ישיבת מליאה, כנסת 19, פרוטוקול מספר 45, 2013-06-25 00:00

רות קלדרון: חברי הכנסת, היום יום ג', 25 ביוני 2013, אני מתכבדת לפתוח את הישיבה.

רות קלדרון: נתחיל בהצבעה על נאומים בני דקה.

רות קלדרון: חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה.

נחמן שי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, מזכיר המדינה האמריקני ג'ון קרי יגיע לישראל ביום חמישי.

נחמן שי: יש לי תקוות וציפיות גדולות גם מקרי וגם מהביקור הזה.

נחמן שי: הוא עושה מאמצים גדולים, כבירים הייתי אומר, ונדירים, להביא לחידוש המשא-ומתן בין ישראל לבין הפלסטינים.

נחמן שי: אני מאמין לא רק בכנות כוונותיו אלא גם בצורך לעשות ולנקוט פה פעולה מהירה, כי אני חושש מאוד, כמו רבים בבית הזה, מן התוצאות של הקיפאון הנמשך והולך.

נחמן שי: אני לא יודע מה יעשו הפלסטינים, אבל אני יודע מה אנחנו צריכים לעשות פה, כולנו, בלי יוצא מן הכלל: לעודד את ראש הממשלה, לעודד את הממשלה, לדחוף אותם בכל כוחותינו כדי שיבואו למשא-ומתן, וראש הממשלה בראשם.

נחמן שי: ראש הממשלה הציע להקים אוהל בין ירושלים לרמאללה.

נחמן שי: אני לא יודע איפה הוא מתכוון למקם אותו, יש בטח כמה אתרים, אני לא חושב שזה יהיה ב-E1 אלא במקום אחר.

נחמן שי: בבקשה, שב ראש הממשלה באוהל, שתה קפה ותודיע לאבו מאזן שאתה מחכה לו שם.

נחמן שי: אני חושב שזה הזמן לקדם, לפני שיהיה מאוחר.

נחמן שי: תודה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: חבר הכנסת אראל מרגלית, בבקשה.

רות קלדרון: אראל, בבקשה, אם אפשר לא להראות חפץ.

רות קלדרון: זה נגד חוקי הבית.

אראל מרגלית: אני רק מראה תמונה, זה הכול.

אראל מרגלית: אני שם את זה בצד.

רות קלדרון: תמונה היא חפץ בחוקים שלנו.

אראל מרגלית: אסור לאבד את הצפון.

אראל מרגלית: לפעמים קשה לראות מה המצב שלך, וכדי לראות מה באמת המצב אתה צריך ללכת כמה צעדים אחורה.

אראל מרגלית: לפעמים אתה צריך להגיע אפילו עד החלל.

אראל מרגלית: אני רק מראה, ואני אשים את זה למטה, זו מפת האור והחושך של מדינת ישראל.

רות קלדרון: סליחה, חבר הכנסת אראל מרגלית.

רות קלדרון: זה נגד חוקי הכנסת, זה אסור לנו.

רות קלדרון: תודה רבה.

אראל מרגלית: בסדר.

אראל מרגלית: במפת האור והחושך רואים בבירור ש-80% מהאור במדינת ישראל נמצא סביב תל-אביב ואילו שאר ה-20% של האור נמצא בצפון ובדרום.

אראל מרגלית: זו בתמצית הבעיה של המדינה ושל הצמיחה הכלכלית.

אראל מרגלית: הפקקים במרכז, מחירי הנדל"ן במרכז ומדינה שלמה תקועה במרכז.

אראל מרגלית: ביום ראשון רבים מכם מצטרפים אלינו לכנס של השדולה למען פיתוח הצפון – אחרי זה יהיה גם בדרום – בחיפה.

אראל מרגלית: שם אנחנו מדברים על מרכזי מצוינות חדשים, על מרכזי תעסוקה חדשים, על מרכזים תרבותיים חדשים, ועל כך שאסור שמדינת ישראל תאבד את הצפון, והגיע הזמן להשקיע בו.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: חבר הכנסת חיליק בר, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: גברתי היושבת-ראש, אני רוצה לדבר על כך שהכנסת אירחה היום את ראש ממשלת גאורגיה בידזינה איוואנשווילי, שהגיע לכאן.

יחיאל חיליק בר: הייתי בפגישה אתו.

יחיאל חיליק בר: זאת מדינה, חשוב להגיד, שהיא אוהדת ואוהבת ישראל ברמות שאנחנו אולי לא מכירים בשום מקום אחר בעולם.

יחיאל חיליק בר: 100% העם הגאורגי אוהב ואוהד את ישראל, יש יחסים מצוינים, והבחירה שלו לפני למעלה משנה היא תקווה גדולה לשדרוג היחסים בין גאורגיה לישראל.

יחיאל חיליק בר: אני מברך אותו על בואו לארץ.

יחיאל חיליק בר: יש המון יחסי תרבות, אמנות, מסחר, היי-טק; חקלאות בעיקר, שחשובה להם, ועכשיו מתפתחת בינינו לבין גאורגיה ועוד תתפתח בינינו לבין גאורגיה.

יחיאל חיליק בר: ועל כן אני רוצה בשם הכנסת לברך את ראש הממשלה איוואנשווילי על בואו ולחזק את המאמצים של מדינת ישראל אל מול ממשלת גאורגיה, כדי ששתי המדינות החשובות האלה, שכל כך אוהבות ומחויבות אחת לשנייה, ימשיכו לחזק את הקשר הכל-כך חשוב בינינו.

יחיאל חיליק בר: אז שוב, ברכות רמות ורבות לראש הממשלה.

יחיאל חיליק בר: אנחנו אוהבים מאוד את העם הגאורגי פה בישראל, ואני מחזק את הקשר החשוב הזה.

יחיאל חיליק בר: תודה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: חבר הכנסת איתן כבל, בבקשה.

איתן כבל: גברתי היושבת-ראש, קודם כול, מברוכ.

רות קלדרון: תודה רבה.

איתן כבל: דבר שני, הנושא שעליו אני רוצה לדבר הוא הרבנות הראשית.

איתן כבל: אנחנו נמצאים בתחילתו של מאבק לא פשוט, שכמובן שיאו יהיה בבחירת הרבנים הראשיים.

איתן כבל: ואני אומר לחברי מהמפלגות הדתיות החרדיות, שאני רואה את ההשקעה המאוד גדולה שלהם בנושא הזה, מי יותר בחזית ומי בחצרות האחוריות, ואני שואל את עצמי שאלה: איך החברים שלנו מהמפלגות החרדיות כל כך משקיעים בעניין שההשפעה שלו על העולם החרדי הדתי הוא אפסי או כמעט לא קיים?

איתן כבל: זאת אומרת, בסוף מה קורה כאן?

איתן כבל: הם מנסים להשפיע על מהות חיינו, על איך נאכל, מה נאכל, איך נתחתן, איפה נבלה, אם ניסע בשבת או לא.

איתן כבל: ומצד שני, הם אלה שלא מקשיבים לשום פסיקה, לשום התייחסות שהרבנות הראשית מוציאה.

איתן כבל: זאת אומרת, בסופו של עניין יש להם את ההכשרים שלהם, יש להם את החיים שלהם, יש את החצרות שלהם, אבל הם אלה שנלחמים בכל כוחם על מנת שהם אלה שיקבעו מי יהיה הרב הספרדי ומי יהיה הרב האשכנזי, בלי לעסוק אם צריך שני רבנים, כן או לא.

איתן כבל: אני אומר לכם, חברי מהמפלגות החרדיות, מהמפלגות הדתיות, בבקשה תנו לנו לעסוק לבד בעניין שבאמת משפיע על חיינו.

איתן כבל: תודה.

רות קלדרון: חבר הכנסת חמד עמאר, בבקשה.

רות קלדרון: אחריו – חבר הכנסת מצנע.

חמד עמאר: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, ביום ראשון קיימנו דיון של ועדת הפנים ביישוב ג'וליס.

חמד עמאר: בהזדמנות הזאת אני רוצה להודות ליושבת-ראש הוועדה, שהחליטה לקיים ביישוב הדרוזי את הדיון בקשר ליישובים הדרוזיים בג'וליס, להודות לשיח' מואפק טריף על האירוח של הוועדה אצלו בבית, ולהגיד לכם, לא היה שום שינוי בנושאים שעלו שם.

חמד עמאר: הנושא העיקרי שעלה שם הוא נושא התכנון והבנייה.

חמד עמאר: גם שמענו שם את נציגי הממשלה, שאמרו לנו: אם רוצים להרחיב תוכניות מתאר ביישובים הדרוזיים, היום יש דבר חדש, סקר עצים.

חמד עמאר: צריך לעשות סקר עצים, שעולה כמה מאות אלפי שקלים, בשביל להתחיל לקדם תוכנית מתאר.

חמד עמאר: אז אם הייתם שומעים את נציגי הממשלה שם, הייתם אומרים, לעולם לא תהיה הרחבה של אף תוכנית מתאר באף יישוב דרוזי.

חמד עמאר: לכן אני קורא לשר הפנים, מספיק עם כל הישיבות, מספיק עם כל הדיונים, צריך לקחת את הנושא הזה ולהחליט שהולכים ומרחיבים את היישובים הדרוזיים, עושים תוכניות מפורטות ומתקדמים בנושא הזה כדי לפתור את הבעיה הזאת אחת ולתמיד.

חמד עמאר: שמענו שם על קרוב ל-4,000 בתים שנבנו ללא רשות.

חמד עמאר: ללא רשות זה לבנות את הבית שלך על האדמה שלך, על אדמה פרטית, לא אדמה של המינהל, לא אדמה של אף אחד, ואני קורא לו בית ללא רשות.

חמד עמאר: אם זה היה בית, עשרה, 20, 30, היו אומרים על אותם אנשים שהם עבריינים.

חמד עמאר: אבל כשאתה שומע על אלפים, בודקים מי העבריין.

חמד עמאר: אני חושב שהעבריינים הם האחראים לכך שהגענו למצב הזה.

חמד עמאר: תודה.

רות קלדרון: חבר הכנסת עמרם מצנע.

רות קלדרון: בינתיים – חבר הכנסת אראל מרגלית יצא – אני מבקשת לקרוא לחברים מתוך פרק שישי: של ההתנהגות במליאת הכנסת, סעיף 41(ה): "חבר הכנסת לא יציג במליאת הכנסת חפץ כלשהו, ולא יעשה שימוש בחפץ או בכיתוב לצורך הבעת עמדתו".

רות קלדרון: זה להשכלה שלנו.

עמרם מצנע: אני, כהרגלי, רוצה להשתמש בנאום בן דקה לספר על דבר חיובי, לשם שינוי.

עמרם מצנע: אתמול סערה מליאת הכנסת בעקבות הבאת הצעת חוק הסדרת קרקעות הבדואים בדרום לקריאה ראשונה.

עמרם מצנע: אז אני רוצה לספר לכם שסביב היישוב ירוחם נמצא שבט שהוא שלוחה של עזאזמה, שבט שיושב בשלושה-ארבעה ריכוזים.

עמרם מצנע: ושתי האוכלוסיות האלה, ירוחם והציבור הבדואי שגר סביב ירוחם, הגיעו ביחד להחלטה משותפת על הקצאת קרקע בחלק הצפוני של שטח השיפוט של ירוחם, להקים כפר מוכר.

עמרם מצנע: זה קיבל גם אישור עקרוני של השלטונות במדינת ישראל, והבדואים חתמו על התחייבות לפנות את כל המקומות האחרים ולעבור מאלפי דונם ל-1,000 ומשהו – 2,000 דונם, ולהקים כפר מוכר ביישוב קבע.

עמרם מצנע: והנה לכם דוגמה, איך אפשר במעורבות ובדו-שיח להתמודד עם הבעיה.

עמרם מצנע: אני מציע לעוד יישובים בדרום לאמץ את השיטה הזאת.

מאיר כהן: – – –

עמרם מצנע: נכון, שמעתי גם על זה, בדימונה, ונדמה לי שיש בזה יתרון נוסף, וזה בעצם הקשר שנוצר בין הקהילה הבדואית בדרום לבין היישובים היהודיים, כי מה שקורה היום זה שכל אחד הולך לכיוון שלו, למגדר שלו ולמגזר שלו.

עמרם מצנע: תודה רבה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: אולי אנחנו שומעים את פעמי השלום.

רות קלדרון: חברת הכנסת גילאון – אני חושבת שהיא לא כאן.

אילן גילאון: זה אני.

רות קלדרון: סליחה, התבלבלתי כי אין לי שם פרטי.

רות קלדרון: מצטערת.

רות קלדרון: אחריו – חבר הכנסת ליפמן ונחמן שי, חבר הכנסת שי.

רות קלדרון: אני מצטערת.

אילן גילאון: תודה, גברתי.

אילן גילאון: אני חברת הכנסת גילאון, אין שום בעיה עם זה.

רות קלדרון: הצד הנשי שלך.

אילן גילאון: אז אני גם חברת כנסת.

אילן גילאון: גברתי היושבת-ראש, היום נתן בית-המשפט הגבוה לצדק סעד זמני ללילי ואיציק מנשה מגבעת-שמואל, אשר היו אמורים להיות מפונים היום, יום שלישי, מביתם.

אילן גילאון: זוג אנשים צעירים שגרים בבית של אמם, שהייתה דיירת הדיור הציבורי.

אילן גילאון: למעשה, האנשים הללו הם דור ממשיך בדיור הציבורי, והם צריכים לצאת החוצה בגלל פרוצדורה, שהם לא הספיקו להיות בדיוק שלוש שנים יחד עם האמא, שבינתיים, זיכרונה לברכה, נפטרה, בתוך הבית הזה, אבל היו לזה סיבות שונות ומשונות.

אילן גילאון: תראי, גברתי, האנשים האלה לא אשמים ולא צריך להפלות אותם רק משום שהם לא תפסו מאחז בלתי חוקי בשטחים, מעבר לקו הירוק.

אילן גילאון: לא צריך להפלות אותם בגלל הסיבה הזאת לרעה.

אילן גילאון: אנחנו מנסים ניסיונות שונים מול משרד השיכון, לגשר ולפתור את הבעיה, ומאוד מתקשים, למרות רצון טוב, בהחלט, של השר, שנדמה לי שבימים אלה נמצא בחו"ל.

אילן גילאון: אנחנו מנסים.

אילן גילאון: אני קורא מעל במת הכנסת לבוא לקראת המשפחה הזאת ולמנוע את הדרמה.

אילן גילאון: מדובר בילדים להורים שגרו בדיור הציבורי, ולמעשה זו הירושה היחידה שיכולה הייתה להיות להם.

אילן גילאון: זה היה הרעיון של הדיור הציבורי.

אילן גילאון: גם כאשר שלוש השנים לא מולאו במלואן אפשר למצוא את הפתרון החוקי לדבר הזה.

אילן גילאון: ולכן, תודה לך, גברתי.

אילן גילאון: אני מכאן קורא למשרד השיכון ולכל הנוגעים בדבר לפתור את הבעיה.

רות קלדרון: תודה רבה, חבר הכנסת אילן גילאון.

רות קלדרון: חבר הכנסת דב ליפמן, ואחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי.

דב ליפמן: גברתי היושבת-ראש, כבוד השר, אני עומד פה היום בעיצומו של צום שבעה-עשר בתמוז.

דב ליפמן: היום אנחנו זוכרים את הרומאים ששברו את חומות ירושלים ופרצו לעיר בדרכם להחרבת בית-המקדש בתשעה באב.

דב ליפמן: מטרת הצום היא לחשוב על הסיבות לחורבן בית-המקדש ולעשות תשובה על החטאים שגרמו לחורבן בית-המקדש.

דב ליפמן: חז"ל לימדו אותנו שבית-המקדש השני נחרב מסיבה אחת: שנאת חינם.

דב ליפמן: ולכן, התשובה שלנו היא אהבת חינם ואחדות.

דב ליפמן: לפני כשבוע ביקרתי בבית-הספר "מיתרים" ברעננה.

דב ליפמן: בית-הספר "מיתרים" לא מגדיר את עצמו כדתי או חילוני, אלא כבית-ספר יהודי.

דב ליפמן: ב"מיתרים" לומדים דתיים וחילונים באותן כיתות ומשחקים באותה חצר, וכך, באופן טבעי, התלמידים לומדים לאהוב ולכבד אחד את השני.

דב ליפמן: במהלך הביקור שאלתי את הצוות: האם כופים על החילונים להיות דתיים או על הדתיים להיות חילונים?

דב ליפמן: התשובה שקיבלתי מחברי הצוות, שגם הוא מורכב מחילונים ודתיים, הייתה: הדבר היחיד שכופים בבית-הספר זה כבוד אחד לשני, סובלנות ואחדות.

דב ליפמן: היה לצוות מאוד חשוב גם לציין שמי שנכנס לבית-הספר כחילוני יוצא כחילוני ומי שנכנס כדתי יוצא כדתי.

דב ליפמן: איזה מודל נפלא של חינוך – שר החינוך פה – דו-קיום ואהבת חינם.

דב ליפמן: מגיע לצוות החינוך של בית-הספר, כמו גם לתלמידים ולהורים, תודה מאוד גדולה.

דב ליפמן: אני משבח אותם ומקווה שיהיו דוגמה לעוד הרבה בתי-ספר.

דב ליפמן: אבל גם אם מחליטים שיותר טוב לילדינו ללמוד בבתי-ספר נפרדים, חייבים ללמוד מבית-הספר "מיתרים" איך בכל זאת ניתן למצוא דרכים להידברות בין האוכלוסיות ולחנך לסבלנות ואחדות.

דב ליפמן: הלוואי שכולנו נצא מיום צום זה עם תוכניות ורעיונות איך למצוא יותר דרכים להתחבר עם אלו ששונים מאתנו; להבין מאיפה הם מגיעים, לתת כבוד מלא ואמיתי; לאהוב לחינם ובחינם את אלה ששונים מאתנו.

דב ליפמן: וכך, בעזרת השם, נביא את הגאולה.

דב ליפמן: תודה רבה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: זו הייתה דקה מאוד עשירה.

רות קלדרון: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה.

רות קלדרון: ואחריו – חבר הכנסת בועז טופורובסקי.

אחמד טיבי: גברתי היושבת בראש, לפני שעה קלה הייתה כאן, בכנסת, ישיבה של לובי למען אנשים עם מוגבלויות בחברה הערבית, ביוזמת עמותת "אלמנארה", שהיא עמותה מובילה בתחום הזה.

אחמד טיבי: אדוני, שר החינוך, אתה מכיר את העמותה הזאת?

אחמד טיבי: נפגשנו גם עם מנהלי העמותה וגם עם צעירים שעושים עבודה התנדבותית מצוינת בעמותה הזאת, ועם אנשים עם מוגבלויות, שהעלו את הדרישות והמצוקות שלהם לגבי נגישות, בעיקר קצבאות של בן-זוג עם מוגבלות, בן-זוג ללא מוגבלות וכדומה.

אחמד טיבי: אין ספק שהדרישות שעלו הן דרישות מצוינות.

אחמד טיבי: אין ספק שצריך להעניק יתר תשומת לב לעמותות כאלה.

אחמד טיבי: מספר האנשים עם מוגבלויות בארץ מגיע, נדמה לי, ל-740,000, מתוכם מועסקים במשק כ-48%, בהשוואה ל-75% של אנשים ללא מוגבלות.

אחמד טיבי: זה מחייב את כולנו לחקיקה ממוקדת בעניין, את הממשלה – להקצאת יותר משאבים, ואותנו – לסייע יותר, גם לאנשים אבל גם לעמותות.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: חבר הכנסת בועז טופורובסקי, בבקשה.

רות קלדרון: אחריו – חבר הכנסת גנאים.

בועז טופורובסקי: חבר הכנסת ליפמן, לצערי מה שאני קורא כל שבוע גם קשור לשנאת חינם.

בועז טופורובסקי: בשבוע שבין ה-18 ועד ה-25 ביוני היו בסך הכול שש תאונות קטלניות ובהן נהרגו שישה בני-אדם.

בועז טופורובסקי: ביום חמישי, 20 ביוני, נהרג דניאל סבתו, רוכב אופנוע משטרתי בן 23, בתאונה עצמית בשדרות דב יוסף בירושלים.

בועז טופורובסקי: ביום חמישי, 20 ביוני, נהרגה אישה וארבעה נפצעו בתאונה בכביש 60.

בועז טופורובסקי: ביום שישי, 21 ביוני, נהרגה לובנה מנסור בת 20, תושבת טירה, ו-18 בני-אדם נפצעו בתאונה שבה היו מעורבים ארבעה כלי רכב.

בועז טופורובסקי: התאונה התרחשה בכביש 554.

בועז טופורובסקי: ביום ראשון, 23 ביוני, נהרגו שני פלסטינים וארבעה נפצעו בתאונה חזיתית סמוך ליישוב שילה.

בועז טופורובסקי: ביום ראשון, 23 ביוני, נהרג אברהם גולה, נהג משאית בן 54, תושב אשקלון, אשר התנגש בגשר הולכי רגל ברחוב ויצמן בכפר-סבא.

בועז טופורובסקי: טרקטור שהיה מועמס על המשאית פגע בגשר וגרם לקריסתו על תא הנהג.

בועז טופורובסקי: ביום שני, 24 ביוני, נהרגה לולה מריה אמדור, תושבת באר-שבע בת 85, בתאונת פגע-וברח, בשעה שחצתה את הכביש בדרך.

בועז טופורובסקי: המשטרה עדיין מחפשת אחר הנהג הפוגע.

בועז טופורובסקי: התאונה האחרונה, של פגע-וברח, הביאה אותי לקרוא לכם מדברי השופט חשין על תאונות פגע-וברח: "מעשהו זה של הנוהג הבורח פוגע בשורשי הסולידריות החברתית והאישית המינימלית לקיומה של חברה תקינה.

בועז טופורובסקי: בריחתו של הנהג מן המקום היא מעשה אנטי-חברתי ואנטי-מוסרי מובהק, וראוי הוא כי ייענש בכל חומר הדין".

בועז טופורובסקי: מנתוני דוח עמותת "אור ירוק" עולה כי מדי שנה מתרחשות בממוצע כ-700 תאונות פגע-וברח, ובהן נפגעים כ-1,000 בני-אדם ונהרגים כ-18 בני-אדם בממוצע.

בועז טופורובסקי: הענישה הוחמרה, וכיום היא עומדת על עד 14 שנות מאסר לנהג ועד שבע שנות מאסר לנוסע לידו.

בועז טופורובסקי: לראשונה מוטלת אחריות בגין ההפקרה גם על הנוסע ברכב, והכול כדי שלא יהיו יותר תאונות כאלה.

בועז טופורובסקי: תודה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: אמן.

רות קלדרון: חבר הכנסת מסעוד גנאים.

רות קלדרון: אחריו – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

מסעוד גנאים: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, סטודנטית ערבייה שלומדת במכללת ויצו בחיפה ניגשה, הלכה לספרייה, והיא הופתעה כשראתה שלט שנתלה על דלת הספרייה: הכניסה מותרת רק ליהודים ואסור שייכנסו ערבים.

מסעוד גנאים: הסטודנטית חשה השפלה, חזרה, צילמה את השלט ופנתה לתקשורת.

מסעוד גנאים: אחרי בירור מהתקשורת התברר כי זה היה חלק מפרויקט בחוג לתקשורת במכללה, שהוא פרויקט נגד גזענות.

מסעוד גנאים: והפרויקט כותרתו: ישראל בשנת 2023, אחרי 75 שנים לקיומה.

מסעוד גנאים: הסטודנטים, גברתי היושבת-ראש, דמיינו מה יקרה בישראל ואיך יהיו היחסים בין היהודים לערבים.

מסעוד גנאים: הסטודנטים צופים וצפו שתהיה הפרדה גזענית בין יהודים לערבים לנוכח כל התופעות הגזעניות והחוקים הגזעניים וטרור ה"תג מחיר" שקורה כל יום.

מסעוד גנאים: הם צופים אפרטהייד.

מסעוד גנאים: תודה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, ואחריו – חבר הכנסת ד"ר עפו אגבאריה.

רות קלדרון: עשיתם לי היום בית-ספר.

רות קלדרון: אגבאריה.

ג'מאל זחאלקה: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, אכזבה רבה בקרב הילדים בירושלים המזרחית.

ג'מאל זחאלקה: עשרות-אלפי ילדים מאוכזבים מצעד שנקט השר לביטחון פנים מר יצחק אהרונוביץ, מכך שאסר את קיומו של פסטיבל הצגות ילדים, לרבות – פסטיבל תיאטרון של הצגות ילדים, לרבות הצגות בובות – –

באסל גטאס: תפנה לשר.

ג'מאל זחאלקה: – – והפסטיבל לא התקיים.

ג'מאל זחאלקה: תחילה השר אסר, סגר את התיאטרון כליל, תיאטרון "אל-חכוואתי".

ג'מאל זחאלקה: היום בבוקר הודיעו למנהלי התיאטרון שאפשר לפתוח את התיאטרון, אבל אין מה לעשות בתיאטרון, כי התיאטרון משוריין לפסטיבל הצגות הילדים שנאסר.

ג'מאל זחאלקה: הפסטיבל מתקיים 19 שנים.

ג'מאל זחאלקה: משתתפות בו השנה להקות תיאטרון מצרפת, מנורבגיה, מטורקיה; רוב הלהקות הן של אזרחים ערבים מהנגב והגליל והמשולש.

ג'מאל זחאלקה: והצעד הזה נעשה מהטעם או באמתלה שהפסטיבל – יש בו מימון של הרשות הפלסטינית.

ג'מאל זחאלקה: מנהל התיאטרון, שנקרא לשב"כ – מנהלי תיאטרון נקראים לשב"כ – – –

רות קלדרון: חבר הכנסת זחאלקה, זה נאום בן דקה, אז תתחיל לסיים אותו.

ג'מאל זחאלקה: אני מסיים במשפט אחד – נקרא לשב"כ, הוא אמר לשב"כ: אין לרשות הפלסטינית לשלם לשכירים שלה, איך היא תממן פסטיבל תיאטרון ילדים?

ג'מאל זחאלקה: אני קורא לשר לחזור בו מההחלטה, ואני רואה גם צד שני של המטבע, שבו יש הודעה רשמית שירושלים המזרחית היא עיר כבושה ויש לסיים את הכיבוש בה.

ג'מאל זחאלקה: מי שעושה צעד – –

רות קלדרון: תודה רבה.

ג'מאל זחאלקה: – – כזה – רק צעד של כיבוש.

ג'מאל זחאלקה: הלאה הכיבוש וירושלים המזרחית.

מרדכי יוגב: ירושלים היא בירת ישראל.

מרדכי יוגב: ירושלים – – –

ג'מאל זחאלקה: שטח כבוש, אתם כובשים.

מרדכי יוגב: – – –

ג'מאל זחאלקה: – – –

רות קלדרון: תודה רבה, חברי הכנסת.

מרדכי יוגב: 1,600 שנה – – – ירושלים, בית-המקדש – – –

ג'מאל זחאלקה: פסטיבל ילדים לא – – –

רות קלדרון: די.

מרדכי יוגב: – – –

ג'מאל זחאלקה: – – – מזרח-ירושלים – – –

רות קלדרון: חבר הכנסת ד"ר אגבאריה.

רות קלדרון: אגבאריה, בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: בני-תרבות, בני-תרבות.

ג'מאל זחאלקה: מי שסוגר פסטיבל ילדים הוא לא בן-תרבות – –

מרדכי יוגב: ירושלים היא בירת ישראל לנצח נצחים.

ג'מאל זחאלקה: – – הוא אדם ברברי – – –

מרדכי יוגב: – – –

רות קלדרון: חברים, תודה רבה.

רות קלדרון: זה לא – – –

ג'מאל זחאלקה: פסטיבל ילדים, מה אתה עושה – – –

רות קלדרון: חבר הכנסת זחאלקה, הכאב שלך מובן.

רות קלדרון: יש כאן המון נוער היום.

רות קלדרון: בבקשה, בוא ניתן להם דוגמה לכנסת ישראל.

דוד רותם: ממי כבשתם – – –

ג'מאל זחאלקה: אתה – – –

רות קלדרון: חבר הכנסת זחאלקה, בבקשה, בבקשה.

רות קלדרון: חבר'ה, בבקשה, בואו נניח לזה, אדם רוצה, מבקש לדבר.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: בבקשה, דקה.

עפו אגבאריה: גברתי היושבת-ראש – – –

ג'מאל זחאלקה: ואל תגידו – תאסרו, ואל תגידו שאתם בני-תרבות.

ג'מאל זחאלקה: מי שלא מגנה את זה הוא לא בן-תרבות, והיא לא בת-תרבות.

רות קלדרון: בבקשה, אדוני.

ג'מאל זחאלקה: סוגרים תיאטרון של ילדים, תיאטרון בובות.

רות קלדרון: חבר הכנסת זחאלקה, בבקשה, אני מאוד מאוד לא רוצה להשתמש בכלים אחרים, יש לי כבוד אליך.

רות קלדרון: בבקשה, אדוני.

עפו אגבאריה: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, ברשותך, אני רוצה לברך את התלמידים מבית-הספר היסודי בכפר מושרייפה.

עפו אגבאריה: (אומר בשפה הערבית: אני רוצה לברך את תלמידי בית-הספר היסודי בכפר מושרייפה.

עפו אגבאריה: ברוכים הבאים.

עפו אגבאריה: אנו מקווים שתבואו לפה בעתיד כמו חברי הכנסת.

עפו אגבאריה: )

רות קלדרון: ברוכים הבאים.

עפו אגבאריה: תודה.

עפו אגבאריה: אני בהזדמנות זו גם רוצה לפנות – טוב שהוא ישנו פה – לשר החינוך.

עפו אגבאריה: לתלמידים האלה יש בעיה מסוימת.

עפו אגבאריה: כולכם מכירים את כביש 65, שחוצה את הכפר מושרייפה לשני חלקים, והילדים האלה יש להם בית-ספר אחד בצד אחד, וקשה להם ומסובך מאוד לעבור מצד אחד לצד השני.

עפו אגבאריה: הבעיה היא שהולכים לעשות את הרמזור, וזה אחרי התכתבויות ארוכות עם מע"צ ועם משרד התחבורה, וכעת כאילו רוצים לחסום צד אחד שלא יוכלו לעבור לצד השני.

עפו אגבאריה: אני פניתי על זה לשר התחבורה, ואני מנצל את ההזדמנות שהם פה, וגם – –

רות קלדרון: בבקשה, תקצר.

עפו אגבאריה: – – שר החינוך פה, שלא למנוע מהילדים האלה להגיע לבית-הספר שלהם בצורה בטוחה ובצורה תקינה יום-יום, קיץ, חורף, בלי שום הבדל.

עפו אגבאריה: תודה.

רות קלדרון: תודה רבה לך.

רות קלדרון: חברת הכנסת עליזה לביא, ואחריה – חבר הכנסת איציק שמולי, ואחריהם – חברי הכנסת שמעון אוחיון וחיים יעקב אשר, חבר הכנסת אשר.

רות קלדרון: בבקשה.

עליזה לביא: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לספר לכם על השקה של פרסומת ל"דואר ישראל", "ויזה נטען", שרוויה בתכנים פוגעניים ומסוכנים.

עליזה לביא: בתשדיר מוצגת אישה שנהנית ומעודדת הטרדה מינית שמבוצעת בגופה בסמטת רחוב.

עליזה לביא: לצערי הרב, הורגלנו בהרבה מאוד פרסומות פוגעניות בנשים, אבל כאן אנחנו מדברים על "דואר ישראל", שזאת חברה ממשלתית.

עליזה לביא: אני פניתי בעניין לשר התקשורת, ביקשתי ממנו לבוא – ובכל מה שקשור גם למשרדי ממשלה וגם לחברות ממשלתיות, לכל הזרועות, לפחות בתכנים האלה – לבוא ולתת את הדעת על כל הנושאים של איך מציגים מודלים של נשים, מודלים של גברים, כל מה שאנחנו מנסים לקדם כאן בבית הזה, בטח ובטח בעזרת חקיקה ומודעות.

עליזה לביא: לא יעלה על הדעת שכך יעלה בפרסומים כאלה ואחרים.

עליזה לביא: הגיע הזמן לעשות סדר, ובטח בתכנים שאנחנו ממונים עליהם, להוסיף עין בוחנת נוספת.

עליזה לביא: תודה, גברתי.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: חבר הכנסת שמולי, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת אוחיון.

איציק שמולי: תודה רבה.

איציק שמולי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, היום מציינים בכנסת את יום הצעירים, ואני רוצה, ברשותכם, להתייחס לגזירה אחת פוגענית במיוחד, שהולכת לפגוע בצעירים בתקציב הקרוב, מעבר לאקדמיה ולנקודות זיכוי.

איציק שמולי: אני רוצה לדבר דווקא על ביטול הטבות מענקי מקום לזוגות צעירים בפריפריה.

איציק שמולי: על מה אנחנו מדברים?

איציק שמולי: עד היום הייתה מדיניות ממשלתית שבה מעודדים זוגות צעירים לצאת מהמרכז, לבנות את ביתם הראשון בפריפריה, באחד מ-28 יישובים פריפריאליים.

איציק שמולי: באה הממשלה ובאבחת סכין חותכת את ההטבה הזאת.

איציק שמולי: יש פה בעיה כפולה: קודם כול הפער בין האמירות לבין המעשים – מה לא נאמר על זוגות צעירים, על קידום הפריפריה, ותראו מה עושים, עושים בדיוק את ההפך; וביקורת מסוג שני – – –

אורלי לוי אבקסיס: אומרים שזה לא מנוצל.

איציק שמולי: סליחה?

אורלי לוי אבקסיס: בגלל שזה לא מנוצל.

איציק שמולי: כן, אפרופו, האוצר טוען שזה לא מנוצל, רק מה לעשות שהנתונים מראים שיש עלייה של 70% בהתחלות הבנייה ובמכירות הדירות באותם יישובים בפריפריה.

איציק שמולי: ואם זה באמת כישלון, אז מה הבעיה?

איציק שמולי: תנו לאנשים להמשיך ולגמור את הפרויקט.

איציק שמולי: הביקורת המרכזית היא כזאת: אנשים בגיל שלי לקחו התחייבויות של מאות-אלפי שקלים על דירות בגלל ועל סמך התחייבות של הממשלה.

איציק שמולי: עכשיו הממשלה לא יכולה לבוא ולהגיד להם ביום בהיר אחד: נגמר הסיפור.

איציק שמולי: תנו לאנשים לסיים את הפרויקט, ואחר כך תקבלו החלטה לגיטימית, שאני לא אוהב אותה, אבל מי שהתחייבתם כלפיו שיוכל ליהנות מהטבה; על בסיס ההבטחה הזאת הוא הלך וקנה דירה בפריפריה – חייבים לתת לו לממש את ההטבה.

איציק שמולי: ואני שמח שבמאבק הזה חברים אנשים מכל סיעות הבית, חברים מכל סיעות הבית, גם מהקואליציה בראשות אורלי לוי אבקסיס וגם מהאופוזיציה.

איציק שמולי: תודה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: חבר הכנסת אוחיון, ואחריו – חבר הכנסת אשר.

שמעון אוחיון: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת הנכבדים, כפי שנאמר כבר, היום י"ז בתמוז.

שמעון אוחיון: אנחנו מציינים כמה וכמה אירועים קשים שקרו לעם ישראל, וביניהם – זה היום שבו נבקעה החומה, ומשם כמובן חורבן בית-המקדש, ואנחנו יודעים שבית שני נחרב על שנאת חינם.

שמעון אוחיון: אני רוצה לחבר את זה דווקא לאהבת חינם.

שמעון אוחיון: היום יום הנוער, יום הצעירים.

שמעון אוחיון: היום גם הקדשנו מושב מיוחד של ועדת החינוך והתרבות לתנועות הנוער.

שמעון אוחיון: שם, בתנועות הנוער, צומחת לה אחווה ורעות.

שמעון אוחיון: גם אם יש מחלוקות וגישות אידיאולוגיות, יש אחווה ורעות וקיום יחד בפרויקטים רבים – פרויקטים חינוכיים, התנדבות, כמובן גם חינוך לערכים, לאהבת העם, לאהבת המולדת.

שמעון אוחיון: הכול נמצא שם.

שמעון אוחיון: אלא שמשום מה ההתייחסות – כאל משהו נספח.

שמעון אוחיון: ואני מקווה – וטוב שגם אדוני שר החינוך נמצא אתנו היום.

שמעון אוחיון: אנחנו גם פונים אליך ופונים אל הרשויות המקומיות: לתת את הדעת ובעיקר את התקציב כדי שתנועות הנוער יתפתחו ויפרחו במדינה שלנו.

שמעון אוחיון: תודה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: חבר הכנסת אשר, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת סולומון, ואנחנו נסיים בזה את הנאומים בני דקה להיום.

באסל גטאס: – – – ביקשתי.

רות קלדרון: אתה רוצה?

רות קלדרון: סליחה, מצטערת.

רות קלדרון: טעיתי, נכון, טעיתי.

רות קלדרון: סליחה.

גברתי היושבת-ראש, אנחנו באמת מציינים היום את יום י"ז בתמוז, ובימים אלה ממעטים בשמחה.

אבל לא רק הובקעה העיר בימים אלה, אלא היו חמישה מקרים שקרו ביום הזה של י"ז בתמוז: השתברו הלוחות – לוחות הברית, שהם בעצם הבסיס של עם ישראל, הבסיס החוקי של עם ישראל; בוטל התמיד, קורבן התמיד; הובקעה העיר, כמו שנאמר, וקרו עוד דברים: שרף אפוסטמוס הרשע את התורה – יש מחלוקת איפה ומה; והועמד צלם בהיכל.

הדברים האלה קשורים זה בזה, וכשאנחנו מדברים על העבר של העם שלנו, וכשמדברים על זכויות על הארץ שלנו – הזכויות האלה כולן מגיעות מאותם לוחות הברית, מאותה תורה, שבמשך כל השנים הללו ניסו להוריד אותנו מהעניין הזה ולא הצליחו.

אז אני פונה באמת, במסגרת זמן של הידוק השלום והאחווה והרעות כנגד שנאת חינם, שלא תהיה שנאת חינם בארץ הזאת, בבית הזה, ובוודאי שלא תהיה שנאה שהיא לא שנאת חינם, אפילו היא שנאה אידיאולוגית, שבאה בגלל דברים שאנשים מאמינים ואחרים חושבים שזה נגדם.

כתגובה קצרה לדבריו, לנאום של איתן כבל ידידי, אני חושב שצוק העתים, אולי הזמן קצת – דווקא הדאגה שלנו לדמותה היהודית של מדינת ישראל – כי דיברת על ההתעניינות החרדית בכל מה שקורה ברבנות.

אני חושב שההתעניינות היותר-גדולה התחילה דווקא במפלגות שאינן חרדיות, ואולי אפילו לא דתיות.

אני יכול גם להפנות אותך להסכם הקואליציוני, שהכניסו בתוכו – –

רות קלדרון: חבר הכנסת אשר, בבקשה.

אני מסיים, אני מסיים.

– – שהכניסו בתוכו דברים כחלק מדילים כאלה ואחרים.

דווקא ההתעניינות שלנו בעניין הזה היא רק בגלל דמותה של מדינת ישראל, כי בציבור החרדי, כידוע לך, יש חוגים מאוד מאוד קיצוניים – –

רות קלדרון: תודה רבה.

– – בכלל לא מעניינת אותם הרבנות – –

רות קלדרון: אנחנו – אני בטוחה שעוד נדון בנושא הזה.

– – וגם לא מעניינת אותם כנסת ישראל.

תודה רבה.

איתן כבל: – – –

רות קלדרון: אני מודה לכם.

רות קלדרון: חבר הכנסת שמעון סולומון, ואחר כך – חבר הכנסת באסל גטאס.

שמעון סולומון: כבוד היושבת בראש, חברי הכנסת, אני רוצה לדבר דקה על "תג מחיר" שאנחנו רואים מדי פעם, שזה דבר מסוכן ביותר.

שמעון סולומון: היינו יחד עם קבוצת חברי כנסת מיש עתיד באבו-גוש.

שמעון סולומון: לשמחתנו, הם אנשים חזקים, והם התייחסו לזה כאל מעשה של בודדים.

שמעון סולומון: אבל המשך "תג מחיר", במיוחד דווקא במקומות שהשלום נמצא שם, לזרוע שנאה והצתה – זה יכול להיות מסוכן מאוד.

שמעון סולומון: לכן בקשתי שמשטרת ישראל וכוחות הביטחון, דווקא במקרים האלה הם צריכים להשקיע את מרב המאמצים כדי לעצור אותם, כי זה יכול להידרדר.

שמעון סולומון: ושוב, זה קורה, לצערי הרב, במקומות שהשלום נמצא שם, ואסור שזה יקרה.

שמעון סולומון: תודה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: חבר הכנסת גטאס, בבקשה.

אחמד טיבי: אגב, גברתי, קבוצת אנשים עם מוגבלויות נמצאים פה, מעמותת "אלמנארה" – – – לברך אותם.

רות קלדרון: ברוכים הבאים, ברוכות הבאות.

רות קלדרון: תודה שבאתם.

רות קלדרון: שלום לכולם, ברוכים הבאים.

רות קלדרון: כן, בבקשה.

באסל גטאס: כבוד היושבת-ראש, אני הרמתי יד מאז שנכנסתי, רק שתזכרי – – –

רות קלדרון: סליחה, זאת הייתה טעות שלי.

רות קלדרון: אני מתנצלת.

רות קלדרון: תקבל שתי דקות.

באסל גטאס: תודה רבה לך.

באסל גטאס: אני רוצה להגיד שאתמול הייתה פה סערה גדולה, סערת רוחות אמיתית.

באסל גטאס: לצערי הרב חושבים, כולל היושב-ראש, שאנחנו עושים את זה לשם תקשורת וכותרות.

באסל גטאס: לא יודעים את עומק השבר ועומק הכאב שאנחנו מייצגים כאן, של העם שלנו שהולך לסבול כתוצאה מחוק פראוור.

באסל גטאס: אני מעביר אתכם למה שהיה היום בוועדת הפנים של הכנסת, על קבוצת אנשים מבית-חנניה שבאה להתריס ולהתריע על זה שחלק קטן מאדמות המושב עומדות להיות מועברות לטובת ג'סר-א-זרקא בתוכנית מתאר שיוזם משרד הפנים:

באסל גטאס: הזזה מזרחה של כביש מס' 2 וקצת אוורור לכפר בן 14,000 התושבים, החנוק, הכי צפוף בארץ, הכי עני בארץ.

באסל גטאס: האנשים האלה באו בסערת רוחות על 290 דונם שהולכים לקחת מהם לטובת ג'סר-א-זרקא.

באסל גטאס: זה מילא, ואני מבין אותם.

באסל גטאס: אמרתי להם: אני מבין אתכם, אני מוכן אפילו לסייע לכם להיאבק, ולבוא עם רעיונות, כי לא קל לאבד קרקע שלך.

באסל גטאס: אבל על מי אני מלין?

באסל גטאס: על חברי כנסת שאתמול פה הרימו יד לחוק שהולך להפקיע עשרות-אלפי דונמים מערבים בנגב לטובת היהודים ולעקור עשרות-אלפים.

באסל גטאס: אין לכם מצפון?

רות קלדרון: תודה רבה לך.

רות קלדרון: [מס' כ/444; "דברי הכנסת" ה-18, מושב רביעי, חוב' כ', עמ' 27382.

רות קלדרון: ]

רות קלדרון: חברי הכנסת, נעבור להודעת ועדת הפנים והגנת הסביבה.

רות קלדרון: חבר הכנסת דוד אזולאי, בבקשה.

דוד אזולאי: גברתי היושבת בראש, בהתאם לסעיף 2 לחוק רציפות הדיון בהצעות חוק, התשנ"ג–1993, ולאחר שקוימו התנאים המוקדמים לכך הקבועים בסעיף 3 ו-4 לחוק האמור, הנני מתכבד להודיעכם כי בישיבתה ביום י"ז בתמוז תשע"ג, 25 ביוני 2013, החליטה ועדת הפנים והגנת הסביבה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת החוק לתיקון פקודת העיריות (מס' 128) (עיריות איתנות), התשע"ב–2012.

דוד אזולאי: כל סיעה מסיעות הבית או הממשלה רשאיות בתוך 14 יום ממועד הודעה זו להציע לכנסת שדין הרציפות לא יחול על הצעת החוק הנזכרת.

דוד אזולאי: תודה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: ציון יום הנוער והצעירים

רות קלדרון: נעבור לציון יום הנוער והצעירים – הצעות לסדר-היום מס' 755, 620, 746, 775, 777, 778 ו-779.

רות קלדרון: רציתי להגיד שלום לכל הצעירים והצעירים ברוחם שבאו לבקר אותנו היום.

רות קלדרון: חברי הכנסת, אני מציינים היום, ביוזמתה של חברת הכנסת יפעת קריב, את יום הנוער והצעירים, יום המוקדש לעיסוק במקומם ומעמדם של בני-הנוער והצעירים בחברה בישראל.

רות קלדרון: בני-הנוער והצעירים בישראל הם המשאב החשוב ביותר שיש לנו.

רות קלדרון: עתידנו נעוץ בעתידם.

רות קלדרון: כבר בשנותיה הראשונות של מדינת ישראל הכריז דוד בן-גוריון כאן בכנסת כי בעיית החינוך היא ראשונה בערכה ובדחיפותה אחרי בעיית הביטחון, וכי יש לעשות מאמץ מקסימלי למען הבטחת צורכי החינוך של הדור החדש שגדל בארץ, כי דור זה יעצב את דמות העם הישראלי – האינטלקטואלית והמוסרית.

רות קלדרון: דבריו אז חייבים להדהד אצלנו היום ולהעמיק את מחויבותנו לחשיבה עמוקה על מקומם ותפקידם של בני-הנוער.

קריאות: – – –

רות קלדרון: חברים ממפלגת העבודה, בכל זאת – דוד בן-גוריון.

רות קלדרון: פעמים רבות אנו מזלזלים בבני-הנוער ומתחמקים מהמפגש עמם.

רות קלדרון: אבל אסור לזלזל באזרחים הצעירים האלה.

רות קלדרון: יש להם כוחות חזקים ורצון לתקן את העולם.

רות קלדרון: מכל מלמדי השכלתי, ומתלמידי יותר מכולם.

רות קלדרון: אני מרגישה שהנוער יודע את עצמו הרבה יותר טוב מההיכרות שלנו אתו.

רות קלדרון: זו אינה כל התמונה – ישנם קשיים אדירים ואתגרים לא פשוטים לבני-הנוער והצעירים.

רות קלדרון: אבל אני בטוחה שבהכוונה נכונה, הנוער בישראל ימצא את דרכו, את המסילה שתוביל אותו ואותנו קדימה.

רות קלדרון: כפי שאמר היושב-ראש שלנו, יושב-ראש הכנסת, בערב יום העצמאות: בידיכם, בני-הנוער, נמצא העתיד של מדינת ישראל.

רות קלדרון: ומילה אחרונה לבני-הנוער: החופש הגדול החל, בבקשה שמרו על עצמכם.

רות קלדרון: אל תיתנו מקום לאלימות, לשתייה מופרזת, לשוטטות ולחוסר המעשה.

רות קלדרון: תבלו, תיהנו, תטיילו, תכירו את הארץ, תלמדו על עצמכם, מתוך זהירות וכובד ראש.

רות קלדרון: החיים פרוסים לפניכם, תנהגו בהם בתבונה, ויחד נעבור את הקיץ בשלום.

רות קלדרון: אני מזמינה את חברת הכנסת יפעת קריב להצעה לסדר-היום הראשונה.

יפעת קריב: גברתי היושבת-ראש, תודה.

יפעת קריב: האמת שהיום זה יום מאוד מרגש עבורי.

יפעת קריב: אני יכולה להגיד שאם היו לי כמה חלומות כשבאתי להיות חברת כנסת, זה בהחלט אחד מהם.

יפעת קריב: היום ציינו את יום הנוער והצעירים פה בכנסת.

יפעת קריב: קודם כול, אני רוצה להודות ליושב-ראש הכנסת יולי אדלשטיין, שלקח את היוזמה וחיבק אותה, וצירף את היום ואמר:

יפעת קריב: בואו נחגוג את זה וניתן כבוד ומקום לנוער ולצעירים.

יפעת קריב: מעכשיו אנחנו נשמח לעשות את זה כל שנה, כזה יום.

רות קלדרון: נברך אותו ברפואה שלמה.

יפעת קריב: וברפואה שלמה.

יפעת קריב: חשוב מאוד.

יפעת קריב: למעשה, מה שעשינו היום: גם חלק מוועדות הכנסת עסקו בנושא של נוער וצעירים – היו לנו שתי שדולות ותכף אפרט – וגם עכשיו במליאה.

יפעת קריב: אני רוצה להודות קודם כול ליושב-ראש ועדת החינוך עמרם מצנע, שהשתתף בשתי השדולות ופתח את היום בדיון על תנועות הנוער.

יפעת קריב: תודה לך.

יפעת קריב: אני רוצה להודות לחברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, שגם השתתפה בשדולות, אבל גם נתנה לבני-הנוער לנהל ולהוביל את הדיון בנושא עבודות בני-נוער בחודשי הקיץ.

יפעת קריב: תודה לך, הם מאוד התרגשו.

יפעת קריב: ואני רוצה להודות לחבר הכנסת יואל רזבוזוב, שכינס את ועדת הקליטה לדון בנושא מצבם של בני-נוער עולים במסגרות רשות חסות הנוער.

יפעת קריב: אז קודם כול, תודה לכם.

יפעת קריב: אני רוצה להודות גם לשרים: לשר הרווחה מאיר כהן, שלקח חלק בשדולת הצעירים ובשדולת הנוער, ולך, שר החינוך, אני רוצה להודות גם על חלקך ביום הזה ועל התמיכה הכוללת של משרדך.

יפעת קריב: המנכ"לית, דלית שטאובר, הייתה אתנו כל היום, והייתה נוכחות מאוד מאוד גדולה של עובדי משרד החינוך, מנהלי יחידות הנוער ועובדים שעוסקים גם בתחום הצעירים, והרגשתי מחויבות מאוד מאוד גדולה.

יפעת קריב: אז תודה לך, באמת.

יפעת קריב: זה היה יום מרגש.

יפעת קריב: הגיעו לכאן קרוב ל-500 בני-נוער וצעירים, ותכף אני אפרט על זה.

יפעת קריב: אני רק רוצה להודות גם לשלטון המקומי, למרכז השלטון המקומי – לראש עיריית עכו שמעון לנקרי ולראש עיריית אורנית שלומי לנגר, יושבי-ראש ועדת הצעירים וועדת הנוער בשלטון במקומי.

יפעת קריב: היום הזה היו לו הרבה מאוד שותפים.

יפעת קריב: אולי זה נראה ככה משהו קליל, אבל היו לו הרבה מאוד שותפים ועבדנו עליו מאוד מאוד קשה.

יפעת קריב: כדי לסבר את האוזן, חשוב שנדע שהיום בישראל חיים כ-2 מיליון צעירים גילאי 18–35 ומיליון בני-נוער גילאי 12–18.

יפעת קריב: בעצם, עסקנו היום כל היום בעתידם של 3 מיליון בני-נוער וצעירים במדינה, שזה קצת פחות ממחצית האוכלוסייה, וזו כמות בלתי נתפסת.

יפעת קריב: מי שהשתתפו ביום הזה היו 500 בני-נוער וצעירים, מנהלי מרכזי הצעירים, מנהלי יחידות הנוער, עובדי משרדי הממשלה, עובדי השלטון המקומי, נציגי עמותות, קרנות וארגונים, ובעיקר בני-נוער וצעירים מכל הארץ – מהפריפריה ומהמרכז.

יפעת קריב: אז מה עשינו?

יפעת קריב: בקצרה – דיברנו על השכלה גבוהה, מעורבות חברתית, דיור, תעסוקה ופיתוח קריירה, מנהיגות ותרבות פנאי.

יפעת קריב: בשדולה לצעירים בעצם יצאנו עם יעד, יעד מאוד ברור של הקמת חברה ממשלתית מעורבת.

יפעת קריב: אני גם נורא גאה להשתמש במושג הזה כאן, על הבמה, "חברה ממשלתית מעורבת".

יפעת קריב: אני מאמינה שלאחר שנקים את החברה הראשונה בתחום החברתי, יהיו הרבה מאוד חברות ממשלתיות מעורבות, שמאגמות את השלטון המרכזי, המקומי, את המגזר השלישי, את הפילנתרופיה ואת המגזר העסקי.

יפעת קריב: זה שינוי.

יפעת קריב: זה שינוי בכל תפיסת העבודה עם נוער וצעירים בישראל, ולאחר מכן – בכל תפיסת העבודה.

יפעת קריב: המטרה שלנו: לקדם מדיניות לאומית לטובת הצעירים ולקדם שיח ציבורי.

יפעת קריב: בנושא בני-הנוער – אני אקצר.

יפעת קריב: בנושא בני-הנוער עסקנו בחוק הנוער והצעירים, בחינוך הבלתי-פורמלי, בפעילות הקיץ, בנוער עצמו, ובעוסקים בטיפול בבני-נוער.

יפעת קריב: לקיחת אחריות על בני-הנוער – זה מה שקראנו לו וביקשנו מכל השותפים.

יפעת קריב: יש לנו פה הזדמנות פז ואסור לנו לפספס אותה.

יפעת קריב: זה החזון, התפיסה, החלום והאהבה.

יפעת קריב: אני רוצה להגיד שאני נמצאת כאן כי כילדה – או יותר נכון, כנערה – חלמתי להיות חברת כנסת.

יפעת קריב: וכפעילה במועצת תלמידים, פעילה בתנועות הנוער, ופעילה אחר כך בכל מנהיגות אפשרית, כיוונתי את עצמי אל המנהיגות שאותה אני מנסה להוביל ולעשות כאן היום.

יפעת קריב: לכן זו גאווה מאוד מאוד גדולה.

יפעת קריב: אני רוצה לומר לכולם: זה הבית של כולנו, זה החלום שלנו, בואו נשנה, בואו ניצור משהו ביחד, בואו נשפיע.

יפעת קריב: ולסיכום, משפט אחרון, אנחנו ערב הבחירות המוניציפליות, גיל ההצבעה זה 17.

יפעת קריב: דיברנו היום על מקצועיות לצד פוליטיקה; אני קוראת לבני-הנוער להיות הרבה יותר מעורבים בבחירות המקומיות, ואני קוראת לצעירים לרוץ ולהיות חברי מועצת עיר.

יפעת קריב: בואו נשנה.

יפעת קריב: תודה.

יפעת קריב: תודה לכם.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: חברת הכנסת חנין זועבי, בבקשה, ואחריה – חבר הכנסת אברהם מיכאלי.

רות קלדרון: אולי מבקר אותנו היום, או מבקרת אותנו היום, ראש הממשלה הבא, יושבים ביציע.

רות קלדרון: מי יודע.

חנין זועבי: גברתי היושבת-ראש, חברות וחברי הכנסת, אני לא רוצה לקלקל את החגיגה – –

רות קלדרון: בסדר, ביחד.

חנין זועבי: – – ואת אווירת החגיגה.

חנין זועבי: סליחה.

קריאות: – – –

יצחק הרצוג: אבל לפעמים את עושה את זה.

רות קלדרון: תני נאום אופטימי, כולם יהיו בשוק.

חנין זועבי: אבל אני מוכרחה להגיד שאני לא מרגישה את אווירת החגיגה, ואני, עוד פעם, מצטערת אם אני מקלקלת.

חנין זועבי: אבל אני חושבת שלא רק אני מקלקלת – אני מדברת על המציאות.

חנין זועבי: ואני לא כל כך שולטת במציאות, אני יותר מנסה להשפיע.

חנין זועבי: חשבתי לדבר על הצרכים של הנוער הערבי, עוד פעם, המחסור והצרכים במסגרות של חינוך, של בידור, של הכול.

חנין זועבי: אבל אני אמרתי: לא, גם אני מתעייפת, ואני רוצה לשנות, אז אני אדבר על הנוער היהודי.

חנין זועבי: אבל גם כאשר אני מדברת על הנוער היהודי, זה גם צורך שלי.

חנין זועבי: כי גם לנו יש את הצורך, שאת הזכרת פה, בנוער שמאתגר את המציאות, בנוער עצמאי, בנוער ביקורתי, בנוער שלא מקבל הנחות יסוד בלי ביקורת, בלי נורמות וערכים אנושיים והומניים עמוקים, בלי להצליב אותן, את הנחות היסוד האלה של המציאות שבה הוא חי, עם הערכים האלה.

חנין זועבי: אנחנו צריכים – כאשר אני אומרת "אנחנו" אני מדברת על ערבים ועל יהודים – אנחנו צריכים נוער שלא מקבל את המשוואה שעל-ידי הפחד – הוא מקבל את הפחד כהצדקה לדמוניזציה של האחר.

חנין זועבי: אני רוצה להציג רק שני נתונים.

חנין זועבי: כשאני נכנסתי לאתר של הכנסת לא מצאתי את המחקר הזה, ועכשיו הלכתי למזכירות של ועדת החינוך, וגם שם לא מצאנו את המחקר הזה, ואנחנו נחפש אותו.

חנין זועבי: שני נתונים מרכזיים: חצי מהנוער היהודי הוא נגד הזכויות של הערבים.

חנין זועבי: וחברת הכנסת יפעת, אנחנו מדברים על נוער מאתגר ועל נוער – גם יפעת וגם רות, כולנו.

יפעת קריב: חברת הכנסת זועבי, הם היו כאן היום.

יפעת קריב: היו פה נציגות מאוד גדולה מהמגזר הערבי בשתי השדולות, והם גם דיברו.

חנין זועבי: זה לא מעניין אותי מי היה והנציגות.

חנין זועבי: מעניין אותי הנתונים של העמדות.

חנין זועבי: חצי מהנוער נגד זכויות שוות לערבים.

חנין זועבי: 65% שולל את הזכות שלהם להיבחר בכנסת.

אלעזר שטרן: העיקר שהם יודעים לקרוע, הערבים.

רות קלדרון: חברים, תנו, תנו, בבקשה.

רות קלדרון: הכוונה טובה כאן.

רות קלדרון: נאום חיובי.

חנין זועבי: אני לא חושבת שעכשיו אתה רציני.

חנין זועבי: בואו נהיה מבוגרים.

חנין זועבי: אם אנחנו מדברים על צעירים, אז חשוב שנהיה עכשיו אנחנו בתור המבוגרים.

אלעזר שטרן: לא, אני אומר באמת, דווקא בגלל זה.

אלעזר שטרן: דווקא בגלל – – –

חנין זועבי: בואו נשחק אותה מבוגרים, בואו נשחק אותה כמבוגרים, בואו נהיה מבוגרים, אם מדברים על מודלים לחיקוי.

חנין זועבי: ואני עכשיו אצביע לך על מקורות ההשראה של העמדות האלה.

חנין זועבי: זה מהכנסת הזאת.

אלעזר שטרן: נכון.

חנין זועבי: ממי הנוער לומד?

חנין זועבי: ממי הנוער לומד לשלול את זכויותיהם של הערבים, אם לא מהתקשורת ואם לא מהכנסת?

חנין זועבי: חצי מהם לא מוכנים להיפגש עם ערבים.

חנין זועבי: יותר מחצי, 60%, לא רוצים להיות חברים, לא רוצים ללמוד ביחד.

חנין זועבי: הם חושבים שהערבים לא חכמים, לא נקיים, ושהערבים הם אלימים.

חנין זועבי: תשאלו את השאלה המעניינת: ומה עם העמדות של הערבים – אם יש סכסוך, אם מדובר פה על סכסוך, ויום ולילה חברי הכנסת אומרים: חברי הכנסת הערבים, האוכלוסייה הערבית לא מקבלת אותנו.

חנין זועבי: אז בדיוק החצי, כל הממצאים של אי-קבלה, של חשדנות, של פחד, של שנאה, כל הסטטיסטיקה מראה על חצי מהאחוז שנמצא בקרב האוכלוסייה היהודית.

חנין זועבי: חלק מההסבר, לא בגנטיקה, הוא שתמיד המיעוט מכיר את הרוב יותר מאשר הרוב מכיר את המיעוט.

חנין זועבי: בואו נתחיל בבסיס הזה.

חנין זועבי: כל מיעוט מכיר את הרוב, והכרה היא דבר חשוב.

חנין זועבי: חברת הכנסת אורלי נמצאת כאן, היא יושבת-ראש הוועדה לזכויות הילד.

חנין זועבי: זו זכותו של הנוער היהודי להכיר את הערבים.

חנין זועבי: זה לא רק הזכות שלי, זה הזכות שלו.

חנין זועבי: זה לא חובה.

חנין זועבי: אפילו לא בתור חובה, בתור זכות, להכיר את האחר.

חנין זועבי: אני לומדת עברית מכיתה ג'.

חנין זועבי: אני רוצה ללמוד עברית מכיתה א', ואני חושבת שהנוער היהודי צריך ללמוד ערבית מכיתה א'.

חנין זועבי: אני לומדת על ההיסטוריה של היהודים, אני לומדת על התרבות של היהודים, אני מכירה את האחר.

חנין זועבי: אנחנו סופגים כל יום את התקשורת.

חנין זועבי: אנחנו חיים בתוך הרוב הזה.

חנין זועבי: הרוב לא חי בתוך המיעוט.

חנין זועבי: הוא יכול לסלול לו דרך של חיים פרטיים אפילו בלי להתעמת עם האחר ורק לצרוך את התדמית השלילית של האחר מהתקשורת ומחוקים כמו חוק הנכבה וכמו חוק פראוור.

חנין זועבי: אם התלמיד היהודי מכיר אותי בתור מוסלמית, או מפולקלור – שני משפטים – או חג רמדאן או שיח פולקלוריסטי תרבותי, והוא לא מכיר אותי – – –

אורלי לוי אבקסיס: גם בין היהודים, בינם לבין עצמם.

אורלי לוי אבקסיס: זו תופעה שקורית גם בתוך המגזר היהודי.

חנין זועבי: כן.

חנין זועבי: אבל הסכסוך היותר-אלים, היותר-חד, והשסע היותר-עמוק, את תסכימי אתי, הוא בין יהודים לבין ערבים.

חנין זועבי: יש גם שסעים בין הערבים לבין עצמם, בין חילונים לבין דתיים, בין נשים לבין גברים בחברה הערבית, ושם יש לנו את המאבקים שלנו.

חנין זועבי: אבל כאשר התלמידים היהודים לא לומדים שיח של זכויות ושיח של זהות, הזהות שלי, אז מעבירים פה חוק נכבה.

חנין זועבי: כאשר לא מלמדים אותם על הזיקה ההיסטורית שלי – –

רות קלדרון: חברת הכנסת חנין, יש לי חולשה אלייך, אבל כבר שלוש דקות.

חנין זועבי: – – על הזיקה ההיסטורית שלי למולדת, אז אפשר להעביר פה את חוק פראוור.

חנין זועבי: אילו חברי הכנסת האלה למדו – ואתם הייתם נוער, אילו למדתם בכיתה א' על ההיסטוריה שלנו, אילו למדתם אתם בבתי-ספר על ההיסטוריה שלנו, לא הייתם מעבירים את החוקים שעכשיו אתם מעבירים.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: חבר הכנסת אברהם מיכאלי, בבקשה.

רות קלדרון: חמש דקות, בבקשה.

אברהם מיכאלי: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אני מברך את הכנסת ואת יוזמת היום המיוחד הזה, חברת הכנסת יפעת קריב.

אברהם מיכאלי: הכנסת בימים המיוחדים האלה מציגה נושאים חשובים מאוד, שלצערנו אנחנו עוסקים בהם ביום-יום בכל אחת מוועדות הכנסת, אבל ביום כזה, שמבליטים ונותנים יחס מיוחד לבני-הנוער ולצעירים, שהיו האורחים שלנו היום בוועדות השונות, הם גם מרגישים שייכים ומרגישים שיש להם סיבה לבוא וללמוד מאתנו את הדברים הטובים.

אברהם מיכאלי: ופה אני מתייחס כרגע לסוגיות שונות שהיום נדונו בוועדות השונות, אבל אני מתייחס לוועדת העלייה והקליטה.

אברהם מיכאלי: חברי חבר הכנסת יואל רזבוזוב, שהוא יזם את זה, בדרך אליך הגיע לפה ראש ממשלת גאורגיה ויצאתי לקבל אותו, ולכן – אני מכיר את הנושא שהיה אצלך, כי במקרה גם בשנה שעברה דנו בתחום הזה אצל חבר הכנסת דני דנון בזמנו, ואני חושב שאנחנו, בקרב נוער וצעירים, צריכים לתת יחס מועדף ומיוחד לנוער עולה.

אברהם מיכאלי: נוער עולה, לצערנו הקשיים שהוא עובר הם קשיים מיוחדים במינם, וכמי שמעורה פה בטיפול של ועדת העלייה והקליטה בכנסת, וזכיתי להיות שם כבר כמה שנים טובות – הנושאים האלה, אסור להוריד אותם מסדר-היום.

אברהם מיכאלי: חושבים שילד, מסדרים אותו בבית-הספר, אז גמרנו כבר, אין לנו מה לדאוג יותר.

אברהם מיכאלי: ואז אנחנו מגלים שהקשיים שיש לבני-נוער עולים, גם בתחום החינוך הפורמלי, ובוודאי בתחום החינוך הלא-פורמלי, הם כל כך גדולים, גברתי היושבת-ראש, שהם בסוף מגיעים לאותן צרות, שלא נדע, ובסוף אנחנו מאשימים את המשטרה.

אברהם מיכאלי: אני רוצה לספר פה לחלק מן החברים החדשים על ועדת משנה שהייתה פה בכנסת הקודמת-הקודמת, הכנסת השבע-עשרה, בראשות חבר הכנסת זאב אלקין.

אברהם מיכאלי: גם אני זכיתי להיות בוועדת המשנה הזאת.

אברהם מיכאלי: אנחנו לקחנו את תחום הנוער וניתחנו אותו מול משרד החינוך, כדי ממש לבודד אותם כסוגיות נפרדות, ולגלות עד כמה לפעמים מחליקים מעליהם את הנושאים האלה, כאילו שהכול בסדר.

אברהם מיכאלי: כשאתה מצליח בוועדת משנה לעבור, כמו שאומרים, פרוסה-פרוסה בתקציב, ומול זה בביצוע, ומול זה מה חסר, אתה מגלה עד כמה הסוגיות האלה הן סוגיות לא מטופלות, או יותר נכון, יותר מדויק, לא מטופלות מספיק.

אברהם מיכאלי: ולכן בני-נוער עולה, איפה אנחנו פוגשים אותם?

אברהם מיכאלי: כשאנחנו עושים סיורים, יוצאים לשטח, אנחנו פוגשים בני-נוער עולה במועדוניות שאין להם, במקומות כינוס שאין להם.

אברהם מיכאלי: ואני לא רוצה להדגיש ולהבליט דווקא את בני-הנוער של יהודים יוצאי אתיופיה.

אברהם מיכאלי: אני מאוד מאוד מאוד מקפיד בתקופה האחרונה, שבכל רשות שאני מגיע אני מתחיל בראש הפירמידה לשאול איפה בני-הנוער האלה נמצאים בשעות הפנויות שלהם.

אברהם מיכאלי: כי בבית-הספר, נניח, עדיין המסגרת, איכשהו אפשר לומר – בשעות הלא-פנויות אנחנו מגלים שבני-הנוער, אין להם איפה להיות.

אברהם מיכאלי: אין להם מסגרת, והמסגרות שיש להם לא מתאימות להם.

אברהם מיכאלי: ובסוף, במקום להיות באותו מקום מפגש שאמור להיות מחנך, הילדים בורחים משם ועומדים ליד הברזלים ברחובות.

אברהם מיכאלי: והדברים האלה – אנחנו ככנסת, לצערנו, עוסקים פה ברומו של עולם ובמיליון דברים, אבל בסוף, בני-הנוער, אנחנו מזניחים אותם, לא מטפלים בהם כמו שצריך.

אברהם מיכאלי: לצערי, ועדת המשנה הזאת לא חודשה.

אברהם מיכאלי: אני אפילו אציע לחבר הכנסת יואל רזבוזוב שאולי יזכה בקדנציה הזאת כן להחזיר את ועדת המשנה בוועדה העלייה והקליטה, כי שם אנחנו מגלים דברים שבדיונים הכלליים – לא בוועדת החינוך ולא בוועדת העלייה והקליטה – לא נתקלנו בזה.

אברהם מיכאלי: הנוער הזה, שהוא נוער נפלא והוא נוער העתיד, אנחנו רואים אותו בסוף איפה?

אברהם מיכאלי: כשיש לנו טקס בבית הנשיא פעם בשנה.

אברהם מיכאלי: ועדת המדע והטכנולוגיה – אנחנו פעם בשנה מתכנסים קודם בכנסת, ואחרי זה הולכים לבית הנשיא לחלק פרסים לילדים המחוננים, שיוצרים בגאונות דברים כבירים שהם מצליחים להגיע אליהם בגילים כאלה.

אברהם מיכאלי: ומה לעשות, חלק מהם הם בני-נוער עולים, נוער עולה, שנתנו להם הזדמנות לעשות את זה.

אברהם מיכאלי: הם זכו ללמוד בבתי-ספר כאלה ששם נתנו להם לפתח גם את היכולת שלהם.

אברהם מיכאלי: אבל הדברים ככלל, הרוב לא כזה.

אברהם מיכאלי: הרוב עדיין סובל מאותו חוסר יחס, קיצוץ בשעות אולפן או קיצוץ בשעות שהם זקוקים להן לשיעורים מיוחדים – שיעורי עזר, כמו שאנחנו קראנו לזה פעם – והם לא מקבלים את זה.

אברהם מיכאלי: ולכן, ביום כזה, חברת הכנסת יפעת קריב, אני מברך אותך שאת שמה לנו את העניין הזה על השולחן, אבל בואי ניתן לזה מעקב גם במסגרת השדולה שלך, גם במסגרת הוועדות שנוגעות בדבר, שניתן לנוער הזה גם תשומת לב ראויה וגם כלים נכונים כדי שיוכלו להצליח יותר בהמשך.

אברהם מיכאלי: תודה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: חברת הכנסת גילה גמליאל, בבקשה.

רות קלדרון: אחריה – חבר הכנסת מרדכי יוגב.

גילה גמליאל: גברתי היושבת-ראש, כבוד שר החינוך, חברי וחברות הכנסת, היום הכנסת מציינת את יום הנוער והצעירים.

גילה גמליאל: אני חושבת שמצד אחד באמת יש הרבה על מה לברך.

גילה גמליאל: הצעירים והנוער זה ההון האנושי של עם ישראל, של ארץ-ישראל.

גילה גמליאל: זה העתיד שלנו.

גילה גמליאל: מכם ומכן יצמחו, בסופו של דבר, גם ראש הממשלה הבא, שר ושרת החינוך הבאה, שרים בממשלה ושרות כמובן, חברי וחברות כנסת; בכל התחומים – ברפואה, במדע.

גילה גמליאל: ועל כן, המדינה צריכה להשקיע בכם.

גילה גמליאל: וכאן אני אומרת שהמדיניות צריכה להשתנות מקצה לקצה.

גילה גמליאל: ההשקעה בצעירים ובנוער – מדובר בהשקעה ולא בהוצאה.

גילה גמליאל: הפיכת הפוטנציאל של הצעירים והצעירות להון האנושי של המדינה שלנו, למשאב אנושי – אלה בדיוק מנגנוני הצמיחה של הכלכלה.

גילה גמליאל: אני חושבת שכאן יש הרבה מה לשפר.

גילה גמליאל: כבוד השר, אני חושבת שהדוח של ה-OECD שהתפרסם היום צריך להעיר את תשומת לבנו, לפקוח את עינינו, להציב תוכנית אסטרטגית ארוכת טווח על מנת לתת את המענה שדיברתי עליו.

גילה גמליאל: הדוח מדבר על כך שהכיתות בבתי-הספר בישראל צפופות יותר, מורים מלמדים פחות וגם משתכרים פחות יחסית למדינות מערביות.

גילה גמליאל: על כן אני אומרת, אנחנו כעם הספר צריכים לשים את הדגשים על מנת לתת את הכלים לכל הנוער בישראל, וזה תפקיד לא פשוט.

גילה גמליאל: רק עם תוכנית ארוכת טווח והקצאת המשאבים, רק אז נראה באמת את השינויים המוצעים.

גילה גמליאל: בכיתה ממוצעת בבית-ספר יסודי בישראל לומדים יותר מ-27 תלמידים, לעומת 21 בממוצע במדינות ה-OECD – מקום 25 מתוך 27 במדד.

גילה גמליאל: על כן, אני חושבת שבהחלט, אם אנחנו מדברים כרגע על הנוער, מדובר כאן באמת בבעיה שצריכה לקבל מענה.

גילה גמליאל: נתון קצת יותר אופטימי שפורסם גם כן לאחרונה זה ש-41% מבני-הנוער חברים בתנועות נוער.

גילה גמליאל: מדובר בזינוק של כ-30% בעלייה של פעילים מקרב תנועות הנוער הציוניות העולמיות לישראל.

גילה גמליאל: אני חושבת שזוהי בשורה מצוינת.

גילה גמליאל: אני בעצמי הייתי גם חברה בתנועות נוער וגם מדריכה בתנועות נוער.

גילה גמליאל: אני חושבת ששם אכן רוכשים את הכלים – גם את הכלים המנהיגותיים וגם את הערכים ואת העקרונות שבהחלט בבסיסם הייתי רוצה שכמה שיותר ילדים וילדות, נערים ונערות, יקבלו את האפשרות ואת המימוש.

גילה גמליאל: במעבר חד, צריך להיות בכנסת ציון של יום לנוער, ולדעתי בנפרד צריך גם לציין יום עבור הצעירים, כי שני הדברים האלה לאו דווקא באים בהלימה.

גילה גמליאל: הצרכים של הנוער בישראל הם שונים לגמרי.

גילה גמליאל: יכולתי למנות כאן עוד דברים רבים.

גילה גמליאל: נאלצתי לבחור ממוקד, מכיוון שצריך לדבר גם על הצד השני של הצעירים.

גילה גמליאל: צעירים בישראל מוגדרים מגיל 18 עד גיל 35, ומדובר בחתך אוכלוסייה מאוד מאוד נרחב, שכל הנטל נופל על כתפיו.

גילה גמליאל: מרבית הצעירים והצעירות בזמן הזה גם לומדים, רוכשים השכלה גבוהה, רוכשים מקצוע.

גילה גמליאל: הם בדרך כלל גם נישאים, הופכים להיות הורים.

גילה גמליאל: עלויות כבדות – המשקל של ההורות, הצורך להתנתק ולגור בדירה משל עצמם גם כן מהווה נטל נוסף, משרתי ומשרתות המילואים בגיל הזה.

גילה גמליאל: כלומר, מאסה מאוד מאוד כבדה על חתך הגילאים המדובר.

גילה גמליאל: וכאן, לדעתי, גם כן המדינה צריכה לתת את הבשורה עבור הצעירים והצעירות – להראות שיש להם חזון, שיש לאן להסתכל, שיש עתיד אמיתי בנקודות האלה.

גילה גמליאל: זו אחת הסיבות שאני מתכוונת ממש להילחם בתקציב המדינה על אותם דברים שהולכים לפגוע בצורה חד-משמעית במעמד הביניים, חד-משמעית באוכלוסיית הצעירים והצעירות שנמצאים בחתך הגילאים האלה.

גילה גמליאל: אותו 1% העלאה במס הכנסה לאותם צעירים וצעירות שמתחילים את דרכם בעבודה והשכר שלהם הוא יחסית שכר לא גבוה, לקחת את כבשת הרש ולפגוע ב-1% מההכנסה, אחרי כל העלאות המע"מ וכל שאר יוקר המחיה, אני חושבת שזה דבר שאסור שיעבור בכנסת הזאת.

גילה גמליאל: דבר נוסף זה כל נושא המס על עקרות-הבית.

גילה גמליאל: מרבית הצעירות שנמצאות בחתך הגילאים הזה של ההורות ורואות את עצמן בחופשת לידה קצת יותר ארוכה, גם הן נכללות בקרב אותן נשים שנחשבות עקרות-הבית, וגם מהן רוצים לקחת 2,000 שקלים בשנה.

גילה גמליאל: ואני אומרת, גם זה לא יכול לעבור; גם את זה אנחנו צריכים למנוע.

גילה גמליאל: ודבר נוסף זה בדיוק מה שאמרתי, אותם אקדמאים שכבר סיימו את הלימודים בחתך הגילאים של הצעירים ואמורים לקבל מהמדינה נקודת זיכוי לפרק זמן קצר, בדיוק בתקופה הזאת שכל הנטל נופל על הכתפיים של הצעירים והצעירות, גם כאן רוצים לבטל את נקודת הזכות, שזה זיכוי מצטבר של כ-8,000 שקלים לבעלי תואר ראשון וכ-4,000 שקלים לבעלי תואר שני.

גילה גמליאל: גם זה דבר שאסור שיעבור.

גילה גמליאל: אלה דברים שלדעתי, אם אנחנו מסתכלים, כפי שאמרתי קודם, שהכסף הזה שאנחנו מדברים עליו זה השקעה, זו לא הוצאה – ברגע שהצעירים והצעירות במדינת ישראל, אנו נותנים להם את היכולת להוות בדיוק את המשאב האנושי של המדינה שלנו כשאנחנו נותנים להם את הכלים, משקיעים בהשכלה הגבוהה, ברכישת השכלה, רכישת מקצוע, יכולת להשתלב בתעסוקה, להיות החוקרים הבאים, החוקרות, להוביל את המחקר בישראל, את הפיתוח שלו – זוהי הדרך.

גילה גמליאל: רק אם ניתן את הכלים לאותם צעירים וצעירות, רק אז נוכל לציין את היום של הצעירים והצעירות בכנסת בנפרד וכך שזה יהיה יום חג גם בעבורם, בעבורן.

גילה גמליאל: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה, חברת הכנסת גילה גמליאל.

חמד עמאר: חבר הכנסת יוגב מרדכי.

חמד עמאר: יש לך חמש דקות.

חמד עמאר: בבקשה.

מרדכי יוגב: אדוני היושב-ראש, שר החינוך, חברי למליאה, אורחים – אלה שנשארו – יום מיוחד, וצריך בהחלט להודות לחברת הכנסת יפעת קריב שיזמה אותו וחיברה נוער, צעירים; להפריד, לחבר – רציפות החיים.

מרדכי יוגב: בפרקי אבות אומר אלישע בן אבויה: הלומד ילד, למה הוא דומה?

מרדכי יוגב: לדיו כתובה על נייר חדש.

מרדכי יוגב: והלומד זקן – לדיו כתובה על נייר מחוק.

מרדכי יוגב: רוצה לומר, ועוד נאמר: "בן עשרים לרדוף, בן שלושים לכוח".

מרדכי יוגב: פירושם של הדברים שבילדות, בנערות ובצעירות יש כוחות.

מרדכי יוגב: יש כוחות של חיים מיוחדים, כוחות של תום ויושר בילדות וכוחות מיוחדים של קליטה על נייר חדש – כוחות לרדוף, מוטיבציות לפעול, לשנות, להילחם למען חידושים ושינויים, ובריאות וכוח כפשוטם.

מרדכי יוגב: והעתיד – זו ססמה – היה ותמיד יהיה של הצעירים.

מרדכי יוגב: הצעירוּת זו מחלה עוברת, כך נהגו לומר, זה העתיד של עם, העתיד של כל החברה, העתיד של האנושות כולה.

מרדכי יוגב: בהווה, כשליחים בוגרים יותר כאן בכנסת, אנחנו באמת מצווים לדאוג שלצעירים יהיה מרחב שתהיה בו יכולת להשיג חינוך ערכי והשכלה, שתהיה להם יכולת להשיג דירות, שיהיה להם מקום טוב לחיות בו, ושהאווירה תהיה גם אווירה של אידיאליזם, אווירה שתורמת בדוגמה אישית ויוצרת אצלם אידיאלים להיות שותפים, לפעול למען החברה והעם בישראל.

מרדכי יוגב: יחד עם זאת – ופה אני רוצה לומר שני דברים אחרים, מקבילים, משלימים לדעתי, גם הם מפרקי אבות:

מרדכי יוגב: הלומד מן הילדים, למה הוא דומה?

מרדכי יוגב: לאוכל ענבים קהות ושותה יין מגתו.

מרדכי יוגב: והלומד מן הזקנים, למה הוא דומה?

מרדכי יוגב: לשותה יין ישן מענבים בשולות.

מרדכי יוגב: צריך לומר שהחיים הם שלמים כאשר הם באים יחד עם כוחות המרץ והרעננות של הצעירים עם חוכמת החיים וניסיון החיים של הזקנים, ולכן מוטל עלינו, כמבוגרים, להקשיב, לשמוע, לשתף.

מרדכי יוגב: למדתי פעם מאחראי על החינוך במשרד החינוך במחוז המרכז איך הוא יצר הנהגת נוער מתוך תלמידיו, ושמע מהם הרבה דברים שכמנהלים הם היו עיוורים אליהם, וכך גם נהגתי בהיותי מזכ"ל "בני עקיבא" – יצרנו הנהגת נוער ארצית ומחוזית ולמדנו הרבה מאוד דברים, וגם נוצרו מזה הרבה מאוד פעילויות.

מרדכי יוגב: ועוד דברים – יותר פרקטיים.

מרדכי יוגב: כדי שהעתיד יהיה תמיד שייך לצעירים, צריך גם לתת את הדעת, לחנך אותם גם הם, בצעירות, לבנות בתים וחיי משפחה, כדי שגם הם ימשיכו לייצר צעירים, כדי שהעתיד יהיה תמיד שייך לצעירים.

מרדכי יוגב: ובשביל הפרקטיקה של אדוני שר החינוך, ואני אקצר, נדמה לי שלאורך כל היום שמענו, ואני חושב שגם אתה כך פועל, ואינני צריך אלא לזרז למזורזין, ואמרו את זה פה גם קודמי: הילד נמצא היום בחינוך הפורמלי שעות מועטות, בין ארבע לשש, ולעתים מעט יותר, ואילו בלא-פורמלי – את כל יתר ה-18, בין אם הוא ישן יותר או פחות.

מרדכי יוגב: ונדמה לי שפה צריכה לבוא מהפכה בהתייחסות של משרד החינוך כולו, ונדמה לי שהשר אכן מוביל אותה.

מרדכי יוגב: אבל לחשיבת כולנו: איך בימי החופשה – גם זה דבר שנאמר בשם השר, חינוך זה 24 שעות, 365 ימים – איך בימי החופשה ובשעות הלא-פורמליות נגדיל ונסיט לשם תקציב, נגדיל ונסיט לשם פעילים, רכזים, מנהלים, ברשויות, במתנ"סים, בתנועות הנוער, וניצור לצעירים את כל עולם החופש, הבריא והלא-בריא הזה, כעולם הרבה יותר ערכי, כעולם הרבה יותר אידיאלי, כעולם הרבה יותר מחנך ותורם ומביא גם אותם להיות הרבה יותר תורמים בעתיד.

מרדכי יוגב: יחד, צעירים כוותיקים, נבנה, אני מקווה, עולם טוב יותר, והיום הזה כיוון אותנו ללא מעט דברים – ותודה שוב ליפעת ולכל מי שהיה שותף בו – לעולם טוב יותר של צעירים וותיקים בישראל.

מרדכי יוגב: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת יוגב.

חמד עמאר: חבר הכנסת עפו אגבאריה.

עפו אגבאריה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, קודם כול אני מברך על ציון היום הזה של הנוער והצעירים, אבל אני מוצא את עצמי מסכים עם חברת הכנסת גילה גמליאל, שיש איזה הבדל בין נוער ובין צעירים.

עפו אגבאריה: אם אנחנו מדברים על בני-נוער, בני-הנוער זה בערך עד גיל 18, כשהם גומרים או הולכים לגמור את בית-הספר ולהתחיל אחר כך את החיים מחדש בכיוון אחר, כל אחד בהתמחות שלו או בכיוון שהוא בחר.

עפו אגבאריה: לכן יש הנתונים שהיא הקריאה, של ה-OECD על בני-הנוער, שמדברים על צפיפות בבתי-ספר, למשל של 27 תלמידים בערך בכיתה.

עפו אגבאריה: עוד פעם, מי מקלקל את הסטטיסטיקה הזאת?

עפו אגבאריה: זה הערבים.

עפו אגבאריה: אני רוצה לפנות לכבוד השר, השר פירון, שר החינוך.

עפו אגבאריה: תראה, למשל מספר התלמידים בכיתה במגזר היהודי זה 25.7, ובמגזר הערבי זה 32.9; מספר השעות הממוצע במגזר היהודי זה 58.1, לעומת בתי-ספר ערביים, שזה 45.2; מספר השעות לתלמיד בבתי-הספר היהודיים זה 2.4, ובבתי-הספר הערביים זה 1.38.

עפו אגבאריה: זה מראה איזה פער יש בין החינוך במגזר הערבי לבין החינוך במגזר היהודי.

עפו אגבאריה: כל מדינה דמוקרטית שצריכה להיות מן המניין ב-OECD – צריך לפעול כדי להדביק את הפערים האלה.

עפו אגבאריה: לכן פנינו לכבודו מספר פעמים וגם לקודמך, שיש איזה בעיה, הן מבחינת הצפיפות בכיתות, וזה בניית בתי-ספר חדשים, הן לתת את האפשרות ליותר מקומות עבודה לדורשי עבודה מורים, והדבר היותר אקטואלי, אני חושב, זה מה התוכנית לאחר שעות הלימוד אצל בני-הנוער, שהם לא מוצאים לאן ללכת.

עפו אגבאריה: אין כמעט שום תוכניות במגזר הערבי, חוץ מהמִנְהַאג' – – –

חנא סוייד: החינוך הלא-פורמלי.

עפו אגבאריה: החינוך הלא-פורמלי.

עפו אגבאריה: לכן אני חושב שזאת משימה די רצינית, שיש מקום לטפל בה, ובגלל זה אני גם פונה אליך.

עפו אגבאריה: אם אנחנו עוברים לצעירים, הצעירים בדרך כלל זה אחרי שהם כבר באוניברסיטה.

עפו אגבאריה: אותו דבר לגבי אחוז התלמידים באוניברסיטה.

עפו אגבאריה: אנחנו יודעים שיש הרבה מבני-הנוער הערבים שלא מוצאים מקום לעבוד אחרי גמר האוניברסיטה.

עפו אגבאריה: זה יותר גרוע כאשר מדובר על נשים וגברים.

עפו אגבאריה: הבחורות הערביות שגומרות תואר ראשון או תואר שני, אין להן כמעט מקומות עבודה.

עפו אגבאריה: יש רק לציין שמהדוח שנקרא פה, שמעל 21% מבני-הנוער עד גיל 35, וזה הגיל של הצעירים, עדיין תלויים בהורים שלהם, אם ההורים יכולים לעזור להם, הן בחינוך, הן בבריאות והן בבניית משפחה ועתיד.

עפו אגבאריה: במגזר הערבי המצב עוד יותר גרוע, אבל אין לי נתונים מדויקים.

עפו אגבאריה: כל הדברים האלה, אם נשווה בהם את המרכז לפריפריה – האוכלוסייה החלשה יותר נמצאת בפריפריה, וזו האוכלוסייה הערבית.

עפו אגבאריה: לדעתי יש פה אתגרים גדולים, הן לשדולה והן למוסדות הממשלה, לטפל בעניינים האלה.

עפו אגבאריה: ואני חושב שאחרי 65 שנה כבר הגיע הזמן להפסיק לדבר על זה שיש איזה פער ויש אפליה שצריך לתקן, וכל ממשלה שבאה מכירה בזה שיש פער ויש אפליה, וכולם אומרים שצריך לתקן אבל אף אחד לא מתקן כפי שצריך.

עפו אגבאריה: הדבר האחרון שאני רוצה להסב אליו את תשומת לבך, כבוד השר – לגבי הסטודנטים החוזרים.

עפו אגבאריה: הסטודנטים החוזרים זה נוער שצריך יהיה לקלוט אותו לעבודה.

עפו אגבאריה: אתך אני לא אדבר על עניין הקליטה במקצועות שלהם, אבל דיברתי גם על עניין הבריאות, ויש פה מקום להתערבות משרד החינוך.

עפו אגבאריה: יש איזו תקנה שהסטודנטים האלה, כשהם חוזרים, הם צריכים להיות בהמתנה לרופא משפחה שלושה חודשים, למרות שהמשפחה שלהם שילמה את דמי הביטוח הלאומי באופן סדיר כל הזמן.

עפו אגבאריה: אני לא מוצא את ההיגיון בדבר הזה.

עפו אגבאריה: הם אזרחים שמשלמים את הביטוח הלאומי, וכשהם חוזרים אין להם רופא מטפל.

עפו אגבאריה: למה?

עפו אגבאריה: הם צריכים להיות בהמתנה שלושה חודשים עד שהקופה תיתן להם – – –

קריאה: – – –

עפו אגבאריה: העלינו את זה בוועדה בזמנו.

עפו אגבאריה: כנראה שיש איזשהם שיקולים של רבעון של קופות-החולים, וזה המקום להתערבות, גם של משרד החינוך – – –

ראובן ריבלין: האם זה מיוחד לערבים?

עפו אגבאריה: לא, לא, לא, לא, לכולם, זה לכולם – –

ראובן ריבלין: אה, לכל אחד.

עפו אגבאריה: – – כל הסטודנטים החוזרים.

עפו אגבאריה: אבל כפי שאתה יודע, רוב הסטודנטים שלומדים בחו"ל הם ערבים.

עפו אגבאריה: מה לעשות – הרוב.

קריאה: – – –

עפו אגבאריה: לא?

עפו אגבאריה: אני אשמח לשמוע סטטיסטיקה אחרת.

עפו אגבאריה: אני יודע שיש 7,000 או 9,000 סטודנטים – –

עיסאווי פריג': בירדן יש 10,000.

חנין זועבי: – – –

עיסאווי פריג': רק בירדן יש 10,000.

שי פירון: בסדר, הם עוד לא יודעים שיש 35% מסך כל הסטודנטים – – –

חמד עמאר: אני מבקש מהשר, שכשיעלה ישיב על הנושא הזה.

עפו אגבאריה: – – סטודנטים בחו"ל.

עפו אגבאריה: אני אשמח לשמוע סטטיסטיקה אחרת.

עפו אגבאריה: אני יודע שיש מעל 10,000 סטודנטים ערבים שלומדים בחוץ-לארץ, ומשום מה הם צריכים לחכות שלושה חודשים.

עפו אגבאריה: האם זה בגלל המדיניות של הרבעון של קופות-החולים, שהרופא לא מקבל רבעון מסוים אם התושב איננו נמצא?

עפו אגבאריה: אז כל הסיפור על כמה שקלים שיקבל הרופא?

עפו אגבאריה: למרות שהמשפחה או הסטודנט עצמו משלם בהוראת קבע את הביטוח הלאומי שלו, ומי שלא משלם אז משלם רטרואקטיבית כשהוא חוזר.

עפו אגבאריה: אז הדבר הזה באמת בלתי נתפס, ואני מקווה ששר החינוך ייתן יד לזה – לפתור את הבעיה הזאת.

עפו אגבאריה: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת עפו אגבאריה.

חמד עמאר: חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, חברים, בשבוע האחרון, כמו גם בשבועות קודמים, מבקרים אצלנו הרבה חבר'ה יהודים, בעיקר בחתונות.

עיסאווי פריג': והחבר'ה היהודים שבאים לחתונות – אצלנו הערבים יש מה שנקרא בחתונות סחג'ה, יעני, מה זה סחג'ה?

עיסאווי פריג': שעושים ככה.

עיסאווי פריג': נכון?

עיסאווי פריג': אז באו אלי חבר'ה יהודים ממרצ, חברים מהמפלגה, היו בחתונה משותפת.

עיסאווי פריג': אחד מהם, קצת מבוגר, אומר לי: עיסאווי, יא אללה, כמה צעירים יש לכם – הוא רואה אותם בהמוניהם – יא אללה, כמה צעירים יש לכם.

עיסאווי פריג': אני אישית נבוכותי.

עיסאווי פריג': אני אומר לו: נו, אז מה?

עיסאווי פריג': אומר לי: אוטובוס אחד לתל-אביב להפגנות שלנו, נפתור את כל הבעיה.

עיסאווי פריג': תראה מה ענה לי – שמעת, אדוני השר?

עיסאווי פריג': זה מה שהוא אמר לי.

עיסאווי פריג': אני הייתי נבוך, מה אגיד לו, נבוך.

עיסאווי פריג': ואני כל כך מבסוט ששר החינוך נמצא אתנו.

עיסאווי פריג': חברים, החברה הערבית, שסובלת מהנשק הבלתי-חוקי ומהאלימות שמשתוללת בתוכה, שמאיימת על עצם קיומה כחברה, ממש מאיימת על עצם קיומה – אני שואל את עצמי: למה זה קורה לנו?

עיסאווי פריג': 65 שנה מערכת החינוך אצלנו בקושי מגיעה ל-30% תעודות בגרות, ובפשטות, כרטיס הכניסה למועדון החברה הנורמלית – אתה צריך תעודת בגרות.

עיסאווי פריג': לא צריך בגרות שלמה.

עיסאווי פריג': תעודת בגרות זה כרטיס הכניסה המינימלי להיכנס למועדון.

עיסאווי פריג': 70% מהחברה הערבית אין להם כרטיס כניסה, הם מחוץ לאולם – ו-65 שנה, זה לא שנה וזה לא שתיים.

עיסאווי פריג': לְמה אני מצפה מה-70% האלה?

עיסאווי פריג': לאן ילכו?

עיסאווי פריג': לאן ילכו?

עיסאווי פריג': ילכו לסחג'ה בחתונות, ילכו לעבריינות.

עיסאווי פריג': לאן ילכו?

עיסאווי פריג': אני צריך איזה תואר אקדמי-על כדי להגיע מאיפה שאני הגעתי למצב של אלימות בחברה הערבית?

עיסאווי פריג': התשובה נמצאת.

עיסאווי פריג': אני, כל כך טוב לי שיש יום לצעירים ולנוער.

עיסאווי פריג': רציתי להתחיל את זה בנימה מאוד חיובית, כי ככה צריך להיות, אבל ברגע שאני רואה את הבעייתיות הזאת, זו צעקה לשמים.

ראובן ריבלין: בית-הספר הכי טוב שראיתי – בעיר של עפו אגבאריה – – –

עיסאווי פריג': "אלאהליה", זה בית-ספר – – –

ראובן ריבלין: באוניברסיטה לא ראיתי רמה כזאת.

עיסאווי פריג': אז אני גאה שהילדים שלי לומדים שם.

עיסאווי פריג': זה לפחות תעודת כבוד עבור הבנות.

חנין זועבי: אבל הוא מוכר לא רשמי.

עיסאווי פריג': מוכר לא רשמי.

ראובן ריבלין: לא, כי הוא של תנועה, זה בית-ספר פרטי למעשה.

עיסאווי פריג': הנושא השני שרציתי שכבוד השר ישמע גם אותו:

עיסאווי פריג': פניתי לראשי רשויות מקומיות לגבי החינוך הלא-פורמלי שמעסיק צעירים.

עיסאווי פריג': כמעט אין עיר ערבית שלא תמצא בה ארמון של בית-נוער, "צַרְח", יעני ארמון.

עיסאווי פריג': אתה רואה בית-נוער, מה זה, ליגת-על.

עיסאווי פריג': בכפר-קאסם יש ארמון בית-נוער, בתמרה, בהרבה מקומות.

עיסאווי פריג': אתה נכנס פנימה – שיממון מוחלט, אין פעילות, יש אבנים.

עיסאווי פריג': מפעל הפיס וכמה גורמים עשו עבודה טובה, תרמו את הבית.

עיסאווי פריג': אחרי תרומת הבית אין פעילות, אין תקציבים, אין כלום, אין מדי פעם מתנדבים לעשייה של כמה צעירים.

עיסאווי פריג': אז מה אני צריך בניין ריק מתוכן?

עיסאווי פריג': אז אני אומר לך, אדוני השר, שאתה הממונה הישיר על החינוך הבלתי-פורמלי, שזה לב-לבם של הצעירים ובני-הנוער בארץ בעיקר בפריפריה ובשכבות החלשות, במיוחד הערבים, והחינוך הבלתי-פורמלי שם לא נותן מענה מספיק טוב.

עיסאווי פריג': לא נותן מענה מספיק טוב.

עיסאווי פריג': אנחנו מעיינים בכל הדוחות הסטטיסטיים שמכינים לנו פקידינו הנכבדים מאחורי משרדים, מסדרים את הדוח שייראה סטטיסטי ומושך, אבל בפועל חארטה ברטה.

עיסאווי פריג': תודה לך, אדוני השר.

חמד עמאר: תודה, חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

חמד עמאר: כבוד השר, שר החינוך שי פירון, ישיב.

שי פירון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, קודם כול אני רוצה לשוב ולשבח את חברת הכנסת יפעת קריב על היום החשוב, ובעיקר אני סבור שהנושא הזה, יש לו משמעות גדולה, כיוון שבדרך כלל אנחנו עסוקים בהווה ולא תמיד אנחנו מתפנים להניח קצת לשאלות של כאן ועכשיו, ולעסוק זמן הגון וראוי בזריעת הזרעים של העתיד.

שי פירון: וברמה עמוקה צריך לדעת שכשאנחנו מדברים על צעירים, כפי שכבר אמרה חברתי חברת הכנסת גמליאל, זו לא הוצאה – זו השקעה.

שי פירון: אנחנו מדברים כאן על משהו הרבה יותר עמוק והרבה יותר קדוש, ולכן ראוי לכולנו שכשאנחנו עוסקים בנושא הזה נשתדל לגעת בליבת הדברים ולא בהיבטים הפולמוסיים שלו.

שי פירון: אשר על כן, אני רוצה להתייחס באופן מאוד מסודר.

שי פירון: רשמתי ככה במילים מסוימות, ואם יש משהו שלא התייחסתי אליו אני אשמח – זו פליטת קולמוס, זה לא במכוון.

שי פירון: אני רוצה להתייחס לליבת הדברים שנאמרו, לא לפני שאומר כמה משפטי פתיחה.

שי פירון: אני חושב שהשינוי המהותי, אחד השינויים המהותיים ביותר שמשרד החינוך יוביל בשנים הקרובות זה מה שאני קורא לו "מחנכים מסביב לשעון"; במובן העמוק של המילה.

שי פירון: לצערי הרב לא השכלנו לשבת במשרד החינוך ולהסתכל לא רק על מערכת החינוך במובן של בתי-ספר, אלא לראות איך המעצמה העצומה הזאת, שכוללת גם את תנועות הנוער, גם את המכינות הקדם-צבאיות, גם את החברה למתנ"סים, גם חברות ציבוריות, אבל גם את הטלוויזיה החינוכית ועוד שורה ארוכה של כלים רבים שעומדים לרשותנו, איך אנחנו רואים אותם כולם כעניין הוליסטי אחד, שתפקידו בעצם לייצר תמיכה עמוקה ואמיתית לכל ילד וילד.

שי פירון: אני מאוכזב, אני אומר את זה בכנות, מהעובדה שצעירים בישראל – אני אתאר לכם איזה מקרה היפותטי שאני בטוח שהוא קרה.

שי פירון: שוו בנפשכם שנער או נערה הגיעו לבית-הספר ב-20 באפריל או ב-15 במאי והמורה או היועצת הזמינו אותו לשיחה אישית, והם ישבו מולה ובעיניים דומעות, אחרי שנה של גישושים, הם פתחו את הלב.

שי פירון: הם סיפרו: עובר עלי משהו קשה, חברתי, משפחתי; עובר עלי משהו קשה.

שי פירון: והמורה אומר לילד: אתה כמו הבן שלי, אתה כמו הילד שלי.

שי פירון: והוא משוחח אתו, אבל שבועיים אחרי זה הוא נעלם לחודשיים.

שי פירון: אתם ראיתם הורה שמזניח את הילד לחודשיים?

שי פירון: חודשיים אף אחד לא מדבר אתו, אף אחד לא שואל אותו: איך אתה מרגיש, מה עובר עליך, מה קורה אתך?

שי פירון: כשהילד יחזור ב-27 באוגוסט לבית-הספר, למה שהוא יאמין לנו שאנחנו ההורים שלו?

שי פירון: למה שהוא ייתן בנו אמון וישתף אותנו עוד פעם במצוקות שלו, בצרכים שלו?

שי פירון: לכן אני חושב שאנחנו צריכים לדבר על מחנכים מסביב לשעון.

שי פירון: מחנכים מסביב לשעון, זה אומר שאנחנו צריכים לנצל את כל כוח-האדם שיש לנו, כל חברה וכל קהילה על-פי הייחודיות שלה; בחברה מסוימת זה שירות לאומי, ובחברה אחרת זה כזה.

שי פירון: כל חברה על-פי מה שיש בה.

שי פירון: לא להפוך את זה לפולמוס, כל אחד על-פי מה שיש לו.

שי פירון: אנחנו צריכים למקסם את השיח הזה ולייצר מצב שבעצם אף ילד לא נותר מאחור, אף ילד לא מרגיש שמישהו לא נתן לו כתף, שמישהו לא שמע אותו.

שי פירון: דרך אגב, כולכם יודעים שהעזרה המרכזית בחיינו – אני לא יודע אם שמתם לב, החברים הטובים ביותר שלנו הם אנשים שאנחנו יושבים מולם במשך 20 דקות, אנחנו מדברים, והם רק עושים עם הפנים כזה: אהמ, באמת?

שי פירון: כן, מה אתה אומר?

שי פירון: כי העזרה הגדולה ביותר ההיא ההקשבה.

שי פירון: העזרה הגדולה ביותר היא הכלה, מתן התחושה שאנחנו כאן בשבילך.

שי פירון: אני חושב שבנקודה הזאת מערכת החינוך שגתה, היא לא עשתה מספיק.

שי פירון: היא לא נתנה מספיק תחושה לכל ילד שאנחנו לא בית-חרושת לציונים, שאנחנו לא נבחן אותך רק לפי ההישגים המקצועיים שלך במבחן כזה או אחר.

שי פירון: ולא זה שזה לא חשוב, זה חשוב מאוד, כי אנחנו צריכים להתמודד בתוך עולם מאוד מורכב, אבל יש עוד דברים.

שי פירון: יש עוד דברים מאוד משמעותיים בעיני.

ראובן ריבלין: – – –

שי פירון: אני אומר.

שי פירון: ולכן אני חושב שמערכת החינוך צריכה להיערך למצב שבו אין חופש גדול.

שי פירון: 24/7, 365 יום בשנה אני אחראי על הילדים בישראל.

שי פירון: פעם זה באמצעות מורים – הרי אנחנו לא רוצים לייצר פה חס וחלילה בעיות עם ארגונים.

שי פירון: וזה בסדר גמור, גם למורים מגיע חופש, זה לגיטימי לחלוטין.

שי פירון: הם בני-אדם, הם עובדים קשה מאוד.

שי פירון: הם לא בייביסיטר, הם עושים שליחות.

שי פירון: אז פעם זה מורים, ופעם זה מדריכים, ופעם זה עובדי חברת המתנ"סים, ופעם זה החברה להגנת הטבע ועוד כהנה וכהנה גופים כאלה ואחרים.

שי פירון: אני מתחייב שבמהלך שלושת החודשים הקרובים אני גם אגיש את המשמעות הכספית של העניין.

שי פירון: אני רוצה לומר משהו, וגם אמרתי אותו היום בשדולה: אני לא מבקש את הכסף מהמדינה.

שי פירון: אחריות זה גם למצוא את המשאבים האמיתיים.

שי פירון: אני לא רץ מייד לאוצר ואומר: אם לא תביאו לי כסף זה לא יקרה.

שי פירון: צריך לבנות תוכנית של שנתיים-שלוש, שבסופה 24/7, 365 יום בשנה, כל שעה, עם כל הנשמה, כל היממה.

שי פירון: זה מה שצריך לקרות, זה הסיפור שלנו.

שי פירון: ואז אנחנו גם מייצרים ערוצי התפתחות עצומים להרבה מאוד צעירים וצעירות שמחפשים דרכים לבטא את עצמם ואין להם אותן היום.

שי פירון: כי כשילד יקבל אחריות, כשנער צעיר יקבל אחריות – למשל, אנחנו מדברים על בעיית החינוך המיוחד; ובעיית החינוך המיוחד היא אחת הבעיות שמטרידות אותי.

שי פירון: אנחנו מדברים על סייעות, אבל כשיש תלמיד בכיתה י"א או י"ב ומסיבות כאלה ואחרות הוא מצטיין, הוא סיים את הבגרות מוקדם יותר, הוא מקבל עליו כמטלה חברתית, בגלל העובדה שהוא אזרח למופת, הוא מקבל עליו ללוות ילד כל בוקר לבית-הספר.

שי פירון: חברים, לא הכול זה תקציבים ולא הכול זה כסף.

שי פירון: חלק גדול מהדברים זה באמת אכפתיות, ומילה כל כך פשוטה שנשכחה מאתנו: אהבת אדם.

שי פירון: כל כך פשוט: לאהוב בני-אדם.

שי פירון: ולכן אני קודם כול רוצה להיות מחויב למהלך הארוך והעמוק הזה, ואני מקווה שנציע תוכנית מסודרת.

שי פירון: התחלנו בו כבר עכשיו, בחופש הגדול הזה.

שי פירון: בשנה הבאה אנחנו נרחיב – לא בשנה הבאה, עוד שנה בחופש – מתחילת שנת הלימודים הבאה נרחיב אותו עוד יותר.

שי פירון: ואנחנו נייצר מצב – אני רק אומר כמה וכמה דברים שמתחילים כבר משנה זו: הטלנו על קבוצה של מדריכים, אני חושב שזה דבר ללא תקדים, שתעמוד בכל יום בחצות בתחנה המרכזית, באוטובוס שיורד לאילת, במשך כל החופש, המדריכים מטעם משרד החינוך יעלו על האוטובוס, ידריכו את החבר'ה: אתם נוסעים לאילת, תיזהרו מכך, תיזהרו מכך, תתנהלו כך.

שי פירון: יחלקו להם גם דפי אזהרה ועלונים.

שי פירון: ייצרו אתם קשר תוך כדי כך שהאוטובוס נוסע.

שי פירון: אנחנו מקימים מהשבוע הבא חמישה אוהלים במקומות עתירי סיכון: באילת, במה שנקרא "סובב כינרת", במרכז ירושלים, בכיכר-החתולות מה שנקרא, בתל-אביב בחוף הים; אוהלים שבהם ישבו עובדים סוציאליים, מדריכים, עם בקבוקי מים שאנחנו מחלקים בחינם, ועוד כהנה וכהנה.

שי פירון: אנחנו מקימים קו פתוח להורים, עם פסיכולוגים, שיוכלו להתקשר כל החופש ולהגיד: הילד לא קם, הילד לא רוצה לעבוד, הילד לא רוצה לעשות כלום, אנחנו כל הזמן בעימותים, תעזרו לנו, תנו עצה כזאת, תנו עצה כזאת.

שי פירון: אנחנו ננצל את הטלוויזיה החינוכית לתת שיעורי עזר בחינם, לעשות קורסים מרתוניים, כדי שילדים שיש להם בחינות מעבר או צרכים כאלה או אחרים לא יצטרכו ללכת להוציא כסף על מורה פרטי, אם ידם של ההורים לא משגת.

שי פירון: ועוד שורה ארוכה של פעולות שאנחנו נבצע, כבר מתחילים בימים אלה.

שי פירון: אני רוצה לומר בהתרגשות, באמת, שכשאני מגיע לשטח בימים אלה, השפה הזאת של 24/7, של מחנכים מסביב לשעון, מתחילה לחלחל.

שי פירון: אנשים מתחילים לדבר בשפה הזאת.

שי פירון: זו דרך ארוכה – כל מה שיהיה עמוק ייקח זמן, כל מה שיהיה שטחי יקרה מהר.

שי פירון: אז אני אומר: זה ייקח זמן, אבל אנחנו ניקח אחריות.

חנין זועבי: אתה תוסיף עוד תקנים של פסיכולוגים לבתי-הספר?

שי פירון: קודם כול, פסיכולוגים באופן ספציפי – יועצים זה בתחום שלי, פסיכולוגים זה לא באחריות שלי.

שי פירון: פסיכולוגים חינוכיים הם – – – עירוניים, זה דרך העיר.

שי פירון: אני כן אומר, בלי להיכנס כרגע לעניין, שאני לא אוהב את הסיפור שהפסיכולוגים מוקצים לרשויות ולא ישירות לבתי-הספר.

שי פירון: הייתי מעדיף לעשות שינוי בדבר הזה.

שי פירון: ביקשתי מחברתי שרת הבריאות ומחברי שר הרווחה להיפגש בסוגיה הזאת, כדי באמת למקסם את הסיפור.

שי פירון: דרך אגב, בחזוני אני רואה שלפחות בעשירון 1–5, בכל בית-ספר יש עובד סוציאלי.

שי פירון: זה חלק מהתפיסה ההוליסטית של מחנכים מסביב לשעון.

חנין זועבי: – – –

שי פירון: לא אמרתי.

שי פירון: בכל בית-ספר יש עובד סוציאלי, לפי הגודל.

שי פירון: יש כזה, יש כזה.

שי פירון: אבל התפיסה צריכה להיות שכשילד הולך הביתה מישהו מלווה אותו.

שי פירון: אלה כמה מילים לפני שאני אתייחס לדברים.

שי פירון: אני אומר רק עוד שני משפטים ברמת המהות ואז אתייחס לגופם של דברים.

שי פירון: אני חושב שלא טיפחנו מספיק את תנועות הנוער ולא טיפחנו מספיק את ההנהגה הצעירה של בתי-הספר.

שי פירון: אני סבור שצעירים בישראל יהפכו להיות תלמידים טובים בהרבה לא אם ילמדו עוד שעה או שעתיים אלא אם תהיה משמעות ללמידה שלהם, אם הם ירגישו שמניע אותם משהו בעל חזון.

שי פירון: אני תמיד אומר את זה לעצמי, אני מזכיר את זה לעצמי כל יום כשאני רואה תוכניות עבודה בבוקר – מלא תוכניות עבודה יש לי על השולחן – שמרטין לותר קינג הפך להיות מרטין לותר קינג לא בגלל שהוא אמר יש לי business plan, ולא בגלל שהוא אמר יש לי תוכנית עבודה, ולא בגלל שהוא אמר אני יודע בדיוק מה אני אעשה בכל יום, ואפילו לא בגלל שהוא אמר אני יודע כמה כסף יש לי.

שי פירון: הוא רק אמר I have a dream.

שי פירון: יש לי חלום.

שי פירון: והחלום הזה, להפיח חלום בצעירים, להניע אותם קדימה ולהפוך אותם להיות מחוללי המהפכה של הדור הבא, הוא המשימה המרכזית של כולנו.

שי פירון: עכשיו, תראו, חברים, אותו הדבר לגבי הצעירים.

שי פירון: חברת הכנסת גמליאל גם נגעה בזה.

שי פירון: שמעתי שהייתה עוד שדולה, לצערי הרב לא הספקתי להגיע גם אליה.

שי פירון: אני חושב שאנחנו צריכים להשקיע הרבה מאוד בצעירים, ולו בשל העובדה – לא כי מגיע להם, ולא כי מדובר בעוד חצי נקודה או פחות חצי נקודה.

שי פירון: אני לא אוהב את השיח הזה, אני אומר בכנות.

שי פירון: ולא כי זה לא צודק.

שי פירון: כי זה מוסרי, כי הם העתיד, כי הם רוצים למצות את יכולותיהם, כי הם רוצים לתת באמת, וצריך לעזור להם כדי שהם יוכלו לתת.

שי פירון: ופה אני רוצה לומר דברים קצרים המתייחסים לטענות או לשאלות שהועלו על-ידי חברי הכנסת.

שי פירון: תראו, זה לא סוד.

שי פירון: החינוך הערבי בישראל במהלך השנים קופח בצורה שהיא לא מידתית, וזה קלון לחברה הישראלית, וצריך לתקן את זה.

שי פירון: גם את זה אי-אפשר לתקן בהצהרות – גם אם יש לי חלום – וגם את זה אי-אפשר לתקן במהירות, משום שמדובר בסוגיה ארוכת טווח.

שי פירון: אני לא אתעמת כרגע אם חלק מהנתונים נכונים.

שי פירון: מה זה משנה, 5% לפה, 10% לשם.

שי פירון: זה לא בסדר.

שי פירון: עכשיו אני אתווכח אם הממוצע שאמרתי על תלמידים בכיתה כולל את הציבור הדתי או בלי הציבור הדתי?

שי פירון: עזוב.

שי פירון: חלק מהנתונים שלך לא מדויקים, אבל הבעיה היא בעיה, ואתה צודק בבעיה.

שי פירון: אנחנו נוטים הרבה פעמים להתווכח על המספרים כדי לברוח מדיון במהות.

שי פירון: במהות אתם צודקים.

שי פירון: אני אגיד לכם מה נראה לי שחשוב לעשות.

שי פירון: אני חושב שלא צריך חינוך מוכר שאינו רשמי, חברתי חברת הכנסת זועבי, כדי להיות טובים יותר.

חנין זועבי: – – –

שי פירון: לא.

שי פירון: אני אומר: לא צריך.

שי פירון: אני לא אמרתי שאין עובדה כזאת.

עיסאווי פריג': אבל זאת המציאות.

שי פירון: אני חושב שתפקידנו כמדינה להפוך את החינוך הרשמי לחינוך האיכותי ביותר.

שי פירון: חינוך לא יכול להיות – – –

חנין זועבי: בלי להילחם באחר.

חנין זועבי: תעשה משהו – – –

שי פירון: חברת הכנסת זועבי, אני מקשיב לך כל כך יפה, מכבד אותך.

שי פירון: תני לי.

שי פירון: קודם כול, המילה להילחם היא לא בלקסיקון שלי, בסדר?

שי פירון: בואי נוריד את המילה להילחם.

שי פירון: יש לי אג'נדה, אני מוכן לדבר.

שי פירון: יש לי אידיאולוגיה.

שי פירון: למה להילחם?

שי פירון: על מה?

שי פירון: למה לדבר במילים כאלה?

חנין זועבי: להילחם זה – – –.

חנין זועבי: זה בסדר.

שי פירון: אני רוצה לחזק את החינוך הציבורי, כי הוא החינוך של המדינה במובן הזה של המחויבות – מדינה צריכה להיות מחויבת לכל אזרחיה, והצלחה של ילד בעתיד לא צריכה תלויה בשאלה כמה כסף יש להורים שלו.

שי פירון: לכן, תפקידי זה לחולל את אותה מהפכה שהמורים הטובים ביותר והמנהלים הטובים ביותר יגיעו למקומות האלה, ותפקידכם, למשל, כשליחי ציבור, זה לעזור לי – ואני אומר פה דברים קצת קשים ואני מגרד אותם רק מלמעלה – להילחם בחמולתיות – – –

חנין זועבי: לא להילחם.

שי פירון: אמרתי בשמך.

שי פירון: תפקידכם לעזור לי לייצר מצב שבו אנחנו באמת לא נמצא תופעות פסולות שבהן יש העדפות משפחתיות, שבו באמת כשאני רוצה ללכת לטיוב תוכניות הלימודים – בואו ולא נהפוך כל פיפס לפוליטי, כי באמת באופן אמיתי במתמטיקה, באנגלית, בשפה הערבית, בדברים שבאמת יעזרו לצעירים האלה להתקדם בחיים, אין לנו מחלוקת.

שי פירון: חברי הכנסת שנמצאים כאן, שכתבו לי מכתבים בסוגיות שונות בדברים האלה, קיבלו תמיד תשובות ארוכות ומנומקות, מתוך הבנה שיש פה מסע אמיתי שאנחנו צריכים לעשות אותו ביחד.

שי פירון: והמסע הזה, חבר הכנסת ריבלין, כולל גם הוספת משאבים; כולל גם הוספת משאבים.

שי פירון: פה, בגלל הפער הגדול בין מה שהיה צריך לתת לבין המציאות, נצטרך לייצר תוכנית רב-שנתית.

שי פירון: אני מקווה שבימים הקרובים אני אמנה יועץ בתוך לשכתי כדי שנוכל באמת להתחיל לקדם את הסוגיות האלה, להקים את הצוותים הראויים.

שי פירון: זו משימה בין-משרדית, וזו לא משימה רק של משרד החינוך, כי זה גם שלטון מקומי ועוד כהנה וכהנה.

שי פירון: אני מקווה מאוד שאנחנו נעשה את השינוי הזה בציבור הערבי, בפריפריה, באוכלוסיות מוחלשות.

שי פירון: בכל מקום שבו צעירים לא מקבלים את מה שמגיע להם אני אהיה הראשון שאלחם לטובתם, ועכשיו אני כן אשתמש במילה להילחם, כי זה חיים ומוות, כי כשילד צעיר לא מקבל את מה שמגיע לו ואני גוזל לו את החלום ואני לוקח לו את העתיד – פה זה ממש להציל את נפשו.

שי פירון: הדבר האחרון שאני רוצה לומר, ובזה לסיים את תגובתי, הוא שאני מאוד מקווה שהשלטון המקומי ומשרד הרווחה ומשרד הבריאות, כל אחד בזווית שלו, ישתפו פעולה כדי שנוכל לייצר את השינוי הרחב הזה.

שי פירון: זה לא ילך עם משרד אחד בלבד.

שי פירון: אם אנחנו מדברים על 24/7, זה לא ילך עם משרד אחד לבד.

שי פירון: אבל צעירים בישראל חייבים לעמוד במרכז השיח החברתי שלנו.

שי פירון: פה אני רוצה לסכם בכמה וכמה תקנות משמעותיות שאני חושב שהן מאוד משמעותיות לשיח הזה: בשנת הלימודים הבאה משרד החינוך הגדיל באופן משמעותי את תקציבם של תנועות הנוער וארגוני הנוער.

שי פירון: יש גם ארגוני נוער.

שי פירון: זו לא תנועת נוער בהגדרה הקלאסית של המילה, אלא הם ארגוני נוער.

שי פירון: ארגוני נוער יכולים להיות גם ארגונים שפועלים – חבר הכנסת טיבי לא נמצא כאן – לטובתם של ילדים בעלי מוגבלויות בכל המגזרים.

שי פירון: זה לא תנועת נוער, אבל זה ארגון נוער, ומגיעות לו כל ההקלות וכל ההקצאות האפשריות.

שי פירון: בשנה הבאה אנחנו נקצה משאבים משמעותיים לתקנה שנקראת תקנת מפגשים, שתייצר מפגשים מהותיים יותר בין ציבור יהודי לערבי ובין ציבור דתי לחילוני.

שי פירון: בשנה הבאה אנחנו נקצה משאבים משמעותיים, באופן עמוק, לטובת מלגות לילדים מוחלשים בכל המסגרות, כדי שלא תיווצר מציאות נוראית שבה שומעים בחדשות שילד לא עלה על האוטובוס בדרך לטיול כי להורים שלו לא היה כסף.

שי פירון: בעיני הדבר הזה לא יכול להיות במערכת החינוך.

שי פירון: לכן הגדלנו את סעיף המלגות מ-50 מיליון שקלים ל-100 מיליון שקלים.

שי פירון: עשינו עוד דבר אחד שהוא מאוד מהותי בעיני, וזה בסמכותו של המנהל: לא צריך לבזות את הילד.

שי פירון: לא צריך לשתף אלף גורמים כדי לאשר לו לצאת לטיול.

שי פירון: תן למנהל בית-הספר את התקציב, ותאפשר לו בשקט, ברוך, בנועם, בעדינות, באנושיות, במוסריות – תאפשר לעזור לילד בלי לשתף את כל העולם ואשתו, בלי ועדות, בלי טפסים.

שי פירון: אם אני מאמין לו שהוא יכול להיות מנהל בית-ספר, אני גם מאמין לו שהוא ידע לתת את אותם 200 או 300 שקלים שחסרים לאדם כזה או אחר.

שי פירון: אני חושב שאנחנו מחויבים לתת לבני-הנוער בישראל מנה ארוכה יותר, בתוך מערכת החינוך, של מה שאני קורא בשפה הכללית תרבות.

שי פירון: אני חושב שלא יקרה כלום אם הם ידעו עמוד אחד פחות בספר התנ"ך, אם אתם רוצים שאני אומר, או הפיזיקה או המדעים, למרות שאין סתירה, אבל הם יקראו יותר ספרים והם יחוו יותר חוויות תרבותיות, ילכו יותר למוזיאונים ולהצגות ויטיילו יותר בארץ.

שי פירון: אני חושב שצריך להגביר באופן משמעותי את היציאה מתוך גבולות בית-הספר, בין שמדובר בפעולות של סולידריות חברתית ובין שמדובר בפעולות של טיולים כאלה ואחרים.

ראובן ריבלין: תרבות.

שי פירון: אני חושב שהמושג הזה של תרבות במובן העמוק של המילה חייב להיות חלק מרכזי יותר בתוך המערכת.

שי פירון: אני אסיים במשפט אחד שהוא תמיד מכאיב לי.

מוחמד ברכה: מאיפה תבוא התרבות?

שי פירון: ממך.

שי פירון: יחד.

מוחמד ברכה: מי יחליט – – –?

מוחמד ברכה: זה משרד התרבות?

מוחמד ברכה: אז באמת – – –

שי פירון: אני רוצה לומר לך, שכיוון שאני מאמין בבני-אדם, אני מאמין שכשנחליט שאנחנו רוצים לדבר על תרבות ולא על פוליטיקה נמצא פתרון גם לזה.

מוחמד ברכה: – – –

שי פירון: תאמין לי שנמצא פתרון לזה.

שי פירון: אתה תלך להצגות שאני אציע, ואני אלך להצגות שאתה תציע.

מוחמד ברכה: אני הולך להצגות שאתה מציע, ורק אין הצגות שאני אציע לך.

שי פירון: אז בוא ואני אעזור לך.

שי פירון: ברמת בני-הנוער, לא ברמת התיאטראות – זה לא בסמכותי, זה משרד אחר – אתה רוצה לפתוח מגמות אמנות בבית-הספר, תבוא אלי ואני אעזור לך.

מוחמד ברכה: החלק של התרבות הערבית במשרד התרבות הוא – – –

שי פירון: זה לא המשרד שלי.

שי פירון: אני מתנצל.

שי פירון: אני לא מכיר.

מוחמד ברכה: לכן אני אמרתי: איפה התרבות במשרד החינוך?

שי פירון: ברשותכם, אני רוצה לסיים במשפט אחד.

שי פירון: דיברו על דוח ה-OECD שהתפרסם היום.

שי פירון: אני רוצה להזמין אתכם הזמנה מאוד מאוד לא פשוטה: חלק גדול מהמדינות שנמצאות בראש הרשימה הן מדינות שלומדים בהן פחות אבל משוחחים בהן יותר.

שי פירון: כשאתה בוחר למשל את פינלנד, ילדים בכיתה א'-ב' – משקיעים באינטראקציות חברתיות.

שי פירון: לא הלפטופ או האייפד מביאים את השינוי המהותי במערכת החינוך.

שי פירון: הם חשובים, כי אנחנו בעד טכנולוגיה, אבל חִברות, קשר בין אדם לאדם, משמעות – – –

ראובן ריבלין: שם א'-ב' זה בית-ספר פתוח.

שי פירון: נכון, נכון.

שי פירון: – – – משמעות במובן העמוק של המילה הם שיביאו בסוף לתקומה גדולה למערכת החינוך בישראל.

שי פירון: תודה רבה.

חמד עמאר: אדוני השר, מה אתה מציע?

חמד עמאר: אתם מסתפקים בתשובת השר?

מוחמד ברכה: להעביר את זה לוועדה.

שי פירון: אם רוצים להעביר את זה לוועדת החינוך, בשמחה ואין שום התנגדות.

שי פירון: אני לא חושב שיש צורך, אבל מה שאתם רוצים.

חמד עמאר: אז נצביע.

חמד עמאר: קודם כול, עמדה נוספת של חבר הכנסת מוחמד ברכה.

חמד עמאר: יש לך דקה.

שי פירון: אני יכול לרדת?

חמד עמאר: אתה יכול לרדת.

חמד עמאר: תודה רבה, אדוני השר.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, כנסת נכבדה, בעצם, עד כמה שזה נשמע אירוני, הנושא שעומד על סדר-יומנו הוא הנושא של החברה כולה – זה גם התרבות, זה גם התעסוקה, זה גם האלימות, זה הכול.

מוחמד ברכה: לכן אני חושב שצריך פה שילוב מערכות.

מוחמד ברכה: לא ייתכן שאקדמאי ערבי יסיים את לימודיו באוניברסיטה ולא ימצא מקום עבודה; לא ייתכן שצעירים נשארים סמוכים על שולחן הוריהם עד גיל 30 ו-35; לא ייתכן שאלימות חוגגת ברחובות ואין הרתעה.

מוחמד ברכה: כשמביאים לכאן הצעה לוועדת חקירה פרלמנטרית בנושא האלימות ברחוב הערבי, אנחנו רואים שהממשלה מהססת ומתנגדת.

מוחמד ברכה: אני לא יודע למה היא מתנגדת.

מוחמד ברכה: לכן, הסיפור הזה של הנוער ושל הצעירים הוא הסיפור החברתי הכללי.

מוחמד ברכה: אני באמת מעודד פעם אחר פעם מהדברים שאני שומע משר החינוך שי פירון.

מוחמד ברכה: לדעתי, יש מקום שהכוונות הטובות והיפות שהוא מבטא לעתים תכופות יהיו נחלתם של משרדי ממשלה אחרים, כי הוא לבד לא יכול.

מוחמד ברכה: משרד התרבות ושרת התרבות לא יכולים לנהל את התרבות ללא תרבות, עם תפיסה של אפליה, אפליה קשה מאוד.

מוחמד ברכה: אני רק אמרתי כדרך אגב:

מוחמד ברכה: תקציב התרבות הערבית מסך כל תקציב משרד התרבות הוא 1%, אולי פחות – זה כבר אומר הכול – ומשרד הרווחה, משרד התעסוקה והעבודה.

מוחמד ברכה: אלה דברים שצריכים מענים.

מוחמד ברכה: לא כוונות טובות לצעירים אלא תקציבים, משאבים, ותוכניות אמיתיות.

מוחמד ברכה: הערה אחרונה, היושב-ראש, ואני רוצה שהשר יקשיב לי.

חמד עמאר: אדוני השר.

מוחמד ברכה: הערה אחרונה.

מוחמד ברכה: דובר רבות, ואני מעריך את זה, על תנועות הנוער.

מוחמד ברכה: אני חושב שיש להסיר חסמים וקריטריונים, כביכול אידיאולוגיים – במוצהר או במוסווה – מתמיכה בתנועות נוער, במיוחד במגזר הערבי.

מוחמד ברכה: אי-אפשר לבקש מהם אמות מידה של תנועות נוער ציוניות, זה לא יכול להיות.

שי פירון: – – –

מוחמד ברכה: בדיוק.

מוחמד ברכה: לא, אבל יש במוצהר ויש במוסווה.

מוחמד ברכה: עכשיו אנחנו בתחילתה של עונת מחנות הקיץ לתלמידים.

מוחמד ברכה: אני חושב שהשבועות הקרובים יש בתוכם אחד המבחנים לכוונות שאתה מבטא.

מוחמד ברכה: תודה רבה, אדוני.

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת מוחמד ברכה.

חמד עמאר: חבר הכנסת מסעוד גנאים, יש לך דקה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, יש הרבה הגדרות לחינוך, אבל מתוך ההגדרות האלה, ההגדרה שהכי אני אוהב, ואני חושב שהיא נכונה – אמר אחד החכמים: מהו חינוך?

מסעוד גנאים: אמר, כל מה שנשאר בנו אחרי ששכחנו כל מה שלמדנו.

מסעוד גנאים: הכוונה, שבני-הנוער – אנחנו זקוקים לחינוך, למהות, לערכים, וצריך להפסיק לצמצם את החינוך ולכלוא אותו רק לתוך העניין של התעודות ושל הציונים.

מסעוד גנאים: אני חושב שבני-הנוער זקוקים לחוכמת חיים, לערכים ולמהות, וזו המשימה שלנו.

מסעוד גנאים: נקודה שנייה, פנאי הוא שטח הפקר מסוכן מאוד.

מסעוד גנאים: אם אנחנו לא ארגנו אותו, אחרים יודעים איך לארגן אותו, אולי לא לטובת בני-הנוער ולא לטובת בנינו.

מסעוד גנאים: אנחנו מדברים על העתיד שלנו בסוף.

מסעוד גנאים: לכן, בקשר לחברה הערבית והנוער הערבי, הנוער הערבי זקוק למסגרת המתאימה.

מסעוד גנאים: כאשר מדברים על מסגרת, מדברים על מתנ"סים, מדברים על מרכזי חינוך, מדברים על מסגרות בילוי מתאימות, וזה חסר.

מסעוד גנאים: ואנחנו צריכים לפעול כדי שלבני-הנוער יהיו תרבות יותר, חינוך יותר.

מסעוד גנאים: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת מסעוד גנאים.

חמד עמאר: אנחנו נעבור להצבעה.

חמד עמאר: מי שבעד – להעביר לוועדה; מי שנגד – להסיר מסדר-היום.

מוחמד ברכה: ועדת חינוך.

חמד עמאר: אחרי שנצביע, נחליט.

חמד עמאר: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 17 נגד – 1 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

חמד עמאר: בעד – 17, נגד – 1, אין נמנעים.

חמד עמאר: מעבירים את זה לוועדת חינוך.

חמד עמאר: תודה.

קריאה: – – –

חמד עמאר: אז אנחנו מעבירים את זה לוועדת הכנסת, ועדת הכנסת תחליט.

שי פירון: הצבעתי בטעות, לחצתי בטעות נגד.

חמד עמאר: השר בטעות הצביע נגד.

חמד עמאר: הוא בעד להעביר לוועדה.

חמד עמאר: אנחנו רושמים את זה בפרוטוקול.

יצחק הרצוג: עפו אגבאריה – – –

עפו אגבאריה: סליחה, אני פשוט לא הספקתי.

חמד עמאר: נוסיף את חבר הכנסת אגבאריה לפרוטוקול.

עפו אגבאריה: לפרוטוקול.

חמד עמאר: אנחנו לא משנים.

הצעת חוק-יסוד: [מס' כ/504; "דברי הכנסת", חוב' ט"ז, עמ' 2058 ועמ' 2057; נספחות.

הצעת חוק-יסוד: ]

חמד עמאר: אנחנו עוברים לנושא הבא: הצעת חוק מבקר המדינה (תיקון מס' 46), התשע"ג–2013, קריאה שנייה ושלישית.

חמד עמאר: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת דוד רותם, יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט.

יצחק הרצוג: לא לא לא.

יצחק הרצוג: יריב לוין.

חמד עמאר: אז יציע את הצעת החוק במקום היושב-ראש, חבר הכנסת יריב לוין; בשם היושב-ראש.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, ברשותך, אני אציג את שתי הצעות החוק שעוסקות למעשה באותו עניין.

יריב לוין: כמובן, צריך יהיה לקיים הצבעות נפרדות, אבל, ברשותך, אני פשוט אציג את שתי – – –

חמד עמאר: אנחנו נציג את שתי הצעות החוק ואחרי זה נקיים הצבעות נפרדות.

יריב לוין: כן.

יריב לוין: את הצעת חוק מבקר המדינה (תיקון מס' 46), התשע"ג–2013, והצעת חוק-יסוד: נשיא המדינה (תיקון מס' 8).

יריב לוין: בשם ועדת החוקה, חוק ומשפט, אני מתכבד להביא בפניכם את שתי הצעות החוק האלה שעניינן תיקון דרכי הצעת מועמדים לכהונת נשיא המדינה ולכהונת מבקר המדינה.

יריב לוין: חוק-יסוד: נשיא המדינה קובע את הדרך להצעת מועמדים לכהונת הנשיא, וחוק מבקר המדינה קובע פרוצדורה זהה להצעת מועמדים לכהונת המבקר.

יריב לוין: כיום, יושב-ראש הכנסת מודיע לחברי הכנסת על יום הבחירה לפחות 20 ימים מראש; עשרה, לפחות, מחברי הכנסת רשאים להציע מועמד לנשיא המדינה ולמבקר המדינה, ההצעה מוגשת לא יאוחר מעשרה ימים לפני יום הבחירות, ויושב-ראש הכנסת מודיע לחברי הכנסת על המועמדים ועל שמות המציעים לא יאוחר משבעה ימים לפני יום הבחירה.

יריב לוין: החוק קובע כי "לא ישתף עצמו חבר כנסת ביותר מהצעת מועמד אחד", אולם אין הסדרה למקרים שבהם חבר כנסת הציע יותר ממועמד אחד, בניגוד להוראות החוק, כפי שהיה לנו גם בבחירה האחרונה של מבקר המדינה.

יריב לוין: לכן, מוצע לקבוע כי שמו של חבר כנסת שהציע יותר ממועמד אחד יימחק מרשימת כל המועמדים שהוא הציע, ובנוסף, אותו חבר כנסת לא יהיה רשאי לצרף את חתימתו או את שמו לאף רשימת מועמדים.

יריב לוין: בכך כמובן נתמרץ הימנעות מחתימה כפולה.

יריב לוין: עם זאת, כדי לא למנוע ממועמד שמספר המציעים שלו פחת מעשרה בגלל מחיקת שם כאמור מלהיות מועמד, מוצע לאפשר לחבר הכנסת, לאותו מועמד, לאתר חבר כנסת או חברי כנסת אחרים שיצרפו את שמם להצעת המועמד, ולצורך כך אנחנו מקצים פרק זמן שבא מהגשת המועמדים ועד לא יאוחר משמונה ימים לפני יום הבחירה.

יריב לוין: כמו כן, מוצע שיושב-ראש הכנסת יודיע לחברי הכנסת על יום הבחירה לפחות שלושה שבועות מראש, במקום 20 ימים כיום, וכי כל ההצעות יוגשו שבוע לאחר מכן, ביום ה-14 שלפני הבחירות.

יריב לוין: יובהר כי מאותו מועד, הפחתת מספר המציעים מעשרה, למשל עקב פטירה או הפסקת כהונה של אחד המציעים, לא תמנע מועמדות.

יריב לוין: המועמדות תיפסל רק אם מספר המציעים פחת מעשרה עקב מחיקת מציע בשל הצעה ליותר ממועמד אחד, שכן רק במקרה כזה – בשונה, למשל, מפטירה או מהפסקת כהונה – מדובר בפעולה של חבר כנסת בניגוד לחוק, שבשלה מן הראוי לנקוט סנקציה כפי שפירטנו.

יריב לוין: אני מבקש לציין בסוגריים שהוראות מהסוג הזה אינן מתאימות לחוק-יסוד, אולם הן קבועות היום בחוק-יסוד: נשיא המדינה.

יריב לוין: הן הוראות טכניות, שהיה נכון לקבוע אותן בחוק רגיל.

יריב לוין: חשבנו לנסות אולי במסגרת הזאת להתחיל ולייצר את אותו חוק נשיא המדינה, שאליו תועברנה ההוראות הטכניות.

יריב לוין: הייתה בקשה של הייעוץ המשפטי של לשכת נשיא המדינה להימנע מכך ולנסות לתאם את כל המהלך הזה אתם, ולגבש איזשהו משהו שיכלול את מכלול הנושאים הרלוונטיים, ולכן אנחנו מבצעים גם את התיקון שנוגע לנשיא המדינה היום במסגרת חוק-היסוד, ללא שינויים.

יריב לוין: אני מקווה שיעלה באמת בידנו לעשות איזושהי הסדרה נכונה יותר של העניין הזה בהמשך.

יריב לוין: לשתי הצעות החוק האלה לא היו הסתייגויות.

יריב לוין: ההסדרים בהן הם כמובן זהים בשני המקרים, ואני מבקש את תמיכת הכנסת בשתי הצעות החוק האלה בקריאה השנייה והשלישית בנוסח כפי שקבעה הוועדה.

יריב לוין: אני רוצה לנצל – – –

דוד רותם: – – –

יריב לוין: רגע, רגע.

יריב לוין: אני רוצה לנצל את ההזדמנות הזו קודם כול להודות כמובן למי שהיו שותפים אתי בייזום החוק, לחברי הכנסת אורי מקלב ומשה גפני, כמובן ליושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט, חבר הכנסת דוד רותם; לצוות של – – –

דוד רותם: – – –

יריב לוין: אני מודה לו פעם נוספת; לצוות של ועדת החוקה: למנהלת הוועדה דורית ואג והצוות שעובד אתה, וכמובן לייעוץ המשפטי של הוועדה, שכולם ביחד באמת סייעו לנו לקדם את הנושא הזה ולהשלים אותו במהירות.

יריב לוין: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת יריב לוין.

חמד עמאר: לחוק אין הסתייגויות.

חמד עמאר: לבקשות דיבור רשומים חבר הכנסת יריב לוין, חבר הכנסת משה גפני וחבר הכנסת אורי מקלב.

קריאות: – – –

חמד עמאר: מוותרים.

חמד עמאר: אז אנחנו נעבור להצבעה.

חמד עמאר: אנחנו נצביע בנפרד על הצעת חוק מבקר המדינה (תיקון מס' 46), התשע"ג–2013, בקריאה שנייה.

חמד עמאר: הצבעה מס' 3 בעד סעיפים 1–2 – 17 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–2 נתקבלו.

חמד עמאר: בעד – 17, אין מתנגדים, אין נמנעים.

חמד עמאר: הצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

חמד עמאר: היושב-ראש מסכים להצביע בקריאה שלישית?

חמד עמאר: אנחנו מצביעים בקריאה שלישית.

חמד עמאר: הצבעה מס' 4 בעד החוק – 17 נגד – אין נמנעים – אין חוק מבקר המדינה (תיקון מס' 46), התשע"ג–2013, נתקבל.

חמד עמאר: בעד – 17, אין מתנגדים, אין נמנעים.

חמד עמאר: הצעת החוק עברה בקריאה שלישית.

חמד עמאר: הצעת חוק מבקר המדינה (תיקון מס' 46), התשע"ג–2013, עברה בקריאה שלישית ותיכנס לספר החוקים.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצעת חוק-יסוד: נשיא המדינה (תיקון מס' 8), קריאה שנייה.

חמד עמאר: הצבעה מס' 5 בעד סעיפים 1–2 – 17 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–2 נתקבלו.

חמד עמאר: בעד – 17, אין מתנגדים, אין נמנעים.

חמד עמאר: הצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית.

חמד עמאר: הצבעה מס' 6 בעד החוק – 17 נגד – אין נמנעים – אין

חמד עמאר: בעד – 17, אין מתנגדים, אין נמנעים.

חמד עמאר: הצעת חוק-יסוד: נשיא המדינה (תיקון מס' 8) עברה בקריאה שלישית.

חמד עמאר: הכרזה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק לעידוד השקעות הון (תיקון מס' 70), התשע"ג–2013, שהחזירה ועדת הכספים.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

חמד עמאר: תם סדר-היום.

חמד עמאר: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, י"ח בתמוז התשע"ג, 26 ביוני 2013, בשעה 11:00.

חמד עמאר: ישיבה זו נעולה.