר השוטרים, הגדלת הסמכויות של המשטרה, שהיא הגוף המרכזי וממנה אנחנו מצפים שהיא תעשה את העבודה.

איתן כבל: פקח אמור להיות לא יותר מגוף מסייע.

איתן כבל: ולכן, אדוני השר, באמת אני אומר לך את זה, אנחנו נמצא את עצמנו, ולא ירחק היום – וזה לא שאני בא ונותן איזושהי אמירה – נמצא את עצמנו – – –

יצחק אהרונוביץ': – – –

איתן כבל: אוקיי, בסדר.

איתן כבל: אתה יודע – – –

יצחק אהרונוביץ': פשוט, אני נגד משטרות עירוניות.

יצחק אהרונוביץ': אמרתי מאה פעם.

איתן כבל: אוקיי, זה שאתה אומר שאתה נגד, אתה יודע, זה לא הופך את זה במציאות – –

חמד עמאר: השר, יהיה לך זמן לסכם את הדיון.

איתן כבל: – – למשהו שלא מתקיים.

איתן כבל: תודה, אדוני היושב-ראש.

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת איתן כבל.

חמד עמאר: חבר הכנסת מסעוד גנאים – איננו נוכח; חבר הכנסת באסל גטאס – איננו נוכח.

חמד עמאר: חבר הכנסת דב חנין.

חמד עמאר: אחריו – חבר הכנסת יעקב אשר.

חמד עמאר: אחרי חבר הכנסת דב חנין – חבר הכנסת ניצן הורוביץ.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה לך, רבותי השרים, עמיתי חברי הכנסת, אנחנו בסוגיה הזאת מתווכחים והתווכחנו ויכוחים קשים וארוכים בוועדת הפנים של הכנסת, ושוב היא חוזרת לשולחן המליאה.

דב חנין: ואני חייב לומר שתחושתי שאנחנו לא באמת מצליחים להתקדם בדיון.

דב חנין: אתה אמרת כאן, אדוני השר – ואני קודם כול מברך על האמירה הזאת – שאתה מתנגד למשטרות עירוניות.

דב חנין: אני יודע שזו גם עמדתך, ולאורך השנים זו גם עמדתה המקצועית של משטרת ישראל.

דב חנין: זו עמדה נכונה.

דב חנין: זו עמדה נכונה.

דב חנין: ואיך אנחנו בכל זאת מגיעים למצב שבו יש זליגה של סמכויות אכיפה, סמכויות כוח, סמכויות שהן בפועל סמכויות שיטוריות לפקחים עירוניים?

דב חנין: זה הרי המצב שבו אנחנו נמצאים, והוא מצב לא טוב.

דב חנין: המצב הזה נובע קודם כול ממצוקה.

דב חנין: המשטרה – וצריך להגיד את זה ביושר – המשטרה נמצאת בעומס קיצוני של מטלות, משימות, תחומי אחריות, עם מעט מאוד תקציבים, מעט מאוד יכולות להתמודד עם מגוון המשימות.

דב חנין: באמת, במצב הזה המשטרה מנסה למתוח את עצמה, את כוחותיה, את סגל הפיקוד, את השוטרים, על מגוון ומרחב בלתי אפשרי של משימות בתוך החברה ובתוך המציאות הישראלית.

דב חנין: ועל הרקע הזה המנגנון הזה של הפקחים העירוניים נראה אולי לרגע כאיזשהו סוג של תשובה, כאיזשהו סוג של פתרון, כאיזשהו סוג של הקלה, שיאפשר, הנה, להטיל את העניין הזה על מישהו שנמצא מחוץ למערכת המשטרתית.

דב חנין: בפועל הדבר הזה מייצר בעיות וקשיים מאוד רציניים.

דב חנין: עם כל הכבוד לפקחים עירוניים, פקחים עירוניים אינם שוטרים.

דב חנין: אין להם ההכשרה של שוטרים, אין להם הידע של שוטרים, אין להם סגל הפיקוד של המשטרה, שיש לו לפעמים בעיות ויש לו חסרונות, וגם אני לפעמים מבקר אותו, אבל זה סגל פיקוד מקצועי.

דב חנין: הפיקוח העירוני והרשויות העירוניות לא מתנהלים באותה צורה.

דב חנין: אנחנו יכולנו לראות את זה, אדוני היושב-ראש, בצורה מאוד מאוד בוטה בשלהי אירועי המחאה החברתית, את ההבדל בין ההתנהלות של שוטרים, שגם לגביהם לפעמים הייתה לנו ביקורת, לבין ההתנהלות הכוחנית של פקחים עירוניים, פקחי עיריית תל-אביב למשל, שבצורה פרועה, כוחנית, טיפשית, בלתי חוקית, פגעו באנשים, פגעו במחאה ציבורית, ניצלו את כוחם ואת סמכויותיהם לרעה.

דב חנין: ובדיוק לנוכח הלקחים האלה אנחנו צריכים לעצור את המנגנון הזה ולהפסיק את הירידה במדרון הזה.

דב חנין: אנחנו, עמיתי חברי הכנסת, צריכים לומר באופן ברור: שיטור בחברה דמוקרטית הוא תפקידה של המשטרה, הוא תפקידה של המדינה, ואם המשטרה צריכה עוד כוח, אם המשטרה צריכה עוד סמכויות, אם המשטרה צריכה עוד תקציבים, צריך לתת את התקציבים האלה, כדי שהמשטרה תוכל לבצע את תפקידה ולא לגלגל אותו, או חלקים ממנו, למקומות אחרים ומשונים לחלוטין.

דב חנין: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת דב חנין.

חמד עמאר: אחרון הדוברים – חבר הכנסת מיקי רוזנטל.

חמד עמאר: יסכם את הדיון השר לביטחון פנים איציק אהרונוביץ.

מיקי רוזנטל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כבוד השר, אני באמת – כבוד השר, כבוד השר, אני מנסה לדבר – – –

חמד עמאר: כבוד השר, מנסים לדבר אתך.

מיקי רוזנטל: אני מנסה לדבר אל כבודך.

מיקי רוזנטל: אני באמת מוקיר את עמדתך הבסיסית על כך שאתה מתנגד למשטרה פרטית, ואני יודע שזו גם עמדתה המקצועית של משטרת ישראל.

מיקי רוזנטל: אבל יש לך חברים בממשלה שעל לוח לבם כתובה המילה הפרטה, וגם כוונותיך הטובות עלולות חלילה להסתיים באסון.

מיקי רוזנטל: כי כמו שראית בדיון הקודם בנושא היציאה לתעסוקה, במקום להשקיע את הכסף הזה ביכולות של המדינה, משקיעים את זה בחברות פרטיות, כי יש איזו אמונה די טיפשית שחברות פרטיות הן יעילות יותר, והן מסוגלות לעשות את הדברים טוב יותר מאשר השירות הציבורי.

מיקי רוזנטל: ולמעשה, יש הפרטה בפועל, אדוני, של חלק מהשירות המשטרתי.

מיקי רוזנטל: ראה, למשל, בראש-העין, בראשון-לציון ובעוד עשרות מקומות במדינת ישראל.

מיקי רוזנטל: התושבים נאלצים, מעבר לארנונה, לשלם – ויש לזה מגוון שמות: דמי שמירה ודמי שיטור ודמי משטרה – כדי שחברות פרטיות ישמרו על בתיהם.

מיקי רוזנטל: זה תפקידה של המשטרה, זה תפקיד המשטרה, ובכל זאת יש הפרטה בפועל של המשטרה, גם אם אף אחד לא מתכוון לכך.

מיקי רוזנטל: ואדוני לא מתכוון לכך, אבל אדוני לא יהיה לנצח שר לביטחון פנים, מן הסתם, ואחריך יבואו אנשים שלא יבינו אולי את הכוונה ולא יבינו את המשמעויות ויגידו: יש מצוקה במשטרה, ואנחנו צריכים פתרונות לאלימות, ובפועל ניכנס לתהליך של הפרטת המשטרה.

מיקי רוזנטל: אין קו אדום.

מיקי רוזנטל: אתה לא מסוגל לשים את הקו האדום בפיילוט הזה, כי זה לא בשליטתך, לצערי.

מיקי רוזנטל: וכמו שאמרתי לך, יש כבר היום הפרטה בפועל של חלק מפעולות המשטרה, ויש כאמור דיפרנציאציה בין יישובים שלתושביהם יש יכולות ובין אלה שאין להם.

מיקי רוזנטל: וכמעט בכל יישוב בעל יכולת יש חברת שמירה פרטית, ובכאלה שאין, המשטרה לא מסוגלת לתת מענה.

מיקי רוזנטל: לאן נוביל את החרפה הזאת, אדוני?

מיקי רוזנטל: לאן נוביל את החרפה?

מיקי רוזנטל: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: יסכם את הדיון השר לביטחון פנים יצחק אהרונוביץ.

חמד עמאר: בבקשה.

יצחק אהרונוביץ': כבוד היושב-ראש, הפרויקט הזה כבר נמצא שנתיים, עובד שנתיים.

יצחק אהרונוביץ': אנחנו לא מתחילים את הפרויקט הזה היום.

יצחק אהרונוביץ': הניסוי היה לשנתיים, הפיילוט היה לשנתיים, והפיילוט עובד.

יצחק אהרונוביץ': מה לעשות – לכל אותם אנשים שלא האמינו, זה עובד.

יצחק אהרונוביץ': היום זה עובד כבר ב-17 רשויות.

יצחק אהרונוביץ': ותשאלו את כל ראשי הרשויות איך זה עובד.

יצחק אהרונוביץ': זה לא משטרות פרטיות עם אקדחים בצדדים.

יצחק אהרונוביץ': הפקחים עוברים הכשרה מיוחדת בבית-ספר לשוטרים.

יצחק אהרונוביץ': הם מקבלים הסמכה לאותם נושאים מוגדרים, ולא מקבלים סמכויות שלא מוקנות להם על-פי החוק, ואנחנו מקפידים על זה.

יצחק אהרונוביץ': הם עובדים רק על אותן עבירות של איכות החיים, וגם את זה פירטנו, איזה עבירות איכות החיים.

יצחק אהרונוביץ': לדוגמה – יש מספיק דוגמאות, אבל דוגמה בולטת – אחת העבירות הקשות שאנחנו עכשיו מנסים לקדם את הטיפול בה בחקיקה היא בתחום עבירות הרעש.

יצחק אהרונוביץ': אבל זו רק דוגמה אחת.

יצחק אהרונוביץ': ראש העיר מצביע על הבעיות, מפקד המשטרה – רק מפקד המשטרה, שכפוף למפקח הכללי, מחליט, והוא אומר מה לעשות ואיך לעשות ואיך לסגור ואיך לעשות את כל הפעילות.

יצחק אהרונוביץ': והפעילות משולבת בין פקחים לבין שוטרים.

יצחק אהרונוביץ': הם לא עובדים עצמאית, אותם פקחים.

יצחק אהרונוביץ': יש פקחים של העירייה שעובדים עצמאית.

יצחק אהרונוביץ': אלה לא אותם פקחים שעובדים במשטרה העירונית, בשיטור העירוני.

יצחק אהרונוביץ': זו חבורת אנשים, שוטרים ופקחים, שעובדים יחד על עבירות איכות החיים, לטובת תושבי העיר, ומסייעים למשטרה – נכון, מסייעים למשטרה גם באותן עבירות.

מיקי רוזנטל: למה לא להפוך אותם לשוטרים?

יצחק אהרונוביץ': אני אמרתי יותר מפעם אחת: צריך להגדיל את המשטרה באלפי שוטרים.

יצחק אהרונוביץ': אמרתי את זה ואני חוזר ואומר את זה.

מיקי רוזנטל: אז תהפוך אותם לשוטרים.

יצחק אהרונוביץ': זה לא בא במקום.

יצחק אהרונוביץ': יש מספיק עבודה גם לאלה וגם לאלה, וזה שקיבלתי עוד 1,200 שוטרים ב-2013–2014 – זה נוסף על השוטרים, וצריך עוד אלפי שוטרים.

יצחק אהרונוביץ': אבל להגיד, רבותי, שזה לא מסייע לתושבים, לא מסייע למשטרה בביצוע המשימות?

יצחק אהרונוביץ': אני חושב שהמרחק גדול.

יצחק אהרונוביץ': לכן, אני אומר שבאמת אנחנו הולכים להרחבה, אחרי שבדקנו את עצמנו, בדקנו בעיריות, בדקנו בתוך המשטרה.

יצחק אהרונוביץ': כולם מרוצים – גם המשטרה וגם התושבים.

יצחק אהרונוביץ': יש לנו סקרים מצוינים באותן ערים שזה עובד, והלוואי שהיה לי תקציב להוסיף עוד ערים.

יצחק אהרונוביץ': הרבה ראשי ערים פונים אלי וגם הם רוצים להיכנס לפיילוט, והתקציב לא נמצא.

יצחק אהרונוביץ': אז אנחנו מכניסים עוד תשע ערים כרגע, בקרוב, אבל הפיילוט הזה באמת נתן לנו התקדמות, ואני חושב שאישור החוק לארבע שנים יאפשר להכניס עוד יישובים – דבר שצריך.

יצחק אהרונוביץ': אז באמת, אני מצפה שחברי הכנסת יתמכו.

יצחק אהרונוביץ': תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה, אדוני השר.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק לייעול האכיפה והפיקוח העירוניים ברשויות המקומיות (הוראת שעה) (תיקון) (הארכת תוקף), התשע"ג–2013, בקריאה ראשונה.

חמד עמאר: חברי הכנסת, נא להצביע.

חמד עמאר: הצבעה מס' 22 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 38 נגד – 17 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק לייעול האכיפה והפיקוח העירוניים ברשויות המקומיות (הוראת שעה) (תיקון) (הארכת תוקף), התשע"ג–2013, לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

חמד עמאר: בעד – 38, נגד – 17, אין נמנעים.

חמד עמאר: הצעת החוק תעבור לוועדת הפנים.

דוד רותם: מה פתאום?

דוד רותם: לוועדת החוקה.

חמד עמאר: אנחנו מעבירים את זה לוועדת הכנסת.

חמד עמאר: הודעה לסגן מזכירת הכנסת.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 42) (הוראת שעה), התשע"ג–2013, שהחזירה ועדת החוקה, חוק ומשפט.

נאזם בדר: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/775).

חמד עמאר: ]

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצעת חוק משק החשמל (תיקון מס' 11), התשע"ג–2013, לקריאה ראשונה.

חמד עמאר: יציג את הצעת החוק שר האנרגיה והמים סילבן שלום.

חמד עמאר: אין דוברים אחרי השר, אנחנו עוברים ישר להצבעה.

סילבן שלום: אדוני היושב-ראש – חברת הכנסת גלאון, זה בשבילך.

סילבן שלום: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הצעת החוק המונחת לפניכם עניינה אפשרות הארכת רישיון אספקה לחברה בעלת רישיון חלוקה שאינה חברה ממשלתית או חברה-בת ממשלתית לאחר 1 ביולי 2013.

סילבן שלום: בהתאם לחוק משק החשמל, רישיון האספקה שניתן לחברת החשמל למזרח-ירושלים בע"מ ונדרש לשם המשך פעילותה אמור לפקוע ביום 1 ביולי 2013.

סילבן שלום: לפי החוק, לא ניתן להעניק רישיון אספקה יחד עם רישיון חלוקה לחברה שאינה חברה ממשלתית לאחר מועד זה.

סילבן שלום: לעומת זאת, ניתן לתת רישיון אספקה יחד עם רישיון חלוקה לחברה ממשלתית – שזה רלוונטי לחברת החשמל לישראל בע"מ – או לחברה-בת ממשלתית עד יום 1 בינואר 2014.

סילבן שלום: אם כך, מוצע לדחות את המועד הקבוע לעניין חברה שאינה חברה ממשלתית, כאמור – קרי, המזרח-ירושלמית – עד ליום 1 בינואר 2014, ובכך להתאימו למועד הקבוע ביחס לחברה ממשלתית.

סילבן שלום: אבקש מהכנסת להצביע בעד ההצעה בקריאה ראשונה ולהעבירה לוועדת הכלכלה של הכנסת לצורך הכנה לקריאה שנייה ושלישית.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק משק החשמל (תיקון מס' 11), התשע"ג–2013, בקריאה ראשונה.

חמד עמאר: חברי הכנסת, נא להצביע.

חמד עמאר: הצבעה מס' 23 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 39 נגד – 1 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק משק החשמל (תיקון מס' 11), התשע"ג–2013, לוועדת הכלכלה נתקבלה.

חמד עמאר: בעד – 39, נגד – 1, אין נמנעים.

חמד עמאר: הצעת החוק תעבור לוועדת הכלכלה.

חמד עמאר: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/507).

חמד עמאר: ]

חמד עמאר: הצעת החוק הבאה: הצעת חוק הכנסת (תיקון מס' 35) (ראש האופוזיציה), התשע"ג–2013, של חבר הכנסת יריב לוין, משה גפני ואורי מקלב, לקריאה ראשונה.

חמד עמאר: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת יריב לוין.

יריב לוין: תודה רבה.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, כבוד השרים, חברות וחברי הכנסת, החוק היום קובע, למעשה, שראש האופוזיציה, כאשר סיעתו מצטרפת לממשלה, נשאר בתפקידו כראש האופוזיציה.

יריב לוין: נדמה לי שזה מצב בלתי סביר.

יריב לוין: את זה אנחנו מציעים לתקן, ולקבוע במפורש, שכאשר סיעתו של ראש האופוזיציה חותמת על הסכם לתמיכה בממשלה, יחדל ראש האופוזיציה מכהונתו.

יריב לוין: אני מבקש את תמיכת הכנסת בהצעה.

יריב לוין: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת יריב לוין.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה ראשונה על הצעת חוק הכנסת (תיקון מס' 35) (ראש האופוזיציה), התשע"ג–2013, של חברי הכנסת יריב לוין, משה גפני ואורי מקלב.

חמד עמאר: חברי הכנסת, נא להצביע.

חמד עמאר: הצבעה מס' 24 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 38 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הכנסת (תיקון מס' 35) (ראש האופוזיציה), התשע"ג–2013, לוועדת הכנסת נתקבלה.

חמד עמאר: בעד – 38, אין נמנעים, אין מתנגדים.

חמד עמאר: הצעת החוק תעבור לוועדת הכנסת.

חמד עמאר: תם סדר-היום.

חמד עמאר: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום שלישי, כ"ד בתמוז התשע"ג, 2 ביולי 2013, בשעה 16:00.

חמד עמאר: ישיבה זו נעולה.