ישיבת מליאה, כנסת 19, פרוטוקול מספר 44, 2013-06-24 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום ט"ז בתמוז תשע"ג, 24 ביוני 2013.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק קביעת הזמן (תיקון מס' 3), התשע"ג–2013; הצעת חוק שמירת הניקיון (הוראת שעה), התשע"ג–2013; הצעת חוק משק החשמל (תיקון מס' 11), התשע"ג–2013; הצעת חוק הסיוע המשפטי (תיקון מס' 11) (סיוע משפטי לניצולי שואה ולנכי המלחמה בנאצים – ביטול המבחן הכלכלי), התשע"ג–2013; הצעת חוק לייעול האכיפה והפיקוח העירוניים ברשויות המקומיות (הוראת שעה) (תיקון) (הארכת תוקף), התשע"ג–2013.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק הכנסת (תיקון מס' 35) (ראש האופוזיציה), התשע"ג–2013, של חברי הכנסת יריב לוין, משה גפני ואורי מקלב.

ירדנה מלר-הורוביץ: לדיון מוקדם: החל בהצעת חוק פ/1437/19 וכלה בהצעת חוק פ/1464/19 – הצעת חוק עבודת נשים (תיקון – זכות להיעדר מעבודה בעת שירות מילואים של הבעל), התשע"ג–2013, של חברת הכנסת מירי רגב; הצעת חוק כשירות מאבטח (תיקוני חקיקה), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת דוד צור, בנימין בן-אליעזר, משה מזרחי, איתן כבל, עמרם מצנע, דב חנין, דב ליפמן, מיכל רוזין ונחמן שי; הצעת חוק לתיקון פקודת המשטרה (הרכב המחלקה לחקירות שוטרים), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת ג'מאל זחאלקה, באסל גטאס וחנין זועבי; הצעת חוק המכר (דירות) (תיקון – הגבלת חיוב בעד שינוי המפרט), התשע"ג–2013, מאת חבר הכנסת חיים כץ; הצעת חוק דיור בר-השגה בשטחי מחנות צה"ל המתפנים, התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת סתיו שפיר, מיקי רוזנטל, נחמן שי, עמרם מצנע, משה מזרחי, עמר בר-לב, ניצן הורוביץ, שמעון סולומון ורינה פרנקל; הצעת חוק שכר נשיא המדינה וראש הממשלה, התשע"ג–2013, מאת חבר הכנסת מיקי רוזנטל; הצעת חוק הביקורת הפנימית (תיקון – יישום המלצות הוועדה הציבורית לבחינת חוק הביקורת הפנימית), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת אמנון כהן, יעקב מרגי, דב חנין, מיקי רוזנטל ונסים זאב; הצעת חוק פיצויי פיטורים (תיקון – כספים משוריינים), התשע"ג–2013, מאת חברות הכנסת שלי יחימוביץ וקארין אלהרר; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (חובת סימון קסדת מגן ברכיבה על אופנוע או אופניים), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת בועז טופורובסקי, חמד עמאר, רות קלדרון, רינה פרנקל ועפר שלח; הצעת חוק בתי-קברות צבאיים (תיקון – חיילים זכאי חוק השבות), התשע"ג–2013, מאת חבר הכנסת יואל רזבוזוב; הצעת חוק שעות עבודה ומנוחה (תיקון – פיצוי בגין אי-מתן מנוחה שבועית), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת מיקי רוזנטל וחיים כץ; הצעת חוק מתן שירות במשרדי הממשלה (קבלת קהל בסניפים), התשע"ג–2013, מאת חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס; הצעת חוק איסור ניתוק שירותי חשמל ומים למוסדות חינוך (תיקוני חקיקה), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת משה גפני, אורי מקלב ויעקב אשר; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (זיכוי למעסיק שעובדיו משרתים במילואים),

ירדנה מלר-הורוביץ: התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת איציק שמולי, נחמן שי, יצחק הרצוג, איתן כבל ועמר בר-לב; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – סימון תאריך ייצור ומועד תפוגה עברי), התשע"ג–2013, מאת חבר הכנסת מאיר פרוש; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (תמרור סימון על פני הכביש – שימוש באמצעי מונע החלקה), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת משה גפני, אורי מקלב ויעקב אשר; הצעת חוק זכויות השוכר והמשכיר, התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת שלי יחימוביץ, מיקי רוזנטל, איציק שמולי, אבישי ברוורמן ודב ליפמן; הצעת חוק העונשין (תיקון – איסור שידול להמרת דת), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת משה גפני, אורי מקלב ויעקב אשר; הצעת חוק המועצה להשכלה גבוהה (תיקון – הצמדת שכר הלימוד לשכר המינימום במשק), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת ג'מאל זחאלקה, באסל גטאס וחנין זועבי; הצעת חוק המועצה להשכלה גבוהה (תיקון – איסור דרישת בחינות כניסה וציון פסיכומטרי), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת אברהים צרצור, טלב אבו עראר, מסעוד גנאים, אחמד טיבי ועיסאווי פריג'; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (הוראות לעניין השכרת רישיון להפעלת מונית), התשע"ג–2013, מאת חבר הכנסת יריב לוין; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – ביטול איסור הכללת תרופות מצילות חיים בשב"ן), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת שולי מועלם-רפאלי, חיים כץ, יחיאל חיליק בר, אורית סטרוק, מירי רגב, אורלי לוי אבקסיס, יוני שטבון ויעקב ליצמן; הצעת חוק צער בעלי-חיים (הגנה על בעלי-חיים) (תיקון – איסור ניצול בעלי-חיים למטרות הימורים), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת ישראל חסון, דב ליפמן, עמרם מצנע, דב חנין, איתן כבל, דוד אזולאי, תמר זנדברג, איציק שמולי ויחיאל חיליק בר; הצעת חוק מסי מכס ובלו (שינוי התעריף) (תיקון – שינוי התעריף), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת באסל גטאס, ג'מאל זחאלקה, חנין זועבי, מיקי רוזנטל, גילה גמליאל, סתיו שפיר, יחיאל חיליק בר, דב חנין, אורי מקלב, יצחק וקנין ומיכל בירן; הצעת חוק מרשם האוכלוסין (תיקון – ביטול סעיף המין בתעודת הזהות), התשע"ג–2013,

ירדנה מלר-הורוביץ: מאת חברי הכנסת תמר זנדברג, מרב מיכאלי, ניצן הורוביץ, זהבה גלאון, מיכל רוזין ועיסאווי פריג'; הצעת חוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב) (תיקון – פטור מארנונה לנשים ששהו במקלט לנשים מוכות), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת זהבה גלאון, מירי רגב, איילת שקד, שולי מועלם-רפאלי, פנינה תמנו-שטה, תמר זנדברג, מיכל רוזין ואילן גילאון; הצעת חוק צער בעלי-חיים (הגנה על בעלי-חיים) (תיקון – איסור מכירת פרוות), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת רות קלדרון, ניצן הורוביץ, חיים כץ, מיכל רוזין, איתן כבל, זהבה גלאון, תמר זנדברג, אילן גילאון, דב חנין, שולי מועלם-רפאלי, ראובן ריבלין, גילה גמליאל, דב ליפמן, פנינה תמנו-שטה, רונן הופמן, דוד רותם, יפעת קריב, עדי קול, אראל מרגלית, מיקי רוזנטל, אחמד טיבי, עיסאווי פריג' וישראל חסון וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק זכויות החולה (תיקון – הפחתת כאב בעת מתן טיפול רפואי לקטין), התשע"ג–2013, מאת חברות הכנסת אורלי לוי אבקסיס ושולי מועלם-רפאלי.

ירדנה מלר-הורוביץ: נוסח מתוקן של הצעת חוק מעונות-יום שיקומיים (תיקון – הרחבת הזכאות), התשע"ג–2013; פ/1375/19.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: 1.

יולי יואל אדלשטיין: ממשלה שמגישה תקציב דורסני כנגד שכבות הביניים והשכבות החלשות;

יולי יואל אדלשטיין: 3.

יולי יואל אדלשטיין: התקציב שהונח בכנסת הרסני ותורם להעמקת הפערים העצומים הקיימים בשכבות הביניים ובשכבות החלשות;

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצעות אי-אמון בממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: ההצעה הראשונה היא של סיעת העבודה: ממשלה שמגישה תקציב דורסני כנגד שכבות הביניים והשכבות החלשות.

יולי יואל אדלשטיין: המועמדת להרכיב את הממשלה היא חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

יולי יואל אדלשטיין: ינמק את ההצעה חבר הכנסת חיליק בר.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: אדוני, תודה, קודם כול, נגיד מזל טוב, יש לנו נגיד חדש, ואני מאחל לו בהצלחה.

יחיאל חיליק בר: אבל הוא לא באמת חדש.

יחיאל חיליק בר: כמו שהפוליטיקה של שר האוצר, מעליו, היא לא באמת חדשה.

יחיאל חיליק בר: הוא מיחזור של נגיד ישן, כמו שהפוליטיקה של לפיד היא מיחזור של פוליטיקה ישנה, וכמו שהתקציב הזה הוא מיחזור של התקציב הישן.

יחיאל חיליק בר: בחרו ביעקב פרנקל, ואגב, אני אומר פה: הוא איש ראוי, ראוי מאוד.

יחיאל חיליק בר: אבל מה שמפריע לי זה שלמרות שיש בישראל שורה של פרופסורים מובילים ומוכרים בארץ ובעולם, ונתניהו תמיד מתגאה בחומר האנושי שיש לנו; יש הרבה שרצו בתפקיד, יש הרבה שיכלו לתפקיד, ויש רבים ורבות שיש להם את כל הכישורים לתפקיד.

יחיאל חיליק בר: אבל ראש הממשלה ושר האוצר הלכו שוב על הבטוח והמוכר, ולא על הדם הצעיר והמקומי, היצירתי, בעל המחשבה הרעננה.

יחיאל חיליק בר: כי למה לשנות?

יחיאל חיליק בר: וזה עוד ממישהו שהססמה שלו בבחירות הייתה: באנו לשנות.

יחיאל חיליק בר: והבחירה בפרנקל, ראוי ככל שיהיה, וכבר אמרנו שהוא ראוי, היא הבעת אי-אמון בכוחות חדשים ויצירתיים, בחשיבה מחוץ לקופסה באשר לאיך להוציא את המשק מהמשבר.

יחיאל חיליק בר: הבחירה בפרנקל היא הבעת אי-אמון בדור הכלכלי הבא של מדינת ישראל, באנשים שגדלים במערכת, כמו, אגב, קרנית פלוג, שעליה המליץ הנגיד היוצא פישר.

יחיאל חיליק בר: וההחלטה בעצם מצביעה על לחץ ועל פרנויה מצד נתניהו ולפיד, שמביאה אותם לפנות לישן, למוכר, לממוחזר, וכולנו בעד מיחזור, דוד, נכון?

יחיאל חיליק בר: אבל לא תמיד צריך למחזר הכול.

דוד צור: – – –

יחיאל חיליק בר: וזה לא אישי נגד פרנקל, חלילה, אני אומר, אלא נגד התפיסה וההתנהלות.

דוד צור: – – – רציתי לשאול איפה החבר'ה – – –

יחיאל חיליק בר: רגע.

יחיאל חיליק בר: לא משנה.

יצחק הרצוג: כיוון שהסיעה שלו קיימה עכשיו דיון, בסדר?

דוד צור: – – –

יחיאל חיליק בר: והכי חשוב, ידידי דוד, זה אפילו לא בין השורות: הבחירה של ראש הממשלה בפרנקל מצביעה על אי-אמון בשר האוצר שלנו.

יחיאל חיליק בר: שלך ושלי.

יחיאל חיליק בר: הרי ידוע שבעבר פרנקל היה לו תחביב לעבוד ישירות מול ראשי ממשלה שכיהנו בזמנו: יצחק שמיר, יצחק רבין, נתניהו, אהוד ברק – תוך דילוג מעל ראשו של שר האוצר.

קריאה: – – –

יחיאל חיליק בר: ויכול להיות שזה מכוון, כי ראש הממשלה לא סומך על כישוריו של שר האוצר שלנו, ויכול להיות שגם שר האוצר שלנו לא סומך על כישוריו שלו עצמו וצריך איזה מבוגר אחראי.

יחיאל חיליק בר: ואני, הבחירה כבר נעשתה, ובהחלט אמרנו: איש ראוי.

יחיאל חיליק בר: אני מאחל לו ולנו הרבה הרבה בהצלחה.

יחיאל חיליק בר: אבל הייתי חייב לציין את דעתי, לפחות, על ההזדמנות שהייתה צריכה להינתן לאנשים מהשטח.

יחיאל חיליק בר: נחזור לתקציב.

יחיאל חיליק בר: אני דווקא לא אדבר על הפגיעות המוכרות לכולנו בתקציב, כמו בעקרות-הבית, בקשישים.

יחיאל חיליק בר: דיברנו על זה; למה לדבר באמת עליהם הרבה, על אותן עקרות-בית, ועל אותם ילדים ונפגעים.

יחיאל חיליק בר: אני אדבר על דברים שמוחבאים בתקציב, אבל פוגעים בעיקר בחלשים.

יחיאל חיליק בר: למשל: על ביטול תוכנית הלוואה לרכישה או להרחבה של דירה בירושלים.

יחיאל חיליק בר: אתה מכיר את החוק הזה, דוד?

יחיאל חיליק בר: התוכנית הזאת מעולם לא נכנסה לתוקף, והיא מוקפאת בחוק ההסדרים שנה אחר שנה.

יחיאל חיליק בר: בעוד הממשלה מדברת על פתרון בעיית מחירי הדיור, היא לוקחת את המעט שהכנסת עשתה למען תושבי עיר הבירה שלנו, ירושלים.

יחיאל חיליק בר: ומדובר בעוד ביטול של חוק קיים, שהתקבל בשלוש קריאות בכנסת.

יחיאל חיליק בר: ואני שואל גם את אדוני, יושב-ראש הכנסת: מה המשמעות של הכנסת אם חוק ההסדרים יכול לבוא ופשוט לדחות ולבטל הכול?

יחיאל חיליק בר: זאת פגיעה בריבונות הכנסת, זאת רמיסה של הליך החקיקה.

יחיאל חיליק בר: אותו דבר גם לגבי דחיית תוקף יום לימודים ארוך.

יחיאל חיליק בר: עוד חוק שנדחה מספר פעמים, ועדיין מובא הפעם לדחייה בחמש שנים נוספות.

יחיאל חיליק בר: חוק שאמור לייצב ולחייב את מערכת החינוך ליום לימודים ארוך, לכלל תלמידי ישראל.

יחיאל חיליק בר: אותו דבר, דבר פעוט – דחיית השתתפות הממשלה באחזקת ספריות ציבוריות.

יחיאל חיליק בר: גם כאן נדחה מלוא אחזקת וניהול התקצוב של הספריות הללו בשנתיים.

יחיאל חיליק בר: והדחייה הזאת, כמובן, תוביל לפגיעה, איך לא, בחלשים.

יחיאל חיליק בר: כי הרי ערים כמו גבעתיים ורעננה ורמת-גן, כנראה ידאגו שהספריות האלה יישארו פתוחות.

יחיאל חיליק בר: אבל ערים כמו אופקים וקריית-שמונה וצפת, כנראה שלא יצליחו.

יחיאל חיליק בר: ומי שייפגע זה אותם – הרי עבודה לא סידרתם להם בפריפריה, גזירות הטלתם עליהם, לפחות שיהיה להם בעת שהם מחכים בלשכת האבטלה לחתום, איזה ספר טוב.

יחיאל חיליק בר: גם את זה אתם גוזלים מהם.

יחיאל חיליק בר: וככה גם באיחוד המועצות הדתיות, שהשתם את זה על המועצות עצמן, ולא על הממשלה.

יחיאל חיליק בר: הממשלה רק דאגה שהיא לא תשלם.

יחיאל חיליק בר: ושינוי מודל החיסכון הפנסיוני, שאתה מכיר אותו, דוד.

יחיאל חיליק בר: אבל האוצר מבקש להוריד את תקרת הפטור, כך שמי שמשתכר פי-1.6 מהשכר ולא פי-ארבעה, יחל כבר לשלם מס על הפרשות המעסיק.

יחיאל חיליק בר: זה שינוי מהותי ועמוק, והוא פגיעה אנושה במעמד הביניים, שהוא העובד והתורם העיקרי במשק.

יחיאל חיליק בר: אני לא מדבר בכלל על השטות של מיצוי כושר ההשתכרות כתנאי להנחות בארנונה.

יחיאל חיליק בר: התיקון הזה מניח שהשינוי יגרום להשתתפות רבה יותר בשוק העבודה.

יחיאל חיליק בר: אין לכך תימוכין, לא בדקו את זה מספיק, והפגיעה במשפחות תהיה מיידית וישירה.

יחיאל חיליק בר: נתוני הביטוח הלאומי ובנק ישראל מלמדים שהעבודה לא מחלצת אותנו מעוני, ואני שמח שסגן השר מיקי לוי הגיע.

קריאה: אני – – –

יחיאל חיליק בר: לכן, מבחני מיצוי כושר השתכרות יפגעו מראש, ידידי מיקי, באוכלוסייה שהיא ממילא ענייה, ואני אשמח לשמוע את תשובתך על זה.

יחיאל חיליק בר: המהלך גם יעלה באלפי שקלים בשנה את עלויות המחיה של סטודנטים במקצועות תובעניים כמו הנדסה ורפואה, שהם, מה לעשות, ידידי מיקי, מתקשים לעבוד בלמעלה מחצי משרה.

יחיאל חיליק בר: ואת כל זה, וזה הכי ציני – –

נחמן שי: חבר הכנסת – – –

יחיאל חיליק בר: – – עושה שר האוצר – – –

נחמן שי: תקרא לו חבר הכנסת מיקי לוי.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת מיקי לוי, סליחה.

נחמן שי: כמו שביקש היושב-ראש – – –

יחיאל חיליק בר: סגן השר.

יחיאל חיליק בר: למה אתה מוריד בזה?

יחיאל חיליק בר: סגן השר.

יחיאל חיליק בר: אם אתה כבר מתקן, תקן עד הסוף.

יחיאל חיליק בר: ואת כל זה עושה, אדוני סגן שר האוצר, עושה שר האוצר שלך, שרושם באיגרת השבועית שלו, ואני מצטט: אני עובד אצל מעמד הביניים הישראלי.

יחיאל חיליק בר: זה הג'וב שלי.

יחיאל חיליק בר: ואני שואל אותך: לאן הציניות שלו עוד תגיע?

יחיאל חיליק בר: אבל, חברי למעמד הביניים והשכבות החלשות, לא רק גזירות כאלו יש.

יחיאל חיליק בר: אני רוצה להזהיר אתכם ואתכן שהטילו מס גם על דברים בסיסיים מאוד שיש לכל אחד מאתנו בבית או בחצר האחורית או במטבח.

יחיאל חיליק בר: ואני רוצה לתת לכם עצות לגביהם, כדי שתדעו מה לא לקנות או ממה להתפטר.

יחיאל חיליק בר: למשל: מיסו את כלי הרכב שעולים מעל 300,000 שקל.

יחיאל חיליק בר: לכן, אני קורא לידידי בעיירות הפיתוח ובמעמד הביניים: מכרו מייד את ג'יפ ה"מרצדס" או ה"ב.

יחיאל חיליק בר: מ.וו" או ה"פורשה" שלכם, כי יטילו עליכם, עליו מס.

יחיאל חיליק בר: מיסו גם את האופנועים הכבדים, ולכן אני דורש מהנשים שידרשו מבני-זוגן להיפטר מייד מה"הארלי דוידסון" הנוצץ, שאתם הם לוקחים כל בוקר את הילדים לבית-הספר.

יחיאל חיליק בר: הרי זה קורה לכולנו.

יחיאל חיליק בר: ועוד עצה ייעולית, אם אפשר לומר, במקום שהתפנה להם בחצר, כי הם מכרו את הרכב, האופנוע הכבד, שגם לך יש בוודאי, סגן שר האוצר, שם, במקום הזה שהתפנה, אפשר להחביא את המטוס הפרטי או את היאכטה ו/או את רכב השטח שיש לכולנו, כי גם עליהם הטילו מס, וזה ממש נוגע לחיי היום-יום של כולנו.

יחיאל חיליק בר: אני גם רוצה להשיא לך עצה, ידידי, הזמן מייד אינסטלטור, כי בסוף יולי, כשיעבור התקציב, לא יוכל להיות לכולנו ג'קוזי יותר בבית.

יחיאל חיליק בר: ואני שואל אותך, אדוני סגן השר, בא בן-אדם מעבודתו במפעל בצפת, מה הוא רוצה יותר מאשר לשבת בג'קוזי שלו עם סיגר ולראות סרט טוב בטלוויזיה 50 אינץ' שלו?

יחיאל חיליק בר: והממשלה בכוונה ממסה לו את המוצרים החיוניים הללו שיש לכל פועל וזוג צעיר בביתו.

יחיאל חיליק בר: אני שואל, עד לאן באמת הרוע והרשעות האלה יגיעו?

יחיאל חיליק בר: שלא לדבר – הכי גרוע – על הטלת מס על הפרוות.

יחיאל חיליק בר: הציבור לא יודע.

יחיאל חיליק בר: מה תעשה עקרת-הבית הממוצעת מקריית-שמונה עם אוסף הפרוות שלה עכשיו?

יחיאל חיליק בר: ידידי סגן השר, האם יש לך תשובה לזה?

יחיאל חיליק בר: או הטלת המס על ריהוט עתיק.

יחיאל חיליק בר: הולך פועל קשה-יום באופקים, אוסף במשך שנים ריהוט עתיק מהתקופה הוויקטוריאנית, בום, ממסים לו אותו.

יחיאל חיליק בר: פשוט רוע לב.

יחיאל חיליק בר: ובשורה אחרונה, לעקרות-הבית, שכמובן לא רוצות לעבוד, והן כל היום יושבות בבית ומבשלות.

יחיאל חיליק בר: הטילו מס – אני מצטט, אני לא יודע אם זו בדיחה, תגיד לי: על פילה קפוא של אמנון מצופה, מתובל או מעובד אחרת.

יחיאל חיליק בר: אנחנו ניסינו לפענח את זה בסיעה.

יחיאל חיליק בר: קודם כול, כל עקרות-הבית נכנסו ללחץ, כי אף אחד לא מבין מה זה "המעובד או מתובל אחרת".

יחיאל חיליק בר: פירורי לחם זה תיבול שכן מוטל עליו מס?

יחיאל חיליק בר: עשבי תיבול זה משהו שלא מוטל עליו מס?

יחיאל חיליק בר: אני דורש ממך ביאור לגבי "המתובל או מעובד אחרת".

יחיאל חיליק בר: ויקירי – – –

מיקי לוי: זה מכפיל את המחיר שלו, פשוט מאוד.

יחיאל חיליק בר: מכפיל את המחיר שלו.

יחיאל חיליק בר: לא, אנחנו לא הבנו מה זה "פילה קפוא של אמנון מצופה", למרות שאני אוכל את זה כל צהריים.

יחיאל חיליק בר: זה אולי מצחיק, אבל זה כל כך, כל כך עצוב, ידידי.

יחיאל חיליק בר: אבל אני רוצה להגיד לך משהו, ידידי סגן השר, ואתה דווקא מהצד השפוי של העסק.

יחיאל חיליק בר: ראש הממשלה ושר האוצר יודעים שהיו יכולים לחסוך הרבה, הרבה מאוד כסף שהיה מתפנה לחברה, לכלכלה ולחינוך, אם היה פה קצת שלום ואם היה פה קצת שקט מדיני.

יחיאל חיליק בר: אז לא רק שהמפלגה שלך, שהתחייבה לזה, לא עושה עם זה כלום – ולא שאתם לא עושים כלום בשביל לקדם את התהליך – אלא שרים בכירים בממשלה, כמו השר בנט, מחסלים את הסיכוי לכך באמירות מיותרות ומביכות, שהלכה למעשה מחסלות את הסיכוי למשא-ומתן מדיני.

יחיאל חיליק בר: ובניגוד אליך ואלי, ראש הממשלה שלנו הוא ליכודניק, והוא מכיר, גם נכבדי יושב-ראש הכנסת מכיר, את חמשת המ"מים של ז'בוטינסקי: מזון, מעון, מלבוש, מורה ומרפא.

יחיאל חיליק בר: נכון?

יחיאל חיליק בר: אמרתי נכון?

יחיאל חיליק בר: יש עוד שני מ"מים מאוד מוכרים בליכוד: האחד זה מ"ם בגין, הלוא הוא מנחם בגין, והשני זה מ"ם פייגלין, הלוא הוא משה פייגלין – וראש הממשלה צריך להחליט אילו מהמ"מים האלו לאמץ ואיזה מהמ"מים האלו הוא רוצה שיתווספו להיסטוריה של הליכוד, ואולי גם להיסטוריה של מדינת ישראל.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חיליק בר.

יולי יואל אדלשטיין: נתן גם דוגמה יפה איך עומדים בזמנים נכון.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני רק מפנה את תשומת לבכם, סגן שר האוצר מיקי לוי, חבר הכנסת מיקי לוי ישיב לשלוש הצעות אי-אמון.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נשמע עוד שניים שינמקו.

יולי יואל אדלשטיין: מדיניות הממשלה להכבדת עול המסים פוגעת במעמד הביניים ומעמיקה את העוני, יהדות התורה ומרצ.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס, וינמק את ההצעה חבר הכנסת משה גפני.

יולי יואל אדלשטיין: אני חייב לציין, כשתורה של מרצ להציג את המועמד – זאת תמיד זהבה גלאון, ואצלכם באווירה חברית – כל פעם זה מישהו אחר.

משה גפני: אנחנו מפלגה – – –

עיסאווי פריג': גפני עובר תהליך עכשיו.

משה גפני: אני עובר תהליך?

עיסאווי פריג': חבר הכנסת גפני – – –

משה גפני: כל הזמן אני עובר, אבל אנחנו – – –

עיסאווי פריג': חיובי, חיובי.

יולי יואל אדלשטיין: תהליך גפניזציה – – –

משה גפני: כן, אבל אנחנו מפלגה פלורליסטית.

יולי יואל אדלשטיין: הבנתי.

יולי יואל אדלשטיין: טוב, כך חשבתי.

משה גפני: כשנקבל את ראשות הממשלה, אז – – –

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: עד עשר דקות לרשותך.

משה גפני: אדוני יושב-ראש הכנסת, שר הביטחון, סגן שר האוצר, חברי הכנסת, הרבה דברים כבר נאמרו על התקציב הרע הזה.

משה גפני: התקציב הכי רע שאני מכיר שממשלה כלשהי הגישה אי-פעם, שאני מכיר.

משה גפני: אני לא יודע מה היה בתקופת הצנע, אבל אפילו את 2003 אני מכיר – היו גזירות נוראות על הציבור, אבל לא מתקרב אפילו למה שקורה כאן.

משה גפני: חלק מהדברים, לפי דעתי, שר האוצר לא יודע, חלק מהדברים חברי הממשלה לא יודעים, וכעת מתברר שגם חלק מחברי הכנסת לא יודעים.

משה גפני: היה דיון בוועדת הכספים על הצעת חוק תמימה למראה, שאומרת שהרשויות החזקות יעבירו לממשלה כסף כדי לממן את הרשויות החלשות.

משה גפני: עכשיו אני לא יודע, אני הייתי מציע שנשאל את השרים איך הם יממנו את הרשויות החלשות.

משה גפני: איך?

משה גפני: מאיפה יגיע הכסף?

משה גפני: הממשלה נותנת?

משה גפני: הרשויות יתנדבו?

משה גפני: אני זוכר שבקדנציה הקודמת משרד האוצר ביקש להעביר כסף מהרשויות החזקות לחלשות, הם עמדו על רגליהם האחוריות וזה ירד מסדר-היום.

משה גפני: איך מעבירים?

משה גפני: אז אני אספר לכם איך מעבירים.

משה גפני: לוקחים מתושבי הערים הגדולות, כלומר, ניקח עיר גדולה בארץ – תל-אביב.

משה גפני: מבקשים או דורשים או לוקחים מתושבי שכונות הדרום, משכונת-התקווה, לוקחים מהם העלאת ארנונה כדי לממן יישובים אחרים בארץ; הוא משלם בלאו הכי ארנונה גבוהה.

משה גפני: זה הולך להופיע, אדוני יושב-ראש הכנסת, זה הולך להופיע, אם אכן זה יוצבע וזה יאושר בוועדת הכספים, זה הולך להגיע לכאן להצבעה לקריאה שנייה ושלישית.

משה גפני: באה הממשלה והתנדבה לא להפחית ממענקי האיזון, מה שהיה בכל הקדנציה הקודמת – לא להפחית במענקי האיזון על-ידי זה שתושבי רמת-אליהו בראשון-לציון, מי שמכיר את השכונה שם, יממנו את הכסף הזה.

משה גפני: יושב נציג האוצר, סגן הממונה על התקציבים, בוועדת הכספים ואומר, זאת הוראת שעה חד-פעמית.

משה גפני: יפה, נכון?

משה גפני: חד-פעמית, בסדר.

משה גפני: אז אומרים – – –

מיקי רוזנטל: לתמיד.

משה גפני: כן.

משה גפני: אומרים לתושב ברמת-אליהו, בשכונת-התקווה או בשכונת-הארגזים: המצב הכלכלי קשה, פעם אחת תתנדב.

משה גפני: ואנחנו מתחילים לחקור אותו: מה זה חד-פעמי?

משה גפני: אני אמרתי שלא למדתי ליבה, אז אני לא יודע מה זה בעברית "חד-פעמי".

משה גפני: עד שאני סוחט אותו, ועוד חברים – בסוף התברר שהחד-פעמי זה לנצח.

משה גפני: לנצח.

משה גפני: לא לשנה הזאת, ל-2013, 2014, בגלל שהמצב קשה; מכאן ולתמיד.

משה גפני: התושב הזה שגר בשכונת-הארגזים יממן את השכונה, שיכולה להיות אפילו שכונת יוקרה, בעיר פיתוח, או במקום מבין 200 הרשויות שמקבלות מענקי איזון.

אריה מכלוף דרעי: זה חשוד אם זה ככה.

אריה מכלוף דרעי: ברגע שמעלים את הבסיס אי-אפשר להוריד אותו.

משה גפני: יפה.

משה גפני: אבל אתה היית צריך לראות את הדיון.

אריה מכלוף דרעי: אפילו אני שלא למדתי ליבה – – –

משה גפני: נכון, אבל היו כאלה שלמדו ליבה – אני לא מדבר על זה, להבין או לא להבין.

משה גפני: ככה הוא הסביר את זה: זה חד-פעמי.

משה גפני: הוראת שעה חד-פעמית.

משה גפני: ככה הוא אמר.

אריה מכלוף דרעי: – – – וזה נשאר ככה.

משה גפני: אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, לא היה כדבר הזה.

משה גפני: אני לא זוכר מקרה כזה שבו מביאים תקציב שאין בו דבר וחצי דבר עם טובת האזרחים.

משה גפני: אין אפילו מנוע צמיחה אחד.

משה גפני: אמר פה שר האוצר, אדוני סגן שר האוצר, אמרתם: יהיה טוב.

משה גפני: איך יהיה טוב בעוד שנה?

משה גפני: איך יהיה טוב בעוד שנה וחצי?

משה גפני: איך יהיה?

משה גפני: מה, תיקחו עוד כסף מעוד אזרחים בעוד ערים כדי לממן את הערים האחרות?

משה גפני: איזה מנוע צמיחה אחד שהבאתם בתקציב הזה?

משה גפני: אני שאלתי את שר האוצר, לא משנה מה שהוא ענה לי.

משה גפני: אין מנוע צמיחה בתקציב הזה.

משה גפני: אתם עומדים פה, כל דבר אתם אומרים שזה טוב וזה טוב וזה יהיה טוב.

משה גפני: אני אומר לכם באחריות מלאה, לא היה תקציב רע כזה.

משה גפני: והתנהל פה ויכוח, ואני רוצה להגיד לכם את האמת: התקציב ב-2009, הגירעון היה 5.2%, זה היה גירעון לאחר תחזית של 7% של בנק ישראל ו-6% של משרד האוצר.

משה גפני: 5.2% כאשר אנחנו הבאנו לאישור את תקציב 2009, 2010.

משה גפני: גירעון הרבה יותר גדול מהגירעון של הפעם.

משה גפני: ובאו אלי משרד האוצר, ואמרו: המצב רע, וצריך לפגוע בקצבאות הילדים, וצריך לפגוע בנכס שמישהו מחזיק אותו ולא משתמש בו, צריך לפגוע בכול.

משה גפני: כל דבר הגיע.

משה גפני: חלק גדול מהדברים חזר חזרה.

משה גפני: אז מה אם יש גירעון?

משה גפני: מה אנחנו, חברה כלכלית, שאנחנו צריכים שיהיה מאזן חיובי בסוף השנה?

משה גפני: מה, בגלל זה שלא אישרנו את כל הגזירות – והם לא העזו להביא כאלה גזירות כמו היום – קרה משהו למשק הישראלי?

משה גפני: האבטלה ירדה, הצמיחה עלתה, דירוג האשראי עלה, הכול היה בסדר.

משה גפני: אז הם באים ואומרים: אתה עשית את הגירעון, הגעת ל-40 מיליארד שקל.

משה גפני: הגעת לגירעון של כמעט 4%.

משה גפני: מה זה "הגעתי לגירעון"?

משה גפני: אגב, אני לא הגעתי לבד, שר האוצר גם רוצה שאני אהיה אחראי – הוא אמר פה בנאום שאני אחראי לגירעון.

משה גפני: בסדר, אם אני אחראי לגירעון, אני מקבל את האחריות הזאת.

משה גפני: אז אני אחראי לכל ההצלחות של המשק הישראלי בארבע השנים האחרונות – שיגיד גם את זה.

משה גפני: מה קרה?

משה גפני: האם כתוצאה מזה שקיבלנו גירעון של 5.2% והחזרנו גירעון של פחות מ-4% עשינו משהו רע?

משה גפני: כשהורדנו את האבטלה מ-10.6% ל-6.4% עשינו רע?

משה גפני: כשהעלינו את דירוג האשראי פעם אחר פעם אחר פעם בכל דירוגי האשראי שנמצאים בעולם – ואני לא מדבר שהפכנו להיות מיני מעצמה כלכלית כשמצאנו גז, ולא אפשרנו לטייקונים לקחת את כל הכסף, חלק גדול החזרנו לאזרחי המדינה.

משה גפני: לא פחדנו להתמודד עם גופים חזקים.

משה גפני: תראו איך שר האוצר הזה מתקפל בפני כל אחד.

משה גפני: בא אליו עופר עיני.

משה גפני: הוא ביקש מה שהאוצר ביקש: להתמודד עם הנושא של הוועדים החזקים.

משה גפני: הוא איים עליו בשביתה – התקפל.

משה גפני: באו הרשויות המקומיות – ופה, דרך אגב, אני חושב שהם צודקים לגמרי.

משה גפני: הוא רצה להוריד במענקי האיזון 450 מיליון שקל.

משה גפני: אמר לו בוחבוט: אנחנו נשבות.

משה גפני: התקפל.

משה גפני: רק התברר בדיעבד שהוא התקפל, אבל את הכסף הוא לקח משכונת-הארגזים בתל-אביב, הוא לא הביא את זה מהקופה שלו.

משה גפני: עם כל מה שנלווה – אפילו בריכוזיות הם התקפלו, לא עשו בדיוק את מה שצריך לעשות.

משה גפני: מיקי רוזנטל, עשו בריכוזיות את מה שצריך לעשות?

משה גפני: לא עשו.

מיקי רוזנטל: מה פתאום.

משה גפני: לא התמודדו עם מה שאנחנו עשינו אז, ואמרנו שאנחנו נמשיך את זה, רק היו בחירות ועצרנו באמצע.

משה גפני: אם איזה גוף חזק במדינה שר האוצר התמודד?

משה גפני: המצב קשה?

משה גפני: שכולם יתרמו לעניין הזה.

משה גפני: הגוף החזק היחיד שאתו הוא מתחיל זה החרדים, אבל יש לו סיבה לזה.

משה גפני: אבל חוץ מזה, עם כל הגופים החזקים – הוא לא.

משה גפני: עם עקרת-הבית החרדית הוא מתחיל, שם הוא יפגע, לילד החרדי הקטן, שלא תהיה לו שקית חלב – זה בסדר.

משה גפני: זה גוף חזק, אין ויכוח.

משה גפני: שם הוא התמודד.

משה גפני: אבל נניח לזה, הרי סיכמנו שאנחנו לא תוקפים אותו על העניין הזה, זה בסדר.

משה גפני: איך הוא מעז לבוא לפה?

משה גפני: אני מבין שחברי יש עתיד, יש להם בעיה: הם לא יכולים ללכת נגדו.

משה גפני: הוא נותן הוראות, ומי שלא יישמע לו לא ייבחר לכנסת הבאה.

משה גפני: יש שם דיקטטורה, מאזן אימה, או פחד של שלטון שהוא נורא ואיום, שאין דבר כזה.

משה גפני: לא תצביע בעד מה ששר האוצר אומר – אתה לא נמצא בכנסת הבאה.

משה גפני: אני מבין.

שמעון סולומון: גפני, עם כל הכבוד, קצת צניעות.

שמעון סולומון: אתה מנהל – – –

מיקי לוי: קצת צניעות, קצת צניעות.

שמעון סולומון: טיפה צניעות, באמת, תפסיק.

שמעון סולומון: דבר לעניין.

שמעון סולומון: נמאס לשמוע את זה.

שמעון סולומון: אל תזלזל באנשים, יש להם שיקול דעת.

מיקי לוי: עזוב, אין לו דרך ארץ, עזוב אותך.

שמעון סולומון: אתה תגיד מה שיש לך, ואם אתם נוהגים ככה – אז תתאר לעצמך – – – נמאס לשמוע את זה.

משה גפני: ולכן – – –

מאיר פרוש: אפשר להביא לך את תקנון המפלגה של יש עתיד?

שמעון סולומון: צריך – – –

משה גפני: ולכן, אדוני יושב-ראש הכנסת – לא, אין צורך.

משה גפני: מה הצורך בתקנון?

משה גפני: יש תקנון חד-משמעי שבמהלך שתי קדנציות שלמות, ונדמה לי אפילו עשר שנים, מי שקובע את הרשימה ואת מיקום החברים זה יאיר לפיד, מי שקובע את השרים זה יאיר לפיד, מי שקובע את הגופים זה יאיר לפיד.

משה גפני: זה מופיע בתקנון, מה השאלה בכלל?

משה גפני: מה עומד פה לדיון, מה אני משמיץ?

מאיר פרוש: אז למה הוא כועס?

משה גפני: הוא לא כועס, הוא צריך – בגלל שהוא צריך להגיד אחרי זה לשר האוצר שהוא הגן עליו.

משה גפני: לא משנה, מה זה משנה?

משה גפני: זה התקנון.

רונן הופמן: גפני, אתה שומר הדמוקרטיה, גפני.

שמעון סולומון: אתם זה דמוקרטיית הרוב – – –

משה גפני: אצלנו לפחות יש 15 חברים במועצת גדולי התורה, והציבור מגיע אליהם, ואין להם אינטרסים כמו שיש אצלכם.

רונן הופמן: – – –

מאיר פרוש: – – –

משה גפני: על יש עתיד אני לא מדבר.

משה גפני: אני, אין לי טענות גם, אני לא יודע – אל תדון את חברך עד שתגיע – – –

רונן הופמן: כמה נשים בוחרות אצלכם?

משה גפני: אל תדון את חברך עד שתגיע למקומו.

משה גפני: יכול להיות שאם מישהו מאתנו היה, חס וחלילה, חבר ביש עתיד, גם לא היה מעז להגיד כלום.

שמעון סולומון: אתה פשוט – – –

משה גפני: אבל יש עוד מפלגות בכנסת הזאת, יש עוד מפלגות בקואליציה.

רונן הופמן: – – – דמוקרטיה.

משה גפני: האם אתם תסכימו, גם בליכוד, גם בישראל ביתנו, גם במפלגות האחרות שנמצאות בקואליציה, להביא אוסף כזה של גזירות רעות?

משה גפני: לפגוע פעם אחר פעם אחר פעם במצע שכולכם דיברתם עליו – דאגה למעמד הביניים?

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים, אדוני.

משה גפני: אני מסיים.

משה גפני: מכיוון שהאי-אמון הוגש על הנושא של המיסוי, אז אני לא יכול שלא להגיד את זה: מעלים את מס ההכנסה – אני לא מדבר על המע"מ – מעלים מס הכנסה ב-1.5% לכולם.

משה גפני: דינו של המשתכר 100,000 שקל בחודש ודינו של המשתכר 5,000 שקל הוא אותו דין.

משה גפני: לכולם מעלים באותו אחוז.

משה גפני: ודאי שמס ההכנסה של זה שמשתכר פחות הוא פחות, אבל כולם משלמים את אותו אחוז.

משה גפני: אני הייתי נציג של גדולי התורה כיושב-ראש ועדת הכספים, וניהלתי מלחמת עולם נגד הממשלה, והפחתי למעמד הביניים – בין 5,000 ל-14,400 – 2% במס הכנסה.

משה גפני: העליתי לגבוהים, לאלה שמשתכרים הרבה.

משה גפני: הצעתי שאם יש משבר, לעשות מדרגת מס נוספת לאלה שמשתכרים שכר גבוה, שישלמו יותר.

משה גפני: לא מתחילים עם העשירים.

משה גפני: אני, אדוני היושב-ראש, קורא לכנסת להביע אי-אמון בממשלה בגלל שתי סיבות.

משה גפני: א.

משה גפני: בגלל שאי-אפשר להמשיך להתנהל בשקר כזה, כשאומרים כל הזמן במערכת הבחירות "אנחנו דואגים למעמד הביניים", ובסוף עושים את ההפך באופן מוחלט.

משה גפני: לא היה דבר כזה, שככה משקרים, בצורה כזאת.

משה גפני: זאת סיבה אחת שצריך להפיל את הממשלה.

משה גפני: הסיבה השנייה, אדוני היושב-ראש, שצריך להצביע אי-אמון: כדי שמוזס יהיה ראש הממשלה.

משה גפני: תודה רבה.

מיקי לוי: לזה נצביע.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת משה גפני.

יולי יואל אדלשטיין: אני שמח שסיעת מרצ גם רואה בזה מטרה חשובה – זה מצביע על אחדות.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, מטעם ש"ס: התקציב שהונח בכנסת הרסני ותורם להעמקת הפערים העצומים שקיימים בשכבות הביניים ובשכבות החלשות.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת אריה דרעי.

יולי יואל אדלשטיין: הוא גם ינמק את ההצעה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: עד עשר דקות לרשות אדוני.

אריה מכלוף דרעי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כבוד השר, אני עד היום סירבתי להאמין לכל מיני טענות שנשמעו, ששר האוצר שלנו מתנהל לפי איך שהוא נראה ולפי איך שהמצלמה נדלקת.

אריה מכלוף דרעי: לא האמנתי לזה.

אריה מכלוף דרעי: לא יכול להיות שבחור רציני יתנהל בצורה כזו.

אריה מכלוף דרעי: נכון, הוא עשה קריירה בטלוויזיה, בעיתונות, אבל חשבתי שבכל זאת – בחור מוכשר, בחור רציני.

אריה מכלוף דרעי: לצערי הרב, בשבוע שעבר – ואני מקווה שאני לא עובר חלילה וחס על "לא תיקום ולא תיטור" – אבל בשבוע שעבר בחצות לילה, לאחר דיון כואב ומעמיק שבו כל אחד מאתנו אמר את מה שהוא חושב, עולה שר האוצר, והתשובה היחידה שהוא יודע להגיד מול הנתונים של העוני – כשהבאתי דוגמה קטנה מה עוברת משפחה של עוני לאור הגזירות הללו, מה היא הולכת להפסיד בקצבאות הילדים, במע"מ, משפרי הדיור, ועוד שורה שלמה של גזירות – במקום להתמודד ולהגיד את האמת – אתה צודק, באמת הולך להיות קשה להם, אבל מה לעשות, יש גירעון גדול, אין לי ברירה אחרת, בשנה הבאה יהיה יותר טוב – אני לא מסכים לזה, אבל אני מקבל כזאת טענה – במקום זה, לרדת, לצערי הרב, לשפת ביבים – ועוד מעט אני אוכיח עוד כאלה דברים – לאיזה פוליטיקה חדשה הגענו?

אריה מכלוף דרעי: עומד לו כאן שר האוצר ומאשים נציג ציבור, ואומר לו – התשובה היחידה שיש לו לענות לי: אתה מתנהל מול המצלמה, כשהמצלמה נדלקת אתה נזכר בעוני.

אריה מכלוף דרעי: זאת תשובה, אדוני שר האוצר?

אריה מכלוף דרעי: זאת תשובה?

אריה מכלוף דרעי: זה באמת תשובה מכובדת?

אריה מכלוף דרעי: מישהו יכול להתכחש, עם כל הכבוד, לעוני שקיים היום במדינת ישראל?

אריה מכלוף דרעי: מישהו יכול להתכחש לעובדה הזאת שבא מנכ"ל הביטוח הלאומי ואומר: חברי הכנסת, בהצבעה שלכם אתם מוסיפים 50,000 ילדים עניים חדשים ל-800,000 ילדים עניים שכבר קיימים היום בפנים?

אריה מכלוף דרעי: זאת התשובה שלך, אדוני שר האוצר?

אריה מכלוף דרעי: להגיד לי שאני מתנהל לאור המצלמה?

קריאה: את מי זה מעניין?

רונן הופמן: מה, זה ויכוח אישי?

רונן הופמן: זה ויכוח על אגו?

רונן הופמן: אני לא מבין.

אריה מכלוף דרעי: סליחה, רונן, אני רוצה לשמוע תשובה.

אריה מכלוף דרעי: זאת השפה של הפוליטיקה החדשה שאתם מביאים?

רונן הופמן: לא, לא, זה ויכוח – – –

אריה מכלוף דרעי: רגע, זו הפוליטיקה החדשה?

רונן הופמן: – – –

אריה מכלוף דרעי: סליחה, אדוני, רונן, אתה יודע שאני מכבד אותך מאוד – – –

רונן הופמן: מה, אתה נעלבת – – –

אריה מכלוף דרעי: רונן, אתה יודע – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת הופמן.

יולי יואל אדלשטיין: קוראים לו חבר הכנסת הופמן.

אריה מכלוף דרעי: חבר הכנסת הופמן, אני מכבד אותך מאוד.

אריה מכלוף דרעי: גם את קול הזעקה אל תיקחו מאתנו.

רונן הופמן: לא, אני שואל.

אריה מכלוף דרעי: אני רוצה שרמת התרבות והדיון בכנסת תהיה לכל הפחות לא על בסיס אישי.

אריה מכלוף דרעי: תענו בבקשה על הטענות.

אריה מכלוף דרעי: לא לבוא, לעלות כאן, ולנסות לגרות בכוח ב-12 בלילה, כשכולנו עייפים – "חבר הכנסת גפני שודד הקופה הציבורית".

אריה מכלוף דרעי: רבותי, תארו לכם שברחוב היו מדברים בשפה כזו; אתם יודעים מה המשמעות של זה?

אריה מכלוף דרעי: אתה יכול לחלוק על חבר הכנסת גפני, אבל להגיד שהוא שודד הקופה הציבורית – זה פוליטיקה חדשה?

אריה מכלוף דרעי: להגיד לאריאל אטיאס, אתה ארבע שנים שדדת את הקופה רק בשביל חריש ובשביל בית-שמש?

אריה מכלוף דרעי: זאת האמת?

אריה מכלוף דרעי: שכחו את כל מה שאריאל אטיאס עשה?

אריה מכלוף דרעי: אתה יכול לחלוק עליו, אבל אריאל אטיאס לא התעסק עם עיירות הפיתוח?

אריה מכלוף דרעי: אף אחד מאתנו לא עשה שום דבר?

אריה מכלוף דרעי: עם כל הכבוד, עם כל הצניעות – ללכת אישית על כל חבר כנסת זאת השיטה החדשה של הוויכוחים שאתם רוצים להכניס לפה?

אריה מכלוף דרעי: במקום להסתכל בעיניים של הילדים העניים ולהגיד להם, שמה?

אריה מכלוף דרעי: להרוג את השומר?

אריה מכלוף דרעי: להרוג את הגנן?

אריה מכלוף דרעי: זה מה שאתם רוצים לעשות?

אריה מכלוף דרעי: זאת השיטה?

אריה מכלוף דרעי: אתם רוצים שיכינו לי פה רשימה של ציטוטים של "לפיד כן" ו"לפיד לא".

אריה מכלוף דרעי: זאת השיטה שאתם רוצים שאני אקח – מה לפיד אומר ב"ניו-יורק טיימס" ומה הוא אומר ב"וושינגטון פוסט"?

אריה מכלוף דרעי: מה הוא אומר בעיתון "מעריב" ומה הוא אומר ב"ידיעות"?

אריה מכלוף דרעי: מה הוא הבטיח במערכת הבחירות ומה הוא עושה היום?

אריה מכלוף דרעי: אני לא ארד לרמה כזאת.

אריה מכלוף דרעי: זאת לא הרמה שלי.

אריה מכלוף דרעי: ואתה מכיר אותי, חבר הכנסת הופמן, שאני לא יורד לרמה כזאת.

אריה מכלוף דרעי: אבל למה להכניס את הרמה הזאת בדיון?

אריה מכלוף דרעי: למה ליצור שנאה אישית על כל אחד ואחד כביכול שיש לו זקן וכיפה?

אריה מכלוף דרעי: זאת רמת התרבות שאתם רוצים להכניס לכאן?

אריה מכלוף דרעי: אדוני היושב-ראש, אנחנו הגשנו הצעת אי-אמון, סיעת ש"ס.

אריה מכלוף דרעי: ולמרות שאני חוזר על הדברים שבוע אחר שבוע, זה מה שנשאר לנו לעשות: לפנות לחברי הכנסת של הקואליציה ולהגיד להם, אנא מכם, קצת יותר חמלה.

אריה מכלוף דרעי: רבותי, מיום ליום אנחנו רואים מה הגזירות הללו של התקציב הזה יעשו למשפחות; עם מה אנחנו הולכים להתמודד.

אריה מכלוף דרעי: אין כאן שום מידתיות.

אריה מכלוף דרעי: אם כל התקציב של קצבאות הילדים – ותקנו אותי, ראיתי פה חברי כנסת מומחים ממש במספרים: 7.2 מיליארד שקל זה התקציב של כל קצבאות הילדים במדינת ישראל.

אריה מכלוף דרעי: השנה ובשנה הבאה הולכים להוריד בבסיס קרוב ל-4.5 מיליארד שקל, אדוני היושב-ראש.

אריה מכלוף דרעי: למעלה מ-60% מקצבאות הילדים הולכים להוריד בשנה וחצי.

אריה מכלוף דרעי: אני שואל, איפה המידתיות של הדבר הזה?

אריה מכלוף דרעי: זה אחרי הגזירות של 2003, שאז הייתה מפלגת האם של יש עתיד, מפלגת שינוי, ושר האוצר ביבי נתניהו – אז הורידו כבר ב-60%–70% את הקצבאות.

אריה מכלוף דרעי: ועכשיו הולכים להוריד את קצבאות הילדים ב-60%–70%.

אריה מכלוף דרעי: רבותי, בואו נקרא לילד בשמו, למרות שאני יודע שאני מקלקל את השמחה, ושאומרים, מה פתאום, זה מקצועי.

אריה מכלוף דרעי: אני ישבתי עם פקידי האוצר.

אריה מכלוף דרעי: כשאני שואל אותם את השאלה, הם אומרים לי: אדוני, אתה יכול לשאול אותנו כל שאלה; כשזה מגיע לתקציב קצבאות הילדים ותקציב הישיבות – תדבר עם הדרג הפוליטי, לא אתנו, אנחנו לא בתמונה הזאת.

אריה מכלוף דרעי: אל תשאל אותנו, אל תביך אותנו.

אריה מכלוף דרעי: רבותי, אני יודע שאולי זה נחמד לומר בחדרי חדרים שתקציב קצבאות הילדים – מה זה משנה לכם?

אריה מכלוף דרעי: זה בעיקר החרדים והערבים.

אריה מכלוף דרעי: לכן צאו, זה לא בקונסנזוס.

אריה מכלוף דרעי: רבותי, א.

אריה מכלוף דרעי: זה לא נכון.

אריה מכלוף דרעי: מי שמסתכל יודע ש-60% מקצבאות הילדים הולכים למשפחות עם ילד אחד ושני ילדים, שזה רוב רובו של הציבור בישראל, וזה לא הציבור החרדי ולא הציבור הערבי.

אריה מכלוף דרעי: אבל רגע, אני שואל, הציבור החרדי והציבור הערבי לא צריכים להאכיל את הילדים שלהם?

אריה מכלוף דרעי: זאת צורת המידתיות שהולכים לקצץ להם ב-60%–70% במכה אחת?

אריה מכלוף דרעי: איזה עוד סעיף בתקציב המדינה חוץ מתקציב הישיבות הולכים לקצץ בצורה משמעותית כל כך בלי שום מידתיות?

אריה מכלוף דרעי: מה נשאר לנו?

אריה מכלוף דרעי: לפנות לבית-המשפט העליון ולהגיד: חוסר סבירות של הממשלה.

אריה מכלוף דרעי: לא תהיה ברירה אחרת, למרות שאני לא אוהב שחברי כנסת פונים לבית-המשפט העליון מבחינה עקרונית.

אריה מכלוף דרעי: אנחנו צריכים לחוקק ולא לבכות בבית-המשפט העליון.

אריה מכלוף דרעי: אבל אולי זה יהיה קו ההגנה האחרון שלנו.

אריה מכלוף דרעי: אני מקווה שלא נצטרך גם להגיע לבית-הדין בהאג.

אריה מכלוף דרעי: אתם פוגעים בזכויות אדם בצורה הכי חמורה שיכולה להיות.

אריה מכלוף דרעי: תצחק, מיקי, אל תשכח מאיפה באת.

אריה מכלוף דרעי: אל תשכח מאיפה באת, אדוני סגן שר האוצר.

אריה מכלוף דרעי: אתה יודע בדיוק איפה גדלנו כשהיינו ילדים – לא איפה שיאיר לפיד גדל.

אריה מכלוף דרעי: אתה יודע בדיוק מה זה מצוקה של משפחות שאין להן מה לאכול.

אריה מכלוף דרעי: ואת זה אתם הולכים היום לחתוך.

אריה מכלוף דרעי: בי אתם לא תפגעו, אני אמרתי מזמן.

אריה מכלוף דרעי: אני מקבל קצבת ילדים על שלושה ילדים, ואני חושב שאסור לי לקבל את הקצבה הזאת.

אריה מכלוף דרעי: אני מקבל משכורת מהכנסת.

אריה מכלוף דרעי: גם לאחר קיצוץ של 10% עדיין המשכורת שלנו גבוהה.

אריה מכלוף דרעי: אבל, ריבון העולמים, משפחות שהאבא והאימא עובדים וביחד לא מקבלים 10,000 שקל ברוטו – להם לקחת 400, 500, 600, 700 שקל מקצבת הילדים?

אריה מכלוף דרעי: בנוסף להעלאת המע"מ, בנוסף לכל מיני גזירות אחרות.

אריה מכלוף דרעי: העליתם את השתתפות ההורים – כל מיני גזירות חדשות אחרות.

אריה מכלוף דרעי: בסך הכול, כמה אפשר להעמיס על משפחות?

אריה מכלוף דרעי: גם אם בעוד שנתיים אכן תתקיים הנבואה, ויהיה טוב.

אריה מכלוף דרעי: אבל בשנתיים האלה אנחנו ממוטטים עשרות אלפי משפחות.

אריה מכלוף דרעי: אני מרגיש שאני זועק, ואני זועק, וכולם אומרים לי אחר כך: יישר כוח, אתה אומר דברים נכונים; ושום דבר לא זז.

אריה מכלוף דרעי: איפה הלב היהודי?

אריה מכלוף דרעי: יש שלושה סימנים שאנחנו בני אברהם, יצחק ויעקב: רחמנים, ביישנים וגומלי חסדים.

אריה מכלוף דרעי: רבותי, את הבושה איבדנו.

אריה מכלוף דרעי: איפה הלב הטוב?

אריה מכלוף דרעי: איפה גמילות החסדים?

אריה מכלוף דרעי: רק בשעת צרה?

אריה מכלוף דרעי: רק כשצריך לתרום כליה או לאסוף כסף בשביל חולי סרטן אנחנו מתגייסים?

אריה מכלוף דרעי: ילדים בריאים אנחנו הופכים לחולים?

אריה מכלוף דרעי: חז"ל לא לחינם אמרו שעני חשוב כמת.

אריה מכלוף דרעי: ילד קטן שמסתכל על העיניים של ההורים שלו – ואני אגיד את זה חמש פעמים, שיאיר לפיד לא יאהב לשמוע את זה – עיניים כבויות של אבא ואימא לא מסוגלים להביא פרנסה הביתה; ילד כזה, אין לו סיכוי לגדול.

אריה מכלוף דרעי: הילד הזה יהיה מופרע בכיתה או מופנם בכיתה; הילד הזה, יחפשו אחר כך למה הוא נושר.

אריה מכלוף דרעי: ילד שאין לו בית עם ביטחון כלכלי מינימלי, אין לו סיכוי להתפתח.

אריה מכלוף דרעי: רבותי, במדינת ישראל אין שוויון בין הילדים, אין הזדמנות שווה לילד שגדל במרכז הארץ ולילד שגדל בפריפריה.

אריה מכלוף דרעי: את זה אתם צריכים לדעת.

אריה מכלוף דרעי: על זה אתם הולכים להצביע בתקציב.

אריה מכלוף דרעי: אני שוב אומר, אנחנו באופוזיציה, ואנחנו לא יכולים להשפיע הרבה.

אריה מכלוף דרעי: אבל, חבר הכנסת שמעון סולומון, אני יודע איזה ציבור אתה מייצג – גם אתה, סגן שר האוצר, וחברת הכנסת עליזה לביא.

אריה מכלוף דרעי: אני אומר, קצת – עזבו אותנו, תמשיכו אתנו, תנצחו – אתם הקואליציה.

אריה מכלוף דרעי: אבל תזכרו את הציבור הזה.

אריה מכלוף דרעי: תעשו אתם – זה הישג שלכם, לא שלנו.

אריה מכלוף דרעי: תנסו להכניס קצת חמלה למספרים היבשים הללו; קצת חמלה במידתיות ובהדרגתיות.

אריה מכלוף דרעי: אל תחזיקו את החרב ישר – תפצעו את הרגליים, אבל לא את הראש.

אריה מכלוף דרעי: אל תורידו הכול – אל תאבדו למשפחות הללו את התקווה, שתהיה להם תקווה.

אריה מכלוף דרעי: לכן, אדוני יושב-ראש הכנסת, אני מציע להצביע אי-אמון בממשלה הזאת.

אריה מכלוף דרעי: ממשלה שאין לה חמלה על ציבור ענק של משפחות חלשות ומוחלשות, אין לה זכות קיום.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אריה דרעי שהציג הצעת אי-אמון מטעם סיעת ש"ס.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את סגן שר האוצר, חבר הכנסת מיקי לוי, להשיב להצעות האי-אמון של הסיעות העבודה, יהדות התורה, מרצ וש"ס בנושאים הכלכליים והתקציביים.

מיקי לוי: חבר הכנסת בר ביקש גם מדיני.

יחיאל חיליק בר: אני אשמח.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני באמת נפעם למול התיאטרון שמתקיים פה כאילו לא היו דברים מעולם; כאילו הדברים נולדו אך אתמול, ומי שהביא אותם לעולם הם מפלגת יש עתיד – ראה זה פלא.

מיקי לוי: בימים אלה תמו להם ימי החסד שנהוג וראוי היה לתת לממשלה בראשית דרכה.

מיקי לוי: לצערי הרב, כמו שוודאי כולנו חווינו במהלך החודשים האחרונים, לא זכינו לקבל מחברי האופוזיציה ולו יום אחד של חסד.

מיקי לוי: במהלך 100 הימים האחרונים מצאתי את עצמי עומד שוב ושוב על דוכן זה – עשרות פעמים – ומשיב בשם הממשלה על ההתקפות – הלגיטימיות, אני חייב להגיד – מקרב חברי לאופוזיציה.

מיקי לוי: בימים הראשונים, עד שגיבשנו את התקציב, נאלצתי לעלות ולהשיב על מעשיות ועל סיפורים שלא נבראו מעולם ולהכחיש אותם זה אחר זה.

מיקי לוי: במקרה אחד מישהו החליט – חברי בצד הזה, שבעברו היה יושב-ראש אגודת הסטודנטים – החליט על דעת עצמו ששר האוצר מתכוון להעלות את שכר הלימוד של הסטודנטים; לא היה ולא נברא.

מיקי לוי: ובפעם אחרת – שהחליט להעלות את המע"מ על פירות וירקות; לא היה ולא נברא.

מיקי לוי: ובפעם אחרת הוא קרא לעברי: תתחייב מעל דוכן זה שלא תפגעו בקרנות ההשתלמות – לא היה ולא נברא.

מיקי לוי: וכן הלאה וכן הלאה, ניזונים מחצאי אמיתות ומחצאי ידיעות מהתקשורת שאין להם שום בסיס, אדוני היושב-ראש.

מיקי לוי: בתוך פרק זמן קצר גיבשנו תקציב מדינה אחראי, שמתמודד עם הגירעון המבני שירשנו, ורק בשבוע שעבר הוא עבר בקריאה ראשונה.

מיקי לוי: הקמנו קבינט דיור שבו מכונסים בפעם הראשונה כל הגורמים הרלוונטיים כדי להתמודד עם מצוקת הדיור.

מיקי לוי: הגשנו את החוק לשוויון בנטל שבא לעשות חסד עם החברה הישראלית.

מיקי לוי: כן, חסד עם החברה הישראלית.

מיקי לוי: אף אחד לא רצה להתמודד עם זה 65 שנה – להתמודד עם אחד הפצעים הכואבים של החברה הישראלית.

מיקי לוי: במקביל לחוסם העורקים שהנחנו על קטסטרופת הגירעון המבני שירשנו, אנחנו מתמודדים גם עם הבעיות המבניות של המשק, אשר דורשות טיפול יסודי וארוך טווח, שגם אתם נמנעתם מלטפל בהן כשישבתם בממשלות ישראל.

מיקי לוי: אנחנו מקדמים את חוק הריכוזיות, שיביא להגברת התחרות ולהגברת יוקר המחיה – סליחה, ולהורדת יוקר המחיה – –

קריאה: – – –

מיקי לוי: – – ושר האוצר – שמעתי אותך – ושר האוצר אף הקים כמה ועדות, בהן הוועדה לבחינת הסדרי החוב, ועדת ששינסקי 2.

מיקי לוי: הרי כולכם, כולכם, הייתם כאן בממשלות קודמות; אף אחד לא העלה את הסוגיה של התמלוגים שמגיעים למדינה, אף אחד מכם לא נגע בזה, ובתוך 100 ימים הקמנו את ועדת ששינסקי 2, שתבחן את התמלוגים שהמדינה מקבלת מאוצרות הטבע ששייכים לה.

מיקי לוי: כל ההחלטות החשובות האלה התקבלו ב-100 ימים בסך הכול, תוך ביקורת קשה מצדכם על הצעדים הקשים בתקציב, ומצד שני, תוך התעלמות מצעדים והחלטות חשובות אחרות שקיבלנו.

מיקי לוי: נראה כי למרות הביקורת, הממשלה הזאת היא אכן ממשלה שיודעת לפעול ולקבל החלטות, כפי שהתבטא אתמול שר האוצר.

מיקי לוי: חבר הכנסת גפני – חבל שהוא יצא.

משה גפני: אני פה, אני פה.

מיקי לוי: אה, ברוך השם, Welcome to the club.

משה גפני: מה היה עם – – –

מיקי לוי: אני שואל את עצמי, באמת, אם אתה באמת מאמין שאינך שותף לגירעון, כשהיית יושב-ראש ועדת הכספים – –

משה גפני: – – – שותף לגירעון – – –

מיקי לוי: – – ואם באמת אין לך אחריות – –

משה גפני: יש לי.

מיקי לוי: – – כשאתה עומד פה ואומר – עוד פעם – על התקציב הזה, ואיפה הייתם אתם כשהבאתם אותנו לנקוט את הצעדים הקשים, אני חייב להגיד, בגלל מה שאתם הבאתם אותנו אליו.

מיקי לוי: ואני שואל אם אתה באמת תמים, והתשובה היא שלילית; לא, אתה לא תמים.

מיקי לוי: אתה יודע שאתה אשם.

מיקי לוי: אני יכול להגיד שאתה שחקן יותר טוב מאשר עשית את עבודתך.

מיקי לוי: ואני רוצה להגיד לך עוד משהו.

מיקי לוי: גם אתה וגם חבר הכנסת דרעי דיברתם על מה ששר האוצר אמר – לא אנחנו נוקטים לשון אישית; לא אני, אלא אתה, חבר הכנסת גפני, כינית את שר האוצר במילים – באמת, אני לא רוצה לחזור עליהן, מפאת כבודך.

מיקי לוי: לא אני עשיתי תנועה של זלזול כזה, ממקום מושבך, כששר האוצר של מדינת ישראל – ולו מדרך הכבוד היית צריך להימנע מתנועת הזלזול.

מיקי לוי: זה לא יאה ולא מכבד אותך.

מיקי לוי: וחבר הכנסת אריה דרעי – חבל שהוא יצא, אבל אני לא אשאר חייב בלא להשיב.

מיקי לוי: מעניין, תופעת העוני נולדה אך אתמול, ב-100 הימים שחלפו, ולא ב-30 השנה שאתם השתתפתם בקואליציה; והייתם שותפים לכל ממשלות ישראל, יושבים בנקודות מפתח, ולא עושים דבר לבלימת העוני הזה חוץ מלדבר, ולדבר, ולדבר.

מיקי לוי: וכל פעם הדוח הזה עולה מחדש.

עיסאווי פריג': מה אתם עושים כדי – – –

מיקי לוי: אז תמתין ותראה, תמתין ותראה.

מיקי לוי: בשביל זה לקחנו משרדים קשים, הן את הרווחה והן את האוצר, וכבר לצורך העניין הזה הקציב שר האוצר יותר מחצי מיליון שקל לצורך תמיכה באותן משפחות שעקב הפגיעה בקצבאות הילדים יצטרכו – – –

קריאה: מיליארד, מיליארד.

מיקי לוי: סליחה, חצי מיליארד, 500 מיליון.

מיקי לוי: – – – אותן משפחות שיזדקקו לסיוע.

מיקי לוי: יוקמו ועדות מתאימות.

מיקי לוי: השר מאיר כהן יעמוד בראש הוועדה הזאת, הוא ואנשיו, ויהיו תשובות.

מיקי לוי: וחבל שחבר הכנסת דרעי יצא – ובפנים מיתממות הוא עוד פעם שואל מה עשינו, אז אני אגיד מה עשינו: 560 מיליון שקל תקציב "מעיין החינוך", ואני לא שמעתי מילה מכם, חברי באופוזיציה, מהספסלים מהצד הזה, ולא שמעתי מילה מהספסלים הריקים בצד ההוא על 560 מיליון שקל תקציב "מעיין החינוך" מטעם אוצר המדינה.

מיקי לוי: ו-560 מיליון שקל, לא מספיק שזה סכום אדיר – הוא נקלע למינוס של 120 מיליון שקל.

מיקי לוי: ותנחשו מי השלים את הסכום הזה?

מיקי לוי: כמובן, מדינת ישראל, שר האוצר.

מיקי לוי: אני לא מניח שאם אני הייתי, אדוני היושב-ראש, נקלע לחוסר בתקציב האישי שלי בבנק, משרד האוצר היה ניאות להשלים אותו.

מיקי לוי: בוודאי ובוודאי לא.

מיקי לוי: זאת ועוד, לא שמעתי אתכם מבקשים להקים ועדת חקירה, ועדת בדיקה, איך זה – ואני אגיד את זה עוד פעם – ש-1,601 עובדים יחד עם בני-הזוג שלהם, בניגוד להוראות, ואיך זה שבניינים שלמים – ואין אף אחד מהסיעה פה שישמע אותי, אבל חבר הכנסת אריה דרעי אמר את מה שהוא אמר כאילו האחריות אינה מונחת על כתפיו ועל כתפי חבריו חברי הכנסת של ש"ס – ואיך בניינים שלמים עמדו ודווחו כבתי-ספר כדי לקבל תקציב, ואיך כלי רכב רבים עמדו כאבן שאין לה הופכין, ואיך הדיווחים על מספר בחורי הישיבה היו רחוקים מן האמת, ואיך זה שבעלה של חשבת השכר הייתה לו מסעדה, והוא היה רשום כעובד מן המניין וקיבל שכר מתקציב המדינה דרך "מעיין החינוך" של ש"ס, ואיך זה, ואיך זה, ואיך זה, ומילה אחת, חברי המתחסדים, לא שמעתי מכם על העניין הזה, כי זה לא נוח לכם.

מיקי לוי: הם שותפים אתכם באופוזיציה.

מיקי לוי: אני יכול באמת להבין אתכם.

מיקי לוי: חברי חברי הכנסת, כמו כן אי-אפשר שלא להתייחס לדיון הסוער שמתנהל בימים האחרונים סביב יצוא הגז.

מיקי לוי: אני אייחד לכך כמה מילים ולא יותר, כי הרי הנושא נדון היום בבג"ץ, ואני אשתדל להיות זהיר בדברי.

מיקי לוי: הממשלה אישרה אתמול אחרי דיון ארוך היתר ליצוא גז, 40% מתפוקת הגז, ובכך הגדילה בכ-20% את היקף הגז לשימוש מקומי לעומת המלצות ועדת צמח.

מיקי לוי: הכמות לאחר האישור היא 540 BCM.

מיקי לוי: מדובר במנוף כלכלי קריטי, שיניב למשק הישראלי כ-60 מיליארד דולר ב-20 השנים הקרובות.

מיקי לוי: את הכסף שיצטבר, באמצעות קרן הון מיוחדת, לדורות הבאים נוכל להשקיע בחינוך, ברווחה ובבריאות; הוא לא ישמש כהלוואה לאוצר המדינה.

מיקי לוי: הממשלה איזנה בהחלטתה בין הצורך לשמור עתודות גז לעשרות השנים הקרובות לשימוש גז מקומי, לבין הרצון שלנו לאפשר למשק ליהנות מפירות היצוא, שבמקביל יביאו לחיפושים נוספים של עוד שדות גז ולשחקנים נוספים שיספקו גז למשק הישראלי.

מיקי לוי: בכך יהיו יותר חיבורים לחוף שיהיו גיבוי – יש היום בסך הכול חיבור אחד לחוף – יותר גז למשק המקומי ויותר תחרות שתביא לירידת מחירים.

מיקי לוי: אני רוצה – 540 המיליון האלה, שהם הרבה, ב-20% יותר מההמלצות של ועדת צמח, מביאים בחשבון את כלל ניצול הגז במשק; זאת אומרת אוטובוסים, כלי רכב, הסקת בתים, גז.

מיקי לוי: לצורך העניין – למשל ב"נייר חדרה" עושים שימוש בסולר בכמויות אדירות, ואם יונח שם צינור גז השימוש יהיה סביב צינור הגז, וכן הלאה וכן הלאה.

מיקי לוי: מה שאני מניח – לא נצליח בעשור הקרוב לחבר את כלל האלמנטים לנושא הגז, במקום סולר, כך שלהערכתנו זה אפילו יספיק ליותר ממה שאמרו.

מיקי לוי: אני מאוד מקווה שאלוהים יהיה בעזרנו – תקשיבו, חברי הדתיים, כן, אני מאמין באלוהים – ויקרה לנו נס נוסף ויבוצעו קידוחים נוספים ויימצא גז נוסף.

מיקי לוי: יש להביא בחשבון שכיום המשק הישראלי כולו מסתמך על חיבור אחד לחוף וכל תקלה בו עלולה להפסיק את כל אספקת הגז.

מיקי לוי: כאן המקום לומר כי הממשלה בהחלטתה אתמול חייבה הנחה של צינור גז נוסף עד 2016, תוך חיוב הספקים להתקין גם מדחסים בצנרת הקיימת, כדי להגביר את הספק הזרימה, בניגוד לדעתן של חברות הגז, מתוך ראייה של טובת הציבור.

מיקי לוי: אני רוצה באמת להגיד מילה אחת לאותם חברי כנסת שלקחו את זה לבג"ץ.

מיקי לוי: בעיני הצעד הזה לגיטימי, מכובדי חבר הכנסת ריבלין, ובהחלט יכול להיות – החליטה הממשלה, החליטה, יחליט בית-המשפט העליון להביא את זה לידי דיון בעניין הזה, מובן שנכבד את הנושא.

מיקי לוי: כמו כן, בניגוד לביקורת שנשמעה, אספקת הגז – ואני מציע להקשיב למה שאני אומר כרגע – לירדן ולמדינות הגובלות בנו תבוא על חשבון מכסת היצוא, ולא על חשבון הגז המיועד לשוק המקומי.

מיקי לוי: חברי חברי הכנסת, לנוכח הביקורת על פרטי ההחלטה יש לי הרגשה שגם אם הייתה מתקבלת החלטה שלא יתקיים ייצוא כלל, גם אז היה מי שמוצא סיבה להתנגד להחלטה והיה תוקף את הממשלה.

מיקי לוי: הרי רק בשבוע שעבר תקפה חברת הכנסת יחימוביץ את החלטתו של שר האוצר להקים את ועדת ששינסקי 2, לאחר שדרשה במשך חודשים שתתקבל החלטה בנושא התמלוגים שמגיעים למדינה על אוצרות הטבע של כולנו.

מיקי לוי: להזכירכם, הייתם שותפים בכל ממשלות ישראל, לא הקמתם מעולם סוג כזה של ועדה שתבחן מה מגיע למדינה; יכול להיות שהיום היינו בנקודת זמן כלכלית אחרת לחלוטין.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בהזדמנות הזאת אני רוצה לומר דבר מה חשוב נוסף.

מיקי לוי: האמירות שנשמעות בימים האחרונים כאילו ממשלת ישראל ביצעה מחטף, או גנבה, חלילה, איזו החלטה, אין להן מקום והן מסוכנות לשיח הדמוקרטי.

מיקי לוי: ההחלטה הזאת מגובה בחוות דעת משפטית, ואם אינכם מסכימים אתה – ואמרתי את זה כבר קודם – יש זכות מלאה – אני באמת מאמין שיש זכות מלאה לפנות לבג"ץ; אני לא אומר את זה מהפה אל החוץ, חבר הכנסת ריבלין, אני אומר שהזכות הזאת היא זכות מלאה, לגיטימית, אני אישית מכבד אותה, ובקרב חברי שמעתי את אותם דברים – כפי שעשו הבוקר חברי כנסת בהגישם את הנושא לבג"ץ.

מיקי לוי: יש שופטים בירושלים, והם שיכריעו אם מתעוררת מחלוקת על סמכויות בין הרשות המחוקקת למבצעת.

מיקי לוי: השימוש בטרמינולוגיה שנשמעה כאן מסוכן מאוד, לטעמי, לדמוקרטיה; זו טרמינולוגיה הרסנית לדמוקרטיה, והייתי שמח אילו כולנו היינו נזהרים יותר.

מיקי לוי: לסיום, אדוני היושב-ראש, אתמול הודיעו ראש הממשלה ושר האוצר על החלטתם למנות את פרופסור יעקב פרנקל לנגיד בנק ישראל.

מיקי לוי: גם שמעתי – חבל שחברת הכנסת יחימוביץ איננה כאן – שמעתי את דבריה ברשת ב'.

מיקי לוי: אני מודה שנהגתי במכונית ופשוט עצרתי, כי נחרדתי; עצרתי בצד עד לסיום דבריה, והמשכתי בדרכי.

מיקי לוי: פרנקל, פרופסור פרנקל, כיהן, כידוע, כנגיד מוצלח בין 1991 ל-2000, צבר ניסיון ושם בין-לאומי.

מיקי לוי: אני חושב שרבים בבית הזה יסכימו אתי כי הוא האיש המתאים בעת הזאת להיכנס לנעליו הגדולות והמרשימות של פרופסור סטנלי פישר.

מיקי לוי: למרות הביקורת שנשמעה בתקופה האחרונה על הזמן שלקח עד קבלת ההחלטה – פשוט מאוד, חיפוש אחרי נגיד הוא לא עניין של מה בכך; אני יודע, לפחות מטעמו של שר האוצר, שהשקיעו בזה שעות רבות ודיונים רבים.

מיקי לוי: אני רוצה לאחל לו, בהזדמנות זו, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הצלחה רבה בתפקיד, ולהודות בשם הממשלה לנגיד היוצא, פרופסור פישר, על תרומתו האדירה לכלכלה הישראלית, לצמיחה שחוותה ולעזרה בניווט ספינת המשק במים הסוערים של המשבר הגלובלי.

מיקי לוי: כולי תקווה כי למרות תוכניותיו נזכה לראות את פרופסור פישר בארץ בתפקידים נוספים וכיועץ בכיר ותורם מניסיונו הרב לכלכלה הישראלית.

מיקי לוי: אני מבקש לדחות, אדוני, את הצעת האי-אמון.

מיקי לוי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן שר האוצר, חבר הכנסת מיקי לוי.

יולי יואל אדלשטיין: את הצעות האי-אמון, כי השבת על שלוש כאלה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עכשיו נשמע את הרביעית, מטעם סיעות רע"ם-תע"ל-מד"ע, חד"ש ובל"ד: הממשלה מתעלמת ממשבר הדיור והקרקעות במגזר הערבי.

יולי יואל אדלשטיין: ינמק את ההצעה חבר הכנסת מסעוד גנאים וישיב השר משה יעלון בשם שר הבינוי והשיכון.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, כבוד השר, אני רק רציתי לשאול – התפלאתי לשמוע כי שר הביטחון הוא מי שישיב; האם הסוגיה היא ביטחונית עד כדי כך?

מסעוד גנאים: או מה הסיבה בדיוק?

מסעוד גנאים: כאילו שלוש הצעות האי-אמון שקדמו הן תיק אזרחי, ומה שאני מגיש עכשיו, על משבר הדיור והשטחים לבנייה בחברה הערבית, אולי נחשב לתיק ביטחוני גם?

משה יעלון: – – –

מסעוד גנאים: אה, לא שייך?

מסעוד גנאים: אז למה לא שר השיכון?

ראובן ריבלין: הוא לא נמצא בארץ.

מסעוד גנאים: אה, בסדר גמור, כי המושגים, חבר הכנסת ריבלין וחברי הכנסת, לפעמים, כאשר אני קורא או שומע חברי כנסת – – –

ראובן ריבלין: יש לך סיבה טובה לחשוב את זה, אבל לא משר הביטחון.

מסעוד גנאים: הוא שר הביטחון.

יולי יואל אדלשטיין: יש לי תשובה, חבר הכנסת גנאים, אם אתה שואל ברצינות.

יולי יואל אדלשטיין: שמעתי הרבה דברים – איך אני אגיד את זה בשפה פרלמנטרית – הזויים, במהלך הדיונים במליאה, אבל פעם אחת – וחשבתי בהתחלה שמתבדחים – היו שש הצעות אי-אמון, על שלוש הראשונות ענה שר מטעם הממשלה ועל שלוש אחר כך סגן שר.

מסעוד גנאים: סגן שר.

יולי יואל אדלשטיין: אז אמרו, זה כי שלוש האחרונות היו של הסיעות הערביות.

יולי יואל אדלשטיין: אז כנראה מישהו החליט לנהוג אפליה מתקנת והחליט ששר בכיר, במקרה זה שר הביטחון, יענה לסיעות הערביות.

יולי יואל אדלשטיין: לצורך הפרוטוקול אני אגיד שהדברים נאמרו בחיוך, וכמילה דבדיחותא, ולא כהערה רצינית.

ראובן ריבלין: לפי הסקרים הוא המיועד – – –

יולי יואל אדלשטיין: בסדר.

יולי יואל אדלשטיין: אני גם אוסיף לך דקה על כל ההתבדחויות.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, כל אחד – בסדר גמור.

מסעוד גנאים: לא, גם – זה פתח לנושא שאני רוצה לדבר, המשבר של הדיור והמחסור בשטחי בנייה בחברה הערבית.

מסעוד גנאים: כאשר אני קורא לפעמים על אלה שמדברים על העניין של הריסת בתים, על בנייה "בלתי חוקית", כאשר מדברים על כל העניין של הדיור והשטחים בחברה הערבית, יש להם טרמינולוגיה צבאית.

מסעוד גנאים: הם לפעמים אומרים: פולשים על אדמה, לפעמים אומרים: כובשים.

מסעוד גנאים: אז מושגים מהעולם הצבאי הביטחוני יש שם, לצערי הרב, משום שאולי יש כאלה שחושבים שכל סוגיה הקשורה לאוכלוסייה הערבית-פלסטינית צריכה להיות קשורה למשהו ביטחוני – אי-אפשר; היא צריכה להיות קשורה למשהו ביטחוני.

מסעוד גנאים: לצערי הרב.

מסעוד גנאים: אבל על משבר הדיור והמחסור באדמות ובשטחים לבנייה, נכון, דיברנו הרבה, ואנחנו נוסיף לדבר, משום שהוא באמת הבעיה.

מסעוד גנאים: אנשים נאנקים תחת הסבל הזה של מחסור בשטח בנייה, שאין להם איפה לבנות את העתיד של הילדים שלהם.

מסעוד גנאים: והנתונים מדברים בעד עצמם, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת.

מסעוד גנאים: למשל, ביישובים הערביים קיים מחסור שנתי של כ-5,000 יחידות דיור, ונכון לשנת 2009 היה מחסור מצטבר של כ-250,000 יחידות דיור.

מסעוד גנאים: בשנת 2000, כדי לסגור את פערי העבר ולהיענות לצורכי הדיור של האוכלוסייה הערבית היה צריך לבנות 10,000 יחידות דיור בכל שנה.

מסעוד גנאים: עברו עשר שנים ונבנו רק 8,000 יחידות דיור.

מסעוד גנאים: אז הנתונים מדברים בעד עצמם, אדוני היושב-ראש.

מסעוד גנאים: כאשר אנחנו מדברים על השטחים המוניציפליים של היישובים הערביים או בחברה הערבית, אנחנו מדברים על – מכלל השטחים במדינה רק על 2.5%.

מסעוד גנאים: ויישובים אלה, אין להם מקום להתרחב; יש להם, אבל לא מרחיבים, לצערי הרב.

מסעוד גנאים: שר השיכון היה – הוא היה לפני כשבוע ואמרתי לו: יש לך הזדמנות, כבוד שר השיכון – כי הוא נמנה על זרם או על מפלגה שתמיד דיברו על הבנייה הבלתי-חוקית במגזר, הגזימו את כל העניין.

מסעוד גנאים: אז בידו עכשיו לתקן את זה, בידו למנוע את זה.

מסעוד גנאים: משום שהערבים אינם רוצים – ברצונם – זה לא בגנים שלהם, לא בביולוגיה שלהם, לא בקיום שלהם, לבנות באופן בלתי חוקי וללא רישיון, אבל התנאים הנוצרים מאלצים אותם.

מסעוד גנאים: מה אתם רוצים מצעיר ערבי, אדוני כבוד השר?

מסעוד גנאים: צעיר ערבי, למשל בעיר שלי, סח'נין, שמונה יותר מ-28,000 תושבים, אולי 29,000, כל שטח השיפוט שלה 9,000, המתאר שלה כ-4,500 דונם – הכוונה האזור, השטח שיכולים לבנות בו.

מסעוד גנאים: איפה הוא ילך?

מסעוד גנאים: או שיש לו אדמה בבעלות פרטית, אבל היא אינה בשטח השיפוט של עיריית סח'נין או אינה בגבולות המתאר אלא בשטח השיפוט של המועצה האזורית משגב; איפה הוא ילך?

מסעוד גנאים: או שאין לו אדמה ולא משווקים חלקות אדמה – משרד השיכון לא משווק; או שהוא ייאלץ לבנות או ללכת לגור בכרמיאל, ושם הרבה יהודים לא רואים את זה בעין יפה והיו הפגנות נגד תושבים ערבים בערים מעורבות; ואם הוא רוצה לגור באחד היישובים הקהילתיים של המועצה האזורית, למשל משגב, שם יש לך ועדות הקבלה שבולמות אותו, ובגלל שהוא ערבי לא מאפשרים לו – איפה הוא ילך?

מסעוד גנאים: אז איפה הוא יבנה?

מסעוד גנאים: כפי שאמר המשורר הערבי: רמאה בּאל-ים מכּתופן וקאל לה איאכּ איאכּ אן תבּתל בּאל-מאא – זרק אותו בים כאשר הוא כפות ידיים ואמר לו: אל תירטב, שלא יגיעו המים לראש שלך.

מסעוד גנאים: איך?

מסעוד גנאים: איך?

מסעוד גנאים: לא מרחיבים את שטח השיפוט, לא מרחיבים את גבולות המתאר, לא רואים בעין יפה אם הוא גר בכרמיאל או איפה שהוא רוצה, לא מקבלים אותו ביישובים קהילתיים.

מסעוד גנאים: ולא רק זה, אלא כאשר הוא מסתכל על השכנים, למשל במועצה האזורית, הוא רואה שרוב האדמות שם הופקעו ממנו, ומועצה אזורית המונה כ-18,000 תושבים, יש לה שטח שיפוט של 190,000 דונם, ולעיר שלו, שיש בה כ-29,000 נפשות ותושבים – 9,000 דונם.

מסעוד גנאים: מה אתה רוצה שיהיה, שהוא כל כך יאהב את המדינה וישיר את "התקווה"?

מסעוד גנאים: בטח לא.

מסעוד גנאים: הוא יראה את האי-צדק והאי-שוויון.

מסעוד גנאים: ופה השאלה שהמדינה צריכה להתמודד אתה – מתי ייעשה צדק כלפי האוכלוסייה הערבית?

מסעוד גנאים: לא רק בתחום הזה, בכל התחומים, אבל בתחום הזה האפליה זועקת לשמים.

מסעוד גנאים: מתי ייעשה צדק תכנוני, בנייתי, מתי, כאשר אנחנו מדברים על יישובים ערביים שנהפכו לקופסת סרדינים, ערמות של בטון?

מסעוד גנאים: כל עיר או כל כפר שאני הולך אליהם, זה הדבר הראשון שמדברים עליו ורוצים אותו, אם זה בסח'נין, אם זה בעראבה, אם זה במג'ד-אלכרום, אם זה בטייבה, אם זה בנצרת; איפה לא?

מסעוד גנאים: כולם רוצים לבנות את העתיד של הילדים שלהם, אבל הם לא מוצאים את זה.

מסעוד גנאים: הזכרתי בפעם שעברה כפר קטן בצפון, ליד צפת, בשם עכברה.

מסעוד גנאים: הכפר הזה מבחינה מוניציפלית שייך לצפת, אבל הצעירים שם – אחוז הרווקים הוא גבוה, הם בני 30–35 ומעלה, לא מתחתנים, כי אין להם איפה לגור.

מסעוד גנאים: אם גרים בצפת, יש לך שם "תג מחיר" – אל תדאגו, הוא יגיד לכם: אתם לא רצויים שם.

מסעוד גנאים: כבוד השר, אדוני היושב-ראש, אני חושב שהבעיה הזאת היא בעיה רצינית, היא הופכת לא רק לשאלה או לעניין פוליטי-קבוצתי, אלא לטרגדיה אישית של כל צעיר שרוצה לבנות את העתיד שלו, והמדינה והממשלה צריכות לתת את התשובות.

מסעוד גנאים: נכון, יש לנו גם ביקורת עצמית – כלפי עצמנו.

מסעוד גנאים: לפני עשר שנים או יותר הרשויות הערביות לא הגישו בקשות – מבחינה מקצועית – כדי להתרחב, אם זה במתאר, אם זה בשטח השיפוט, אבל היום רוב הרשויות הערביות הגישו בקשות להרחבה, אם זה שטחי שיפוט או תוכניות המתאר, וצריך לאשר אותן.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, האי-צדק הוא גם במסגרות ובוועדות המאשרות והמחליטות; אין שם ערבים, אין שם.

מסעוד גנאים: למשל, הזכרתי גם את זה, מתוך 108 חברים בשש הוועדות המחוזיות בישראל, מספר החברים הערבים הוא רק חמישה.

מסעוד גנאים: היום יש רק שניים מתוך 32 חברים במליאת המועצה הארצית לתכנון ובנייה שהם ערבים.

מסעוד גנאים: שניים מ-32.

מסעוד גנאים: אז איפה הצדק?

מסעוד גנאים: למה לא לשתף אותם בהחלטות?

מסעוד גנאים: ומילה אחרונה.

מסעוד גנאים: היום – אני לא יודע – אולי הממשלה מביאה את מה שמכונה: החוק להסדרת העניין של היישובים והקרקעות של הבדואים בנגב.

מסעוד גנאים: אני חושב שהחוק הזה הוא דוגמה לאי-צדק, הוא דוגמה – איך מתייחסת המדינה לאוכלוסייה הערבית, איך היא מנסה לכפות בחוק ולא בהידברות, איך היא מפלה, איך היא מנשלת אותם מהאדמות שלהם בשם החוק.

מסעוד גנאים: אני מקווה שהחוק לא יבוא, ואם הוא יבוא, אני קורא לכל חברי הבית להתנגד לחוק הזה.

מסעוד גנאים: תודה.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת גנאים.

משה זלמן פייגלין: שר הביטחון, בבקשה.

משה יעלון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, נבצר משר הבינוי והשיכון להשתתף בדיון זה ולכן אשיב במקומו.

משה יעלון: משרד הבינוי והשיכון פועל על מנת לתת מענה ראוי בפתרונות דיור לכלל הציבור בישראל.

משה יעלון: משרד הבינוי והשיכון מטפל בכל אזרחי ותושבי מדינת ישראל.

משה יעלון: שר הבינוי והשיכון מעיד על עצמו שעוד בתקופת היותו באופוזיציה, לפני שנה, סייר ביישובים כמו נחף, כפר-מנדא בגליל ומוקיבלה בגלבוע וביישובי הבדואים בנגב, ועמד מקרוב על בעיות הדיור של הציבור הערבי ועל צורכי המגזר.

משה יעלון: לפני עשרה ימים הוא היה בנגב וסייר ברהט ובלקיה ונפגש עם ראשי המשפחות הבדואיות המתגוררות במקום, הפעם כשר השיכון.

משה יעלון: השר מעיד על עצמו שהוא מודע למצוקת הדיור ביישובים במגזר הערבי ופועל ביחד עם כל הגופים לקדם החלטות ממשלה ייחודיות לטובת תושבי המגזר.

משה יעלון: מנכ"ל המשרד, שלמה בן-אליהו, הגיע גם הוא לאחרונה לפאנל מיוחד שעסק בנושא וציין כי בתקציב המשרד לשנת 2012 כמעט כל התקציבים שהיו מיועדים למגזרים הערבי, הצ'רקסי והדרוזי לא נוצלו.

משה יעלון: יש תוכנית עבודה, יש ניירת, והתקציבים לא מנוצלים.

משה יעלון: להלן תקציר ביצוע החלטות הממשלה הייחודיות למגזר הערבי: בתחום התכנון – משרד הבינוי והשיכון מקדם בשנים האחרונות תוכניות מפורטות ביישובים רבים במגזר הערבי, הכוללות למעלה מ-20,000 יחידות דיור.

משה יעלון: חלק מהתוכניות הן על קרקע מעורבת, חלק על פרטית וחלק קרקע מדינה; לפחות 50% מהתוכנית זו קרקע מדינה.

משה יעלון: בשנים האחרונות גיבשה הממשלה כמה תוכניות חומש ליישובי המגזר הערבי והבדואי בצפון – החלטת הממשלה מס' 1539 והחלטת הממשלה מס' 4432 ליישובים הערביים, החלטת הממשלה מס' 3211 ליישובי הבדואים בצפון.

משה יעלון: החלטות אלו כוללות טיפול בנושא הדיור, הן בקרקע מדינה והן בקרקע פרטית, בכל היישובים, הן הערביים והן הבדואיים, בארץ, והבדואיים בעיקר בצפון.

משה יעלון: צריך להדגיש שתכנון בקרקע פרטית הוא דבר ייחודי, שלא מקובל בכל הארץ, אלא רק במגזר הערבי, וזאת כדי לעודד פיתוח ובנייה ביישובי המגזר שבהם יש מחסור בקרקע זמינה לבנייה.

משה יעלון: רק לדוגמה, ביישובים עין-מאהל, דיר-אלאסד, בענה, מג'ד-אלכרום, משרד הבינוי והשיכון מתכנן על קרקע פרטית 900 יחידות דיור בעלות כוללת של 2.5 מיליון שקל.

משה יעלון: החלטות הממשלה כוללות תקציבים מיוחדים לתכנון קרקע פרטית, ולכן תוספת תקציב לתכנון קרקע מדינה מרחיבה את תקציב התכנון שהמשרד מקדם בתוכניות השוטפות.

משה יעלון: המשרד מתקצב את הרשויות המקומיות ביישובי המגזר לתכנון בקרקע פרטית.

משה יעלון: מתוך סעיף התכנון תקצב המשרד עד עתה – לתכנון קרקע פרטית כ-33 מיליון ש"ח ב-14 יישובים; לתכנון קרקע מדינה יותר מ-17 מיליון ש"ח תוספת לתקציב.

משה יעלון: בתחום הפיתוח – קרקע מדינה: המשרד מפעיל את הפיתוח לבנייה חדשה במסגרת תקציב משק סגור, על כן, רק בעת שיש הצלחת שיווקים מתקבלות ההכנסות מהפיתוח ואפשר להמשיך לפתח את האתרים ששווקו ביישובים השונים.

משה יעלון: בהחלטת הממשלה מס' 4192 לסבסוד פיתוח נכללים כ-60 יישובי מיעוטים, שהם 66% מכלל היישובים במפת העדיפות הלאומית, מהם 29 יישובים ערביים, שהם 32% מכלל היישובים במפה.

משה יעלון: היישובים זכאים לסבסוד פיתוח של 50% מאומדן עלויות הפיתוח לבנייה רוויה, ארבע יחידות דיור לדונם נטו ומעלה, בקרקע מדינה.

משה יעלון: היישובים שנכללים בקבוצה א1 מקבלים סבסוד פיתוח גם ל"בנה ביתך", בהתאם לסיווג הטופוגרפי של היישוב, בין 63,000 ש"ח ליחידת דיור ל-113,000 ש"ח ליחידת דיור.

משה יעלון: במסגרת החלטות הממשלה מס' 1539 ו-4432 נכללו כל יישובי המגזר הערבי במסגרת סבסוד פיתוח לבנייה רוויה, גם היישובים שלא נכללים במפת העדיפות הלאומית, כמו יישובים במרכז הארץ.

משה יעלון: בתחום הקרקע הפרטית, בהחלטות הממשלה מס' 1539 ו-4432 נקבע תקציב סבסוד מיוחד לפיתוח בנייה רוויה בקרקע פרטית לכל יישובי המגזר הערבי, כדי לעודד את הבנייה בקרקע הפרטית.

משה יעלון: בסעיף זה תוקצבו עד כה כ-52 מיליון ש"ח, ב-19 יישובים.

משה יעלון: ביצוע הפיתוח על-ידי הרשות המקומית בהתאם להתקדמות הבנייה.

משה יעלון: המשרד מפרסם קול קורא ומבקש מהיישובים להגיש אתרים שבהם מינימום עשר יחידות דיור לצורך סבסוד הפיתוח.

משה יעלון: בתחום השיווק – המשרד פרסם בשלוש השנים האחרונות כ-3,844 יחידות דיור, מהן 1,347 יחידות דיור לשיווק, מוצלח, הן ביישובים הערביים והן ביישובי הבדואים בצפון.

משה יעלון: חלק מהשיווקים יצאו במתכונת של בנייה עצמית רוויה, כמו בנחף, מוקיבלה וכפר-מנדא, המאפשרת לכמה קרובי משפחה לגשת במשותף למכרז לרכישת מגרש ולבנות יחדיו את הבית כבנייה רוויה, וכך גם להיות זכאים לסבסוד פיתוח.

משה יעלון: מכיוון שמשאב הקרקע מתדלדל ואין אפשרות לבנות בנייה צמודת קרקע, נדרש לעודד בנייה רוויה.

משה יעלון: לשם כך המשרד מקדם תהליך פרסום לעידוד הבנייה הרוויה ביישובי המגזר הערבי, כחלק מהחלטות הממשלה שהוזכרו לעיל.

משה יעלון: בתחום מוסדות הציבור – המשרד תקצב בעשור האחרון 300 מיליון ש"ח להקמת מוסדות ציבור ביישובי המגזר הערבי, בשיתוף ובתיאום עם ראשי המגזר וראשי הרשויות המקומיות.

משה יעלון: ביישובים הוקמו מתנ"סים, אולמות ספורט מקורים, מגרשי ספורט, מועדוני נוער, שלוחות מתנ"ס ועוד.

משה יעלון: נוסף על כך השתתף המשרד במימון ב-16 מיליון ש"ח בהקמת אולם המופעים בנצרת מעלות כוללת של 65 מיליון ש"ח.

משה יעלון: בתחום השירותים המקוונים בשפה הערבית – המשרד משקיע מאמצים ומשאבים בהצגת מידע עדכני לדוברי שפות זרות, ובהם דוברי ערבית.

משה יעלון: במחצית 2012 העלה המשרד אתר חדש ובו מידע רב בשפה הערבית.

משה יעלון: כתובת האתר מפורטת כאן, לא אפרט.

משה יעלון: האתר כולל יותר מ-70 דפי מידע במגוון נושאים, ובהם סיוע בדיור, בנייה חדשה, רשם הקבלנים ועוד.

משה יעלון: נוסף על כך האתר כולל טפסים, תשלומים, מחשבונים, נהלים, שירותים ופניות ציבור.

משה יעלון: לצורך תחזוקת האתר המשרד מעסיק עורך תוכן דובר ערבית – לעדכון שוטף של האתר.

משה יעלון: השר מבקש לציין כי מבדיקה שערך המשרד עולה כי אתר המשרד בערבית עומד בכל דרישות מסמך הסטנדרטים הממשלתי ואף עולה עליהן.

משה יעלון: לכן אני מציע להתנגד להצעת האי-אמון בנושא זה.

משה יעלון: תודה.

משה זלמן פייגלין: תודה, כבוד השר יעלון.

משה זלמן פייגלין: אנחנו נעבור לדיון.

משה זלמן פייגלין: ראשון הדוברים, חבר הכנסת משה מזרחי – ישנו?

משה זלמן פייגלין: שלוש דקות.

משה מזרחי: אדוני היושב-ראש, חברי וחברותי חברי הכנסת, באמת, צריך למצוא כל פעם מחדש את המילים כדי להתייחס למצב שנראה קצת אנומלי בימים האחרונים.

משה מזרחי: הקלות הזאת, זאת אומרת לא קלות, הדרך המאוד-זריזה שבה מי שמנהיגים אותנו היום חותכים, בזריזות ובמהירות – ולא בסכין חדה, כירורגית, אלא בסכין קהה, פוגענית, קשה – מספרים, מספרים – נוגעים רק במספרים, כאילו מאחורי זה אין בני-אדם, אין אזרחים, אין משפחות, אין ילדים, אין נוער, אין קשישים, אין גמלאים.

משה מזרחי: אני מביט על התקציב הזה, שמדברים עליו כל כך הרבה, ואני מוסיף לזה גם את תהליכי קבלת ההחלטות על משאביה הטובים של הארץ הזאת, שסוף-סוף נמצאו בה, ולטובתם של כל תושבי הארץ, ולא למיעוטם, והכול – כשאתה מביט על זה אתה לא מקבל תשובות – מה צופה לנו העתיד מחר, מה אנחנו עושים כדי שהדורות הבאים יקבלו את התיקון הנחוץ, חוץ מהחיתוך הקשה כאן.

משה מזרחי: היה פה פעם תפקיד שקראו לו "נציב הדורות הבאים".

משה מזרחי: מי שיזם אותו – לא למרבה הקוריוז, אלא זה משהו, נקודה למחשבה – היה טומי לפיד, ב-2001, אם אני זוכר טוב, וזה היה יועץ מיוחד שהתפקיד שלו היה לעקוב אחרי מה שהבית הזה עושה, החלטות הממשלה, כדי לוודא שבאמת המרחב העתידי של החברה הישראלית ושל מדינת ישראל לא ייפגע מהתהליכים שהממשלה והבית הזה מכוננים; לשמר את עתידו של עם ישראל במדינת ישראל, שמה שעושים היום לא ישאיר את הדורות הבאים קירחים – ממה שאנחנו משאירים לו פה כעזובה.

ראובן ריבלין: שלא יחוקק חוק בכנסת ישראל לפני שיישמע דברו של הממונה על הדורות הבאים.

משה מזרחי: לא בכדי חבר הכנסת ריבלין מעיר את זה, כי הוא התנגד בתוקף לביטול, אם אני זוכר נכון.

משה מזרחי: אלא שביקשו אז לעשות שינויים, ובכל זאת נתנו לזה להתפוגג.

משה מזרחי: אם יש משהו סימבולי, בימים האלה, כשאנחנו מדברים על הדורות הבאים כשאנחנו מדברים על משאב הגז, שבהחלטה של שלושה אנשים – גם אם היא אולי נכונה, אני לא יודע – של שלושה אנשים, ואם לוקחים את הערכת המצב של הביטוח הלאומי, שהוא האמון על הערכת המצב – בדיוק כמו אמ"ן בצה"ל על ביטחונה של מדינת ישראל, הוא אמון על הערכת המצב החברתית.

משה זלמן פייגלין: משפט אחרון.

משה מזרחי: אני כבר מסיים.

משה מזרחי: ואנחנו שומעים שם, בקול גדול, מה הולך לקרות לדורות הבאים.

משה מזרחי: איפה חוץ מהחיתוך בסכין הקהה התקווה שהתוכנית הכלכלית הזאת אמורה לתת לדורות הבאים, שזה אולי לא אנחנו?

משה מזרחי: ואיך תמיד מסיים חברי היקר איציק שמולי – איפה התוכנית של היעדים החברתיים?

משה מזרחי: איפה השורות התחתונות, שבעוד שנתיים יהיה לנו טוב, שאנחנו נראה את זה בעין בלתי מזוינת?

משה זלמן פייגלין: תודה.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת מזרחי.

משה מזרחי: גם את הנציב ביטלו וגם את העתיד שלנו, ככל הנראה.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת מזרחי.

משה זלמן פייגלין: תעלה ותבוא חברת הכנסת עליזה לביא, אם כבוד השר כהן יאפשר לה לבוא, ואחריה – חבר הכנסת ישראל אייכלר.

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, שוב אנחנו נדרשים – מושמצים בהקשר של התקציב.

עליזה לביא: חבר הכנסת דרעי, שככה, עמד וניסה לדבר אל הלבן בעיניים שלנו, היושבים פה באולם, הוא לא נמצא כאן ואף אחד מחבריו לא נמצא כאן, אבל – –

יצחק כהן: נמצאים, נמצאים.

עליזה לביא: שלום לך, חבר הכנסת איציק כהן.

עליזה לביא: יצחק כהן.

יצחק כהן: מחבריו של אריה דרעי.

עליזה לביא: כן.

עליזה לביא: – – שר האוצר יאיר לפיד – חבר הכנסת יאיר לפיד, שר האוצר – לקח על עצמו את המושכות במקומות שאף אחד לא רצה לבוא ולקחת.

עליזה לביא: כל החזרה הזאת, של מצוקה, וילדים, ועוני – אנחנו נותנים פתרון לכל ילד עני ולכל ילדה ענייה.

עליזה לביא: יש קרן, שבראשה עומד שר הרווחה, יש קריטריונים ברורים, וכל מי שיבקש וצריך, יקבל.

עליזה לביא: כסף רב הוקצב לעניין.

איציק שמולי: כמה כסף יש בקרן?

עליזה לביא: אמרו.

עליזה לביא: אמר פה סגן – – –

איציק שמולי: 200 מיליון.

איציק שמולי: כמה לקחתם לילדים?

איציק שמולי: 8 מיליארד.

עליזה לביא: למה 200 מיליון?

עליזה לביא: למה 200 מיליון?

עליזה לביא: אמר לך פה סגן שר האוצר – נתן לך פה את הנתונים.

עליזה לביא: למה אתה אומר את זה?

איציק שמולי: כמה יש בקרן?

עליזה לביא: היו 300 ונוספו 200.

עליזה לביא: 500.

איציק שמולי: אז כמה, כמה – – –

עליזה לביא: נמצא פה שר הרווחה.

עליזה לביא: שר הרווחה, אדוני, כמה בקרן?

איציק שמולי: כמה לקחתם, חברת הכנסת לביא?

עליזה לביא: 500.

עליזה לביא: 500.

עליזה לביא: למה לקחנו?

עליזה לביא: למה לקחנו?

איציק שמולי: מה זאת אומרת?

עליזה לביא: אתה יודע, קודם דיבר פה חבר הכנסת דרעי – –

יצחק כהן: 4 מיליארד.

עליזה לביא: – – על אנשים שאין להם ואין להם יכולת להיכנס לעולם העבודה.

עליזה לביא: אני רוצה לספר לך, חמי זיכרונו לברכה ביקש, בחודשיו האחרונים, שאדם ירא שמים יסייע לו; הוא הגיע למצב בריאותי לא קל, והוא ביקש שאדם ירא שמים יסייע לו בחודשיו האחרונים.

עליזה לביא: וחיפשנו ומצאנו שיש בחורים חרדים שעושים את זה באמת ממקום מאוד טהור, מאוד נקי, מאוד מקרב.

עליזה לביא: היו לי המון שיחות עם אותו אדם שסייע לו, והוא אמר לי: אני מאוד מאוד מאוד רוצה להיות אח; מאוד רוצה להיות אח, ולקבל את ההכרה המקצועית שאני ראוי לה, אבל אין לי אנגלית ולשום בית-ספר לאחים אני לא יכול להתקבל.

עליזה לביא: אנחנו מדברים פה על אוכלוסייה שרוצה, מבקשת, מנסה בדרך לא דרך, להעניק לילדים את מה שהיא לא קיבלה.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת גנאים, בבקשה.

משה זלמן פייגלין: תודה.

עליזה לביא: ואותו אדם באמת פתח לי צוהר לחברה שיש פער מאוד גדול בין האנשים שיושבים פה, בכנסת ישראל, ומייצגים אותה לבין הציבור הרחב שבה, שרוצה – הציבור שלהם שכן מבקש לבוא ולקחת חלק, רק אין לו באמת יכולת.

עליזה לביא: אני אגיד לך עוד משהו?

עליזה לביא: בדרך לא דרך הם אוספים כסף ונותנים לילדים שלהם באופן סמוי סיוע בלימוד אנגלית, בלימודי ליבה.

עליזה לביא: ומה שר האוצר בא ומבקש?

עליזה לביא: להחזיר את כולם, אבל את כולם, לעולם העבודה.

עליזה לביא: עולם העבודה יענה על כל הנקודות שעולות וחוזרות ועולות.

עליזה לביא: כולנו כואבים את כאבה של החברה הישראלית.

עליזה לביא: כולנו באים ממקומות של שדות חברתיים.

עליזה לביא: לא הגענו לכאן סתם.

עליזה לביא: כל אחד מאתנו בקואליציה, ובטח במפלגה שלי, יש עתיד, מכיר מקרוב את הסמטאות של החברה הישראלית, וגם את הסמטאות החשוכות.

עליזה לביא: ואני רוצה לספר לכם עוד משהו.

משה זלמן פייגלין: צר לי, אבל הזמן כבר – משפט אחרון.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

עליזה לביא: שנייה.

עליזה לביא: אתמול עברה הצעת חוק משעממת, ממש משעממת, כמעט חרישית, בממשלה.

עליזה לביא: הכותרת הלא-מושכת שלה היא: טיוטת חוק העסקת עובדים על-ידי קבלני שירותים בענפי השמירה והניקיון בגופים ציבוריים; חוק שעבר בעבר, רק אף אחד לא נתן לו תשומת לב.

עליזה לביא: והנה, עובר לו חוק, אתמול, של זכויות סוציאליות – לדאוג לשיפור תנאים, ומי כמוך מכיר את עובדי הקבלן; והנה, אתמול עובר חוק, וניתנים מענה ועזרה וסיוע גם לאוכלוסיות האלה, רק את זה, משום מה, אף אחד לא רוצה לומר בקול באמצעי התקשורת.

עליזה לביא: תודה רבה.

משה זלמן פייגלין: תודה.

משה זלמן פייגלין: תודה, חברת הכנסת עליזה לביא.

עליזה לביא: נכון, תודה, וזה הצעה של שר האוצר יאיר לפיד.

משה זלמן פייגלין: תודה, חברת הכנסת עליזה לביא.

משה זלמן פייגלין: יעלה חבר הכנסת ישראל אייכלר, ואחריו – חבר הכנסת יצחק כהן.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

משה זלמן פייגלין: נא לא לדבר בסלולרי במליאה.

משה זלמן פייגלין: רבותי, רבותי.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת כהן, שב בבקשה, חברך רוצה לדבר.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אנחנו מצויים היום בערב 17 בתמוז, שנקרא צום הרביעי.

ישראל אייכלר: כך אומר הנביא: "כה אמר השם צבאות צום הרביעי" – שזה 17 בתמוז – "צום החמישי" – שזה תשעה באב – –

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת כהן, אתה מפריע.

ישראל אייכלר: – – "צום השביעי" – שזה צום גדליה – "וצום העשירי" – שזה יום הכיפורים – "יהיה לבית יהודה לששון ולשמחה ולמעדים טובים והאמת והשלום אהבו".

ישראל אייכלר: חמישה דברים רעים קרו בהיסטוריה ב-17 בתמוז.

ישראל אייכלר: המשנה בסוף תענית מונה את חמשת הדברים; דבר ראשון – האסון הראשון שקרה, שנשתברו הלוחות.

ישראל אייכלר: שכשמשה רבנו ראה שבני ישראל הלכו אחרי עגל הזהב הוא שבר את הלוחות.

ישראל אייכלר: זה היסוד של כל האסונות שבאו אחריו.

ישראל אייכלר: אחר כך בוטל קורבן התמיד בבית ראשון.

ישראל אייכלר: בבית השני הובקעה העיר.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת טיבי – –

אחמד טיבי: אדוני.

ישראל אייכלר: – – אתה יכול לדבר חופשי, אני לא מצטט מהקוראן, אני מצטט מהמשנה, ואם אתה רוצה לשמוע – – –

אחמד טיבי: תמיד.

ישראל אייכלר: אם אתה רוצה לשמוע את מה שאומרת המשנה על 17 בתמוז, אתה יכול לשמוע, אבל אני רוצה להשמיע, ופשוט היה רעש קצת.

ישראל אייכלר: אז המשנה אומרת שבבית השני הובקעה העיר ב-17 בתמוז, ואחד הדברים הנוראים שקרו – שנשרפה התורה בידי אפוסטמוס, והועמד צלם בהיכל, בימי מנשה.

ישראל אייכלר: רבותי, אלו היו ימים שבהם שלטו בבלים, ורומאים, אבל היום, לדאבוננו, אנחנו רואים שרוצים לשרוף את התורה דווקא בזמן שאנחנו חיים בין יהודים, תחת שלטון יהודי.

ישראל אייכלר: ומה זה לשרוף את התורה?

ישראל אייכלר: לא, חס וחלילה, את ספר התורה, אלא את הנשמה של האמונה בתורה מסיני.

רונן הופמן: זה ממש הסתה.

עליזה לביא: איך אתה יכול להגיד את זה?

עליזה לביא: איך אתה יכול להגיד ככה?

עליזה לביא: איך?

דב ליפמן: – – –

רונן הופמן: זה פשוט הסתה גמורה.

ישראל אייכלר: אתם עומדים ומסיתים 24 שעות ביממה בכל כלי התקשורת.

דב ליפמן: שנאת חינם – – – שנאת חינם – – –

ישראל אייכלר: השר שלכם עומד פה ומסית נגד ציבור, ואתם רוצים לסתום לנו את הפיות.

רונן הופמן: פשוט הסתה פרועה.

רונן הופמן: תתבייש לך.

עליזה לביא: איך אתה יכול לומר דבר כזה?

ישראל אייכלר: יכול להיות – כן, כשהוא אומר:

ישראל אייכלר: אתם שודדי הקופה הציבורית, הוא מסית נגד 800,000 ילדים.

דב ליפמן: – – – השנאה שלך.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת ליפמן, חברת הכנסת לביא, לא נוח לשמוע, אבל ניתֵן – חבר הכנסת ליפמן.

ישראל אייכלר: כן כן, אתם רוצים לסתום לנו את הפיות, אתם מאיימים עלינו איומים – –

דב ליפמן: איזה איום?

דב ליפמן: איזה איום?

דב ליפמן: מי איים?

דב ליפמן: מי איים?

ישראל אייכלר: – – אתם מסיתים את כל כלי התקשורת נגד היהודים החרדים שבאים פה לזעוק את זעקת הילדים העניים – –

עליזה לביא: אנחנו רוצים לצייד אותם – – –

ישראל אייכלר: – – ואתם חושבים להפחיד אותנו, ואנחנו לא נפחד להביא את דבר ה'.

דב ליפמן: לא מפחידים אף אחד.

עליזה לביא: – – – בשם מי אתה בא בכלל?

דב ליפמן: לא מפחידים אף אחד.

דב ליפמן: מי מפחיד?

ישראל אייכלר: אני מדבר בשם 200,000 בוחרי יהדות התורה וחצי מיליון בוחרי יהדות התורה וש"ס.

עליזה לביא: – – –

ישראל אייכלר: וכשאת באה פה ומספרת על בחור חרדי שרצה ללמוד להיות אח ולא נותנים לו להיכנס כי הוא לא יודע אנגלית, אני שואל אותך, למה צריך לשים סף של ידיעת אנגלית בשביל להיות אח?

ישראל אייכלר: הוא רוצה להיות איזה – –

עליזה לביא: מה לעשות?

דב ליפמן: זה העולם.

דב ליפמן: זה העולם.

ישראל אייכלר: – – נציג דיפלומטי בסין?

ישראל אייכלר: באנגליה?

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, אני לא יכול – – – הם פשוט לא נותנים.

משה זלמן פייגלין: לכן אתה מקבל את הדקות.

דב ליפמן: הוא רוצה לעבוד, הוא לא רוצה להיות עני.

דב ליפמן: זה העולם שלנו, תתעוררו כבר.

משה זלמן פייגלין: רבותי חברי הכנסת, חבר הכנסת אייכלר צודק בכך שהוא מייצג את ציבור בוחריו ולא אתכם, מה לעשות, ואם זאת תחושתו, מותר לו לומר אותה בכבוד, בלי שמפריעים לו.

דב ליפמן: – – – לא נכון – – –

עליזה לביא: – – –

קריאות: – – –

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת ליפמן.

משה זלמן פייגלין: חברת הכנסת עליזה לביא.

ג'מאל זחאלקה: – – –

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת זחאלקה, אני מבקש לאפשר לדובר לומר את דברו.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

ישראל אייכלר: יש להם שיטה בולשביקית להגיד שהנציגים החרדים לא מייצגים את החרדים, והם ידאגו לאזרח החרדי; זה אפילו בברית-המועצות לא היה.

דב ליפמן: עושים את זה.

ישראל אייכלר: אנחנו נבחרנו על-ידי ציבור שמאמין שאנחנו חייבים לעמוד פה – –

קריאות: – – –

ישראל אייכלר: – – באווירה כל כך עוינת שהבאתם פה לכנסת, שלא הייתה מעולם בכנסת.

ישראל אייכלר: היו פה אנשים חרדים, היו פה אנשים חילונים, היו חילוקי דעות, אבל ה"עליהום" הזה, האווירה הזאת הנוראה.

ישראל אייכלר: כשאנחנו רואים שמגישים תקציב – אנחנו בתקופה של גזירות כלכליות שמטרתן לא להיטיב עם המשק, לא לאזן את התקציב, אלא לכפות על ילדי ישראל חינוך אחר ממה שהוריהם ורבותיהם לימדו אותם 3,000 שנה.

ישראל אייכלר: החוצפה הזאת – עומד שר החינוך, ואני רוצה לשאול אותו מכאן, כשהוא רוצה לחנך אותנו:

ישראל אייכלר: אם חס וחלילה חבר כנסת דתי היה מתמנה לשר החינוך, והוא היה אומר שהוא לא נותן תקציב לבית-ספר שלא מלמד על שמירת שבת, לא הייתם מתקוממים?

ישראל אייכלר: לא הייתם יוצאים לרחובות?

ישראל אייכלר: מה זה לקחת אג'נדה של מפלגה אחת ולהשליט על מדינה שלמה, שחייבים לקבל את האמונה שלהם?

ישראל אייכלר: בעיני זאת גזירה.

ישראל אייכלר: אנחנו וגדולי התורה מאמינים שהכוונה שלכם איננה עניין כלכלי, אתם לא דואגים לנו, אתם רוצים דבר אחד – זה לא תקציב כלכלי, זה תקציב שנועד לשנות את דתנו ואמונתנו.

משה זלמן פייגלין: תודה.

ישראל אייכלר: מאות אלפי ילדים ונערים ונערות מתחנכים בחינוך החרדי – –

דב ליפמן: – – –

ישראל אייכלר: – – וכשאתם מקצצים 50% מתקציב הישיבות, דבר שאין בשום תקציב אחר, זה מראה שזה תקציב מלחמה, לשבירה הכלכלית של המשפחה ברוכת הילדים.

ישראל אייכלר: כל הגזירות שלכם נגד האימהות ברוכות הילדים, זה כדי שלא יוכלו להחזיק מעמד כלכלי.

ישראל אייכלר: אתם רוצים להוציא את ילדיהם לתרבות רעה, ותגידו את האמת – ובכלל אין לי ויכוח עם אנשי יש עתיד, לשם כך הם נבחרו.

ישראל אייכלר: יש לי טענה, אדוני היושב-ראש, לאנשי הליכוד, לאנשי הבית היהודי – למה אתם נותנים יד לזה?

ישראל אייכלר: אדוני, אני מסיים ואומר, לא יעזור לכם שום דבר.

ישראל אייכלר: כבר הובטחנו בתורתנו הקדושה "כי לא תִשָכח מפי זרעו".

ישראל אייכלר: על הילדים העניים שאתם מרוששים אותם נאמר: "היזהרו בבני עניים שמהם תצא תורה".

ישראל אייכלר: הילדים האלה יגדלו לעמלי תורה, הם יהיו יראי שמים, יגעי כפיים, למרות שאתם חוסמים בפניהם את כל המשרות האפשריות.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת אייכלר.

משה זלמן פייגלין: בגלל קריאות הביניים נתתי לך עוד הרבה זמן, אבל – – –

ישראל אייכלר: לא, הם לא נתנו לדבר.

ישראל אייכלר: הם אנשים דמוקרטיים, הם מדברים בשם חופש הביטוי, אבל כשמישהו אחר מדבר, קללות נמרצות בכל כלי התקשורת שלהם.

משה זלמן פייגלין: תודה רבה, חבר הכנסת אייכלר.

ישראל אייכלר: אני מסיים.

ישראל אייכלר: הילדים האלה יקימו משפחות ברוכות ילדים, ובעזרת השם, זאת תהיה הנקמה המתוקה ביותר – שהם ילמדו, וילמדו את כל עם ישראל אמונה, ותורה, ויראת שמים וגם מידות טובות.

מיקי לוי: – – –

משה זלמן פייגלין: תודה לחבר הכנסת ישראל אייכלר.

משה זלמן פייגלין: אפשר להירגע, נגמר.

משה זלמן פייגלין: יעלה חבר הכנסת יצחק כהן.

משה זלמן פייגלין: בבקשה, שלוש דקות.

משה זלמן פייגלין: אחריו – חבר הכנסת אלעזר שטרן.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, כבוד השרים, חברי חברי הכנסת, אדוני סגן שר האוצר, ידידי מיקי לוי, ככל שאני מעלעל בדפים של חוק ההסדרים ושל התקציב, אני מוצא שם דבר אחד ויחיד – כלכלה אין שם, צמיחה אין שם, אבטלה תהיה שם, התרסקות של המשק תהיה שם.

יצחק כהן: כל זה לא אכפת לכם?

יצחק כהן: אבל דבר אחד חוזר על עצמו כמו חוט השני – לא אתה, כמובן לא אתה, כי אני מכיר אותך שנים, אני יודע איפה גדלת, אני יודע מה סחבת על הכתפיים שלך.

יצחק כהן: מי שהציב את הדגלים האלה, כל מקום שיש נגיעה כלשהי לחרדים – "אודרוב", בום.

יצחק כהן: דיברנו כבר על קצבאות הילדים.

יצחק כהן: שמעתי את הגברת, ד"ר עליזה לביא.

יצחק כהן: דרך אגב, היא דוקטור אמיתית.

יצחק כהן: לא, היו כאלה שיצאו דוקטור ב"עוונטה".

יצחק כהן: היא דוקטור, היא עשתה בגרות, תואר ראשון, שני, הכול יש לה – דוקטור.

יצחק כהן: היו כאלה שעשו דוקטור, ואתה יודע – לא אכפת לי שיהיו דוקטורים.

יצחק כהן: אם זה עושה להם טוב, שיהיו דוקטורים.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת כהן, זמנך עבר.

יצחק כהן: אני לא שומע אותך, אתה בולע את המילים.

יצחק כהן: מה אתה אומר, רבי?

מיקי לוי: גם רבנים.

יצחק כהן: נכון, אתה רב, יש לך "יורה יורה", אני מכיר עוד כמה שיש להם "יורה", ואין להם "יורה יורה".

יצחק כהן: נכון, תראה לי אותם אחרי זה.

יצחק כהן: על כל פנים, כלכלה אין פה, יש דבר אחד ויחיד וזה עובר כמו חוט השני.

יצחק כהן: אגב, יושב-ראש הכנסת, בהגינותו הרבה, בישיבה שהייתה עם היועץ המשפטי של הכנסת – אמרו, זה לא הגיוני, זה לא הגיוני.

יצחק כהן: אי-אפשר – חרדים, חרדים.

יצחק כהן: זה לא יעמוד במבחן בג"ץ, אגב.

יצחק כהן: אני אומר לך, מיקי, בעזרת השם, מהתקציב הזה אבן על אבן לא תישאר – אסמע מִנִי, בעזרת השם, אבן על אבן לא יישאר.

יצחק כהן: כי לא יכול להיות – לקחת ציבור ענק ולרדוף אותו, ולתקוף אותו, ולחפש לרסק אותו.

יצחק כהן: זה נשמע לך הגיוני לקצץ 57% בתקציב עולם התורה?

יצחק כהן: אתה יודע שאחרי השואה, ארץ-ישראל הפכה המרכז הרוחני הגדול ביותר בעולם.

יצחק כהן: מה אתם חושבים, שיהדות העולם אהבלים?

יצחק כהן: ניסו לרסק לו את המפעל האדיר הזה – והם ישתקו?

יצחק כהן: מה, תשאירו את הפרוטות האלה?

יצחק כהן: הם יוותרו לכם עליהן, יאמרו: קחו אותן, לא צריך אותן.

יצחק כהן: אז הבריסקר, הרבי מבריסק, והסאטמר אמרו: עזבו; בזמנו ב-1948.

משה זלמן פייגלין: אני מבקש לסיים.

יצחק כהן: אני מסיים.

יצחק כהן: על כל פנים, ידידי היקר מיקי לוי, מהתקציב הזה לא יישאר אבן על אבן מסיבה פשוטה אחת: זה לא חוקתי, זה לא מידתי.

יצחק כהן: שמעתי הגברת, הד"ר האמיתית, כן, היא אמרה שיש קופה קטנה לשר הרווחה – 200 מיליון שקל.

יצחק כהן: אתה יודע, מיקי, כמה מיליארדים הוא קיצץ להם, כמה מיליארדים?

יצחק כהן: 4.5 מיליארד.

יצחק כהן: איזה קופה קטנה תפצה את המסכנים, על מה אתם מדברים?

יצחק כהן: איזה נחלי אבטלה יהיו פה, איזה פגיעה בצמיחה אתם עושים?

יצחק כהן: וכל זה בגלל נושא אחד ויחיד – פגיעה בחרדים?

משה זלמן פייגלין: תודה.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת כהן, זמנך תם.

יצחק כהן: חבל שלא באת, אני כל הזמן צלצלתי.

עליזה לביא: – – –

יצחק כהן: לא, אני אמרתי שלך יש תואר דוקטור אמיתי.

יצחק כהן: יש כאלה שהוציאו דוקטור, את יודעת, ככה.

יצחק כהן: את קיבלת דוקטור – – –

משה זלמן פייגלין: טוב, תודה רבה.

יצחק כהן: על כל פנים, עוד נושא אחד.

משה זלמן פייגלין: לא, לא, לא, לא, לא, לא.

יצחק כהן: אני מסיים, אני מסיים.

יצחק כהן: מה לעזאזל – – –

משה זלמן פייגלין: לא, חבר הכנסת כהן.

יצחק כהן: אני מסיים, מסיים.

יצחק כהן: משפט, ברשותך, אני בדרך כלל מקצר.

משה זלמן פייגלין: משפט מילא.

יצחק כהן: מה לעזאזל דרככם המדינית?

יצחק כהן: תסבירו לנו.

יצחק כהן: פעם אחת פותחים את התקשורת, "וושינגטון פוסט", אתם נגד – –

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת כהן, תפסת מרובה – – –

יצחק כהן: – – פעם שנייה פותחים, רואים שאתם בדיוק הפוך.

יצחק כהן: מה הקו המדיני שלכם, אולי תסבירו לנו?

יצחק כהן: איפה אתם אוחזים בקו המדיני?

יצחק כהן: תודה רבה.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת כהן, תפסת מרובה לא תפסת.

יצחק כהן: יש עוד נושא אחד שאני אשאיר אותו לשטרן.

משה זלמן פייגלין: הצגת דברים נכוחים בצורה נעימה, וכל הכבוד.

משה זלמן פייגלין: תודה רבה, חבר הכנסת כהן.

יצחק כהן: ברוך אתה ה' אלוהינו מלך העולם שהכול נהיה בדברו.

משה זלמן פייגלין: אמן.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת יצחק כהן.

משה זלמן פייגלין: יעלה חבר הכנסת אלעזר שטרן, בבקשה.

אלעזר שטרן: מה שנקרא, כמקובל במקומותינו, מדליקים גפרור ובורחים החוצה.

אלעזר שטרן: חפש את הרב אייכלר, כדי לא – – –

יצחק כהן: אני פה, לא הדלקתי גם גפרורים.

אלעזר שטרן: נכון, אתה לא הדלקת גפרורים.

אלעזר שטרן: יצחק, אני אגיד גם לחברי הכנסת.

אלעזר שטרן: חבר הכנסת יצחק כהן, תראו, אני חשבתי לדבר היום גם על התקציב וגם על התג מחיר, שזה גם שאלה כלכלית, נכון, זה תג מחיר בהיבט הזה.

אלעזר שטרן: אבל אני באמת כל פעם משתאה מחדש על הסוגיה – כמו שאמרתי קודם, הבערת האש.

אלעזר שטרן: אני מאלה שכל יום רביעי לפחות אומרים "אל נקמות ה'", ואני יודע שהנקמה לא שייכת לבני-אדם, שנקמה בעולם הזה שייכת לקדוש-ברוך-הוא.

אלעזר שטרן: לכן, כשהרב אייכלר – איציק, הוא רב?

אלעזר שטרן: ה"יורה יורה"?

יצחק כהן: לא.

יצחק כהן: – – –

אלעזר שטרן: לא.

אלעזר שטרן: אוקיי.

אלעזר שטרן: אז כשישראל אייכלר מדבר על הנקמה של 11 ילדים שילמדו תורה, הוא פוגע בנו, א.

אלעזר שטרן: מכיוון שהוא משתמש במילה נקמה, וב.

אלעזר שטרן: כיוון שהוא חושב שאם לא נקמה, זה יהיה עבורנו עונש.

אלעזר שטרן: זה לא יהיה עונש, בדיוק כמו שאני אומר לחבר הכנסת איציק כהן, ידידי ורעי: באמת למה המושגים האלה של מלחמה בעולם התורה?

אלעזר שטרן: אני קראתי בעיתון השבוע, ותגיד לי אם זה נכון, שלמוסדות "אל המעיין" רק עלה התקציב השנה הזאת.

אלעזר שטרן: יכול להיות שיש קיצוצים שכולנו סובלים מהם.

אלעזר שטרן: למה אתם בוחרים לומר – – –

יצחק כהן: – – –

אלעזר שטרן: סליחה, למה אתם בוחרים לומר "מלחמה בעולם התורה"?

אלעזר שטרן: הרי אתם יודעים שזה – איך אני אגיד את זה, במטותא?

אלעזר שטרן: שאילת ביטויים מאנטישמיות בהיבט הזה.

יצחק כהן: – – –

אלעזר שטרן: אני חושב שכל ההקצנות האלה – ואני אסיים בפרשת השבוע ומה אני לומד ממנה – יש להן בעיה, ואני אתן אולי פרשנות אחרת.

אלעזר שטרן: דרך אגב, אני מקבל שהתקציב יגיע לכאן אחרת ממה שהוא הוגש, אבל באיזה תחומים והאם לגמרי אחרת, עוד נראה.

אלעזר שטרן: אני רוצה לומר קודם כול שהסוגיות של "תג מחיר", לפני שהן סוגיות של טרור הן סוגיות של גזענות.

אלעזר שטרן: כשמפרידים בין מכונית למכונית באבו-גוש, זאת גזענות פר-אקסלנס, שאני חושב שכמה שאנחנו מאוחדים סביבה אנחנו עוד לא מאוחדים מספיק בשביל לדעת שמי שתומך בגזענות, בין אם על-ידי עשייה ממש – –

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת חסון, בבקשה.

אלעזר שטרן: – – ובין אם על-ידי אי-גינוי, הוא לא ישלוט בגבולות שלה.

אלעזר שטרן: חבר הכנסת איציק כהן, פרשת השבוע – זה לא רק בשבילך: פנחס בן אלעזר בן אהרן הכהן קינא את קנאתי, לכן הנני נותן לו את בריתי שלום.

אלעזר שטרן: מה אפשר לומר?

אלעזר שטרן: להעלות על נס את הקנאים.

אלעזר שטרן: אבל בוא ונלך קצת אחורה, לאברהם: תיתן חסד לאברהם, אמת ליעקב.

אלעזר שטרן: למה דווקא חסד לאברהם ואמת ליעקב?

אלעזר שטרן: מאותה סיבה של ברית שלום לפנחס: כל אחד, מה שחסר לו קצת.

אלעזר שטרן: במטותא, אברהם אבינו – שילוח ישמע

אלעזר שטרן: אל לא היה בדיוק מעשה של חסד.

ראובן ריבלין: "כל אשר תאמר אליך שרה שמע בקֹלה.

ראובן ריבלין: "

אלעזר שטרן: בדיוק.

אלעזר שטרן: "כל אשר תאמר אליך שרה שמע בקֹלה", אבל שילוח ישמעאל למדבר לא היה מעשה של חסד.

יצחק כהן: – – –

אלעזר שטרן: דיברה תורה בלשון בני-אדם.

אלעזר שטרן: לכן לאברהם אני נותן חסד.

אלעזר שטרן: יעקב אבינו איש צדיק, ואנחנו יודעים, אבל בסיפור של גנבת הברכות מעשיו הוא לא היה כליל האמת בהיבט הזה.

אלעזר שטרן: לכן תיתן חסד לאברהם ואמת ליעקב.

אלעזר שטרן: ופנחס?

אלעזר שטרן: למרות שקינא את קנאתי, היה חסר קצת שלום, לכן אני נותן לו את בריתי שלום.

אלעזר שטרן: תודה.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת אלעזר שטרן.

יצחק כהן: יש תשובה טובה שאני לא יכול להשיב לו.

משה זלמן פייגלין: אתה רואה שלא יכולתי לעצור אותו.

משה זלמן פייגלין: כשאומרים דברי תורה אני לא עוצר.

ראובן ריבלין: יישר כוח.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת שטרן.

משה זלמן פייגלין: יעלה ויבוא עיסאווי פריג', ואם תאמר דבר תורה, גם אותך אני לא אעצור.

עיסאווי פריג': מותר לי בשם האפליה המתקנת ארבע דקות.

משה זלמן פייגלין: ממש.

משה זלמן פייגלין: שלוש דקות, בבקשה.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, חברים, היום בדרכי לירושלים שמעתי בתוכנית של רזי ברקאי – בדרך כלל אני ישן בדרך אבל זה משך את תשומת לבי, ושמעתי את שר האוצר מתראיין אצל רזי ברקאי.

עיסאווי פריג': לכבוד שר האוצר יאיר לפיד היה ריאיון ארוך יחסית.

עיסאווי פריג': בהתחלה אני שומע – וחשבתי שזה איש שמאל שצץ לנו, ולא קישרתי שזה יאיר.

עיסאווי פריג': הסתכלתי טוב לרדיו, רזי, ואללה, שמעתי טוב וזה יאיר, כי מה ששמעתי לא מתיישב לי.

עיסאווי פריג': אני כאילו שמעתי איש שלא ישן בלילה עד שלא יהיה הסדר שלום מדיני עם הפלסטינים.

עיסאווי פריג': הוא לא ישן.

עיסאווי פריג': לפי הדברים ועוצמת הדברים, ואללה יאיר – זהבה, ברשותך, אני מזמין אותו אלינו, כי יש נימה שהוא מאוד קרוב.

עיסאווי פריג': מכאן אני מגיע לנושא תקציב החירום וחוק ההסדרים, חוק החירום שהתחיל.

עיסאווי פריג': כל דבר כאן הוא חירום: חירום כלכלי, חירום, חירום.

עיסאווי פריג': אם את שר האוצר היום שמעתי ברדיו להוט ורוצה הסדר מדיני ולא מוכן לשבת בממשלה שלא תתחיל, תתניע, את ההסדר המדיני, הרי הפתרון של כל הגירעון וכל הקיצוצים נמצא אצלו.

עיסאווי פריג': מה הוא צריך את כל העזים שהוא מחביא מתחת לשולחן במה שקרוי חוק ההסדרים?

עיסאווי פריג': בשביל מה?

עיסאווי פריג': יש לך פתרון, והפתרון – אתה בעצמך אומר את זה.

עיסאווי פריג': מה אתה צריך את עקרת-הבית המסכנה, את האקדמאי שמחכה לנקודת הזיכוי או לקצבת הילדים?

עיסאווי פריג': מה אתה צריך את הגרושים האלה?

עיסאווי פריג': תתחיל תהליך מדיני – גמרת את כל הכבישים העוקפים, את כל המאחזים, את כל ההשקעות המיותרות, את כל מפעל הכיבוש הזה, ואתה כבר חוסך מיליונים ומיליארדים.

עיסאווי פריג': פתרת את כל הבעיות של התקציב.

עיסאווי פריג': למה אתה מדבר בשתי שפות?

עיסאווי פריג': אני אומר את זה ואגיד את זה: אדוני שר האוצר, אתה מדבר בשתי שפות.

עיסאווי פריג': היום, כששמעתי אותך ברדיו אצל רזי, דיברת בשפה שונה לגמרי מהשפה שאני עכשיו קורא בעיוני בתקציב.

עיסאווי פריג': זה בושה, וזה לא לכבודה של הכנסת הזאת שאנחנו שומעים שתי שפות בדברים קרדינליים שיש להם השלכות על כל בית ובית במדינה.

עיסאווי פריג': נושא של חצי דקה שאני חייב לדבר עליו, ונדבר עליו רבות היום – צר לי מאוד שהיום; אני חשבתי שהנושא לא יועלה, ושהחבר'ה והכנסת – שהממשלה תחשוב פעמיים לפני שהיא מביאה את זה – –

משה זלמן פייגלין: אדוני – – – בבקשה.

עיסאווי פריג': – – אבל בכל זאת החליטו להעלות את זה: נושא הערבים בדרום, מה שאנחנו קוראים הבדואים, הערבים בדרום.

עיסאווי פריג': חברים, הנושא הזה, הנושא הכאוב, הנושא שמזכיר נשכחות לכל המיעוט הערבי במדינה, מחייב שנתייחס אליו באוזן ובהתייחסות שונה ממה שהתייחסנו אליו עד עכשיו.

משה זלמן פייגלין: תודה רבה.

עיסאווי פריג': אנחנו נדבר רבות בנושא הזה עוד היום.

עיסאווי פריג': לפני שנתחיל אני פונה לחברים, כי זה הנושא.

עיסאווי פריג': תודה לכם.

משה זלמן פייגלין: תודה רבה, חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

משה זלמן פייגלין: יעלה חבר הכנסת טלב אבו עראר.

משה זלמן פייגלין: בבקשה, שלוש דקות.

טלב אבו עראר: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, עשרות-אלפי מבנים ביישובים הערביים נמצאים תחת איום של הריסה, ובנגב הטרקטורים והדחפורים של המדינה לא מפסיקים להרוס בכל בוקר; בכל בוקר הורסים את בתיהם של ערבים בדואים בנגב.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת צור, בבקשה.

משה זלמן פייגלין: זה לא מקובל לנהוג כך במליאה.

משה זלמן פייגלין: תודה.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

טלב אבו עראר: לכן, כשאתה רואה זקן או זקנה או נכה או נכה שהורסים להם את הבית ומפקירים אותם ללא קורת גג, אתה מרים את הידיים לשמים – אני לא יודע, אני מאמין וחושב שיש בין היהודים מאמינים באלוהים – ואז מרימים את ידיהם אל השמים ואומרים: אלוהים, תהרוס את ביתו של מי שהורס את ביתי.

טלב אבו עראר: אני חושב שכולנו צריכים להאמין שיד אלוהים היא העליונה והיא שהורסת.

טלב אבו עראר: לכן הגיע הזמן שהמדינה, הממשלה הזאת, תפסיק את הריסת בתיהם – שרק משתעשעים בכל בוקר להרוס את בתיהם של הבדואים בנגב.

טלב אבו עראר: המבנים נהרסים בטענה שהם נבנו ללא היתר בנייה.

טלב אבו עראר: איזה היתר בנייה מבקשים מבדואי שגר בביתו על אדמתו לפני שקמה המדינה הזאת, לפני שעלו היהודים מכל מדינות ערב או מארצות אחרות בעולם?

טלב אבו עראר: ללא היתר בנייה.

טלב אבו עראר: המצב הזה, של הריסת בתים, קיים וישנו גם ביישובים מוכרים וגם ביישובים לא מוכרים.

טלב אבו עראר: ביישובים המוכרים, שמאז קום המדינה עד היום, או מאז קומם – קום היישובים האלה, המוכרים, עד עצם היום הזה לא הורחבו תוכניות מתאר בהם, או שכונות, או לא התחדשו דברים שם, ולכן – יש שם ריבוי טבעי של המשפחות, של האנשים, של האוכלוסייה, הדברים האלה לא נלקחים בחשבון, ולכן – מאלצים אותם, חונקים אותם, עד שהם בונים בתים.

טלב אבו עראר: ואז, זה מה שהמדינה מחפשת, והמדיניות הזאת מכוונת – –

משה זלמן פייגלין: תודה.

טלב אבו עראר: – – שלא נותנים היתרי בנייה וחונקים אותם כדי להרוס להם את הבתים.

משה זלמן פייגלין: תודה.

טלב אבו עראר: מצב זה, נדמה לי, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, יביא לפיצוץ בקרב המגזר הערבי, האוכלוסייה הבדואית בנגב, והממשלה, המדינה, תישא בכל האחריות.

טלב אבו עראר: תודה רבה.

משה זלמן פייגלין: תודה רבה, חבר הכנסת טלב אבו עראר.

משה זלמן פייגלין: יעלה חבר הכנסת עפו אגבאריה, ואחריו – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

משה זלמן פייגלין: סגן השר לוי, אנא הואל לא להפנות גבך לדוברים.

עפו אגבאריה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כאשר הוגשה הצעת האי-אמון שלנו על מצוקת הדיור של הצעירים והנוער הערבי – כולם חושבים: האם זה אמיתי?

עפו אגבאריה: אולי נסקור קצת את העבר, כאשר היו לאוכלוסייה הערבית יותר מ-90% מהאדמות, והיום בקושי יש 3%.

עפו אגבאריה: אם אקח כדוגמה את העיר אום-אלפחם, שאני בא ממנה, ואני מדבר כי אני יודע, עד שנת 1949, אחרי שצורפה למדינת ישראל לפי הסכמי רודוס, לאום-אלפחם היו 140,000 דונם.

עפו אגבאריה: לפי איזשהם חוקים, פתאום סך הכול 23,000 דונם, כאשר בשנת 1949 אום-אלפחם הייתה 3,000 נפשות, וכיום כ-50,000 נפשות.

עפו אגבאריה: וזה בדיוק אותו הדבר לגבי שאר הכפרים והיישובים הערביים – האוכלוסייה גדלה, אבל שטח השיפוט הולך וקטן.

עפו אגבאריה: אפילו, בשנים האחרונות, לפני כ-20 שנה, גם כן באיזשהו חוק דרקוני, עוד 2,000 דונם נגרעו מאום-אלפחם; זה הצריך כמה שנים אחרי זה מאבק כדי להחזיר איזה 1,000 דונם בקושי, ועד עכשיו זה גם לא הוחזר.

עפו אגבאריה: השאלה: לאן – איפה יכולים האנשים האלה לחיות ולבנות, ואיך הם יכולים להתרחב?

עפו אגבאריה: זה מצד אחד.

עפו אגבאריה: שטח אין.

עפו אגבאריה: האדמות הן פרטיות, ולא אדמות ממשלה.

עפו אגבאריה: דבר שני, כאשר תוכניות המתאר – ידוע לכם, וגם לשר הפנים ולכל השרים שעקבו, שתוכניות המתאר של המגזר הערבי, משום מה, מתעכבות, 20 ו-30 שנה.

עפו אגבאריה: עד שפעם אחת הולכים ומאשרים איזושהי תוכנית מתאר היא כבר לא עונה על הצרכים של היום, של אותו יישוב או אותו כפר או אותה עיר.

עפו אגבאריה: אנחנו יודעים שבעיה כזאת לא קיימת במגזר היהודי, ואני רואה את זה בכל הערים; פתאום אתה רואה שטחים נוספים, ומתווספים, ושכונות חדשות, ללא שום בעיה.

עפו אגבאריה: כאשר מדובר בבית אחד או בשני בתים או בשכונה מסוימת, אתה יכול לעמוד על הראש ולעשות שמיניות באוויר ואתה לא תקבל רישיון, וזה דבר אבסורדי.

עפו אגבאריה: לסיכום, אני רוצה להביא מההווי – –

משה זלמן פייגלין: משפט, בבקשה.

עפו אגבאריה: אין בעיה.

עפו אגבאריה: – – מההווי החברתי שלנו.

עפו אגבאריה: מישהו התחתנה.

עפו אגבאריה: הכלה התחתנה, היא אצל החמות, והחמות לא כל כך אוהבת אותה, אז מה היא אמרה לה?

עפו אגבאריה: אמרה לה: תשמעי, את יכולה הכול לאכול, יש לנו לחם בשפע בבית.

עפו אגבאריה: אבל תיזהרי – אל תאכלי לחם פרוס, ואל תפרסי את מה שלא פרוס.

עפו אגבאריה: וזה אנחנו.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת אגבאריה.

משה זלמן פייגלין: יעלה חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, ואחריו – חבר הכנסת ישראל חסון.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, עוד מעט תהיה הצבעת אי-אמון, אחריה ייערך דיון בחוק הקרוי "הסדרת ההתיישבות של הבדואים בנגב", ואנחנו נגיד את דברנו באותה ישיבה.

ג'מאל זחאלקה: אני רק אומר לכם מעכשיו: אנחנו רואים בדיון שייערך עוד מעט, מבחינתנו, דיון היסטורי, דיון שאין הוא מן הדיונים הרגילים, באמת דיון חירום מבחינתנו, כנציגי הציבור הערבי, ואני מקווה – אני מקווה – שהממשלה תחליט, אפילו בזמן הקצר שנשאר, למשוך את החוק ולא לדון בו כלל.

ג'מאל זחאלקה: זעקתנו וכאבנו הם גדולים, ואנחנו נביע אותם בישיבה שתיערך עוד מעט, לכן אני לא רוצה להתייחס להצעה, להצעת החוק, גם אם אולי בשנים הרבות שבהן הייתי בכנסת, מבחינתי זה הדיון החשוב ביותר שנערך, ואני מרגיש מה שידיד שלי אמר לי פעם, כשהוא נכח בכנסת בדיון שנערך ערב יום האדמה, כאן, בכנסת, ועמד אחד מחברי הכנסת הערבים וזעק זעקה מרה: מה אתם רוצים מאתנו?

ג'מאל זחאלקה: אתם חונקים אותנו.

ג'מאל זחאלקה: זה לא הצעת חקיקה, זה הצעת חניקה.

ג'מאל זחאלקה: אתם חונקים את הציבור הערבי.

ג'מאל זחאלקה: די להתעמרות, די לגסות הלב.

ג'מאל זחאלקה: לקחתם מספיק, הפקעתם מספיק, אתם לא שבעים?

ג'מאל זחאלקה: איפה חוש הצדק?

ג'מאל זחאלקה: בדיון הזה אנחנו כופרים – –

משה זלמן פייגלין: אני מבקש לסיים.

ג'מאל זחאלקה: – – אני אישית כופר – בדין הרוב.

ג'מאל זחאלקה: זה לא דין רוב, זה לא רוב דמוקרטי, אלא טירניות של הרוב גס הרוח, הקולוניאליסטי, ששדד אותנו עד עכשיו ורוצה להמשיך לשדוד אותנו.

ג'מאל זחאלקה: זה שוד, לא חוק.

ג'מאל זחאלקה: תודה.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

משה זלמן פייגלין: יעלה חבר הכנסת ישראל חסון, ואחריו יסכם את הדיון סגן השר אופיר אקוניס.

משה זלמן פייגלין: אתה תזכיר מי פתח פה במלחמה?

משה זלמן פייגלין: אתה תזכיר מי פתח פה במלחמה, או שלא תזכיר?

משה זלמן פייגלין: שלוש דקות.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

ישראל חסון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מבין שאנחנו עומדים עכשיו בפתחה של עונה שיהיו בה שלושה דברים מרכזיים; אחד, זה התקציב.

ישראל חסון: למען האמת, אני מאלה שהאמינו להבטחות שכנראה תהיה פוליטיקה אחרת.

ישראל חסון: אחד הדברים – – –

משה זלמן פייגלין: אני אבקש שם שקט ביציע, חבר הכנסת זחאלקה.

משה זלמן פייגלין: שקט בבקשה.

משה זלמן פייגלין: תודה.

ישראל חסון: וגם את התהליך, את התהליך שהתחיל יושב-ראש הכנסת הקודמת, של צמצום מסגרת חוק ההסדרים, לנסות לצמצם אותו למינימום – אפילו את הקו הזה אנחנו לא ממשיכים.

ישראל חסון: פוליטיקה אחרת, כנראה.

ישראל חסון: הצטרף לפוליטיקה האחרת הזאת היום אירוע שאני לא בטוח – רובי, תקן אותי אם אני טועה – שהיה בתולדות הכנסת, שיושב-ראש כנסת לשעבר נדרש להגן על תהליך דמוקרטי בסיסי דרך הבג"ץ.

ישראל חסון: רובי, היה דבר כזה בעבר?

ישראל חסון: לא היה דבר כזה.

ישראל חסון: זו אבן דרך נוספת שאנחנו – אופיר, אני מאוד מבקש ממך – – –

אופיר אקוניס: אני מקשיב לך.

ישראל חסון: אני יודע שאתה יודע להקשיב ולדבר, אבל אני מבקש ממך שתתייחס לזה.

ישראל חסון: יושב-ראש כנסת לשעבר שנדרש להגן על ההליך הדמוקרטי דרך בית-המשפט; חוק הסדרים שבכנסת הקודמת אנחנו התחלנו לסלול את הדרך לצמצם אותו כדי לשמור על ההליך הדמוקרטי.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת הורוביץ, אנא בטובך.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת ליצמן.

משה זלמן פייגלין: נא לשבת, נא לשבת.

ישראל חסון: אני לא חושב – אני מונה פה כרגע שני אירועים שאני לא נכנס כרגע לדיון מה היה, למה היה, איך היה.

ישראל חסון: אני נכנס פה לשאלה מהותית, לאן אנחנו בעצם הולכים ומוליכים.

ישראל חסון: ובקטע הזה אני סבור שאנחנו מוליכים למקום מאוד מאוד מאוד לא טוב.

ישראל חסון: דרך אגב, מי שישאל אותי למה לא צריך לחזק את המשילות, אני אענה לו: אם המשילות הולכת לכיוון חיזוק הדרך הזאת וההתנהלות הזאת – לא רוצה משילות חזקה.

ישראל חסון: לא רוצה, משום שהדיונים שהתקיימו פה בכנסת בסוגיות הללו – גם התקציב וגם הסוגיה שעליה נדרשו חברים נכבדים להגיש בג"ץ היום – אלה סוגיות שנדונו פה בכובד ראש, לא בצורה פופוליסטית, בצורה עניינית, ולא קיבלנו עליהן תשובות.

ישראל חסון: ולפיכך, אם זו הפוליטיקה האחרת, בבקשה תחזירו אותנו לפוליטיקה הישנה.

ישראל חסון: בבקשה.

מיקי לוי: – – –

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת ישראל חסון.

משה זלמן פייגלין: יסכם את הדיון סגן השר אופיר אקוניס, בבקשה.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לא תמיד מי שצועק יותר הוא גם צודק יותר.

אופיר אקוניס: נדמה לי, אדוני היושב-ראש, שהמקרה האחרון של סוגיית יצוא הגז הטבעי היא דוגמה מובהקת לתפיסה הזאת, למחשבה הזאת.

אופיר אקוניס: הרי היינו כבר, חבר הכנסת חסון, בוויכוח הזה לפני שלוש שנים, סביב הדרישה – אתה היית בישיבה הזאת, אם אינני טועה – סביב הדרישה הפופוליסטית, הלא-מציאותית, שהייתה מנותקת מכל קשר לכלכלה הגלובלית שבה אנו חיים, שבה הייתה דרישה, גם בבית הזה, להעלות את התמלוגים ל-80%.

אופיר אקוניס: 80%.

אופיר אקוניס: והתקיים פה דיון.

אופיר אקוניס: אני יזמתי דיון בוועדת הכלכלה בעניין הזה.

אופיר אקוניס: והדיון היה, הייתי אומר בעדינות – הוא לא חף מפופוליזם, ואני מציע לכל חבר וחברה בכנסת הזאת לקרוא את הפרוטוקול של הישיבה הזאת, מה נאמר שם, מי הזהיר, ממה הזהירו.

אופיר אקוניס: היו אחר כך לעגנים – אתה לא ביניהם כי אתה בן-אדם רציני – הלעגנים שהמחיזו את הישיבה החשובה הזאת למחזה בתיאטרון פרינג' כזה או אחר.

אופיר אקוניס: אחת מהם היא היום חברה בכנסת, ואני מאוד מעריך אותה על עמדותיה, אבל פחות מעריך אותה על פופוליסטיותה, אם אפשר להגיד.

תמר זנדברג: – – –

אופיר אקוניס: המחזה מצוין, ממש מצחיק.

אופיר אקוניס: אתה יודע, זה ממש היה רציני, מעמיק.

אופיר אקוניס: אני אמרתי לכם אז, אני אמרתי לכם אז – – –

קריאה: "אנרגיות טובות".

תמר זנדברג: – – –

אופיר אקוניס: "אנרגיות טובות".

אופיר אקוניס: אני אמרתי לכם אז שבדיון הזה צריך להתייחס למתרחש באזורנו.

אופיר אקוניס: איזה לעג היה בדיון.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת שי הציע להעביר את זה לוועדת החוץ והביטחון בלעג.

אופיר אקוניס: והרי אתם יודעים שבסוף המציאות והתיאטראות, והפרינג' טפח על פניכם, והמציאות הייתה, כפי שאתם בוודאי רואים – מה לעשות, אולי זה לא מוצא חן בעיניכם – לצדנו.

ישראל חסון: – – –

תמר זנדברג: – – –

אופיר אקוניס: אנחנו עוד נדון בזה, גברתי, כיוון שחבר הכנסת כבל, לפי מה ששמעתי, אגב, באקט פרלמנטרי מן המעלה הראשונה, אמרתי את זה גם ברדיו; חבר הכנסת כבל, בצורה מאוד ברורה, באקט פרלמנטרי מן המעלה הראשונה, השיג 40 חתימות לקיים פה במליאה דיון בהשתתפות ראש הממשלה, והוא יתקיים בקרוב מאוד – פתוח, שקוף, מול מצלמות הטלוויזיה, וכולם יראו אותו.

אופיר אקוניס: אגב, חבר הכנסת כבל, אני מאוד מעריך את מה שאתה עשית.

אופיר אקוניס: אני חושב שזה דבר נכון.

אופיר אקוניס: זו בדיוק פעולתה של האופוזיציה: לקיים התנגדות פרלמנטרית.

אופיר אקוניס: והיה דיון בוועדות הכנסת, ויהיה דיון בוועדות הכנסת, ומתקיים דיון ציבורי עמוק ויסודי גם בכלי התקשורת.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, תפקידה של ממשלה הוא למשול, למשול.

אופיר אקוניס: זה תפקידה של ממשלה.

אופיר אקוניס: היא מקבלת את אמון הבית הזה בדיוק כפי שקיבלה הממשלה האחרונה – קיבלה את אמון הבית ומתחילה בתפקידה.

אופיר אקוניס: ויש לה את כל הסמכויות, חבר הכנסת חסון, הנתונות מכוח החוק כדי לנהל את ענייני המדינה.

אופיר אקוניס: אולי תגידו אתה וחבריך לאופוזיציה שהיא לא מנהלת אתכם על-פי עמדתכם או על-פי השקפתכם או על-פי טעמכם, אבל מכאן – ואני מתייחס להערתך – ועד לעתור לבג"ץ נגד החלטה לגיטימית של הממשלה המרחק רב מאוד, רב מאוד.

אופיר אקוניס: ואני אומר לך, ההודעה הזאת, הפנייה הזאת לבג"ץ, לא רק שאיננה מחזקת את הבית הזה – היא מחלישה את הבית הזה.

אופיר אקוניס: הפנייה לבג"ץ לא מחזקת את הכנסת, אדוני היושב-ראש, היא מחלישה את הכנסת.

אופיר אקוניס: ואני חושב שההחלטה, חבר הכנסת חסון, בעניין של הגז, כפי שהתקבלה אתמול במליאת הממשלה, היא מידתית, היא ראויה, היא תכניס לקופת המדינה, גברתי יושבת-ראש האופוזיציה, "רק" 50 מיליארד דולר.

אופיר אקוניס: זה הכול.

אופיר אקוניס: זה מה שהיא תכניס.

אופיר אקוניס: ואז, ידידי, אתם הרי האופוזיציה המכנה את עצמה "חברתית", יהיה הרבה מאוד כסף לצרכים חברתיים – לבריאות, לחינוך, לרווחה, למחשבים לילדים מעוטי יכולת.

אופיר אקוניס: נוכל, חבר הכנסת רוזנטל, למלא בכסף הזה הרבה מאוד צרכים חברתיים, שאתם, אגב, מרבים לדבר בהם, מרבים לדבר בהם, וזה חשוב, אבל עושים מעט.

מיקי רוזנטל: אנחנו פופוליסטים.

אופיר אקוניס: מי בכלל אמר שאתם יותר חברתיים?

אופיר אקוניס: מי בכלל החליט את זה?

מיקי רוזנטל: – – –

אופיר אקוניס: אתם מכתירים את עצמכם.

אופיר אקוניס: אתם אומרים: אנחנו חברתיים.

אופיר אקוניס: אבל זה לא עומד במבחן הביצוע, חבר הכנסת רוזנטל.

אופיר אקוניס: לא מספיק להעיד על עצמכם כחברתיים.

אופיר אקוניס: אדם יכול להגיד: אני חברתי, אתה יודע.

אופיר אקוניס: אנחנו לא פחות; הממשלה הזאת לא פחות ממי שמצהיר על עצמו כחברתי.

מיקי רוזנטל: כן.

מיקי רוזנטל: ראיתי את זה בדוח של הביטוח הלאומי באותיות כאלה.

אופיר אקוניס: ודרך אגב, דרך אגב, אדוני היושב-ראש, זה כל ההבדל בין הקואליציה לאופוזיציה.

אופיר אקוניס: אני אגיד לך – אתם מדברים על עצמכם כחברתיים – –

מיקי רוזנטל: ואתם מקימים ועדות.

אופיר אקוניס: – – אתם מכתירים את עצמכם כחברתיים, ואנחנו עושים את הדברים החברתיים.

נחמן שי: – – –

אופיר אקוניס: או, שלום לך, חבר הכנסת שי.

אופיר אקוניס: הזכרתי את דבריך בישיבה המפורסמת, בישיבת ועדת הכלכלה בראשותי, את הגיחוך שלך ואת הצחוק ואת ההצעה שלך להעביר את הדיון לוועדת החוץ והביטחון כאשר אני התרעתי שיהיו גורמי טרור שעלולים לפגוע באסדות הגז.

אופיר אקוניס: אתה זוכר את זה?

אופיר אקוניס: אז לך למחזה שהמחיזה חברת הכנסת זנדברג, שגם אתה מופיע בו.

אופיר אקוניס: מאוד מעניין.

אופיר אקוניס: לקחו את פרוטוקול ישיבת ועדת הכלכלה והמחיזו את זה להצגה.

אופיר אקוניס: מי עשה את זה?

אופיר אקוניס: מי מימן את זה?

אופיר אקוניס: מי עמד מאחורי הדבר הזה?

אופיר אקוניס: אתם מדברים על שקיפות?

אופיר אקוניס: אתם מדברים על שקיפות?

אופיר אקוניס: תהיו שקופים, ספרו לציבור מי עומד מאחוריכם, מי עומד מאחורי העמותות שלכם.

אופיר אקוניס: ספרו את זה לציבור – פעם אחת.

אופיר אקוניס: פעם אחת.

אופיר אקוניס: פעם אחת.

אופיר אקוניס: מה לעשות, אתם לא מספרים לציבור את הדברים האלה.

אופיר אקוניס: אני, אגב, מאוד מעריך את ההפגנות, אני חושב שהן חלק חשוב בדמוקרטיה הישראלית.

אופיר אקוניס: למה אתה מחייך, חבר הכנסת שמולי?

אופיר אקוניס: אני אומר לך שאני מעריך מאוד את ההפגנות, את הפגנות המחאה, אבל רק תספרו מי עומד מאחוריהן, פעם אחת.

אופיר אקוניס: אתם דורשים מאתנו שקיפות – אתם צודקים.

אופיר אקוניס: יש שקיפות מלאה.

אופיר אקוניס: עכשיו, נאה דורש, נאה מקיים.

נחמן שי: על מה הוא מדבר?

אופיר אקוניס: אני מציע לך, חבר הכנסת שי, ללכת לפרוטוקול, לך.

אופיר אקוניס: יש פרוטוקול של ועדת הכלכלה של הכנסת, ישיבה שאני יזמתי, ותקרא אותו, ואז אנחנו נראה מי צדק ומי שגה, מי העריך נכון את המציאות במזרח התיכון ומי חי באספמיה.

אופיר אקוניס: הרי אין לך מה לומר כי אתה יודע ששגית, אתה יודע שבדבר הזה אתה שגית.

נחמן שי: במה שגיתי?

אופיר אקוניס: תקרא את הפרוטוקול.

אופיר אקוניס: אני באמת מציע לך, עצה ידידותית, עצה טובה, חברית.

אופיר אקוניס: אגב, כמה שנים דיברתם על הארכת שעון הקיץ?

אופיר אקוניס: כמה שנים דיברתם?

אופיר אקוניס: דיברתם.

אופיר אקוניס: דיברתם ודיברתם ודיברתם ולא עשיתם דבר.

אופיר אקוניס: והנה קמה ממשלה, סך הכול פועלת 100 ימים, 100 ימים, ממשלה חדשה, ומאריכה היום את שעון הקיץ עד סוף אוקטובר, כמו במדינות המתקדמות בעולם.

אופיר אקוניס: את "שמים פתוחים" כבר עשינו, ביצענו, חתכנו, החלטנו, הבטחנו וביצענו; הרפורמה בנמלים נוע תנוע, התחלנו בזה בממשלה הקודמת, ונמשיך.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, האופוזיציה תמשיך לצעוק ולבקר, אנחנו נמשיך לעשות.

אופיר אקוניס: אני מבקש מחברות וחברי הכנסת לדחות את כל הצעות האי-אמון.

אופיר אקוניס: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן השר חבר הכנסת אופיר אקוניס, סגן השר המקשר בין הממשלה לכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, מי שמעוניין להצביע עדיף שישב או תשב במקומה, ואנחנו נעבור להצבעות על הצעות האי-אמון.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הצעת אי-אמון מטעם סיעת העבודה: ממשלה שמגישה תקציב דורסני נגד שכבות הביניים והשכבות החלשות.

יולי יואל אדלשטיין: המועמדת להרכיב את הממשלה היא חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 1 בעד הצעת סיעת העבודה להביע אי-אמון בממשלה – 41 נגד – 55 נמנעים – אין הצעת סיעת העבודה להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 41, 55 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת האי-אמון של סיעת העבודה לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: מדיניות הממשלה להכבדת עול המסים פוגעת במעמד הביניים ומעמיקה את העוני, של יהדות התורה – מרצ.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 2 בעד הצעת סיעות יהדות התורה – מרצ להביע אי-אמון בממשלה – 41 נגד – 55 נמנעים – אין הצעת סיעות יהדות התורה – מרצ להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 41, אבל עדיין יש 55 שמתנגדים גם למועמדות של חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס לראשות הממשלה, ולכן גם הצעת האי-אמון מטעם סיעות יהדות התורה ומרצ לא התקבלה על-ידי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: מטעם סיעת ש"ס: התקציב שהונח בכנסת הרסני ותורם להעמקת הפערים העצומים הקיימים בשכבות הביניים ובשכבות החלשות.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת אריה דרעי.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 3 בעד הצעת סיעת ש"ס להביע אי-אמון בממשלה – 41 נגד – 55 נמנעים – אין הצעת סיעת ש"ס להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 41, 55 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי גם הצעת האי-אמון של סיעת ש"ס לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, מטעם סיעות רע"ם-תע"ל-מד"ע, חד"ש ובל"ד: הממשלה מתעלמת ממשבר הדיור והקרקעות במגזר הערבי.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת אברהים צרצור.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 4 בעד הצעת סיעות רע"ם-תע"ל-מד"ע–חד"ש–בל"ד להביע אי-אמון בממשלה – 39 נגד – 54 נמנעים – אין הצעת סיעות רע"ם-תע"ל-מד"ע–חד"ש–בל"ד להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 39 בעד, 54 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי גם הצעת האי-אמון של סיעות רע"ם-תע"ל-מד"ע, חד"ש ובל"ד לא התקבלה על-ידי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הכנסת דחתה את כל הצעות האי-אמון בממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, שימו לב, אנחנו עוברים לסעיף שמופיע אצלכם בסדר-היום, אני חושב, כסעיף 4: הצעת חוק רישוי שירותים לרכב, התשע"ג–2013, קריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: יציג את הצעת החוק שר התחבורה.

תמר זנדברג: ביקשתי את רשות הדיבור.

יולי יואל אדלשטיין: סליחה, אדוני השר, אני טעיתי.

יולי יואל אדלשטיין: הבטחתי הודעה אישית לחברת הכנסת תמר זנדברג, שמרגישה פגועה ממשהו שאמר סגן השר במשרד ראש הממשלה.

אופיר אקוניס: סליחה, אדוני היושב-ראש, אדוני, אני לא השמצתי אותה.

תמר זנדברג: אני אגיד בדיוק – אתה אמרת דברים חמורים מאוד.

תמר זנדברג: בתשובה על האי-אמון סגן השר אמר כאן – בתשובה על האי-אמון בנושא הגז, שגם היום נערך דיון ציבורי, החזרת אותנו לדיון שהתקיים כאן בבית הזה ובציבור בשנת 2011 – –

אופיר אקוניס: 2010.

תמר זנדברג: – – 2010–2011, ואני גאה שהשתתפתי במחזה קריאה, שדרך אגב, אם היה בו לעג זה לעג שאתם, חברי הכנסת שכיהנו בזמנו, העמדתם בו את עצמכם, מפני שהמחזה היה קריאה, מילה במילה, של פרוטוקול ישיבה שהתקיימה בוועדת הכלכלה בראשותך.

תמר זנדברג: ואתה האשמת אותי באופן אישי, בתור מי שהשתתפה במחזה הזה, ושורה של פעילים ופעילות, שחקנים ופעילים ואקטיביסטיות חברתיים, בקבלת מימון, לא פחות ולא יותר – קבלת מימון על פעילות התנדבותית ציבורית שעשו למען הכלל ולמען כולנו.

תמר זנדברג: אתה כנראה למדת ממורך ורבך ראש הממשלה, שהשבוע האשים את הציבור בפופוליזם – – –

יולי יואל אדלשטיין: אז אני אתן גם לראש הממשלה להגיב?

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת זנדברג, ביקשת להבהיר את הדברים, אני מבין מדברייך שלא קיבלת שום מימון, הכול היה התנדבותי.

תמר זנדברג: לא לא, אלה דברים חמורים ביותר.

תמר זנדברג: אני רוצה שיובהר שלא ייתכן שנציג הממשלה יאשים את הציבור שמוחה עבור משהו שמגיע לו – –

אופיר אקוניס: לא נכון.

יולי יואל אדלשטיין: סגן השר אופיר אקוניס, נא לשבת, אדוני.

תמר זנדברג: – – בשיקולים זרים כלשהם, כי זה הציבור, אלה הפעילים שלמען טובת הציבור בלבד משקיעים לילות כימים מזמנם בהתנדבות, כולל עכשיו בהפגנות, ולא ייתכן שנציג הממשלה יאשים את הציבור באיזשהם שיקולים זרים כשהוא בא בפעילות ציבורית למען טובתו שלו.

תמר זנדברג: תודה רבה.

אופיר אקוניס: אגב, אני לא האשמתי.

מוחמד ברכה: שב.

אופיר אקוניס: סתום את הפה.

מוחמד ברכה: היושב-ראש, אתה שומע מה שהוא אומר?

מוחמד ברכה: הבחור הזה ירד מהפסים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת זנדברג.

יולי יואל אדלשטיין: הדברים ברורים מאוד.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, סגן השר אקוניס.

יולי יואל אדלשטיין: על-פי בקשתו של חבר הכנסת יצחק הרצוג אני רק מבהיר שהסעיף של הצעת חוק להסדרת התיישבות בדואים בנגב לא ירד מסדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נודיע בהמשך אם הוא עולה או לא עולה.

יולי יואל אדלשטיין: ההודעה תבוא לקראת סיום הדיון בסעיף של הצעת חוק רישוי שירותים לרכב; אני אודיע סופית אם החוק עולה היום או לא.

יולי יואל אדלשטיין: זאת בקשת הממשלה, בשלב זה אני מכבד את הבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/769).

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק רישוי שירותים לרכב, התשע"ג–2013, קריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: יציג את ההצעה שר התחבורה, התשתיות הלאומיות והבטיחות בדרכים, חבר הכנסת ישראל כץ, ואני מתנצל בפניו על שכבר זימנתי אותו והחזרתי אותו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה על ההבנה, אדוני השר.

ישראל כץ: אדוני יושב-ראש הכנסת, ראש הממשלה, השרות, השרים, חברות וחברי הכנסת, הצעת חוק רישוי שירותים לרכב, התשע"ג–2013.

ישראל כץ: מטרתו של החוק המוצע להסדיר בחקיקה ראשית את כל העיסוקים והשירותים המוסדרים כיום בצווי הפיקוח, וכן עיסוקים ושירותים נוספים הטעונים הסדרה, ולקבוע הוראות שעה מעודכנות לנוכח השינויים שחלו במהלך השנים בענף הרכב ובשירותים הניתנים בו, בשים לב להוראות חוקי-היסוד של מדינת ישראל והזכויות שנקבעו בהן.

ישראל כץ: החוק מסדיר את השירותים בענף הרכב, לרבות בתחום היבוא, כדי להבטיח את כל אלה: רמה מקצועית הולמת של נותני השירותים, שמירה על בטיחות הרכב, הגנה – –

יולי יואל אדלשטיין: אדוני השר, רק שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת ושרים.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: מי שלא מעוניין להקשיב לדברי השר יכול לצאת מהמליאה, אבל לא ליצור מצב כזה במליאה.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת עליזה לביא, נא לשבת, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת זהבה גלאון, גברתי נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת הרצוג, יחימוביץ, השרה לבנת, גברתי, נא לשבת, זה מפריע לדובר.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: סליחה.

ישראל כץ: – – הגנה על שלום הציבור ובטיחותו, מתן שירות סדיר וזמין למקבלי השירות, קיומם של תנאים הולמים במקומות מתן השירותים וקידומה של התחרות בענף הרכב.

ישראל כץ: בחוק שולבו ההמלצות של הוועדה להגברת התחרותיות בענף הרכב אשר בחנה את התחרותיות בענפי הרכב השונים והמליצה על נקיטת צעדים במטרה להוריד מחירים ולהעלות את רמת השירות לציבור הצרכנים.

ישראל כץ: הוועדה המליצה להסיר חסמי תחרות וכשלי שוק בענף הרכב ולשכלל את המידע העומד לרשות הגורמים השונים בענף.

ישראל כץ: המלצות הוועדה נבחנו על-ידי צוות בין-משרדי שמונה לצורך בחינת אופן היישום של העקרונות וההמלצות, והחוק נותן ביטוי להמלצות היישום כאמור.

ישראל כץ: במטרה להסיר את כשלי השוק ואת חסמי התחרות בענף הרכב ולהביא לירידה משמעותית במחירי המכוניות החדשות והמשומשות, בעלות ההוצאה של האזרחים בטיפול במוסכים ובשימוש בחלקי חילוף, אישרה ממשלת ישראל את הצעתי – –

משה זלמן פייגלין: רבותי חברי הכנסת, נא לכבד את השר ולאפשר לו להציג את החוק.

משה זלמן פייגלין: חברת הכנסת זועבי.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת טיבי.

משה זלמן פייגלין: רבותי, נא לשבת.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת שטרן, נא לשבת.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

ישראל כץ: – – אישרה ממשלת ישראל את הצעתי כשר התחבורה, התשתיות הלאומיות והבטיחות בדרכים לצעדים נוספים.

ישראל כץ: מדובר ביישום מדיניות ברורה לטובת הציבור בישראל.

ישראל כץ: בהחלטת הממשלה ובמסגרת הצעת חוק רישוי שירותים לרכב, אשר אמור להיות הבסיס לפעילות להגברת התחרותיות, ניתן מענה לכל אחד מהמרכיבים המרכזיים בענף הרכב:

ישראל כץ: ייבוא ושיווק כלי רכב חדשים, סחר בכלי רכב משומשים, חלקי חילוף, מוסכים ותחזוקה, ביטוח ושמאות.

ישראל כץ: מדובר בסדרה רחבה מאוד של מהלכים אשר להם פוטנציאל להביא לשינוי משמעותי במיוחד בהפחתת המחירים.

ישראל כץ: אדוני היושב-ראש, הצעת החוק הזאת היא הצעת חוק שתשנה – ברגע שהיא תושלם, ואני מקווה בקרוב, היא תשנה את המציאות בישראל בכל מה שקשור לענף הרכב, שהוא השני בחשיבותו ובהוצאה לכל משפחה, אחרי ענף הדיור.

ישראל כץ: הצעה זו היא הצעה שמבוססת על ניתוח מקצועי והיא באה להסיר את הכשלים והחסמים שנמצאים היום.

ישראל כץ: היום במדינת ישראל יש כ-15 משפחות ששולטות בענף ייבוא הרכב, ענף שמגלגל כ-30 מיליארד שקלים בשנה.

ישראל כץ: אין מדינה אחרת שיש לה כלכלה מפותחת שבה לדגם אחד של רכב יש רק יבואן אחד.

ישראל כץ: מעצם הדבר הזה התחרות היא מוגבלת מאוד.

ישראל כץ: לכן אנחנו רוצים לאפשר ליבואנים מקבילים להיכנס לשוק ולהתחרות, ליבואנים זעירים, להסדיר את הייבוא האישי.

ישראל כץ: אנחנו רוצים לשנות את המצב שבו מוסך היבואן זה המקום שמי שמייבא וקונה מאותו יבואן חייב ללכת אליו באופן כמעט אוטומטי ולשלם את המחירים שדורשים ממנו.

ישראל כץ: אנחנו נקים מוסכים מתחרים, מוסדרים, שיעמדו ברמה הנדרשת ויפתחו תחרות מול המוסכים הקיימים של אותם יבואנים.

ישראל כץ: חלקי החילוף – זאת פרשה שהיא פשוט שינוי דרמטי במחירים.

ישראל כץ: יש חלקי חילוף שאינם קשורים לבטיחות, שעומדים בתקינה אמריקנית ואירופית וניתן לייבא אותם – – –

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת אקוניס.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת אמנון כהן.

משה זלמן פייגלין: רבותי חברי הכנסת, באמת.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת ברוורמן, הצעה כלכלית חשובה ראשונה במעלה, נושא כלכלי, להוריד את המחירים של הרכב סוף-סוף, ואתם לא נותנים לשר להציע אותה.

משה זלמן פייגלין: רק תוקפים כל היום.

משה זלמן פייגלין: בא השר – יושב-ראש הכנסת לשעבר, אנא בטובך, אני בטוח שהדברים חשובים, אבל לא יכול להיות ששר התחבורה מנסה להציג חוק ואני מכאן לא יכול לשמוע אותו.

ראובן ריבלין: אתה צודק במאה אחוז.

משה זלמן פייגלין: אדוני שר הפנים, בבקשה.

אבישי ברוורמן: אני בדיוק, כשחברת הכנסת קלדרון באה והתחילה להסביר הצעת חוק, אמרתי: לא, אני מאזין לחבר הכנסת כץ מכיוון שהדבר הזה מאוד חשוב.

משה זלמן פייגלין: אנא שמרו על השקט.

משה זלמן פייגלין: בבקשה, כבוד השר.

ישראל כץ: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

ישראל כץ: חבר הכנסת אחמד טיבי, גם בטייבה וגם בבית-חנינא רוצים לקנות רכבים במחיר זול יותר ולטפל במוסכים במחיר זול יותר ולקנות חלקי חילוף במחיר זול יותר.

ישראל כץ: זה חוק שמסייע למי שיש לו רכב חדש, כ-200,000 בשנה, מסייע למי שקונה רכב משומש – –

קריאה: הוא בא לשכנע אותי.

ישראל כץ: יפה, ידעתי שהוא הבין את מהות החוק.

ישראל כץ: – – כ-700,000 שרוכשים רכב לא חדש מדי שנה.

ישראל כץ: טיפולים רבים במוסכים, קניית חלקי חילוף.

ישראל כץ: כמו שאמרתי, ההוצאה השנייה בגודלה, אחרי ההוצאה על דיור.

ישראל כץ: יש כאן מהפכה.

ישראל כץ: אני פונה אל חברות וחברי הכנסת, אין ספק שאנחנו מביאים כאן מהפכה.

ישראל כץ: כמו בכל מהפכה, בכל רפורמה ראויה לשמה, בעצם לוקחים כסף ממי שמרוויח יותר מדי ומעבירים אותו לציבור, דרך פעולות המכירה, הטיפול, קניית חלקי החילוף וכו'.

ישראל כץ: אין ספק שמי שמרוויח היום את הכסף ירצה למנוע את העברת החוק.

ישראל כץ: אני גם יודע ומודע לכל השתדלנים שיציפו את הכנסת.

ישראל כץ: אני מבקש מכם להתעמק בחוק, לראות שאכן הוא כמו שאתם חושבים.

ישראל כץ: אני גם אשמח לספק הסברים, אני מתכוון באופן אישי לבוא לוועדת הכלכלה.

ישראל כץ: אני מודה לחבר הכנסת הפרופסור אבישי ברוורמן, יושב-ראש ועדת הכלכלה.

ישראל כץ: ישבנו גם עם הצוות המקצועי שלו, ישבנו עם אנשי משרד התחבורה, והצגנו את עקרונות החוק.

ישראל כץ: הוא הבטיח לי דבר אחד, שיותר ממנו לא ביקשתי; הוא אמר: אני אהיה ענייני.

ישראל כץ: אני לא בא כאן כאיש אופוזיציה או כאיש קואליציה.

ישראל כץ: אני בא לשרת את הציבור ולאפשר לציבור לקבל את השירות החשוב הזה בתנאים הרבה יותר טובים.

ישראל כץ: אני חושב שיש לנו כאן באמת הזדמנות, ללא חיץ מפלגתי, ללא כל קשר לקואליציה ולאופוזיציה.

ישראל כץ: אם יש הערות ודברים תוך כדי ההליך, ודאי שיש לקחת אותם בחשבון.

ישראל כץ: אבל את אותו ניסיון שיהיה כאן למנוע את החקיקה צריך להדוף.

ישראל כץ: צריך לסיים את זה.

ישראל כץ: אותו ציבור ששלח את כולנו דרך פתקים שונים ומשונים לייצג אותו בכנסת, מצפה שנעשה דברים מהסוג הזה.

ישראל כץ: אנחנו עומדים, כמו שאמרתי, בהסכמת יושב-ראש הוועדה.

ישראל כץ: אני גם מתכוון לבוא לדיוני הוועדה.

ישראל כץ: אני מתכונן לתמוך בחוק, לאפשר להסדיר את החוק ולהביא את הבשורה הזאת.

ישראל כץ: אני מאחל לכולנו הליך חקיקה מהיר, נכון, מוצלח, עם בשורה בלתי רגילה של הורדת יוקר המחיה באחד התחומים החשובים ביותר לכל אזרחית ואזרח בישראל.

משה זלמן פייגלין: תודה רבה, השר ישראל כץ.

משה זלמן פייגלין: ראשון הדוברים – חבר הכנסת מוחמד ברכה, ואחריו – חבר הכנסת חנא סוייד.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הרציונל של החוק הוא רציונל נכון, שמביא שורה של צווים ותקנות לכדי חוק אחד.

מוחמד ברכה: יש סוגיות, כמובן, שילכו ויתבררו במהלך הדיונים לקראת הקריאה השנייה והשלישית בוועדת הכלכלה, ויש להקפיד על כמה נושאים; לא רק על ההיבט המסחרי, שזה חשוב מאוד, שיש פה מין מונופול של כמה משפחות כמו שאמר השר, אלא יש מקום שהחוק גם כן יתייחס במכלול הסוגיות לעוד שתי סוגיות שלדעתי הן מאוד חשובות.

מוחמד ברכה: הסוגיה הראשונה היא סוגיית הסביבה והגנת הסביבה.

מוחמד ברכה: לדעתי, היום צי הרכב שקיים במדינת ישראל הוא אחד המזהמים הגדולים, יחסית – כמובן, חוץ מהתעשיות "עתירות" הזיהום.

מוחמד ברכה: אבל אם אנחנו מתייחסים לסוגיה הזאת, יש להתייחס לסוגיית האוויר הנקי ואיכות הסביבה והגנת הסביבה בכל מה שקשור לייבוא רכב ותקנות לאחזקה ותחזוק רכב.

מוחמד ברכה: והסוגיה השנייה, שהיא אקוטית בכל מה שקשור לציבור הערבי, היא שאלת התשתיות.

מוחמד ברכה: לא ייתכן שבמדינה מתנהל צי של רכב מודרני, ברמה הגבוהה ביותר, בקרב כל שכבות האוכלוסייה, אבל אין הקפדה על תשתיות מתאימות – בלי לגלגל, להגיד שזה רחוב בין-עירוני, וזה כביש עירוני, והאחריות של רשויות מקומיות, והאחריות של – –

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת שטרן, נא לשבת.

מוחמד ברכה: – – הרשות – –

משה זלמן פייגלין: כבוד השר לנדאו, נא לשבת.

אבישי ברוורמן: השר לנדאו, היושב-ראש קורא לך.

משה זלמן פייגלין: השר לנדאו, נא לשבת.

עוזי לנדאו: המפקד.

משה זלמן פייגלין: תודה.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

מוחמד ברכה: – – ולייצר פרמטרים וקריטריונים לדרכים ולתשתיות ולבטיחות בדרכים שהם אחידים כלפי כלל האוכלוסייה.

מוחמד ברכה: לא ייתכן שאתה נוסע בכביש ראשי, פונה שמאלה או ימינה ליישוב ערבי, ואז אתה כאילו נכנסת למדינה אחרת לחלוטין.

מוחמד ברכה: לדעתי, המכלול, העיסוק וההתעסקות בסוגיה הזאת צריך לכלול גם את המרכיב הזה – וכפי שאמרתי, אדוני השר, בלי לבוא ולהגיד שזה אחריות כללית-לאומית, של המשרד, וזה – אחריות עירונית-מוניציפלית.

מוחמד ברכה: אני חושב שיש להקפיד, כולל תקצוב, על פרמטרים ראויים.

מוחמד ברכה: בסופו של דבר, רכבים מודרניים הם דבר חשוב בכל מה שקשור להתקדמות המדע והבטיחות והזיהום וכו' וכו', אבל התשתיות, איפה שנוסע הרכב, אני חושב שזה דבר חשוב.

מוחמד ברכה: ולכן יש מקום, בהמשך הדיונים, לקראת חקיקת החוק בקריאה שנייה ושלישית, גם להתייחס לשתי הסוגיות האלה – גם התשתיות וגם הסביבה.

מוחמד ברכה: תודה רבה.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת ברכה.

משה זלמן פייגלין: יעלה חבר הכנסת חנא סוייד, בבקשה.

משה זלמן פייגלין: אחריו – חבר הכנסת דב חנין.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת סוייד?

משה זלמן פייגלין: נוכח?

משה זלמן פייגלין: אינו נוכח.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

דב חנין: תודה רבה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, עמיתי חברי הכנסת, אני רוצה להמשיך בקו שהתחיל בו חברי חבר הכנסת ברכה.

דב חנין: אכן, זוהי הזדמנות ראויה ונכונה, אדוני שר התחבורה והבטיחות בדרכים, לעשות סדר בעניין היער הגדול של הנורמות וההוראות השונות שקיימות בתחום הרכב והרישוי ורישוי השירותים לרכב, ואני מברך על כך.

דב חנין: אני חושב שזה מהלך שהגיע זמנו, והגיע זמנו באמת כדי לעשות גם סדר וכדי להעביר לחקיקה ראשית את הדברים שראוי שיוסדרו בחקיקה ראשית.

דב חנין: אני רוצה בהזדמנות הזאת להזכיר סוגיה אחרת, שגם היא נוגעת אליך, אדוני שר התחבורה, והיא הנוהל, לטעמי הפסול והלקוי, לעקל או לבטל רישיונות נהיגה בשל חובות.

דב חנין: בשל חובות.

דב חנין: אנשים שחייבים חוב – – –

ישראל כץ: – – – זה לא אני – – –

דב חנין: לא, לא, לא אתה המעקל.

דב חנין: בוודאי.

איתן כבל: – – –

דב חנין: לא, לא אתה המעקל, אבל הרשויות, רשויות – – –

ישראל כץ: אני, אני מסכים אתך – – –

דב חנין: כן.

דב חנין: התוצאה של המהלך הזה היא שאנשים שאין להם שום בעיה תחבורתית – אין להם רישיון, נוהגים ללא רישיון בגלל בעיות שבכלל לא קשורות לתחום התחבורה.

דב חנין: ובנושא הזה יש הצעת חוק, אדוני השר, של חברי חבר הכנסת ד"ר עפו אגבאריה, ואני מנצל את ההזדמנות כדי לקרוא לך, אדוני שר התחבורה, ולשרי הממשלה לשתף פעולה כדי להעביר את החקיקה הזאת, כדי באמת לתקן מצב שהוא פשוט מצב אבסורדי.

דב חנין: אבל אני רוצה לנצל את ההזדמנות של המהלך הנכון שלכם בממשלה להעביר לחקיקה ראשית נורמות שראוי שתהיינה בחקיקה ראשית, ולא בכל מיני הוראות וצווים והנחיות והחלטות מינהליות, כדי להתייחס לאחת ההחלטות הדרמטיות והגדולות ביותר שממשלת ישראל העבירה, והיא העבירה את ההחלטה הזאת בדיוק אתמול.

דב חנין: בלי חקיקה ובלי הכנסת, התקבלה ההחלטה בעלת משמעות כלכלית דרמטית, שנציג היועץ המשפטי לממשלה, המשנה ליועץ המשפטי, מר אבי ליכט, קבע לגביה שראוי שתוסדר כהסדר ראשוני על-ידי הכנסת בחקיקה ראשית, בדיון מסודר, לעיני הציבור, עם תהליך שיטתי, רציני ומעמיק של עבודה לפניו.

דב חנין: והנה, סוגיה כל כך מהפכנית, כל כך דרמטית, הממשלה מבקשת להעביר לא באמצעות הכנסת, לא בדרך של חקיקה, אלא בדרך של איזשהו מחטף עקלקל, באיזשהו דיון שאני מבין מהמשתתפים בו שהיה חפוז למדי, ושהכניס תיקונים ושינויים כאלה או אחרים שהתקבלו כולם במהלך שעתיים-שלוש דיון על שכבה של המלצות ועדה, שגם עליה יש הערות וביקורת לא מעטות.

דב חנין: ואני מנצל את ההזדמנות כדי לשאול אתכם, עמיתי השרים: איך ייתכן הדבר?

דב חנין: אותה ממשלה שעושה עכשיו מעשה ראוי ואומרת: בואו נעשה סדר, ונחזיר ונעביר לחקיקה ראשית נורמות שצריך שתהיינה בהסדר ראשי ובחקיקה ראשית, נורמות חשובות כשלעצמן – ואני מברך על המהלך הזה – איך ייתכן שאותה ממשלה, החלטה הרבה יותר גדולה, עם משמעות הרבה יותר דרמטית לציבור הישראלי, חושבת שניתן להעביר בדרך של החלטת ממשלה בלבד?

דב חנין: לא בדרך של הליך חקיקה – –

משה זלמן פייגלין: תודה.

דב חנין: – – לא בדרך של דיון בכנסת, לא בדרך של בירור בבית נבחרי הציבור.

דב חנין: תודה רבה.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת דב חנין.

משה זלמן פייגלין: יעלה חבר הכנסת עפו אגבאריה.

משה זלמן פייגלין: אני סוגר את הרשימה ומזכיר שמי שלא נמצא מאבד את זכותו לדבר.

משה זלמן פייגלין: שלוש דקות, בבקשה.

עפו אגבאריה: וואו, לא ידעתי, דב, שאתה כזה גבוה.

ראובן ריבלין: דב גבוה, משכמו ומעלה.

עפו אגבאריה: הוא גבוה משכמו ומעלה פי כמה.

עפו אגבאריה: טוב, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני דווקא חושב שהצעת החוק היא טובה וחיובית.

עפו אגבאריה: וזה טוב וזה יכול גם לעזור לכמה אנשים.

עפו אגבאריה: אבל אני גם חושב שיש איזשהו מקום אולי גם את התשתיות, כדי ליצור מקום לכל כך הרבה רכבים, כאשר אם יהיו זולים – אז צריך לעשות, אולי להכין את התשתיות בצורה קצת יותר טובה, וגם קצת לא להזניח את התחבורה הציבורית.

עפו אגבאריה: אם יהיו האוטובוסים קצת יותר זולים אז אפשר יהיה גם לעשות תחבורה ציבורית, מה שכמעט ולא קיים – חוץ מבנצרת ואולי בעוד כמה מקומות – ביישובים ערביים גדולים.

ישראל כץ: – – –

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת אטיאס.

עפו אגבאריה: אני יודע שבתקופה שלך – –

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת אטיאס.

עפו אגבאריה: – – שיש כמה קווים – –

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת – – –

עפו אגבאריה: – – אפילו באזור ואדי-עארה, מאום-אלפחם.

עפו אגבאריה: ואני – – –

משה זלמן פייגלין: רגע.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת אטיאס, נא לשבת.

ישראל כץ: – – – ברהט – –

עפו אגבאריה: כן.

ישראל כץ: – – באום-אלפחם.

עפו אגבאריה: נכון.

עפו אגבאריה: אז אני אומר – – –

ישראל כץ: – – – מאפס לאלפים.

ישראל כץ: ובכל המגזר אנחנו הכנסנו בכוונה תחבורה ציבורית.

ישראל כץ: עדיין – גם נמשיך – – –

עפו אגבאריה: נכון, זה עדיין.

עפו אגבאריה: אני זוכר – – –

ישראל כץ: הכמויות הן פנטסטיות, לדעתי.

עפו אגבאריה: אני זוכר שפניתי אליך בעניין הזה.

עפו אגבאריה: אבל אני גם זוכר שפניתי אליך בעניין של הקמת משרד רישוי באום-אלפחם, וזה לא כל כך צלח.

עפו אגבאריה: עכשיו, גם לגבי התשתית של כל כביש 65.

עפו אגבאריה: אני גם רוצה בהזדמנות זו להודות לך על זה שאפשרת להקים רמזור בצומת מושרייפה, אבל הייתי שמח אם העניין יהיה קצת יותר מטופל.

עפו אגבאריה: מה הכוונה?

עפו אגבאריה: שיש איזושהי כניסה לכפר קטן, בצד השני, הכפר הוא משני צדי הכביש, ובתוכנית הקיימת אין אפשרות לצד המזרחי כאילו להיות במגע ישיר או בגישה ישירה לצד המערבי או לצאת שמאלה.

עפו אגבאריה: ולכן אני פניתי, ואני פונה אליך – אני פניתי למע"צ, גם לאנשים שאחראים לעניין הזה, והם אמרו לי שאם אתה רוצה פתרון גם לבעיה הזאת, זה עניין תקציבי קטן מאוד מאוד מאוד, לתוספת למקום הזה.

עפו אגבאריה: אז אם תואיל בטובך – והמכתב אצלי, אני אחר כך אתן לך אותו ביד, הם פנו אלי – ואני מקווה שזה יהיה גם כן דוגמה לעוד כמה מקומות שאפשר לעשות.

עפו אגבאריה: אני מוכרח להגיד גם מילה טובה, שכל מה שנעשה עכשיו בכבישים מוריד את אחוז תאונות הדרכים וחוסך חיי אדם.

עפו אגבאריה: ואני מקווה שהמגמה הזאת תימשך וייעשה הדבר הנכון לגבי כל האזורים הקשים והמסוכנים; ותודה.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת אגבאריה, וגם אני מצטרף לתודות.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה.

משה זלמן פייגלין: אחריו – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, את ילדותי עשיתי בחנות החלפים של אבי, חלפים למכוניות בירושלים.

נחמן שי: אני יכול לדווח לשר שאבי היה ראשון סוכני המכוניות וסוחרי החלפים בירושלים, ושם למדתי הרבה על התחום הזה.

נחמן שי: ואני – לא אז, לא רק אז, אבל היום מבין עד כמה הוא חשוב ומרכזי ונוגע להרבה אנשים; אז הוא עוד היה בחיתוליו.

נחמן שי: אז חוץ מהידע שצברתי אז – אני רוצה בהחלט להזדהות עם הכיוון שהחוק הזה הולך בו.

נחמן שי: אני חושב שעל התחום הזה השתלטו גורמים בודדים, לא בכוח, אבל באמצעות רכישות לגיטימיות כשלעצמן.

נחמן שי: על-ידי זה נוצרו מרכזי כוח בתחומים השונים של הענף הזה: גם המכוניות, גם החלפים, המוסכים – תחום אחרי תחום נרכשו והלכו.

נחמן שי: אני גם למדתי ממידע פנימי אפילו על הדרכים שבהן הדברים נעשים, וגם כן, למרות שזה הכול חוקי, שזה בעייתי ביותר.

נחמן שי: ולכן, טוב הדבר בעיני לעשות רפורמה בתחום הזה, ולנסות גם להוריד את המחירים, גם לשפר את השירות.

נחמן שי: כי תחבורה פרטית היא בסופו של דבר הדרך העיקרית שבה אנחנו מנהלים את חיינו; לצערי, כי חשוב שתהיה גם תחבורה ציבורית בהיקף דומה, אבל אנחנו נדבר על זה בהזדמנות אחרת.

נחמן שי: בוודאי בדיונים בוועדה עוד אפשר יהיה לדון בהיבט אחר היבט.

נחמן שי: אני זוכר שהשר ניסה לפני ארבע שנים לעשות רפורמה בענף, ובסופו של דבר עצר.

נחמן שי: אני לא יודע מה היו מניעיו, אבל הוא עצר אז, והוא חוזר עכשיו.

נחמן שי: ואני חוזר ואומר, לדעתי הכיוון שאנחנו הולכים בו הוא נכון.

נחמן שי: אני רוצה לנצל את הדקה האחרונה שעומדת לרשותי כדי לקרוא מכאן פעם נוספת גם לך, גם לחבריך לממשלה, להשקיע ולהורות לגורמי הביטחון במדינת ישראל להשקיע כל מאמץ בסיכול התופעה החדשה של טרור יהודי במדינת ישראל.

נחמן שי: אנחנו חייבים להתגייס כולנו כדי להילחם בהתפשטות שלה משבוע לשבוע בצורה שהולכת ומתרחבת – לא במקרה ירושלים נבחרה כמוקד; כי, הייתי אומר, היא הלב של הסכסוך והנקודה הכי עדינה ורגישה בו, וזה מגיע עכשיו בתדירות הולכת וגוברת.

נחמן שי: לא עולה על הדעת שלא יצליחו לאתר את האנשים האלה, שהם נמצאים במה שאני חושש לומר, אבל אני חושש גם שלא לומר, "הטרור היהודי החדש".

נחמן שי: חייבים לאתר את האנשים האלה ולהביא אותם למשפט.

נחמן שי: לא יכול להיות שלא משטרת ישראל, לא שירות הביטחון הכלכלי, שזה לא היעד העיקרי שלו, לא יתגייסו להשקיע את כל כוחם בכך.

נחמן שי: תודה לך.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת נחמן שי.

משה זלמן פייגלין: יעלה חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, ואחריו – חבר הכנסת באסל גטאס.

משה זלמן פייגלין: שלוש דקות.

ג'מאל זחאלקה: מכובדי היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני חושב שאין מחלוקת על כך שהעתיד טמון בתחבורה ציבורית יעילה וידידותית לסביבה כמה שאפשר, ולהגיע למצב שבו כל אזרח ואזרחית יכולים להגיע לעבודה בצורה סבירה, בזמן סביר, ממקום מגוריהם לעבודה ולחזור, לצאת לבילוי ולחזור – זה הפתרון הכי טוב.

ג'מאל זחאלקה: ולכן, הדגש צריך להיות על פיתוח התחבורה הציבורית.

ג'מאל זחאלקה: תחבורה ציבורית מגוונת ושתגיע לכל המקומות.

ג'מאל זחאלקה: לאחרונה פורסמו שני דוחות מקיפים – אחד של "קרן אברהם" והשני של עמותת "סיכוי", פרי עבודת מחקר אינטנסיבית, לא סקר, אלא פשוט הלכו יישוב-יישוב ובדקו את מצב התחבורה הציבורית.

ג'מאל זחאלקה: אני מציע לכבוד השר לבקש תמצית של הדוחות האלה, כי זה חוסך גם למשרד עבודה.

ג'מאל זחאלקה: בדוחות האלה נעשה איתור צרכים, יש המלצות סבירות, שניתן ליישם אותן במסגרת התקציבים הקיימים.

ג'מאל זחאלקה: ובדוחות האלה עולה תמונה – למרות שגם הדוחות מציינים שהיה שיפור בשנים האחרונות בתחבורה הציבורית ביישובים הערביים, עדיין השורה התחתונה היא מאוד מאוד לא טובה, ואומרת שהפערים בתחבורה הציבורית הם מהגדולים ביותר, בהשוואה לפערים בתחומים אחרים, למרות כל השיפור שהיה בשנים האחרונות.

ג'מאל זחאלקה: כלומר, אם משווים פערים בתחומים אחרים של החיים ואת הפערים בתחבורה הציבורית, רואים שהפערים בתחבורה הציבורית גדולים מאוד.

ג'מאל זחאלקה: והדוחות מאתרים בצורה מדויקת ומפורטת את החסמים ואת הבעיות ואת הדרכים לפתרונן.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שתחבורה ציבורית זה כלי חברתי מן המדרגה הראשונה.

ג'מאל זחאלקה: למשל, נשים רבות – –

משה זלמן פייגלין: נא לסיים.

ג'מאל זחאלקה: – – לא מגיעות לעבודה או לא יוצאות לעבודה בגלל קשיים של תחבורה ציבורית.

ג'מאל זחאלקה: הנה, למשל, אישה, נגיד מכפר-קרע, שרוצה לעבוד בבאקה-אלע'רביה – להגיע בתחבורה ציבורית זה כמעט בלתי אפשרי; צריך לנסוע לחדרה ולעשות, איך אומרים, סביב העולם איזו נסיעה עד שמגיעים לבאקה-אלע'רביה.

ג'מאל זחאלקה: וזה דבר שאפשר לפתח אותו.

ג'מאל זחאלקה: אני קורא לשר, מנצל את ההזדמנות של הצעת החוק הזאת, קורא לשר לעיין בדוחות האלה, ואנחנו מוכנים לשתף פעולה בעניין של פיתוח התחבורה הציבורית ביישובים הערביים, שזה טוב לכולם, במיוחד לסטודנטים ולנשים.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת זחאלקה.

משה זלמן פייגלין: יעלה חבר הכנסת באסל גטאס – אינו נוכח; חבר הכנסת אראל מרגלית – אינו נוכח; חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – אינו נוכח; חבר הכנסת יעקב אשר – אינו נוכח; חבר הכנסת אורי מקלב, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת אריה דרעי.

משה זלמן פייגלין: שלוש דקות, בבקשה.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך, מכובדי השרים, חברי חברי הכנסת, ובמיוחד, ידידי שר התחבורה, אין ספק שזה יום בשורה – ללכת לתהליך של רפורמה בשירותים לרכב בחוק, בהצעת חוק שירותים לרכב, שבאופן משמעותי יכולה להשפיע על כל נושא של מחיר הרכב, התחרות בענף הרכב; מכאן זה רק יכול להיות יותר טוב, ואנחנו מחזקים את ידיך בנושא הזה.

אורי מקלב: אנחנו יודעים שהמבחן האמיתי של החוק הוא לא כאן במליאה, ונראה שתהיה לך תמיכה כוללת, של כולם; המבחן האמיתי יהיה בוועדות.

אורי מקלב: שם גם נראה את המבחן – ואני אומר את זה בגלוי לחברי חברי הכנסת – של קבוצות הלחץ, של הלוביסטים.

אורי מקלב: מי יצליח יותר?

אורי מקלב: האם אנחנו כחברי הכנסת נהיה באמת נאמנים לשולחים שלנו, אנחנו נדע לעמוד באמת על צרכים שלהם ונדע לעמוד על האינטרסים שלהם, או שאנחנו נפעל לפי אינטרסים של אנשים ש – בסך הכול בנושא הזה אין חלוקה צודקת, אלא הם עושים רווח על חשבון התושבים ממש.

אורי מקלב: אדוני, אין ספק שרכב היום הוא מצרך נדרש, הוא דבר שאמרת שנמצא בהרבה בתים, אבל הוא גם יקר מאוד.

אורי מקלב: אחרי מחירי הדירות, מס ערך מוסף שעלה ב-1%, לאחר הדירות, באופן משמעותי, 1% ברכב, יש לזה משמעות, לעוד 1%, בשונה אולי מלחם.

אורי מקלב: הנושא של הדלק הוא לא פשוט, והנושא העיקרי: המכס על הרכב הוא יקר.

אורי מקלב: אני לא יודע על כל מדינות ה-OECD, אבל אין ספק שבמדינת ישראל המכס, האגרות והמסים שיש על רכב הם מאוד מאוד יקרים, כך שהרכב נהיה יקר מאוד; במיוחד שאנחנו גם יודעים שגם נושא זקיפת מס על רכב – שאנחנו היום – שיותר ויותר נכנס בליסינג, משנים את זה תמיד לא לטובת האזרח.

אורי מקלב: אבל תרשה לי, אדוני השר – לא, חס וחלילה, כשאומרים "אבל" זה נראה שממעיטים ממשהו במהלך הזה – אבל יש עדיין עוד מה לעשות, להשלים; אני הייתי אומר אפילו להשלים את הרפורמה בנושא הרכב: זה כל הנושא של רכב יד שנייה.

אורי מקלב: נכון, גם להצעת החוק הזאת יש השפעה על רכבים יד שנייה, מבחינת חלקי חילוף, אדוני השר.

אורי מקלב: חלקי חילוף, אם יש לזה אלטרנטיבות, אז גם – לאו דווקא בקנייה – הם יכולים להיות מאוד – אבל אין ספק שבצעדים האלה חייבים להגביר את הפיקוח.

אורי מקלב: הרגולטור חייב להיכנס הרבה יותר חזק בנושא המוסכים.

אורי מקלב: בסופו של דבר אין ביטחון צרכני, אין ביטחון.

אורי מקלב: עדיין היום, ב-2013, לתושבי מדינת ישראל אין ביטחון צרכני שהם נכנסים למוסך והם יודעים באמת שהם משלמים את מה שהם חייבים לשלם.

אורי מקלב: הפערים, כשהם עושים סקר שוק – או אין להם, הרבה פעמים – הם שבויים בידי מוסכים שרוצים באמת לתת מענה – במוסכים כאלה, כשאין תחרות – היא תגביר את זה, אבל יחד עם זה צריך גם את האכיפה.

אורי מקלב: אבל יש נושא שנקרא – בביטוח הרכב אבל – אובדן להלכה.

אורי מקלב: אני לא יכול להאריך בנושא הזה, אבל אני אתן על זה כותרת:

אורי מקלב: שקיפות על הנעשה ברכבי יד שנייה.

אורי מקלב: רכבי יד שנייה, יש להם נתח – אם אני לא טועה, אדוני אמר ש-700,000 כלי רכב נקנים ועוברים בשנה, 700,000 כלי רכב יד שנייה.

אורי מקלב: ואדם שקונה רכב יד שנייה לא יכול לדעת באופן אמיתי מה מוכרים לו.

אורי מקלב: כל ניסיון שלו לברר יותר מידע, אם המוכר לא אמיתי ולא שקוף – אם יש דברים מהותיים הוא יכול בסופו של דבר לתבוע אותו – הוא לא יודע.

אורי מקלב: זה בא לידי ביטוי באחד הדברים ש – לא רק שאין לו ביטחון צרכני, אלא זו גם שאלה של בטיחות וסכנת חיים.

אורי מקלב: במדינת ישראל עולים כל שנה עשרות – –

משה זלמן פייגלין: אני מבקש לסיים.

אורי מקלב: אני מייד מסיים.

אורי מקלב: – – עשרות-אלפי כלי רכב שבעצם ההגדרה שלהם היא "אובדן להלכה".

אורי מקלב: הנזק היה בסביבות – בין 40% ל-50%–60% מהרכב.

אורי מקלב: במקום שיתקנו אותם במוסכים מורשים, מה שעושות חברות הביטוח באובדן להלכה: משלמות לבעלים של הרכב את המחיר המלא, ואז שולחים את הרכב הזה, מוכרים אותו לסוחרי רכב שמתקנים אותו במוסכים לא מורשים, ומעלים לכביש רכבים עם סכנת בטיחות.

אורי מקלב: אותו אדם שקנה רכב יד שנייה לא יודע בכלל שהוא קנה דבר כזה.

אורי מקלב: המידע נמצא, אדוני השר, בידי חברות הביטוח, והאבסורד: כשבא אותו אחד שקונה את זה, רכב שעלה לכביש פעם שנייה אחרי אובדן להלכה – חברת הביטוח, שידעה שהוא אובדן להלכה, לא מוכנה לבטח אותו – –

משה זלמן פייגלין: תודה.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת מקלב.

אורי מקלב: – – היא אומרת: לא, הרכב לא בטיחותי.

אורי מקלב: המידע הזה, יש לזה באמת השלכה חשובה מאוד – אם אנחנו משלימים את הרפורמה – גם בנושא הזה.

אורי מקלב: תודה רבה.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת מקלב.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת אריה דרעי – אינו נוכח; חבר הכנסת אריאל אטיאס – גם הוא אינו נוכח; חבר הכנסת יצחק כהן – אינו נוכח; חבר הכנסת אמנון כהן – אינו נוכח; חבר הכנסת יעקב מרגי – אינו נוכח; חבר הכנסת יצחק וקנין – אינו נוכח; חבר הכנסת אברהם מיכאלי – אינו נוכח; חבר הכנסת דוד אזולאי – אינו נוכח.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת נסים זאב – מעשה נסים.

משה זלמן פייגלין: הוא הגיע.

משה זלמן פייגלין: שלוש דקות.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, סוף-סוף נותנים איזה סוכרייה לציבור.

נסים זאב: אומרים להם: תשמעו, יש יותר יבואנים, הרכב עומד להיות בזיל הזול, ואני אומר – – –

משה זלמן פייגלין: נו, אז תגיד איזה מילה טובה.

נסים זאב: לא, זה חיובי מאוד: סוף-סוף הממשלה יכולה לגבות יותר מכס.

נסים זאב: עד היום זה כמעט 150% במכס על כל רכב, ועכשיו אפשר להעלות – במקום לקחת מהעניים, ממשפחות ברוכות ילדים, כל מי שקונה רכב – תעשו את זה 250%, למה לא? אני רוצה לדעת: כמה החלק של היבואן בכל הביזנס הזה בכל רכב שהוא?

נסים זאב: החלק שלו, יחסית הוא קטן לעומת המכס.

נסים זאב: עיקר העלויות ברכב זה המס, נכון או לא? או שאני טועה.

נסים זאב: אני טועה?

נסים זאב: אני לא טועה, אדוני.

ישראל כץ: היבואן מרוויח הרבה – –

נסים זאב: היבואן מרוויח.

ישראל כץ: – – בלי קשר למס, שגם הוא גבוה.

נסים זאב: אני לא בטוח שאם יהיו יותר יבואנים השוק ירד.

נסים זאב: לא בטוח, יכול להיות.

נסים זאב: יכול להיות שיהיה קרטל – – –

ישראל כץ: אני יכול לתת לך דוגמה אחת, מאחר שהעלית – אותם יבואנים מוכרים לחברות הליסינג את אותו רכב ב-25% פחות מאשר לאזרח הפשוט.

ישראל כץ: ולכן ברור כבר – וגם שם הן מרוויחות, החברות האלה.

ישראל כץ: וזה לא קשור, זה אותה רמת מיסוי.

ישראל כץ: אגב, על חלפים, על חלקי חילוף, המכס – המס הוא מינימלי, אולי 12%.

ישראל כץ: ולכן יש כאן פשוט מונופול – –

נסים זאב: תראה, לגבי חלקי חילוף – – –

ישראל כץ: – – יש כאן מונופולים שמנצלים את כוחם, את הזיכיון שיש להם – – –

נסים זאב: אני מסכים אתך שככל שיהיה פחות מונופול ופחות יהיה קרטל – אין פה שאלה.

נסים זאב: אבל אני לא בטוח שזה מה שיוזיל, אם אנחנו לא נתחשב גם בקטע של המכס, שלדעתי הוא גבוה מאוד, הוא בין 100% ל-150%, תלוי על איזה רכב אנחנו מדברים.

נסים זאב: עכשיו, לגבי חלקי חילוף – – –

ישראל כץ: המכס הוא מכס של 83%, שזה מאוד גבוה, וצריך לשאוף – אבל לפחות ההכנסות ממנו הולכות לאזרחי ישראל בתחומים שונים.

ישראל כץ: הרווח של היבואנים הולך לעצמם.

נסים זאב: טוב, אבל בסופו של דבר בעל הרכב, אם אני משווה רכב ברכישה בארצות-הברית או במקום אחר לבין מדינת ישראל, העלות היא פי-שלושה מינימום.

ישראל כץ: בארצות-הברית, לאותו דגם יש כמה משווקים ויש תחרות.

ישראל כץ: אתה יכול דרך התחרות לקבל את המוצר זול יותר.

ישראל כץ: כאן, אם אתה רוצה סוג מסוים של רכב – רק מיבואן אחד; אין תחרות בכלל.

נסים זאב: ואני כבר לא מדבר על רכב שני, יד שנייה, ששם זה ממש ממש זול ביחס למה שנמכר פה אצלנו בשוק, באופן מאוד מאוד משמעותי.

נסים זאב: אני אומר, כדי להגיע למצב שאנשים יוכלו בכלל לרכוש רכב – היום רכב הוא כבר לא אקסטרה, הוא לא דבר שהוא לוקסוס.

נסים זאב: אנשים צריכים רכב, אני חושב, בגלל התחבורה הציבורית הלקויה, לצערי הרב, במדינת ישראל.

נסים זאב: מנסים לשפר, אולי קצת משפרים, מיטיבים מצד אחד ומחבלים מצד שני.

נסים זאב: הרכבת הקלה היא דוגמה קלאסית; איזה בעיה היא הביאה פה, לעיר הזאת, ירושלים, בעיה שאנחנו לא נפטרים ממנה.

נסים זאב: אולי יש איזה טייקונים שנהנו מכל העסק הזה, אבל הציבור בירושלים, אני אומר לך, סובל עדיין מהרכבת הקלה.

נסים זאב: אז מצד אחד לוקה, מצד אחד גם משלם.

נסים זאב: אני רק רוצה לומר לך, אדוני, אני רוצה לומר בנושא של – – –

משה זלמן פייגלין: נא להתחיל לסיים.

נסים זאב: אני מסיים.

נסים זאב: – – – בנושא של חלקי חילוף, צריך יותר להעמיק את החקיקה, ליישם אותה בכל מה שקשור למכירת חלקי חילוף.

נסים זאב: כשאתה הולך למזרח-ירושלים אתה יכול למצוא את זה בחצי מחיר.

נסים זאב: לא סתם 21,000 רכבים נגנבו בשנת 2012.

נסים זאב: כל אלה הולכים לתעשייה, לחלקי חילוף.

נסים זאב: יהודה ושומרון – למעלה מ-70% הולכים ליהודה ושומרון, חלק מהם במזרח-ירושלים וחלק אולי בפריפריה.

נסים זאב: ולכן זה נושא שצריכים לתת עליו את הדעת, כי שם תמיד תמצא יותר זול, ואנשים תמיד מחפשים איפה לשלם פחות.

נסים זאב: רק הערה אחת, ואני רוצה לסיים.

משה זלמן פייגלין: תודה.

נסים זאב: אדוני השר, היום בבוקר רציתי להגיע לכותל, ויש שם איזה מחסום חדש, בשבועות האחרונים, והרכב שלי – לא נקלט שאני חבר כנסת.

נסים זאב: ופתאום יורדת בת-קול מהשמים ואומרת לי: אדוני, שמאלה תלך.

נסים זאב: ואני צועק לאותה בת-קול: אני חבר כנסת, אולי יש לי זכות בכל זאת להיכנס לכותל?

נסים זאב: אין קול, אדוני.

נסים זאב: אני מבקש דחוף, תצא, תזוז שמאלה, אתה מעכב את התנועה.

נסים זאב: אני רוצה להבין, מה, אנחנו נהיינו מדינה של רובוטים?

נסים זאב: אנשים לא זכאים – אני כבר לא מדבר על כך שזכותם של חברי כנסת ושרים להגיע לכותל בכל שעה ובכל רגע.

נסים זאב: אבל נאמר שיש איזה קשיש, איזה אדם שבאמת ראוי להגיע לכותל המערבי עם הרכב שלו; מה, אנשים לא זכאים שאיזה מישהו מהמשטרה או מישהו מהפיקוח יעמוד שם ויזהה את האנשים שנכנסים פנימה?

משה זלמן פייגלין: תודה.

נסים זאב: אני פונה אליך כי זה שייך לתחבורה.

נסים זאב: לדעתי, זה גם ליקוי מצד משטרת ישראל, אבל זה קשור אליך, אדוני השר – –

משה זלמן פייגלין: תודה.

נסים זאב: – – ואני מבקש ממך – לפחות לא נתבזה.

נסים זאב: לפחות שיחשיבו אותנו נהג מונית.

נסים זאב: נהג מונית נכנס חופשי.

נסים זאב: שיחשבו שאני רק נהג מונית, לא מעבר.

ישראל כץ: עוד תמיכה בחוק תסדר לך צ'קלקה על הרכב.

משה זלמן פייגלין: תודה לחבר הכנסת נסים זאב.

משה זלמן פייגלין: נעבור להודעת מזכירות הכנסת, ואחריה תעלה חברת הכנסת מרב מיכאלי.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, אני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק מבקר המדינה (תיקון מס' 46), התשע"ג–2013; הצעת חוק-יסוד: נשיא המדינה (תיקון מס' 8) – שהחזירה ועדת החוקה, חוק ומשפט.

נאזם בדר: לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק השיפוט הצבאי (תיקון מס' 70) (חקירת סיבות מוות), התשע"ג–2013.

נאזם בדר: תודה.

משה זלמן פייגלין: תודה.

משה זלמן פייגלין: (קריאה ראשונה)

משה זלמן פייגלין: חברת הכנסת מרב מיכאלי, בבקשה.

משה זלמן פייגלין: שלוש דקות.

מרב מיכאלי: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי וחברותי חברות הכנסת, לא יודעת אם החוק הזה יוריד את מחיר הרכב ב-20%, מה גם שנזכור שחלק ניכר דרמטי, שלא לומר חצי ממחיר כלי הרכב בישראל, מורכב ממכס – אבל אני חושבת שהחוק הזה הוא בהחלט חוק טוב.

מרב מיכאלי: הוא ישפר דווקא את מצבן של המשתמשות והמשתמשים במוסכים ובחלפים השונים.

מרב מיכאלי: מה שכן, כבוד השר, אם יורשה לי להיתלות בך כאילן גבוה וחשוב, במשפט אחד שאמרת בדבריך; אמרת: יבואו המון לוביסטים.

מרב מיכאלי: "גדודים" זה היה?

מרב מיכאלי: בהמוניהם.

ישראל כץ: שתדלנים.

מרב מיכאלי: כן, שתדלנים.

מרב מיכאלי: סליחה.

מרב מיכאלי: ואני משערת שגם כמה שתדלניות.

ישראל כץ: דווקא כאן הקלתי על המין הנשי.

מרב מיכאלי: אני תהיתי, משום שאומנם זאת בהחלט רפורמה משמעותית, ובכל זאת בקנה המידה הכספי שלה היא לא קרובה בכלל לסוגיות שאנחנו עוסקות ועוסקים בהם בימים אלה: אחד, זה הגז, והשני הוא המכונה חוק הריכוזיות.

מרב מיכאלי: ובכל זאת איכשהו הממשלה מתעלמת מקיומם של השתדלנים האלה שלעניין כלי הרכב אתה טוען שיבואו בהמוניהם, כי אתה כנראה מכיר את המציאות.

מרב מיכאלי: יושב פה יושב-ראש סיעת יש עתיד, מר עפר שלח, שכתב בפוסט שלו על הדיונים שקיימנו בחוק הריכוזיות, שאף שתדלן לא הגיע אליו, ואני סמוכה ובטוחה שאם ככה הוא אומר, ככה היה.

מרב מיכאלי: אבל מפתיע אותי ומוזר בעיני שכל השתדלנים האלה, שכאמור, כרגע הזהרת אותנו מפניהם, פשוט בדברים האלה שהמשמעות הכלכלית שלהם גדולה פי כמה וכמה מאשר הרפורמה הזאת – אנחנו לא שומעים עליהם, לא רואים אותם ולא שומעות ושומעים תלונות מאנשי הקואליציה לגביהם וגם לא מהממשלה בבואה להכריע את ההכרעה החפוזה הזאת בנושא יצוא הגז.

מרב מיכאלי: איך להגיד?

מרב מיכאלי: חשתי צורך לשתף את חברותי, חברי וחברות הכנסת בתהייה הזאת – להיכן נעלמו השתדלנים בשתי הסוגיות הגדולות האלה כשאפילו כבוד שר התחבורה מודה שברפורמה קטנה בהרבה הם יבואו גם יבואו.

מרב מיכאלי: נקודה למחשבה.

מרב מיכאלי: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה, חברת הכנסת מרב מיכאלי.

חמד עמאר: חבר הכנסת משה גפני – לא נמצא.

חמד עמאר: חבר הכנסת ישראל אייכלר.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, חברי הכנסת, אדוני שר התחבורה, אני שמח לראות משרד ממשלתי שהיה במשך שנים מהמשרדים הלא-יעילים – בשנים האחרונות יותר ויותר אנשים משבחים את הפעילות שלך ושל המשרד שלך.

ישראל אייכלר: יש מהפכה בכבישים, אף אחד לא יכול להתכחש לכך, ויש מהפכה בהרבה דברים.

ישראל אייכלר: גם בעניין של הרכבים – יש המון כלי רכב חדשים בכבישים.

ישראל אייכלר: הבעיה היא שראיתי בחוק שלך שאתה רוצה לטפל גם במוסכים וכאלה שנותנים שירותים לכלי רכב לא חדשים.

ישראל אייכלר: אז רציתי לספר לכם סיפור קצר ממש: היה יהודי בוורשה שקנה מגפיים חדשים ב-40 זלוטי.

ישראל אייכלר: אחרי שהוא הלך אתם חורף אחד הוא מכר את זה לעני ב-20 זלוטי.

ישראל אייכלר: אחרי החורף השני זה נזרק לזבל.

ישראל אייכלר: מה יצא?

ישראל אייכלר: שהגביר העשיר הלך עם מגפיים חדשים במחיר 20 זלוטי, והעני המסכן הלך במחיר 20 זלוטי עם מגפיים קרועים במשך חורף שלם.

ישראל אייכלר: זה מה שקורה עם הרכבים הישנים.

ישראל אייכלר: אנשים שיכולים להרשות לעצמם קונים רכב חדש, משתמשים בו ומוכרים את זה לאנשים נניח בחצי מחיר, ואז ברגע שקנית רכב ישן אתה צריך להתחיל ללכת למוסכים.

ישראל אייכלר: הרי עשירים מוכרים את זה לפני שהולכים למוסכים.

ישראל אייכלר: ברגע שהוא מגיע – מוסכים זה דבר נורא ואיום.

ישראל אייכלר: לא שיש לי משהו נגד המוסכניקים, אלא המחיר של החלקים.

ישראל אייכלר: כי צריך תמיד ללכת לקנות חלקים, והחלקים הם מיבוא, וזה הון עתק.

ישראל אייכלר: נדמה לי שלא רק 20 זלוטי משלם מי שקונה רכב משומש, אלא הוא משלם 40 זלוטי על אותו חורף עד שהוא שם את הרכב בצד.

ישראל אייכלר: השאלה היא אם אתה תוכל, משרד התחבורה, לדאוג לכך שחלקי חילוף לרכבים ישנים לא יהיו כל כך יקרים.

ישראל אייכלר: זה דבר נורא ואיום.

ישראל אייכלר: ואם אנחנו מדברים על תחבורה, אדוני היושב-ראש ואדוני השר, על עניין התחבורה הציבורית אפשר לדבר הרבה, אבל אני לא רוצה להאריך הרבה.

ישראל אייכלר: יותר ויותר אנשים משתמשים בתחבורה הציבורית, וזה טוב.

ישראל אייכלר: אבל התחבורה הציבורית עדיין לא עומדת במשימה הזאת; ודיברתי אתך היום בוועדת הכלכלה על הצורך לחשוב מחדש על שיטת האשכולות.

ישראל אייכלר: יש לי תחושה, מתוך ידיעה, שחברות הולכות ומתכווצות ומשתחררות מהאחריות לשירות שהן צריכות לתת לציבור.

ישראל אייכלר: יש חברה אחת קטנה למשל שאומרת, אני לא אחראית, יש לי כמה אוטובוסים, אני לא יכולה לספק את השירות – בקווים שלה.

ישראל אייכלר: חברות גדולות אומרות – ואני לא מזכיר שמות – לוקחים לנו את כל האשכולות, אנחנו מוכרים מכוניות.

ישראל אייכלר: פעם הם היו 4,000 אוטובוסים, והיום אנחנו נסתפק ב-2,000.

ישראל אייכלר: ואחר כך הם לא נותנים שירותים.

ישראל אייכלר: בכל מיני דברים הם אומרים – לכו בחברות היסעים שגם הן של החברות האלה.

ישראל אייכלר: יש פה נזק לשירות הציבורי, וצריך לחשוב איך מתמודדים עם זה.

ישראל אייכלר: נסים הזכיר את הכותל המערבי, אדוני השר, יש פה שערורייה נוראה – –

חמד עמאר: צריך לסיים, אדוני.

ישראל אייכלר: כן, אני כבר מסיים בזה.

ישראל אייכלר: – – ביורוקרטית גרידא.

ישראל אייכלר: יש מצב כל יום שאנשים קשישים וזקנים נסחבים לכותל המערבי, ופעם האוטובוס עולה לכותל ופעם משאירים אותם למטה בשער האשפות.

ישראל אייכלר: ואין שילוט.

ישראל אייכלר: כבר שאלתי את שר התחבורה ואת השר לביטחון פנים – אחד שם על השני – אין שילוט שיאמר לאנשים אם האוטובוס עולה או אם האוטובוס לא עולה.

ישראל אייכלר: זה פוגע בהמון אנשים כמעט כל בוקר.

ישראל אייכלר: אז אנא, לטיפולך.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת ישראל אייכלר.

חמד עמאר: חבר הכנסת איתן כבל, ואחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, השרים, חברי חברי הכנסת, האמת היא שאני עליתי רק כדי לומר מילה טובה.

איתן כבל: אני עוסק בעניין הזה לצדך כבר תקופה ארוכה במכלול שלם של נושאים שאני אישית גם כחבר כנסת לא הצלחתי לקדם אותם מול הביורוקרטיה, ואני שמח לראות שאכן באשר התחייבת והבטחת אתה עומד, ואתה מוביל מהפכה שלמה בענף.

איתן כבל: אחד הנושאים המרכזיים שהתמקדתי בהם יחד עם כמה חברי כנסת זה כל אותם מוסכים פיראטיים שבאופן טבעי גם בגלל העלויות הגבוהות במוסכים המורשים, שם החלפים עולים סכומים מאוד גבוהים, אנשים מתפתים ללכת ולתקן את הרכבים שלהם במוסכים פיראטיים שאומנם העלות בהם נמוכה ולעתים אפילו מאוד נמוכה, אבל כשבודקים לגופו של עניין רואים שיש שם לא פעם חלפים גנובים, חלפים שלטווח רחוק לא עומדים בתקנים; ויותר מפעם אחת מצאנו, והיו כתבות רבות בעניין הזה, שכתוצאה מהעובדה שאנשים הלכו לתקן את הרכבים שלהם במוסכים פיראטיים, לצערנו זה הוביל לתאונות דרכים שגם עלו בחיי אדם.

איתן כבל: אבל זכור, אדוני היושב-ראש, שאחד הדברים החשובים הוא גם שתיפתח ותהיה תחרות אמיתית כך שאומנם אנחנו נוביל את האנשים לבוא ולתקן את הרכבים שלהם במוסכים מוסדרים, אבל שהמחירים, אדוני השר, יהיו מחירים סבירים; שלא נעשה את הרפורמה כך שרק שנעשיר ונעזור למי שממילא כבר יש לו את כל הכלים להרוויח.

איתן כבל: שוב, אדוני השר, אני באמת מקווה שבוועדות אנחנו עוד נעזור לסייע, לתקן ולשפר, ויישר כוח.

איתן כבל: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת איתן כבל.

חמד עמאר: חבר הכנסת אחמד טיבי – חבר הכנסת אחמד טיבי לא נמצא; חבר הכנסת מאיר פרוש – גם הוא לא נמצא.

חמד עמאר: השר רוצה לסכם?

חמד עמאר: שר התחבורה, התשתיות הלאומיות והבטיחות בדרכים ישראל כץ יסכם את הדיון.

חמד עמאר: בבקשה.

ישראל כץ: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, אני שמחתי לשמוע את הדיון.

ישראל כץ: הקשבתי לדוברות ולדוברים ובאמת חוויתי חוויה שהיא די נדירה, של בלי פוליטיקה, בלי קואליציה, בלי אופוזיציה, שכל אחד ואחת – כמובן בזווית הראייה הייחודית – תומך בקידום הרפורמה, המהפכה הזאת בעצם בענף הרכב היא לטובת ציבור האזרחיות והאזרחים במדינת ישראל.

ישראל כץ: כמו שאמרתי, יש לנו כאן הזדמנות, הזדמנות נדירה, בתחום שהוא לא קשור, אגב, יושבת-ראש האופוזיציה, לזכויות עובדים ולכל מיני דברים שבהם – אגב, אני גם תומך בזכויות עובדים, אבל לפעמים תוך כדי רפורמות יש התייצבות זמנית משני צדי מתרס.

ישראל כץ: אבל בנושא הזה זה פשוט לקחת ממי שהייתי אומר בדרך משפחתית קיבלו את הזיכיונות, בדרך כלל, ואף אחד לא נגע בהם בגלל כוחם, בגלל יכולתם למנוע רפורמה מהסוג הזה, ועל-ידי התייצבות מקיר לקיר – והקרדיט יהיה של כולם, של כל הכנסת – אפשר להעביר כאן באמת במהירות ולראות את השינוי קורה ממש מול כל משפחה ומשפחה.

ישראל כץ: ואני חייב להדגיש שדיברו כאן באמת דוברות ודוברים ממגוון מפלגות שמייצגים מגזרים וקבוצות שונות באוכלוסייה, והרפורמה הזאת נוגעת קודם כול למי שידם משגת לקנות רכב יותר צנוע – –

שלי יחימוביץ': שכנעת אותי, אני מצביעה בעד.

ישראל כץ: אוקיי.

ישראל כץ: – – כי מי שידו משגת לקנות רכב מפואר, הוא יקנה בכל מקרה; וגם אותו לא צריך לעשוק, דרך אגב.

ישראל כץ: מתח הרווחים הוא מתח של מאות אחוזים.

ישראל כץ: אבל דווקא למי שצריך לתכנן ולהגיע למצב של קניית רכב שיהיה בטיחותי, כי הוא מסיע גם את המשפחה בדרך כלל, ואת עצמו, ושזה יהיה רכב שאפשר לטפל בו במחיר סביר במוסכים – ודיברתם על הדברים – ולקנות חלקי חילוף לא רק במקומות שהם לא לגליים או לגיטימיים, אלא על-ידי התחרות בעצם להציף את המחירים הזולים.

ישראל כץ: החוק הזה מדבר על שקיפות, על פרסום באינטרנט, על חובה של כל היבואנים ושל בעלי המוסכים לפרסם ולהציג את מגוון האפשרויות בפני כל לקוח ולהגיד לו: יש לך אפשרות במחיר כזה ויש לך במחיר אחר.

ישראל כץ: היום המציאות היא שונה לגמרי.

ישראל כץ: הלקוחות שבויים ברובם, והם משלמים הרבה כסף.

ישראל כץ: לכן אני באמת מקווה שנסיים את זה במהירות, בתמיכה רחבה כמו שראיתי כאן.

ישראל כץ: זה יהיה רק לתפארת כנסת ישראל.

ישראל כץ: תודה רבה לכם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לשר התחבורה חבר הכנסת ישראל כץ.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, שרים, אנחנו עוברים להצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים בקריאה ראשונה על הצעת חוק רישוי שירותים לרכב, תשע"ג–2013, כפי שהציג אותה שר התחבורה, התשתיות הלאומיות והבטיחות בדרכים חבר הכנסת ישראל כץ.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 5 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 67 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק רישוי שירותים לרכב, התשע"ג–2013, לוועדת הכלכלה נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 67 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת החוק אושרה בקריאה ראשונה ותועבר לוועדת הכלכלה של הכנסת להכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

יולי יואל אדלשטיין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/761).

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הנושא הבא בסדר-היום הוא הצעת חוק להסדרת התיישבות בדואים בנגב, תשע"ג–2013, לקריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: יציג את החוק חבר הכנסת מאיר כהן, שר הרווחה והשירותים החברתיים.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מתכבד להציג את הצעת החוק להסדרת התיישבות בדואים בנגב, התשע"ג–2013, לקריאה ראשונה מטעם הממשלה.

מאיר כהן: הצעת החוק הוכנה במשרד המשפטים בשיתוף משרד ראש הממשלה והרשות להסדרת התיישבות הבדואים בנגב ובתיאום עם יתר הגורמים הממשלתיים הרלוונטיים.

מאיר כהן: הצעת חוק זו מובאת היום בפני הכנסת לקריאה ראשונה עם סיומה של עבודת מטה ממשלתית מורכבת בת חמש שנים.

מאיר כהן: תחילתה בעבודת ועדה ציבורית בראשות השופט בדימוס אליעזר גולדברג, שמונתה על-ידי הממשלה ה-31, ואשר המתווה המוצע על-ידה אומץ על-ידי הממשלה כבסיס להסדרת התיישבות הבדואים בנגב – –

מוחמד ברכה: – – –

אחמד טיבי: – – –

מוחמד ברכה: למה דווקא אתה?

מוחמד ברכה: למה דווקא אתה?

מוחמד ברכה: אני לא מבין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מוחמד ברכה.

מוחמד ברכה: למה המפלגה שלך ולמה אתה דווקא, שר הרווחה?

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מוחמד ברכה.

ג'מאל זחאלקה: מה קשור לרווחה?

ג'מאל זחאלקה: למה – – – את העניים?

ג'מאל זחאלקה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אני לא ידעתי שהמצב של המתיישבים בנגב הוא כל כך משופר שאין לזה כל קשר לרווחה.

יולי יואל אדלשטיין: אולי השר מצא קשר לרווחה.

עיסאווי פריג': – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: בוא, אדוני השר, רק שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעקבות הלקחים שהיו פה באי-אמון, ודיברנו על זה גם בנשיאות הכנסת, לא תהיה התפרעות.

יולי יואל אדלשטיין: מי שיפריע לדוברים – לא חשוב מאיזה צד, לא חשוב מאיזה צד – – –

קריאה: למה התפרעות?

ג'מאל זחאלקה: – – – חניקה.

ג'מאל זחאלקה: אתם חונקים אותנו.

ג'מאל זחאלקה: מה אתם רוצים?

באסל גטאס: למה אתה קורא לזה התפרעות?

באסל גטאס: – – –

יולי יואל אדלשטיין: מי שיתפרע ויפריע לנואמים יוצא.

יולי יואל אדלשטיין: יקבל אזכור יפה בתקשורת, אבל לדיון הוא או היא לא יפריעו כאן.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: השר ימשיך.

יולי יואל אדלשטיין: בניגוד לסגנון שלי אני אקרא אנשים לסדר מלכתחילה.

קריאה: זה לא עניין של תקשורת, זה עניין של – – –

מאיר כהן: – – המשכה בעבודת צוות יישום – אני יכול להמשיך, אדוני?

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אתם בתחרות מי יהיה הראשון שאני קורא לו לסדר?

יולי יואל אדלשטיין: חבל.

ג'מאל זחאלקה: – – – אנחנו – – – לא רוצים.

יולי יואל אדלשטיין: בסדר גמור, מצוין.

ג'מאל זחאלקה: לא רוצים לשמוע.

יולי יואל אדלשטיין: לא רוצים – לא צריך.

ג'מאל זחאלקה: לא רוצים לשמוע איך אתם שודדים אותנו או איך מנשלים אותנו.

יולי יואל אדלשטיין: לא רוצים – לא צריך.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

מוחמד ברכה: מאיר כהן, למה לקחת על עצמך את התפקיד הזה?

מוחמד ברכה: למה?

ג'מאל זחאלקה: זה לא חוק, זה חנק.

יולי יואל אדלשטיין: מי שרוצה לשמוע ישמע, אחרת איך ידע את מה הוא מבקר?

יולי יואל אדלשטיין: מי שלא ישמע יכול גם לצאת.

מאיר כהן: – – המשכה בעבודה – אדוני היושב-ראש, אני מבקש.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני השר ימשיך.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בבקשה, ההחלטה בידיים שלכם.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: – – המשכה בעבודת צוות יישום המלצות הוועדות ואימוץ המלצותיו על-ידי הממשלה ה-32 – –

קריאה: – – –

מוחמד ברכה: למה לקחת על עצמך את התפקיד הזה?

מוחמד ברכה: זה חוק זה?

ג'מאל זחאלקה: לא רוצים לשמוע – – –

טלב אבו עראר: חוק גזעני של נישול קרקעות.

מאיר כהן: – – בפרסום תזכיר חוק המתבסס על יישום החלטתה תוך הקשבה רחבה לציבור; סיום התהליך בעדכון טיוטת הצעת החוק, אשר אומצה פה אחד על-ידי ועדת השרים בממשלה ה-33.

מאיר כהן: פיתוח הנגב לטובת כלל תושביו הוא משימה לאומית מן המעלה הראשונה, ובמסגרתו יש להבטיח כי הבדואים ישולבו בשגשוג הצפוי בנגב בעקבות המשאבים הרבים שיוזרמו לאזור בשנים הקרובות.

מאיר כהן: שילוב זה לא יתאפשר בלא פתרון לסוגיית התיישבות הבדואים, אשר חייב להיות, כדברי השופט גולדברג, פתרון מערכתי כולל ומשולב בנושא הקרקע ובנושאי תכנון ההתיישבות, התעסוקה והחינוך, כשאלה משולבים בנושא תנאי החיים ביישובים, גם אלה שקיימים וגם אלה שיוקמו.

מאיר כהן: הבדואים בנגב הם כיום כ-200,000 נפש.

מאיר כהן: הם אזרחים שווי זכויות במדינת ישראל, הזכאים למסגרת כלכלית וחברתית שתאפשר להם לממש את ההזדמנויות לצמיחה העומדות בפני אזרחי ישראל.

מאיר כהן: אולם הבדואים בנגב הם הקבוצה הענייה ביותר במדינת ישראל, שלעונייה נלוות בעיות חברתיות הדורשות תיקון יסודי.

מאיר כהן: מכאן נובע הצורך לנקוט אמצעים יעילים כדי לאפשר לבדואים בנגב להיחלץ ממצבם הקשה בתוך שנים אחדות ולהעניק להם, ובייחוד לדור הצעיר של הבדואים, את הכלים הדרושים כדי להתמודד בהצלחה עם אתגרי העתיד.

מאיר כהן: בנגב מתגוררים קרוב ל-100,000 אזרחים ישראלים בדואים במבנים שהוקמו ללא היתר וביישובים שתכנונם אינו מוסדר.

מאיר כהן: את התיישבותם במגרשים מפותחים ומוסדרים מבחינה תכנונית אין אפשרות לקדם בלא פתרונן של תביעות לבעלות על קרקעות בהיקף נרחב.

מאיר כהן: גם בתחומי התוכניות המאושרות למגורים ברשויות המקומיות של הבדואים קיימים שטחים גדולים שאי-אפשר לפתחם מכיוון שלא הוסדרו תביעות הבעלות לגביהם.

מאיר כהן: מכאן מסקנת ועדת גולדברג – ואני מצטט: "לא ניתן לפתור את בעיית ההתיישבות בלי לפתור את בעיית הקרקעות, לא ניתן לפתור את בעיית הקרקעות בלי לפתור את בעיית ההתיישבות, ולא ניתן לפתור את שתי הבעיות בלי לפתור את המצוקות של הבדואים, בכללן נושא התעסוקה, הרווחה והחינוך, גם אם נעשה רבות ומושקעים תקציבים גדולים בתחום הזה".

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, עניינה של הצעת חוק זו הוא הפן המשפטי של סוגיית הסדרת התיישבותם של הבדואים בנגב, בהתמקדות בהסדרת אותן 2,900 תביעות מטעם 12,000 בדואים לבעלות על קרקעות בנגב.

מאיר כהן: בשל התנאים החברתיים והכלכליים המיוחדים בנגב, שיוצרים בעיה חמורה, בעיה חמורה מאוד, הרובצת לפתחה של החברה בישראל זה עשרות שנים, מוצע לקבוע בחוק המובא כאן הסדרים מיוחדים לפתרון המצב.

מאיר כהן: ההסדרים, הכוללים מתן תמורה בקרקע ובכסף בשל תביעות בעלות אלה, הם אכן חסרי תקדים, נוכח הצורך להכריע בסוגיה ייחודית, שמחייבת חקיקה מיוחדת, כמוצע כאן היום.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, הצורך בחקיקה מיוחדת לשם מתן מענה לסוגיית ההתיישבות הבדואים בנגב נובע גם מהסיבות האלה: 1.

מאיר כהן: מדובר בהסדר רחב היקף שאמור לחול בפרק זמן נתון על אנשים רבים, בשטח נרחב, תוך הקצאת משאבים רבים, ועל כן נדרשת חקיקה שתקבע עוגנים ברורים לאופן ביצוע ההסדר; 2.

מאיר כהן: על-פי המלצות ועדת גולדברג, ואני מצטט: "על המדיניות להיות מוגדרת ועקבית, וכדי שתהיה כך צריכים כל פרטיה למצוא ביטוי בחוק, בלי מרווח לשיקול דעת, ואין מקום לפשרות אינדיבידואליות ולמשא-ומתן פרטני בנושא זה"; 3.

מאיר כהן: מכיוון שתהליך ההסדרה של תביעות הבעלות יארך שנים אחדות, יש להעניק לכללי הסדרה יציבות שמעבר להחלטות מינהליות; 4.

מאיר כהן: השתהות נוספת – ואני מבקש להקשיב רוב קשב – השתהות נוספת ביישום הסדר הקרקעות בנגב תביא לריבוי יורשים לתביעות הבעלות ולהפחתה ניכרת של הערך הכלכלי של ההסדר לגבי כל תובע בעלות, ותקשה יישום כל הסדר שהוא בעתיד; 5.

מאיר כהן: כדי להסדיר את התיישבות הבדואים בתוך שנים אחדות נדרש חוק המאפשר לקבוע מסגרת זמן נוקשה וכן תמריצים להצטרפות מוקדמת להסדרה, מצד אחד, ובמקביל, כלים שיאפשרו אכיפה יעילה כלפי הבנייה הבלתי-חוקית והמחזיקים בקרקעות שלא כדין.

מאיר כהן: התוכנית המוצעת לא תצלח בלי הכלים הבאים.

מאיר כהן: ממשלת ישראל רואה בפיתוח מואץ של הנגב משימה לאומית חשובה ביותר, ובכוונתה לממש לשם כך בשנים הקרובות תוכניות משמעותיות, ובין היתר בסוגיית התיישבות הבדואים בנגב.

מאיר כהן: יש לגשת בהקדם להגשמה של יעד זה, בחקיקת חוק להסדרת התיישבות הבדואים בנגב.

מאיר כהן: בחוק זה נקבעת, בין השאר, מסגרת מחייבת וקצובה בזמן לתהליך הסדרת תביעות הבעלות.

מאיר כהן: הזמן דוחק, וללא מסגרת כזאת לא יושג המהלך כולו להסדרת ההתיישבות.

מאיר כהן: הצעת חוק זו, על הסדריה המיוחדים, מובאת אפוא על יסוד מכלול שיקולים, כדי לפתור אחת ולתמיד, ולטובת הבדואים והיהודים כאחד, בנגב סוגיה מיוחדת שלא נמצא לה פתרון במשך עשרות שנים ודורשת עתה פתרון דחוף.

מאיר כהן: נוכח כל אלה, ולאחר שביום 6 במאי 2013 קיבלה ועדת השרים לחקיקה את הצעת החוק פה-אחד, הממשלה מבקשת מהכנסת לתמוך בה.

מאיר כהן: חשוב לציין – ולשים לב לתיקונים הבאים: המשפט הראשון בסעיף 66(ב) השתנה ל"כל חלקה נתבעת במרחב ההסדרה, לרבות", וכיוצא בזה; אני מבקש להתייחס לסעיף.

מאיר כהן: בסעיף 66 תתווסף הוראה שלפיה ראש הממשלה יכריז על אזורי הסדרה בתוך ארבע שנים ממועד כניסת החוק לתוקף.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: ולשאלה למה אני מעלה את זה – אני חייב לציין, גם אם אנשים לא נמצאים כאן, אני חי בנגב מ-1962, מאז עלייתי ממרוקו.

מאיר כהן: הנגב הזה היום הוא אזור שאני קורא לו המערב הפרוע, וסליחה שכך אני מכנה את ביתי, והגיע הזמן, לטובת הבדואים, וכל אזרחי המדינה הזאת, שהם בכללם, ששאלת התיישבות הבדואים בנגב תקבל פתרון, לטובת כולם, ואני מחזק את ידי הממשלה בהגשת החוק הזה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר מאיר כהן, שהציג לנו את הצעת החוק להסדרת התיישבות בדואים בנגב, התשע"ג–2013, לקריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: כמצוות התקנון, בקריאה ראשונה יש לנו רשימת דוברים.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודיע שהרשימה סגורה, אי-אפשר יותר להירשם.

יולי יואל אדלשטיין: כמה עשרות דוברים נרשמו.

יולי יואל אדלשטיין: הראשון הוא חבר הכנסת מוחמד ברכה.

יולי יואל אדלשטיין: לחברי הכנסת החדשים אני מציע ללמוד למה טוב להכיר את התקנון.

יולי יואל אדלשטיין: אילו הייתי מרחיק את חברי הכנסת, הם לא היו יכולים לממש את זכות הדיבור, לכן הם יצאו בעצמם וחזרו לממש, כפי שמאפשר להם התקנון, כך שכפי שאמרתי, ללמוד את התקנון זה דבר מאוד מועיל בעבודה הפרלמנטרית.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מוחמד ברכה, ואחריו – חבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק אושרה בממשלה הקודמת; נדונה בממשלה הקודמת, והוביל אותה השר לשעבר בני בגין.

מוחמד ברכה: ראש הממשלה לא סמך על ממשלתו החדשה, ולכן הוא אישר את החוק בממשלה הישנה, אחרי הבחירות.

מוחמד ברכה: בא השר מאיר כהן, איש יש עתיד, איש הפוליטיקה החדשה, ולוקח על עצמו ועל מפלגתו את האחריות להציג את התועבה החוקתית הזאת מעל דוכן הכנסת.

מוחמד ברכה: יש עתיד מתגלה כמפלגה ללא עתיד, כקבלן הריסות נמוך בממשלה הזאת.

מוחמד ברכה: המילים "יום שחור" לכנסת התבזו עד עפר, אבל אם לציין תחנה, או צומת דרכים, בדמוקרטיה הישראלית, החוק הזה הוא אחת הנקודות השחורות יותר בהיסטוריה של מדינת ישראל.

מוחמד ברכה: הפקעה של כ-700,000 דונם של אדמות ערבים בנגב, וטרנספר – תקשיבו: טרנספר.

מוחמד ברכה: תקשיבו: טרנספר של 40,000 אנשים, לעקור אותם מבתיהם ולהרוס את יישוביהם, בלי לציין לאן לוקחים אותם.

מוחמד ברכה: זה החוק הזה.

מוחמד ברכה: כל המילים המתייפייפות אינן שוות פרוטה.

מוחמד ברכה: זה החוק.

מוחמד ברכה: לגזול 700,000 דונם של קניין פרטי ולעקור 40,000 אנשים מיישוביהם ומבתיהם.

מוחמד ברכה: אם זה הסדרה, תגידו לי מה זה עקירה, תגידו לי מה זה גזענות לשמה, תגידו לי לאן הידרדרה – זאת אומרת, אני יודע, אני בכנסת כבר מספיק שנים כדי לראות לאן הידרדרה הכנסת בשנים האחרונות, שזו מכונת חקיקה גזענית, יום אחר יום, שנה אחר שנה.

מוחמד ברכה: אבל לשפל הזה, על אף כל הביקורת שלי על הכנסת, לא הגיע הבית הזה – תחת הממשלה הזאת, הממשלה המסוכנת, האנטי-דמוקרטית, הגזענית, העוינת את השלום.

לימור לבנת: חוצפן.

מוחמד ברכה: מה זה החוק הזה?

לימור לבנת: חוצפן.

מוחמד ברכה: זה חוק – – –

לימור לבנת: חוצפן.

מוחמד ברכה: סתמי ת'פה.

לימור לבנת: חוצפן.

יולי יואל אדלשטיין: לא.

יולי יואל אדלשטיין: לא.

יולי יואל אדלשטיין: לא. לא.

לימור לבנת: אל תדבר אלי ככה.

מוחמד ברכה: תסתמי את הפה.

מוחמד ברכה: תסתמי את הפה.

יולי יואל אדלשטיין: השרה לבנת, נא לשבת.

לימור לבנת: אל תדבר אלי ככה.

יולי יואל אדלשטיין: השרה לבנת – –

לימור לבנת: אל תדבר אלי ככה.

מוחמד ברכה: מי שמדבר ככה.

יולי יואל אדלשטיין: – – נא לשבת.

מוחמד ברכה: אסור לך לעמוד כאן.

לימור לבנת: אל תדבר אלי ככה.

יולי יואל אדלשטיין: גברתי, נא לשבת.

מוחמד ברכה: תשבי בשקט.

לימור לבנת: אל תדבר אלי ככה.

מוחמד ברכה: תשבי בשקט.

לימור לבנת: אתה לא תדבר אלי ככה.

מוחמד ברכה: תשבי בשקט, לימור לבנת.

מוחמד ברכה: תשבי בשקט.

לימור לבנת: אתה לא תדבר אלי ככה.

יולי יואל אדלשטיין: השרה לבנת, נא לשבת.

לימור לבנת: שלא תעז לדבר אלי ככה.

מוחמד ברכה: תשבי בשקט.

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: את יכולה לרשום הודעה אישית, ובסוף הדיון, כמקובל, נאפשר לך.

מוחמד ברכה: הודעה אישית על מה?

מוחמד ברכה: היא אמרה לי "חוצפן".

מוחמד ברכה: על המעשה שהיא אמרה לי "חוצפן"?

יולי יואל אדלשטיין: "חוצפן" ו"גזען" זה לא בדיוק מחמאות.

מוחמד ברכה: מי שאומר "חוצפן" שיסתום את הפה, ויסתום את הפה על המילה חוצפן.

יולי יואל אדלשטיין: גברתי, נא לשבת.

לימור לבנת: – – – חוצפן.

מוחמד ברכה: מי שאומר "חוצפן", שיסתום את הפה.

יולי יואל אדלשטיין: אמרתי מה נאמר כלפייך, ולא – – –

לימור לבנת: לא אמרתי "גזען".

יולי יואל אדלשטיין: מה נאמר כלפייך.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש – – –

לימור לבנת: הוא לא יגיד לי "תסתמי את הפה".

יולי יואל אדלשטיין: לא בעמידה.

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת.

מוחמד ברכה: יש גם כללים של קריאת ביניים – –

יולי יואל אדלשטיין: כן, ואדוני גם יסיים.

מוחמד ברכה: – – גם בתוכן וגם במקום.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני יסיים בבקשה.

מוחמד ברכה: אני מבקש את הזמן שנלקח ממני.

יולי יואל אדלשטיין: כבר קיבלת, בהחלט.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, הצעת החוק, אני אומר לכם, גם אם היא תעבור בכנסת הזאת, היא הצעת חוק אנטי-חוקתית, ולכן היא לא תכובד, אם לא על-ידי בית-המשפט – על-ידי הזכות הבסיסית של האנשים.

מוחמד ברכה: פה מדובר על קשירה מלוכלכת בין הקניין לבין התכנון.

מוחמד ברכה: זאת אומרת, מה שמתכננים – לוקחים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

מוחמד ברכה: מה הקשר בין קניין לבין תכנון?

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

מוחמד ברכה: ולכן, אדוני היושב-ראש, אין מקום לחוק הזה.

מוחמד ברכה: זה חוק של תועבה.

מוחמד ברכה: המקום של החוק הזה הוא בפח האשפה, לכל הדעות ולכל המקומות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מוחמד ברכה.

יולי יואל אדלשטיין: אני גם מודיע שאני ודאי אישית אגיש תלונה לוועדת האתיקה של הכנסת על המחזה הזה.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן במייל שלי בלשכה מאות אזרחים שואלים למה הכנסת מבזה את עצמה.

מוחמד ברכה: זה לא ביזוי.

מוחמד ברכה: הביזוי הוא בעצם הצעת החוק הזאת.

יולי יואל אדלשטיין: טוב.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין – –

מוחמד ברכה: זה ביזוי.

יולי יואל אדלשטיין: – – בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת עפו אגבאריה.

יולי יואל אדלשטיין: אתה היית סגן יושב-ראש הכנסת, מכיר את התקנון – – –

ג'מאל זחאלקה: – – – כבוד?

ג'מאל זחאלקה: נחמד?

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ברכה, היית סגן יושב-ראש, מכיר את התקנון, אתה עושה דברים כאלה מעל דוכן הכנסת?

יולי יואל אדלשטיין: נו, באמת.

יולי יואל אדלשטיין: מילא מישהו שרוצה להבליט את עצמו – – –

ג'מאל זחאלקה: אתה רוצה גנבים בעניבות?

ג'מאל זחאלקה: גנבים בעניבות?

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין, ואחריו – חבר הכנסת עפו אגבאריה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, אכן יום קשה לכנסת, וצר לי במיוחד שבין התומכים בהצעת החוק הזאת יש אנשים שהם אנשים עם רצון טוב, אבל שכנראה לא מבינים במה אנחנו עוסקים ועל מה אנחנו מדברים.

דב חנין: החוק הזה הוא אחד הדברים החמורים והמסוכנים שקרו בכנסת.

דב חנין: הסדר בעיית הבדואים – זה הסדר?

דב חנין: זה מהלך כוחני וחד-צדדי, בלי לשמוע, בלי להתחשב, בלי להבין, בלי להתייחס לציבור הערבי הבדואי, שהם אזרחים במדינה.

דב חנין: החוק לחלוטין לא מכיר בזכויות של הבדואים על אדמתם בנגב, זכויות שהם רכשו לאורך הרבה הרבה שנים, בשיטת בעלות מסורתית שמדינת ישראל בחרה שלא להכיר בה.

דב חנין: וכתוצאה מההחלטה הבסיסית הזאת החוק הזה מוביל להרס ולפינוי של כפרים שלמים ממקומם.

קריאה: – – –

באסל גטאס: שקר – – –

דב חנין: אמר חבר הכנסת ברכה "טרנספר", וזהו בדיוק הביטוי המדויק למה שהולך לקרות על-פי החוק הזה.

דב חנין: החוק הזה בעצם מציע לטרנספר אלפים רבים, סדר גודל של 40,000 אזרחים, מהיישובים שלהם, מהבתים שלהם, אזרחי המדינה – לא אנשים שבאו מבחוץ, לא אנשים שבאו מקרוב; תושבי הנגב, תושביו המקוריים של הנגב.

דב חנין: החוק הזה מסלק אותם מבתיהם, מנשל אותם מכפריהם.

דב חנין: החוק הזה מייצר הסדר מפלה, לא שוויוני.

דב חנין: בנגב יש הרבה תושבים, אבל ישנה קבוצה אחת שמסומנת לרעה, ורק לגביה חל אותו הסדר.

דב חנין: לגבי תושבים אחרים בנגב יוכלו לעשות כל מיני דברים; יש להם זכויות, יש להם מעמד, יש להם יישובים, יש להם בתים.

דב חנין: רק לגבי האזרחים הערבים בנגב נוצר מנגנון מיוחד, ייחודי, מפלה, מנגנון שנלחם נגד הציבור הערבי בנגב.

דב חנין: החוק הזה, עמיתי חברי הכנסת, הוא חוק שפוגע בזכויות קניין, הוא חוק שמייצר מערכת סחטנית שבה התמורה של אנשים על האדמות שלהם הולכת ומצטמצמת ככל שהם לא יסכימו לאיזה הסדר שהמדינה באה וכופה עליהם.

דב חנין: ומה שמצער וטרגי במיוחד – שהחוק הזה הוא עוד דרך של מלחמה בציבור הערבי בנגב, ובא במקום מה שאפשר וצריך היה לעשות.

דב חנין: אני מבין שהממשלה הזאת לא יכולה להכיר בבעלות הבדואים על אדמתם – לזה אני לא מצפה ממשלת ימין כזאת – אבל לפחות אפשר היה להשאיר את שאלת הבעלות על הקרקעות בצד ולהתחיל לפתור בעיות אמיתיות: יש בעיות של תכנון, יש בעיות של הסדרה, יש בעיות של ביוב, יש בעיות של בריאות.

דב חנין: אתם רוצים להתחיל להתקדם בהסדר בעיות – תסדירו בעיות, תפתרו בעיות, תיצרו אמון, תיצרו הידברות, ואז תתחילו להגיע גם לשאלות קשות ובעייתיות כמו שאלת הבעלות על האדמות.

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים, אדוני.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, החוק הזה באמת איננו חוק ראוי.

דב חנין: אתה אמרת שחבר הכנסת ברכה הפר את הוראות הכנסת.

דב חנין: אני רוצה לומר לך: מי שמפר את הוראות הכנסת זה החוק הזה, החוק הבעייתי הזה, החוק הפסול הזה, החוק המסוכן הזה.

דב חנין: זה הדבר שמבזה את הכנסת.

דב חנין: זה הדבר שפוגע בכנסת.

דב חנין: זה הדבר שמפר לא רק את תקנון הכנסת, אלא את המהות של הכנסת כמוסד דמוקרטי, כמוסד של העם שצריך לתת פתרונות לטובת כל התושבים, ולא נגד חלק גדול מאזרחי ישראל.

דב חנין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עפו אגבאריה, אחריו – חברת הכנסת מרב מיכאלי, ואם לא תהיה באולם ודאי שתפסיד את תורה וידבר חבר הכנסת אראל מרגלית.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, עד שלוש דקות לרשות אדוני.

עפו אגבאריה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הייתי מציע לקואליציה לקרוא לילד בשמו, ולא לקרוא לחוק הזה חוק התיישבות הבדואים בנגב אלא עקירת הבדואים מהנגב, כי החוק הזה מתכחש לזכויות בסיסיות של האדם, זכותו וחירותו.

עפו אגבאריה: האנשים האלה חיים שם כבר מאות שנים, מאות שנים.

עפו אגבאריה: כאשר בנגב לא היה אף אחד, הבדואים היו שם.

עפו אגבאריה: מאות שנים.

מאיר שטרית: אני רוצה להזכיר לך שיש צילומי אוויר שנים רבות – – –

עפו אגבאריה: צילומי אוויר אתה יכול לעשות מתי שאתה רוצה.

ג'מאל זחאלקה: איזה צילומי אוויר?

באסל גטאס: – – –

מאיר שטרית: – – –

עפו אגבאריה: צילומי אוויר לא צילמו את שרון כשהוא קיבל את החווה שם.

קריאה: – – –

מאיר שטרית: אתה מדבר שטויות – – –

עפו אגבאריה: גם לא צילמו את שרון כשהוא קיבל את החווה שם.

עפו אגבאריה: מה אתם רוצים לעשות?

עפו אגבאריה: להוציא את הבדואים משם ולתת לעשירים – – –

דב חנין: הם לא היו בנגב?

דב חנין: מאיפה הם באו?

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת חנין, זה עתה דיברת.

דב חנין: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חנין.

עפו אגבאריה: תראה מה אתם עושים – –

דב חנין: – – – לא היו בדואים בנגב?

עפו אגבאריה: – – אתם רוצים להוציא את הבדואים משם וליישב שם יהודים, לא לסדר את הבדואים שיושבים שם ואין להם לא מים, לא חשמל, לא בריאות, לא חינוך, לא כלום, וזה זכות האדם.

עפו אגבאריה: אתם באים למישהו שיושב שם כל כך הרבה שנים, הוא חי מעדר הצאן שלו; זה צריך להיות אקזוטי למדינה.

עפו אגבאריה: ומה אתם אומרים?

עפו אגבאריה: בגלל זה שהוא ערבי, בגלל זה שהוא בדואי, אז אתם אומרים להם: אנחנו רוצים להעביר אתכם למקום אחר וליישב במקומכם יהודים.

עפו אגבאריה: זו הבעיה.

עפו אגבאריה: אתם לא באים לסדר את האנשים האלה כדי שהם יחיו יותר טוב, כדי לתת להם את האפשרות לחיות יותר טוב.

עפו אגבאריה: אתם עדיין חושבים ועוד לא נותקתם מהעניין של חומה ומגדל.

עפו אגבאריה: אתם חושבים שעדיין אתם במלחמה על הקרקע.

עפו אגבאריה: מה כל כך בוער ש-3% מקרקע כל הנגב – להוציא את האנשים האלה מהמקומות האלה?

עפו אגבאריה: מה כל כך בוער לכם?

עפו אגבאריה: האם באמת הנגב כל כך מיושב?

עפו אגבאריה: האם באמת הנגב כל כך צפוף, בשביל להוציא את האנשים האלה משם, או שמא אתם רוצים ליצור עובדה שהאדמות האלה שייכות לכם ולערבים אין מה לעשות?

עפו אגבאריה: אני בעד זה שתהיה אינתיפאדה חדשה, כי אתם עושים נכבה חדשה לבדואים בנגב.

עפו אגבאריה: ואף אחד מהבדואים, ולא רק בנגב, גם לא במשולש וגם לא בגליל, לא יציית לחוק הזה, ואנחנו נגיד לאנשים גם בנגב שלא יצייתו לחוק הזה.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, איזה מין דבר כזה?

מיקי לוי: אתה טוען לתוקפנות נגד מדינת ישראל.

מיקי לוי: תתבייש לך.

עפו אגבאריה: זה לא נגד מדינת ישראל, זה נגד הגזענות.

קריאות: – – –

מיקי לוי: – – – תתבייש לך.

עפו אגבאריה: כאשר מדינת ישראל בראשות הימנית הקיצונית רוצה לחוקק את החוק הזה – –

מיקי לוי: – – –

עפו אגבאריה: – – ולהוציא את האנשים, לעקור אותם.

עפו אגבאריה: והם לא יכירו בחוק הזה.

עפו אגבאריה: אני לא אכיר בחוק הזה – – – לא יכירו בחוק הזה.

עפו אגבאריה: (קורע את הצעת החוק)

מוחמד ברכה: אתה מדבר על בושה?

מוחמד ברכה: זו בושה.

מיקי לוי: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עפו אגבאריה, אני מבקש להרחיק אותך מן המליאה על המעשה הזה לאחר כל הדיבורים שלי מול חבר הכנסת ברכה.

יולי יואל אדלשטיין: סדרנים, נא להוציא את חבר הכנסת עפו אגבאריה.

יולי יואל אדלשטיין: הוא יחזור להצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: פשוט, באמת, חשבתי שאנחנו כבר עלינו על איזשהו גל קצת יותר נכון בכנסת הזאת.

מוחמד ברכה: – – – זה הוצאה להורג – – –

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מרב מיכאלי – איננה; חבר הכנסת אראל מרגלית – איננו.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אחמד טיבי – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: גם חבר הכנסת אחמד טיבי לא שכח את החוק, שיהיה מה לקרוע בסוף דבריו.

יולי יואל אדלשטיין: אל תעשה את זה לפני זה, כי אני אצטרך להרחיק אותך באמצע הדברים.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני רוצה לשאול כל אחד מכם:

אחמד טיבי: מה הייתם עושים אם היו מתכננים לגרש אתכם מבתיכם, לנשל אתכם מהבית הזמני הנוכחי?

אחמד טיבי: פעם אנשים גורשו בנכבה של 1948, וחלקם מגורשים בשנית, חבר הכנסת שטרית, בשנית.

אחמד טיבי: מה אדם סביר אמור לעשות כאשר מגרשים אותו מהבית?

אחמד טיבי: אדם סביר.

אחמד טיבי: הוא זועק, הוא מוחה, הוא מתקומם, הוא כועס, הוא מגיב על התוקפנות.

אחמד טיבי: וכשאומרים את המילה "אינתיפאדה", חבר הכנסת לוי, סגן השר, זה להתקומם.

אחמד טיבי: זו לא זכותם של הערבים בדרום, המגורשים והמנושלים, להתקומם; זאת חובתם.

אחמד טיבי: זאת זכות אנושית להגן על הבית, להגן על הבית, להתקומם ולהגן על הבית.

אחמד טיבי: מה אתם רוצים?

מיקי לוי: – – –

אחמד טיבי: אתם יודעים, אתם אפילו מעם תחת כיבוש שוללים את הזכות להתנגד.

אחמד טיבי: מדברים על אזרחים – –

מיקי לוי: – – –

אחמד טיבי: – – על אזרחים, על אזרחים, שרוצים להמשיך לחיות, לשדרג, שיהיה להם כביש, שתהיה להם מרפאה, שיהיו שווים, שתהיה להם תשתית.

אחמד טיבי: מה הם יעשו כדי להישאר בתוך הבית, בתוך הפחון?

אחמד טיבי: בתוך היישוב שלו העברתם לו מים וחשמל.

אחמד טיבי: בתוך הבושה הזאת שדבוקה על המצח של כל אחד מכם שמצביע עבור החוק הזה.

אחמד טיבי: זאת בושה רטרואקטיבית, ובושה גם קדימה, פרוספקטיבית, על כל אחד מכם שיתמוך בחוק הזה.

אחמד טיבי: ולכן, אדוני היושב-ראש, זה הזמן לחזור על מה ששמעתם ולא אהבתם פעם.

אחמד טיבי: המשורר מחמוד דרוויש אמר לאלה שבאו בִּמְקום, ואלה שגירשו את התושבים המקוריים – (נושא דברים בשפה הערבית; להלן תרגומם לעברית: "אתם העוברים בים המילים החולפות/ שאו שמותיכם והסתלקו/ שִלְפוּ שעותיכם מזמננו והסתלקו/ גנבו מה שתרצו מתכול הים ומחולות הזיכרון/ וגִנְבוּ לכם תמונות נוף כרצונכם למען תדעו/ כי לא תדעו לעולם/ איך תִבֶן אבן מאדמתנו את רקיע השמים/ אתם העוברים בים המילים החולפות".

אחמד טיבי: ) אני אומר לכם בשם כל אזרח ערבי, לא רק בשם האזרחים הערבים בנגב: עברתם כל גבול, גם מוסרי, גם פוליטי, והטענה – – –

מיקי לוי: ממתי דואגים – – –

מאיר שטרית: – – –

אחמד טיבי: ממתי אנחנו דואגים לכם?

אחמד טיבי: אנחנו מתגוננים מפניכם, מפני השלטון הזה ומפני הצבועים שמתכננים להיות אנשי מרכז – –

קריאות: – – –

טלב אבו עראר: – – – לא מתביישים.

קריאות: – – –

אחמד טיבי: – – הצביעות של האנשים המכנים את עצמם ליברלים, שמצביעים בעד חוק כזה שמנשל אישה, ילד, תינוק, מהזכות האלמנטרית באמצעות חוק בזוי, בזוי.

אחמד טיבי: החוק הזה הוא אות קין על המצח של הכנסת הזאת, אבל בעיקר על אלה שמביאים אותו ומצביעים עבורו.

אחמד טיבי: וזו החלטה של כולנו.

אחמד טיבי: אין לנו כבוד לחוק הזה, אין לנו כבוד לחוק הזה.

אחמד טיבי: (קורע את הצעת החוק)

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת טיבי מורחק מן המליאה עד להצבעות.

אחמד טיבי: (אומר בשפה הערבית: נרטיב אותו שישתה מים.

אחמד טיבי: )

יולי יואל אדלשטיין: תצטרף לחבר הכנסת עפו אגבאריה, ועל הדבר הזה אני באמת חושב שנמצא דרכים לפעול.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מיקי רוזנטל, חכה שנייה, תכף יסדרו כאן את הבמה.

יולי יואל אדלשטיין: אני פשוט מנסה לחשוב בקריאטיביות, ביצירתיות, מה יעשו הבאים בתור, כי כל אחד הרי צריך להתחרות על משהו עוד יותר חריף מה שהוא עשה.

בנימין בן-אליעזר: אדוני היושב-ראש, חברת הכנסת מרב – – –

יולי יואל אדלשטיין: תורה של חברת הכנסת מרב מיכאלי, לצערי, עבר מזמן.

יולי יואל אדלשטיין: הודעתי במליאה שמי שלא נמצא במליאה יפסיד את תורו.

יולי יואל אדלשטיין: כך קרה לחברי הכנסת מרב מיכאלי ואראל מרגלית, לצערי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מיקי רוזנטל – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תיזהר, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר המחאות שראינו כאן, תיזהר על החליפה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, עד שלוש דקות לרשותך.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת אילן גילאון.

מיקי רוזנטל: תודה רבה.

מיקי רוזנטל: די רטוב פה.

יולי יואל אדלשטיין: די רטוב, אז חכה שנייה.

אחמד טיבי: – – – אתם מתקוממים על בתים שאתם גנבתם, שודדי קרקעות.

נחמן שי: אתה צריך חגורת הצלה?

יולי יואל אדלשטיין: מה אתה עושה פה, חבר הכנסת טיבי?

יולי יואל אדלשטיין: אני הרחקתי אותך מן המליאה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עפו אגבאריה באמת רוצה לדבר עם מישהו ואין לו עם מי.

יולי יואל אדלשטיין: (חבר הכנסת אחמד טיבי יוצא מאולם המליאה.

יולי יואל אדלשטיין: )

מיקי רוזנטל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני חושב שזה אחד החוקים הכי קשים להתמודדות של ציוני, יהודי ומוסרי, כמו שאני רואה את עצמי.

מיקי רוזנטל: והחוק הזה בא לידי הכרעה – השאלה המהותית ביותר של הכרזת העצמאות, של היותנו מדינה יהודית ודמוקרטית.

מיקי רוזנטל: הרצון להסדיר את הסוגיה של התיישבות הבדואית בנגב הוא רצון אמיתי וכן, שנעשה בשנים האחרונות על-ידי חבר הכנסת והשר לשעבר בגין, במאמצים בלתי נלאים, במאות שעות שהוא הקדיש לסוגיה הזאת.

מיקי רוזנטל: והתוצאה, לצערי, לא מספקת; הכיוון נכון, אבל התוצאה לא מספקת.

מיקי רוזנטל: יש להסדיר את הסוגיה.

מיקי רוזנטל: הבדואים לא שותפים לעזרה מטעמים שלהם, אבל אני דווקא רוצה לדבר על ההיבט שלי כיהודי והחוק הזה.

מיקי רוזנטל: יש רצון לממש קודם כול את הזכויות – את החוק הבסיסי על כל שטחי המדינה הזאת, וזה לא מתקיים בנגב.

מיקי רוזנטל: יש רצון, או ניסיון, יותר נכון, להסדיר את סוגיית הבעלות על הקרקעות, שלא מספק.

מיקי רוזנטל: אבל מה שהכי מציק לי בחוק הזה – ואני לא יכול להרים את ידי בעד החוק הזה, למרות הרצון שלי להסדיר את העניין, וגם את הדיכוטומיה העמוקה והמתח שאנחנו חיים אתם פה בין שני הערכים האלה, של המדינה הזאת כמדינה יהודית ודמוקרטית – לא מאפשר לי להרים את היד בעד החוק הזה, כי הוא חוק שבמהותו הוא אנטי-דמוקרטי.

מיקי רוזנטל: לצורך מיצוי החוק והחלתו ננקטו צעדים שהם ייחודיים לחוק הזה, והם לא נאכפים על כלל תושבי ישראל.

מיקי רוזנטל: יש לי בעיה להרים את היד מהסיבה הזאת.

מיקי רוזנטל: אפשר להתווכח על אחוזי הבעלות; אי-אפשר להתווכח על הדלות הנוראית ועל החיים של אנשים ללא חשמל ומים.

מיקי רוזנטל: אפשר להתווכח על האחוזים; אי-אפשר להתווכח על זה שבסופו של דבר אנחנו כיהודים, שסבלנו לא מעט משרירות לב – –

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים, אדוני.

מיקי רוזנטל: – – מגרשים אנשים מבתיהם, גם אם הבתים הם לא חוקיים.

מאיר שטרית: לאן מגרשים אותם?

מיקי רוזנטל: ולכן אני לא אוכל להרים את ידי לטובת החוק הזה.

מיקי רוזנטל: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מיקי רוזנטל.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מאיר שטרית ואלעזר שטרן, אני לא בטוח שהניסיון הזה כל פעם לעורר את הוויכוח הוא ניסיון נכון.

נסים זאב: עוד מעט נצטרך רישיון – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אילן גילאון – איננו; חברת הכנסת זהבה גלאון – לא נמצאת.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עמר בר-לב – ראיתי אותו, לא?

נסים זאב: אני מבקש להביא ספונג'ה, מה אתה מביא סתם ניירות?

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, צריך פה ספונג'ה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עמר בר-לב? לא.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איתן כבל?

יולי יואל אדלשטיין: לא.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עיסאווי פריג', במקום חברת סיעתו תמר זנדברג.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: ולאחר מכן, לאחר בדיקה במחשב מסתבר שחברת הכנסת מיכאלי צודקת והתור במחשב טרם הגיע, אז אני מאפשר לה לדבר.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר חבר הכנסת עיסאווי פריג' תדבר חברת הכנסת מרב מיכאלי, ואחריה – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, חברים, אני מחזיק כאן חוק.

עיסאווי פריג': אני אומר לכם, אני כאזרח מדינת ישראל מתבייש לשבת כאן ולהחזיק בידיים חוק שמזכיר לי, לי ולהורים וכל הסביבה שלי, נשכחות.

עיסאווי פריג': אני אומר לכם, אתם יכולים לחייך, לדבר עם עצמכם – מה הבן-אדם הזה מדבר – אבל זאת האמת.

עיסאווי פריג': יש מדיניות שראש הממשלה אימץ, והמדיניות הזאת, אנחנו מרגישים את זה על בשרנו.

עיסאווי פריג': המדיניות, אמר אותה לפני 20 שנה: ייתנו – יקבלו.

עיסאווי פריג': כולנו זוכרים את המשפט הזה.

עיסאווי פריג': המשפט הזה שרץ אתו שנים על גבי שנים בכל עניין המשא-ומתן עם הפלסטינים, ועכשיו מיישם את זה בבית, כלפי האזרחים שאמורים להיות חלק מהמדינה ומעתיד המדינה: ייתנו – יקבלו.

עיסאווי פריג': ייתנו אדמות – יקבלו מים.

עיסאווי פריג': זה המצב.

עיסאווי פריג': ייתנו – יקבלו.

עיסאווי פריג': וזה בדיוק החוק שאני מחזיק.

עיסאווי פריג': עצם העובדה לקשור מתן שירותים ותכנון של מקום בבעלות על קרקע, הכפייה והסחיטה וההתניה זה דבר מקומם.

עיסאווי פריג': זה דבר מקומם.

עיסאווי פריג': אני השתתפתי בכמה כנסים שהציגו ודיברו על החוק.

עיסאווי פריג': השר לשעבר בני בגין והאלוף ששותף לוועדה, מה דיברו?

עיסאווי פריג': האלוף – שכחתי את שמו.

אלעזר שטרן: דורון אלמוג.

יולי יואל אדלשטיין: דורון אלמוג.

עיסאווי פריג': אלמוג.

עיסאווי פריג': אלמוג.

עיסאווי פריג': אני ישבתי, שמעתי.

עיסאווי פריג': חזון, חלום.

עיסאווי פריג': כששמעתי את זה אמרתי: מה אני עושה בכפר-קאסם?

עיסאווי פריג': צריך לעבור לנגב.

עיסאווי פריג': על הוורוד ועל הדברים היפים שמחכים.

עיסאווי פריג': עידן הנגב.

עיסאווי פריג': מחכה משהו, קלאסה, ליגה לאומית לתושבי הנגב.

עיסאווי פריג': רק שיסכימו.

עיסאווי פריג': כשאלמוג אומר את הדברים האלו אני מסתכל.

עיסאווי פריג': וואלכ, הייתה ועדת-אור אחרי אירועי אוקטובר וקיבלנו נאדה.

עיסאווי פריג': כלום.

עיסאווי פריג': כל ההמלצות, המלצות ועדות – קיבלנו כאפות.

עיסאווי פריג': ועדות והמלצות.

עיסאווי פריג': למה שאני אאמין להבטחות האלו?

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': תגידו לי סיבה.

עיסאווי פריג': 65 שנה האזרח הערבי שומע המלצות וועדות.

עיסאווי פריג': למה שיאמין?

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': אני שואל, פונה אליכם אחד-אחד, חברים.

עיסאווי פריג': האזרח הערבי שגר לפני קום המדינה, שמחכה למים ומחכה לדברים האלמנטריים, למה שיאמין לכם כש-65 שנה אתם זורקים אותו לכלבים?

עיסאווי פריג': למה שיאמין לכם?

עיסאווי פריג': למה לקשור את זה?

עיסאווי פריג': אני שמעתי, חבר הכנסת שטרית, צילומי אוויר.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת שטרית, זה לא מתאים.

עיסאווי פריג': לפחות תקשיב.

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים, אדוני.

עיסאווי פריג': אני מסיים.

מאיר שטרית: להקשיב בכל מקרה נקשיב.

עיסאווי פריג': הקרן הקיימת קנתה אדמה מהערבים הבדואים ונרשמו בטאבו.

עיסאווי פריג': ולא קונים מגנבים, קונים מבעלים.

עיסאווי פריג': עכשיו אתה מדבר לי על הסדרה?

עיסאווי פריג': הסדרה?

עיסאווי פריג': הייתה הפקעה, עכשיו הסדרה?

עיסאווי פריג': אז מה אתה צריך את החוק?

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

עיסאווי פריג': יש לך חוק הסדר קרקעות, מה אתה צריך חוק בשביל לקחת אדמות?

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

עיסאווי פריג': אני אומר לכם, חברים, תפעילו את המצפון.

עיסאווי פריג': זה לא עניין – החוק הזה, בושה לבית הזה שזה יעבור במושב הזה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת פריג'.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מרב מיכאלי, ואחריה – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

מרב מיכאלי: אדוני היושב-ראש, קודם כול תודה רבה לך.

מרב מיכאלי: איך להגיד?

מרב מיכאלי: לפעמים זה נורא ברור ופשוט.

מרב מיכאלי: אילו ממשלת ישראל הייתה באה לסיפור הזה בידיים נקיות, היא הייתה קודם כול, בתור שלב ראשון וצעד בונה אמון בסיסי ואלמנטרי, מפסיקה את ההריסות.

מרב מיכאלי: מפסיקה את הריסות הבתים השיטתיות, האכזריות, השרירותיות, השערורייתיות.

מרב מיכאלי: בתור צעד ראשון, בשביל להודיע שבאמת מדובר בכוונה טובה, לטובת האוכלוסייה הרלוונטית, הייתה באה למשא-ומתן אתם ומפסיקה את ההריסות בדרך להסדר.

מרב מיכאלי: אבל הממשלה הזאת, למרבה הצער, בדיוק כמו הממשלה הקודמת, מאמינה בחד-צדדיות, כמו עכשיו עם המכונה "שוויון בנטל", בכפייה.

מרב מיכאלי: לממשלה הזאת קשה כנראה להפנים שמדובר באזרחיות ואזרחים של מדינת ישראל כמו כל אחד ואחת מאתנו.

מרב מיכאלי: זה פשוט מדהים.

מרב מיכאלי: ישראל מקדמת דנא עסקה בהכחשה ובהתעלמות מהציבור הזה.

מרב מיכאלי: כנראה קיוו שהם פשוט ייעלמו ויתאיידו.

מרב מיכאלי: לא סימנו אותם במפות, לא חיברו אותם לתשתיות, אבל הם, מה לעשות, ככל שעינו אותם כן ירבו וכן יפרצו.

מרב מיכאלי: עכשיו באים להשית עליהם בחוק סידור שהוא מפלה בחוק.

מרב מיכאלי: הוא מסדיר קריטריונים תכנוניים ייחודיים רק לאוכלוסייה הבדואית, בשונה ממה שיש לכל אזרח ואזרחית אחר במדינת ישראל.

מרב מיכאלי: הולכים לעקור חלקים עצומים מהם מבתיהם במדינה שהמילה "עקור", "עקורה", "עקורים" היא טראומה טרייה, טרייה, שיש לי כבוד ובאמת הבנה ואמפתיה גדולה אליה.

מרב מיכאלי: אבל כשמדובר בערביות וערבים פתאום אין בעיה לעקור?

מרב מיכאלי: חברי וחברותי בממשלה, מדובר בחוק שהוא הפליה.

מרב מיכאלי: הוא הפליה נגד אזרחיות ואזרחים במדינת ישראל.

מרב מיכאלי: אפשר להגיע אתם להסכם.

מרב מיכאלי: אפילו השר לשעבר בגין אומר שהמרחק בין מה שהחוק הזה רוצה לעשות לבין התוכנית שהם עצמם מציעות ומציעים הוא לא מאוד גדול.

מרב מיכאלי: אפשר לגשר עליו ברצון טוב מתוך הבנה שמדובר באזרחיות ואזרחים שצריך לדבר אתם.

מרב מיכאלי: אני מפצירה בכן ובכם לחשוב על זה שוב ולעשות את הדבר הנכון, השוויוני, שמגיע לכל אזרח ואזרחית במדינה הזאת.

מרב מיכאלי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת מרב מיכאלי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת זחאלקה – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת חנין זועבי.

ג'מאל זחאלקה: שלום לכולם, אני עומד ומדבר כאן מתוך זעם כבוש, כעס עצור, כאב רב ותקווה שאכן לא יתקיים ולא יהיה החוק המוצע כאן.

ג'מאל זחאלקה: זה חוק לא הגון.

ג'מאל זחאלקה: זה חוק לא מוסרי.

ג'מאל זחאלקה: זה חוק לא צודק.

ג'מאל זחאלקה: זה חוק לא אנושי.

ג'מאל זחאלקה: זה חוק שמתייחס לאוכלוסייה גדולה כמספרים.

ג'מאל זחאלקה: לא מתחשב בדעתם.

ג'מאל זחאלקה: זה חוק שבעצם מכריז מלחמה, לצערי הרב, על הציבור הערבי.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו לא ניהיליסטים, עם הערכתי הגדולה לניהיליזם הרוסי, ההיסטורי.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו לא ניהיליסטים.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו הצענו לכם, לממשלה, לכנסת, לכולם הצעה הגונה, סבירה – בואו, שימו את החוק בצד ותנהלו משא-ומתן אתנו.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו רוצים לפתור את הבעיה בדרכי נועם, במשא-ומתן, בדו-שיח שמתקיים – איך אומרים?

ג'מאל זחאלקה: זה הסיפור של המאה ה-21, הדו-שיח בין החברה האזרחית לבין הממשלות.

ג'מאל זחאלקה: ובמקום זה באה הממשלה ומציעה חוק דורסני, חוק שבא לנשל, חוק שאני לא יכול לקרוא לו הצעת חקיקה, אלא הצעת חניקה.

ג'מאל זחאלקה: אתם מציעים לנו שאתם תחנקו אותנו, איך אתם רוצים שאנחנו נתנהג?

ג'מאל זחאלקה: בבקשה, מה אתם מותירים לנו כאשר אתם דוחקים אותנו לפינה, ושוב לוחצים, ושוב לוחצים?

ג'מאל זחאלקה: מה אתם רוצים מאתנו, תגידו?

ג'מאל זחאלקה: הפקעתם 75% מהקרקעות שלנו, לא שבעתם?

ג'מאל זחאלקה: לא מספיק לכם?

ג'מאל זחאלקה: מתי תשבעו?

ג'מאל זחאלקה: אתם רוצים שנתאדה?

ג'מאל זחאלקה: אתם רוצים – משוגעים, מטורפים – לגרש 40,000 אנשים מיישובים לא מוכרים?

ג'מאל זחאלקה: אתם חושבים שזה יעבור?

ג'מאל זחאלקה: אנחנו לא רוצים עימות.

ג'מאל זחאלקה: אל תדחפו אותנו לעימות.

ג'מאל זחאלקה: אני מבקש מכם, אני דורש מכם, אל תדחפו אותנו לעימות.

ג'מאל זחאלקה: אל תכפו עלינו עימות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

ג'מאל זחאלקה: בואו לנהל משא-ומתן.

ג'מאל זחאלקה: במקום זה אתם מביאים את החוק הזה – להסדרת ההתיישבות – רק בגלל השם שלו שווה שנקרע אותו.

ג'מאל זחאלקה: (קורע את הצעת החוק) אנחנו לא מתיישבים בנגב, אנחנו תושבי הנגב לפניכם.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת זחאלקה.

יולי יואל אדלשטיין: אני גם מבקש שתצטרף לחברים מאחורי המליאה עד להצבעות.

יולי יואל אדלשטיין: אתה מורחק מן המליאה עד להצבעות.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת חנין זועבי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה –חבר הכנסת פואד – – –

ג'מאל זחאלקה: על מה?

ג'מאל זחאלקה: אתה לא הזהרת אותי, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני, נא לעזוב.

ג'מאל זחאלקה: אתה לא הזהרת אותי.

ג'מאל זחאלקה: יש חוק, לא?

יולי יואל אדלשטיין: חנין זועבי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת פואד בן-אליעזר, ואחריו – חבר הכנסת באסל – – –

ג'מאל זחאלקה: אני רוצה להבין, יש לך זכות להרחיק אותי בלי להזהיר?

יולי יואל אדלשטיין: אתה רוצה לדבר אתי על התקנון, אחרי מה שאתה עושה?

ג'מאל זחאלקה: אני רוצה לדבר אתך על התקנון, כן.

יולי יואל אדלשטיין: אתה רוצה לדבר אתי על התקנון?

ג'מאל זחאלקה: אני רוצה לדבר אתך על התקנון.

יולי יואל אדלשטיין: אתה רוצה לדבר אתי על התקנון?

יולי יואל אדלשטיין: נו, באמת.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

ג'מאל זחאלקה: זה לא יעבור.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו לא נעזוב את הבתים שלנו.

ג'מאל זחאלקה: תעשו מה שאתם רוצים.

ג'מאל זחאלקה: מטורפים, גזלנים, שודדים, גנבים – – – (חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה יוצא מאולם המליאה.

ג'מאל זחאלקה: )

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת חנין זועבי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת פואד בן-אליעזר.

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, חבר הכנסת מאיר שטרית כבר דיבר על זה שיש תצלומי אוויר.

חנין זועבי: אז לפחות בוא נודה שאת ההיסטוריה של המולדת הזאת אנחנו לפחות יודעים יותר טוב מכם.

חנין זועבי: גם אם אתם מצליחים לנשל ולעקור, זו המולדת שלנו.

חנין זועבי: מתברר שהיינו שם.

חנין זועבי: לפחות את ההיסטוריה אתם לא יודעים.

גלעד ארדן: נו, באמת.

חנין זועבי: גם אם אומרים – והטענה הזאת מפלילה – אנחנו אומרים, 90% מהנגב לא היה מיושב.

חנין זועבי: וזה מה שאנחנו אומרים, שהתביעות של הערבים בנגב הן תביעות על 5% מכל שטח הנגב, ואתם באים לרדוף את הערבים גם על 5% האלה, ולרכז אותם, ולעקור אותם, ולנשל את האדמות שלהם.

חנין זועבי: זו לא תוכנית של הסדרה, כי יש חוק איך להסדיר קרקעות.

חנין זועבי: כבר נישלתם בגליל, נישלתם גם במשולש, ועשיתם הסדר קרקעות חלקי במשולש ובגליל לפי חוק הסדר קרקעות.

חנין זועבי: זה נישול, וזו עקירה.

חנין זועבי: ובשביל נישול ובשביל עקירה אנחנו לא רוצים הסדר.

חנין זועבי: זאת גם תוכנית ביטחונית.

חנין זועבי: זו תוכנית ביטחונית, וזו גישה ביטחוניסטית.

חנין זועבי: תוכנית פראוור – אלה הממונים עליה הם מהדרג הצבאי הבכיר.

חנין זועבי: על מטה הביצוע מופקד אלוף בצבא.

חנין זועבי: מדובר במסמכים סודיים.

חנין זועבי: כל הפקידים שמתערבים לסחוט – ומצליחים לסחוט את האזרחים ולקחת מהם את הקרקע – גם חותמים על מסמך סודיות.

חנין זועבי: המבצע הזה מלווה בניידות, ביחידות יס"מ, במשטרה ובכדורי גומי.

חנין זועבי: ואתם תמשיכו ככה, כי גם אם החוק הזה יעבור, התוכנית לא תעבור, אבל יהיה לה מחיר, ומחיר קשה, שאתם, חברי הכנסת והממשלה, מחליטים עליו.

חנין זועבי: גם עם גז מדמיע זה לא יעבור; ויהיה גז מדמיע, ויהיו הרבה עימותים, והרבה הפגנות, ואתם תתעמתו.

חנין זועבי: הרי עם עראקיב, עם הכפר הכי קטן, אתם התעמתם 50 פעם, ועד עכשיו אתם הורסים, ו-50 פעם אתם הורסים, אז תדמיינו את אותו תסריט עם 40 כפרים.

חנין זועבי: ואת זה אתם בחרתם.

חנין זועבי: ומה אתם מצפים מאתנו?

חנין זועבי: אנחנו לא פליטים – –

גלעד ארדן: להרגיע את המצב.

חנין זועבי: – – אנחנו לא פליטים, ואתם לא קלטתם אותנו בנדיבות שלכם ובאדיבות שלכם.

חנין זועבי: אנחנו ילידי המקום.

טלב אבו עראר: – – – השר, אתה – – –

חנין זועבי: ולכן – – –

גלעד ארדן: – – – אבל היום שכנעתם אותי לתמוך – –

טלב אבו עראר: – – –

גלעד ארדן: – – חבל על הזמן.

טלב אבו עראר: – – –

יולי יואל אדלשטיין: השר גלעד ארדן.

גלעד ארדן: אני – – –

יולי יואל אדלשטיין: השר גלעד ארדן, תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: גברתי, נא לסיים.

חנין זועבי: יש לי שאלה, מחוץ לתוכנית הזאת, עם מי אתם חושבים שיש לכם עסק?

חנין זועבי: עם בני-אדם חסרי כבוד עצמי?

חנין זועבי: לפחות, אם אתם רוצים לנשל את הקרקע שלנו, את הכבוד העצמי אתם לא יכולים.

חנין זועבי: את הקשר שלנו עם המולדת אתם לא יכולים.

חנין זועבי: את הקשר שלנו עם ההיסטוריה אתם לא יכולים.

חנין זועבי: את הגאווה העצמית ואת הכוח לעמוד מול הבולדוזרים אתם לא יכולים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

חנין זועבי: סליחה, אדוני היושב-ראש, אני גם צריכה לקרוע את זה.

חנין זועבי: (קורעת את הצעת החוק)

יולי יואל אדלשטיין: בסדר גמור.

חנין זועבי: לפחות – זה המינימום שאנחנו יכולים.

חנין זועבי: אם היינו יכולים לעשות יותר – אנחנו נעשה יותר, אבל בשטח – –

יולי יואל אדלשטיין: טוב.

גלעד ארדן: – – –

חנין זועבי: – – ושחברי הכנסת שהעבירו את החוק כאן – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

חנין זועבי: – – שיבואו מולנו גם בהפגנות בנגב.

חנין זועבי: תודה.

נחמן שי: הוא עוד לא הוציא אותה אפילו, מה אתם קופצים עליה?

נחמן שי: הוא עוד לא הוציא אותה.

יולי יואל אדלשטיין: גברתי, נא לצאת מן המליאה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: התוצאה ידועה מראש, אבל כנראה צריך להמשיך עם זה.

יולי יואל אדלשטיין: (חברת הכנסת חנין זועבי יוצאת מאולם המליאה.

יולי יואל אדלשטיין: )

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת בנימין – – –

גלעד ארדן: אני הייתי מציע להשאיר שם עותק אחד קרוע – – –

יולי יואל אדלשטיין: בנימה יותר רצינית, השר ארדן, אני חושב שעברנו כמה דברים בכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: לא זכור לי – לא אתה ולא אני, ולא חבר הכנסת ריבלין, ולא אחרים, שפכו מים על הדוכן, למשל, בזמן ההתנתקות.

יולי יואל אדלשטיין: אני זוכר שאולי שפכנו אש וגופרית, אבל מן הפה, ולא שפכנו מים על הדוכן, ולא קרענו דברים מעל הדוכן.

יולי יואל אדלשטיין: אז כנראה יש סגנונות שונים למחאה בכנסת הזאת.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

מרב מיכאלי: לא, זה ממש לא נכון.

מרב מיכאלי: אדוני היושב-ראש, זה ממש לא נכון.

בנימין בן-אליעזר: אדוני היושב-ראש – –

מוחמד ברכה: יש מי שקרע בגד.

יולי יואל אדלשטיין: טוב.

בנימין בן-אליעזר: – – כנסת נכבדה – – –

קריאה: אבא של חבר הכנסת יצחק הרצוג שפך מים.

יולי יואל אדלשטיין: זה היה באו"ם, והוא לא שפך מים אלא קרע את ההחלטה.

מרב מיכאלי: אבל זה קרה.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא חושב שמישהו רוצה להגן על ההתנהגות הזאת ברצינות, גם בלהט הוויכוח.

יולי יואל אדלשטיין: סליחה, אדוני, חבר הכנסת בנימין בן-אליעזר.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

בנימין בן-אליעזר: זה בסדר, לי יש זמן.

מוחמד ברכה: אתה רואה את התקנון, ולא רואה את הזעם ולא רואה את הכאב.

יולי יואל אדלשטיין: אמרתי לך, חבר הכנסת ברכה, את הזעם אפשר להביע בדרכים שונות, ולפעמים גם לי היה קשה לשבת באופוזיציה ולהביע זעם, אבל לא העליתי על הדעת לעלות לדוכן ולשפוך מים.

יולי יואל אדלשטיין: כנראה הזעם שלי התבטא בדרכים אחרות.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: סליחה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אני אשם בכך שהגבתי, אבל תאמינו לי, גם לי המחזה הזה קשה, בשם הכנסת.

בנימין בן-אליעזר: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, מדינת ישראל חבה חוב לאוכלוסייה הבדואית בנגב.

בנימין בן-אליעזר: זו אוכלוסייה טובה.

בנימין בן-אליעזר: אני מכיר אותה.

בנימין בן-אליעזר: לא רק אני, כל אלה ששירתו בדרום – כל אלה שנלחמו את מלחמות ישראל בדרום – ידעו את נאמנותם וחלקם של הבדואים בדרום.

מוחמד ברכה: גם זה לא עוזר – – –

בנימין בן-אליעזר: רק באחת היחידות – מוחמד ברכה, חבר הכנסת, אתה מרשה לי לדבר?

בנימין בן-אליעזר: רק באחת היחידות שאני שירתתי 1,000 לוחמים מהם הגנו על גבול הערבה.

בנימין בן-אליעזר: אני התחלתי לטפל בבעיה הזאת כשהייתי שר הבינוי והשיכון ב-1992, בהשראתו ובהוראתו של ראש הממשלה דאז, אשר נרצח.

בנימין בן-אליעזר: אני מדבר על יצחק רבין, זיכרונו לברכה, שאמר:

בנימין בן-אליעזר: הגיע הזמן להתחיל לפתור את הבעיה הזאת ולהתמודד עם הבעיה הזאת.

בנימין בן-אליעזר: מי שמתעסק היום עם הנושא הזה ודאי רואה שם את הניירות שהכנו ואת התוכניות שהכנו.

בנימין בן-אליעזר: ואז הכנו שבעה יישובים, אבל לא בחקיקה; בהידברות, בהסכמה.

בנימין בן-אליעזר: מאז עברו הרבה מים בהרבה מקומות – לא בנגב, ודבר – –

גלעד ארדן: אז מה קרה להסכמה?

בנימין בן-אליעזר: – – ודבר לא קרה.

בנימין בן-אליעזר: אני אגיד לך מה קרה, נרצח רבין, והתוכנית הזאת גם נרצחה.

בנימין בן-אליעזר: ולכן, ידידי גלעד ארדן – –

גלעד ארדן: היא סובלת – – –

בנימין בן-אליעזר: – – כל ממשלה – למה אתה מפריע לי?

בנימין בן-אליעזר: תלמד משהו.

גלעד ארדן: אני שואל, אינפורמציה.

בנימין בן-אליעזר: תלמד משהו.

גלעד ארדן: אני רוצה ללמוד.

בנימין בן-אליעזר: תלמד, לאט-לאט.

יולי יואל אדלשטיין: טוב, השר ארדן, תודה.

בנימין בן-אליעזר: אתה עוד צעיר, תלמד, לאט-לאט.

בנימין בן-אליעזר: עברו הרבה מים בכל מקום – לא שם – וכל ממשלה באה והבטיחה הבטחות, וכל ממשלה באה ושמה ועדות, ודבר לא קרה.

בנימין בן-אליעזר: אני אגיד לכם דבר אחד: אני מברך על רצונה אולי הכן של הממשלה, בהניחה את הצעת החוק הזאת, אבל זה לא ילך, חבר'ה.

בנימין בן-אליעזר: זה לא ילך.

בנימין בן-אליעזר: תשמעו אותי.

בנימין בן-אליעזר: כמעט בא לי להגיד: אני בדואי.

בנימין בן-אליעזר: זה לא ילך.

בנימין בן-אליעזר: לא ילך.

בנימין בן-אליעזר: דברו אתם.

דוד רותם: השר בגין – – –

בנימין בן-אליעזר: ותתמקדו – אם הממשלה רוצה לעזור, שתתמקד בדברים אחרים.

בנימין בן-אליעזר: אדוני היושב-ראש, זו אוכלוסייה של יותר מ-1,000 איש; אין לה ביוב, אין לה מים, אין לה חשמל, אין לה ניקוז מים, אין לה כבישים ואין לה מוסדות ציבור.

בנימין בן-אליעזר: ילדים הולכים 4 ו-5 קילומטרים ברגל לבית-הספר.

בנימין בן-אליעזר: בזה תתמקדו.

בנימין בן-אליעזר: אם הממשלה רוצה, תתחילו בזה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

בנימין בן-אליעזר: תראו רצון טוב, ואז תביאו אותם.

בנימין בן-אליעזר: שבו אתם, דברו אתם, ואז, אולי תופתעו, הם יקשיבו לכם, ואולי ישתפו אתכם פעולה.

בנימין בן-אליעזר: אני אסיים בסיפור קטן.

בנימין בן-אליעזר: אני לא יכול לעזוב בלי הסיפור הזה.

בנימין בן-אליעזר: זה סיפור כואב.

בנימין בן-אליעזר: בשנת 2007 הייתי שר התשתיות הלאומיות, ואחד הבדואים שם הייתה לו בעיה עם בת חולה, חולה קשה.

בנימין בן-אליעזר: חשמל לא היה.

בנימין בן-אליעזר: נתתי הוראה ללכת ולהציב עמוד חשמל ליד הבית.

בנימין בן-אליעזר: ההוראה הזאת לא בוצעה.

בנימין בן-אליעזר: נאמר לי שאני עובר על החוק.

בנימין בן-אליעזר: כתבתי מכתב ליועץ המשפטי לממשלה, מזוז, הסברתי לו בדיוק מה הבעיה.

בנימין בן-אליעזר: אמרתי: לא ייתכן, הילדה הזאת, אם יפסיקו את הגנרטור לשנייה, היא תמות.

בנימין בן-אליעזר: הוא אמר לי: פואד, אתה צודק.

בנימין בן-אליעזר: צריך לקחת אולי גנרטורים אחרים, אבל אי-אפשר לשים שם עמוד חשמל בניגוד להוראות.

בנימין בן-אליעזר: לא שמנו עמוד חשמל.

בנימין בן-אליעזר: הילדה מתה.

בנימין בן-אליעזר: תודה רבה לכם.

באסל גטאס: זו תמצית הסיפור.

באסל גטאס: זו תמצית הסיפור.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת בן-אליעזר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת באסל גטאס, הנה, בבקשה, אתה יכול להגיב מן הדוכן.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת אברהים צרצור.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני, שכחת את החוק, אי-אי-אי.

יולי יואל אדלשטיין: מה עם איכות הסביבה, באמת.

באסל גטאס: אני אומר לך, כאיש סביבה, אני לא אוהב לזרוק – –

יולי יואל אדלשטיין: נכון.

באסל גטאס: – – אבל הכנסת מבזבזת הרבה נייר.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, עד שלוש דקות לרשותך, כולל קריעת החוק.

באסל גטאס: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה להגיד לכם, החוק הגזעני הזה נבנה על מסכת שקרים שבאה ליצור אצל האנשים הנורמטיביים בחברה הישראלית מציאות מדומה, לא קיימת.

באסל גטאס: השקר הראשון הוא שהבדואים פלשו – מתפשטים בנגב, אפילו הצליחו להביא איזשהו שדרן שעשו לו שם סיור.

באסל גטאס: אין פולש אחד לקרקע בנגב.

באסל גטאס: דורון אלמוג, שיבוא ויגיד מי פלש ולאן.

באסל גטאס: כל מי שעבר, עבר באישור הממשלה.

באסל גטאס: כל משפחה, שו בּיקולו קבּילה?

מוחמד ברכה: שבט.

באסל גטאס: כל שבט שעבר עבר למשבצת מסוימת בהסכמת הממשלה.

באסל גטאס: בנו בתים בהסכמת הממשלה.

באסל גטאס: אז זה שקר אחד.

באסל גטאס: שקר שני – שכאילו הממשלה רוצה לעזור להם ולהסדיר.

באסל גטאס: הציבור שהכי מעוניין והכי רוצה בהסדרת המצב שלו זה הציבור של הכפרים הבלתי-מוכרים בנגב.

באסל גטאס: אני שירתתי אותם אישית 12 שנה במרפאה ניידת שהלכה והסתובבה בין ערד, דימונה ובאר-שבע ונתנה שירותים לאלפי ילדים שלא היה להם חיסון; מדינת ישראל לא הצליחה להביא להם חיסונים.

באסל גטאס: אנחנו, בעמותה קטנה, הרמנו את אחוז החיסונים ל-90%, בקרבם.

באסל גטאס: הם רוצים הסדרה.

באסל גטאס: הם רוצים להיות ביישובים חוקיים.

באסל גטאס: הם הלכו ושכרו את מיטב המתכננים ואנשי האקדמיה והכינו תוכנית מוסכמת עליהם.

באסל גטאס: האוכלוסייה הזאת אומרת לכם: ככה אנחנו מוכנים לחיות, במתכונת חוקית, מוסדרת לגמרי.

באסל גטאס: במקום זה הממשלה וההנהלה לא התייחסו לתוכנית הזאת.

באסל גטאס: אני אישית לא מכיר עוד אוכלוסייה חלשה ומוחלשת כזאת שלוקחת יוזמה ואומרת – לא אומרת רק לא, אומרת מה אני כן רוצה.

באסל גטאס: השקר של החוקיות – המדינה הלכה ויצרה מדינה אחרת, מציאות אחרת, של אפרטהייד.

באסל גטאס: הביאו יהודים לשם, שכנים שלהם, ונתנו להם מאות דונמים בחוות בודדים, ללא חוק וללא היתרי בנייה.

באסל גטאס: נתנו להם מים, נתנו להם חשמל, הם הלכו ובנו בתים ללא היתר.

באסל גטאס: שמעתם שהלכו הדחפורים והרסו בית בחוות בודדים?

באסל גטאס: השקר הגדול מכולם הוא התזכיר הזה עצמו.

באסל גטאס: אפילו אם אני לוקח את מה שאומר בני בגין בתום לב, ודורון אלמוג בתום לב, שהם רוצים את זה, החוק הזה יביא לתוצאה הפוכה לגמרי.

באסל גטאס: החוק הזה מביא לתוצאה הפוכה לגמרי.

באסל גטאס: זה לא החוק שמביא למתווה שהם מדברים עליו – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

באסל גטאס: – – ולכן הוא חוק גזעני שלא צריך להיכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

באסל גטאס: (קורע את הצעת החוק)

יולי יואל אדלשטיין: תודה, ומובן שחבר הכנסת באסל גטאס מצטרף לחבריו, עד להצבעות, מחוץ למליאה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אברהים צרצור – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת נחמן שי.

באסל גטאס: אני מציע לך – – – (חבר הכנסת באסל גטאס יוצא מאולם המליאה.

באסל גטאס: )

אברהים צרצור: כבוד היושב-ראש, מכובדי השרים, כנסת נכבדה, רציתי להגיד כמה מילים לאלה מביניכם שמנסים להלך אימים עלינו, כחברי כנסת ערבים, וגם על האוכלוסייה הערבית בכלל, אלה שמנסים לקפוץ לעתים קרובות ולהאשים אותו בכך בכל רגע שאנחנו מבקרים את המדיניות של כל ממשלות ישראל לדורותיהן – בכל רגע שאנחנו מבקרים את המדיניות של ממשלות ישראל הם קופצים ומאשימים אותנו בכך שאנחנו בוגדים, שאנחנו מתקוממים נגד עצם קיומה של מדינת ישראל.

אברהים צרצור: ואני אומר לכם: לא רק אנחנו; העולם כולו הפסיק לקנות את השקרים שלכם.

אברהים צרצור: כל הטענות שלהם הן טענות שקופות עד כדי כך שהעולם, נמאס לו לשמוע את הדברים האלה שלכם.

אברהים צרצור: יש הבדל מהותי – צריך למתוח קו ברור בין עצם קיומה של מדינת ישראל לבין הזכות של כולנו, גם יהודים וגם ערבים, לבקר את המדיניות של הממשלות בישראל.

אברהים צרצור: על בסיס כלל הברזל הזה אנחנו באים וטוענים היום שהחוק הזה, שנמצא, שמונח בפנינו, אין לו מקום בספר החוקים של מדינת ישראל, ודינו אכן, במלוא הכנות, להישלח למכונה לאיסוף אשפה, דינו להיזרק באתר אשפה במקום כזה או אחר.

אברהים צרצור: זה דינו של החוק הזה, הגזעני והדורסני.

אברהים צרצור: דבר שני – מדינת ישראל, כבוד היושב-ראש, ביצעה את כל הפשעים שאפשר להעלות על הדעת נגד הערבים אזרחי המדינה הזאת.

אברהים צרצור: רצחו חפים מפשע בשנת 1956 בכפר-קאסם, רצחו חפים מפשע בשנת 1976, רצחו חפים מפשע, אזרחים, על לא עוול בכפם, בשנת 2000.

אברהים צרצור: הפקיעו קרקעות; יותר מ-97% מהקרקעות שלנו הופקעו על-ידי ממשלות ישראל לדורותיהן.

אברהים צרצור: מה שנשאר היום בבעלות יותר ממיליון ו-300,000 ערבים אזרחי מדינת ישראל זה פחות מ-2.7% מהקרקעות של מדינת ישראל.

אברהים צרצור: הפקיעו אפילו את נכסי הווקף המוסלמי, חרשו בתי-קברות, חיללו מסגדים בכל מקום ובכל פינה ברחבי מדינת ישראל.

אברהים צרצור: תבקרו בטבריה, מסגדים שנבנו לפני 300 שנה, אטרקציה תיירותית ממדרגה ראשונה אפשר להפוך את המקום הזה; מסגדים פשוט מאוד הושחתו על-ידי ממשלות ישראל השונות.

אברהים צרצור: אני מסיים במשפט אחד, כבוד היושב-ראש.

אברהים צרצור: יש פתרון, רבותי חברי הכנסת, מכובדי השרים.

אברהים צרצור: יש פתרון – את החוק הזה לשים הצדה.

אברהים צרצור: אין לו מקום, כפי שאמרתי.

אברהים צרצור: תפרידו בין שני עולמות – העולם של הסדרת הקרקעות שממילא, כבוד היושב-ראש לשעבר של הכנסת, שממילא 99% מהקרקעות האלה, שהן בבסיס הסכסוך הזה, נמצאות בידי המדינה, לא בידי הבעלים, לא בידי 200,000 תושבים בדואים בנגב.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

אברהים צרצור: משפט אחרון.

אברהים צרצור: תפרידו בין זה לבין ההכרה בכפרים הלא-מוכרים.

אברהים צרצור: ועל כן אני אומר, כבוד היושב-ראש, דין החוק הזה להיקרע.

אברהים צרצור: תודה.

אברהים צרצור: (קורע את הצעת החוק)

יולי יואל אדלשטיין: תודה, ותצטרף לחברים מאחורי המליאה, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אברהים צרצור, אתה מורחק עד להצבעות.

יולי יואל אדלשטיין: (חבר הכנסת אברהים צרצור יוצא מאולם המליאה.)

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מסעוד גנאים – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת טלב אבו עראר.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, יש פתגם בערבית שאומר: דָרַבַּנִי וַבָּכַּא, סָבַּקַנִי וַאשְתַכַּא – הכה אותי ובכה והקדים אותי והתלונן.

מסעוד גנאים: אז גם מנשלים, גם גוזלים, גם גונבים את אדמתם של הערבים הבדואים, וגם מאשימים אותם שהם פולשים, שהם כובשים.

מסעוד גנאים: אני ראיתי טאבו, ראיתי קושאן מהתקופה העות'מאנית, למשל באל-עראקיב.

מסעוד גנאים: ראיתי את זה במו עיני.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, אתם אומרים: למה תתנגדו?

מסעוד גנאים: למה תסרבו?

מסעוד גנאים: חוק כזה, שהוא לא צודק, שהוא פוגעני ואגרסיבי והוא כופה צד אחד על הצד השני ולא נותן לאחר לדבר, להביע את עמדתו, הוא חוק לא צודק, לא שוויוני, וצריך להתנגד לו.

מסעוד גנאים: כאשר אתה בא, גוזל ממני את האדמות שלי, מנשל אותי, עושה לי טרנספר, אפילו בשם החוק; אפילו אם אתה גונב או גוזל אבל את זה מחוקק בחוק, זה לא נותן לגיטימציה לגנבה, זה לא נותן הצדקה לנישול.

מסעוד גנאים: גנבה היא גנבה, נישול הוא נישול.

מסעוד גנאים: יש חלופה אחרת, יש חלופה.

מסעוד גנאים: אפשר להסדיר את הבעלות על הקרקע תוך הכרה בזכויות ההיסטוריות של הערבים הבדואים על האדמה ותוך הידברות אתם.

מסעוד גנאים: תהליך כזה התחיל, ויש כפרים בלתי מוכרים שהמדינה הכירה בהם, והתחילה.

מסעוד גנאים: אבל עכשיו מביאים חוק, מביאים מתווה, שאומר לערבי הבדואי, כפי שאמרו פה: ואללה, המצב שלכם קשה מאוד ברווחה, בבריאות, בכול.

מסעוד גנאים: אנחנו רוצים לסדר אתכם, רוצים לתת לכם תנאים יותר טובים, אבל אנא, בבקשה, רוצים לגנוב מכם את האדמה שלכם וגם רוצים לגזול את הזכות ההיסטורית שלכם על האדמה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, אני חושב שהחוקים נחקקים לרווחתם ולמען צדק לאנשים ולטובת האנשים ולא ההפך.

מסעוד גנאים: חוק כזה, שהוא לא צודק ולא נותן מענה לאנשים ולא מכיר בהם, ואפילו מצדיק את הדה-לגיטימציה שלהם, לא יכובד.

מסעוד גנאים: חוק כזה רק ייקרע.

מסעוד גנאים: (קורע את הצעת החוק)

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

יולי יואל אדלשטיין: גם הוא ודאי מורחק עד להצבעות.

יולי יואל אדלשטיין: (חבר הכנסת מסעוד גנאים יוצא מאולם המליאה.)

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת טלב אבו עראר, ואחרי חבר הכנסת אבו עראר תעלה חברת הכנסת זהבה גלאון.

טלב אבו עראר: מכובדי היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, פעם ראשונה בחיי, ובעולם בכלל, נותנים כיסוי משפטי או חוקי לשודד או לגנב או לפושע.

טלב אבו עראר: זה קורה רק במדינת ישראל, בכך שהיא קוראת לחוק הזה "הסדרת ההתיישבות".

טלב אבו עראר: זה לא חוק הסדרה, זה חוק מבית-מדרשו של בנט, תפור על מידותיו ומותאם לקואליציה הנוכחית.

טלב אבו עראר: אני רוצה לשאול את בגין, שאולי יושב למעלה באיזשהו צד, שיראה לי מי האנשים הבדואים שישב אתם, מי המנהיגים, מי בעלי הקרקעות, ושיגיד לי מה אמרו לו, מה ענו לו.

טלב אבו עראר: כולם פה-אחד אמרו לא לפראוור.

טלב אבו עראר: חברים, פראוור מתכנן באמת, כמו שאמרו חברי, עמיתי, עוקר 40 יישובים, מפקיע לא פחות מ-800,000 דונמים.

טלב אבו עראר: זה פשע נגד האוכלוסייה הערבית בנגב.

טלב אבו עראר: ממשלת ישראל בתוכנית זו, במתווה זה, מכריזה מלחמה על תושבי הנגב, שאני אחד מהם.

טלב אבו עראר: אני חוויתי וחזיתי את המחזה הזה, שהעבירו אותנו.

טלב אבו עראר: גרתי איפה שהוקם שדה התעופה נבטים, בתל-מלחתה.

טלב אבו עראר: פינו אותנו.

טלב אבו עראר: תראה כמה המדינה הזאת, כמה היא משקרת, ובמיוחד מזלזלת.

טלב אבו עראר: הרי כשאנחנו צועקים כאן אני מסתכל על פניהם של שרים, של סגני שרים – כמו ילדים קטנים, צוחקים כאן וכאן.

טלב אבו עראר: חברים, אנחנו צועקים מרוב כעס, מרוב כאב, כי לא משלימים עם תוכנית כזו, לא חוקית, לא חוקתית, לא בת-ביצוע.

טלב אבו עראר: החוק הזה לא יכובד; החוק הזה, נדרוך עליו ברגליים שלנו.

טלב אבו עראר: ככה הבדואים יתנהגו.

טלב אבו עראר: לא יכובד.

טלב אבו עראר: ובכך ממשלת ישראל תזמין – מי שלא טוב לו שלא ישמע – היא מזמינה אינתיפאדה בלב לבו של הנגב.

טלב אבו עראר: הבדואים יתקוממו, ואני מזהיר את ממשלת ישראל – זה לא יכובד ולא יבוצע.

טלב אבו עראר: ולכן, חברים, שמישהו מהממשלה הזאת יתעשת ויבטל את חוק פראוור ויפתח ערוץ הידברות, יפתח ממש בדיאלוג עם האוכלוסייה הבדואית, עם בעלי הקרקעות.

טלב אבו עראר: ותפסיקו להגיד שבאמת אנחנו באים להסדיר.

טלב אבו עראר: יא חראם.

טלב אבו עראר: כל הכבוד לממשלת ישראל, שהיא בתקופה הזאת ממש כולה מתלכדת נגד אוכלוסייה חלשה, אם לא במוח אז בכוח.

טלב אבו עראר: הבדואים, תקבלו.

טלב אבו עראר: זה מה שיש.

טלב אבו עראר: תתנגדו, תצעקו, תקרעו חוקים, לא אכפת לנו.

טלב אבו עראר: העיקר, זה מה שיש.

טלב אבו עראר: ככה הממשלה אומרת לנו.

טלב אבו עראר: ולכן אני אזכיר לכם רק פסוק מהקוראן.

טלב אבו עראר: (נושא דברים בשפה הערבית; להלן תרגומם לעברית: האלוהים יתעלה אומר.

טלב אבו עראר: ישמרני אלוהים מפני השטן הארור.

טלב אבו עראר: בשם אלוהים הרחמן והרחום "עוד יֵדעו בני העוולה לאן סופם להגיע".

טלב אבו עראר: והאלוהים יתעלה אומר: "קללת אלוהים על ראש בני העוולה".

טלב אבו עראר: ) כל מי שיצביע בעד החוק הזה הוא ארור, ארור.

טלב אבו עראר: בערבית: מלעון.

טלב אבו עראר: מלעון.

טלב אבו עראר: – – – (קורע את הצעת החוק)

נסים זאב: – – –

טלב אבו עראר: – – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה, ותודה לחבר הכנסת נסים זאב.

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת.

טלב אבו עראר: סתום את הפה.

נסים זאב: חיות שכמוכם, מסיתים, מושחתים.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת נסים זאב, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת טלב אבו עראר ודאי שמורחק מן המליאה עד להצבעות.

יולי יואל אדלשטיין: (חבר הכנסת טלב אבו עראר יוצא מאולם המליאה.

יולי יואל אדלשטיין: )

נסים זאב: לכו לרשות הפלסטינית שמה.

נסים זאב: לכו לסוריה – – – יטפל בכם.

מוחמד ברכה: שב בשקט.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת זהבה גלאון, ואחריה – חבר הכנסת ישראל אייכלר.

יולי יואל אדלשטיין: אם לא יהיה – אז חבר הכנסת אורי מקלב.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, היום הכנסת הולכת לחוקק נישול והפקעה בחסות הכנסת, חקיקה שהמטרה שלה והמשמעות שלה זה נישול והפקעה.

זהבה גלאון: אני רוצה לומר משפט מקדים, חברי חברי הכנסת.

זהבה גלאון: אין לי ספק, ואני אומרת את זה באחריות מלאה, אין לי ספק שהשר לשעבר בני בגין, כשהוא קידם את יוזמת החקיקה שמונחת כאן לפנינו התכוון לטוב.

זהבה גלאון: אני אומרת את זה, אני יודעת את זה.

זהבה גלאון: אני נפגשתי אתו, הוא הופיע בפני הסיעה שלנו, רק הוא לא שכנע אותנו שההצעה הזאת עומדת לתת מענה לבדואים בנגב באופן שיכבד גם את הזכויות ההיסטוריות של הבדואים בנגב, יכיר בזכויות ההיסטוריות, וייעשה כמהלך של הידברות מול האוכלוסייה, ראשיה ומנהיגיה.

זהבה גלאון: הדבר שמטריד אותי, אדוני היושב-ראש, ברשותך, אני שומעת את הדיון כאן בכנסת, והדבר שמקומם פעמיים – פעם זה עצם יוזמת החקיקה ופעם זו התגובה של חברי הכנסת מהקואליציה, בזלזול, בגסות הרוח, בהתבטאויות.

זהבה גלאון: עומדים כאן חברי כנסת ומדברים מדם לבם.

זהבה גלאון: אפשר להסכים אתם, אפשר לא להסכים אתם, אבל הזלזול הזה, "כולם מדברים על הבדואים בנגב", "מי שם אתכם לדבר בשם הבדואים בנגב?", זה הלך הרוח שאתם משדרים.

זהבה גלאון: על מה מדובר כאן?

זהבה גלאון: מה, מדובר במהלך קל?

זהבה גלאון: מדובר במהלך פשוט?

זהבה גלאון: מדובר במהלך שנועד לטרנספר קבוצה של אוכלוסייה גדולה, אזרחי המדינה, ממקום מגוריהם למקום אחר, תוך הטלת סנקציות פוגעניות, קשות, על מי שלא מוכן להיכנס למתווה של ההסדר.

זהבה גלאון: אז בזלזול הזה, הכנסת הזאת?

זהבה גלאון: שמעתי את הצחקוקים האלה, את הלעגנות הזאת, את הלעג הזה, סליחה.

זהבה גלאון: מה זה צריך להיות?

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, מדובר בהסדר שהוא לא שוויוני, מדובר בהסדר שהוא מפלה, שהכישלון שלו ידוע מראש; למה להיכנס למהלכים שהכישלון שלהם ידוע מראש?

זהבה גלאון: הרי ברור שהוא לא ייושם.

זהבה גלאון: בטח תהיה קבוצה שתלך למתווה הזה, זה תמיד ככה.

זהבה גלאון: אבל תוכנית שהמטרה שלה זה להביא לריכוז של אוכלוסיות שונות לתוך איזשהו מתחם, לתוך איזשהו תחום מושב שנקבע מראש – זה סביר?

זהבה גלאון: שהולכים עכשיו לפנות כפרים שלמים ואוכלוסיות שלמות, זה סביר?

זהבה גלאון: זה נראה לכם דרך התנהלות נכונה בחקיקה של מדינה?

זהבה גלאון: ככה פותרים בעיות?

זהבה גלאון: ככה "מסדירים" התייחסות לאוכלוסייה?

זהבה גלאון: מדובר על אזרחים.

זהבה גלאון: המדינה מכתיבה באופן חד-צדדי, באופן הזה, הסדר לאזרחים?

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים.

זהבה גלאון: אני רוצה לסיים, אדוני.

זהבה גלאון: לא מדובר כאן בפינוי של התנחלויות בלתי חוקיות.

זהבה גלאון: מדובר באזרחים שהמדינה מסרבת להכיר בעובדה שהם אזרחים לגיטימיים, שיש להם זכויות היסטוריות.

זהבה גלאון: ולכן, אדוני היושב-ראש, סיעת מרצ תצביע נגד הצעת החוק הזאת.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, גברתי, חברת הכנסת זהבה גלאון.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ישראל אייכלר – איננו; חבר הכנסת מקלב – איננו.

אורי מקלב: – – –

יולי יואל אדלשטיין: סליחה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אתה – מחקתי את שמך, אנחנו מציינים את הנוכחות שלך במליאה וגם את הוויתור על זכות הדיבור.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יצחק כהן – איננו.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יצחק וקנין, סליחה – יעקב מרגי.

יולי יואל אדלשטיין: יצחק וקנין – מוותר.

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: כן כן, ראיתי אותו.

יולי יואל אדלשטיין: הוא ויתר על זכות הדיבור.

יולי יואל אדלשטיין: יצחק וקנין – כנ"ל.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת נסים זאב – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחרי חבר הכנסת נסים זאב יבואו, אם יהיו כאן, אברהם מיכאלי, דוד אזולאי ואמנון כהן.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הגיע הזמן לעשות stop להסתה הפרועה, שעולים פה חברי כנסת, מקללים את המדינה, מגדפים אותה, מחרפים אותה, אומרים לנו: ארורים אתם.

נסים זאב: מה לא נאמר פה, מעל הבמה הזאת?

נסים זאב: אני לא מבין, מה ההפקרות הזאת?

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, אני מבקש ממך בכל לשון של בקשה, כאשר עולה פה חבר כנסת ואומר: אתם פושעים, אתם גזלנים, אתם – לא יודע מה, מה הוא לא אמר?

נסים זאב: אתם ארורים, אומר פסוק בקוראן עם כל הקללות.

נסים זאב: תפסיק אותו.

נסים זאב: תפסיק את דברי הבלע.

נסים זאב: תפסיק את המיקרופון לבמה הזאת.

נסים זאב: אני באופוזיציה, אבל אני לא יכול לשמוע את זה.

נסים זאב: אני אגיד לך, אתה אדם גדול בעיני, באמת אני אומר לך.

נסים זאב: ה"ארך אפיים" שיש לך, גם כלפי אני אומר.

נסים זאב: אבל אני אומר את זה כקריאת ביניים.

נסים זאב: אני עומד פה ומקלל במשך דקות ארוכות את המדינה?

נסים זאב: משמיץ אותה?

נסים זאב: מחרף אותה?

נסים זאב: מגדף אותה?

נסים זאב: הם יונקים פה, הם אוכלים פה, שותים פה, ומה לא עושים?

נסים זאב: מקיאים עלינו את כל הצואה שלהם.

נסים זאב: די.

נסים זאב: איפה ערבים חיים באיזושהי מדינה ערבית כמו שהם חיים כאן?

נסים זאב: איפה?

נסים זאב: באיזו מדינה?

נסים זאב: בסוריה שוחטים אותם.

נסים זאב: במצרים?

נסים זאב: איפה, בירדן?

נסים זאב: איפה אתם בטוחים, באיזו מדינה הם בטוחים כמו שהם בטוחים פה?

נסים זאב: מבחינה כלכלית – – –

עיסאווי פריג': תפסיק עם השטויות שלך.

נסים זאב: שטויות?

נסים זאב: אתה הכול מבין.

נסים זאב: חוץ ממך אין מי שמבין פה משהו.

נסים זאב: ברוך השם שאתה האיש שמבין.

עיסאווי פריג': – – –

מיכל רוזין: זו המדינה שלהם.

עיסאווי פריג': שטויות, שטויות.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת פריג', בסדר, גם הוא שמע דברים קשים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, אתה יודע שכל שנה מגיעים קבוצה של בדואים לאו"ם, יושבים שם שבועיים ימים, מחרפים, מגדפים את מדינת ישראל באו"ם, ומבקשים אוטונומיה, פה, מתחת לאף שלנו.

נסים זאב: אנחנו לא מכירים במדינת ישראל, אנחנו מבקשים מהאו"ם שיאמץ איזה החלטה נגד מדינת ישראל כדי שייתנו לנו אוטונומיה; זה הבדואים.

נסים זאב: יש לכם תביעות, צודקות או לא צודקות?

נסים זאב: יש משא-ומתן.

נסים זאב: אני רוצה לשאול שאלה, אדוני היושב-ראש.

נסים זאב: הרי אנחנו מכירים, אני הייתי בתכנון ובנייה במשך 15 שנים, ויש הפקעה אוטומטית של 40%.

נסים זאב: פה יש 70%.

נסים זאב: אני מסכים.

נסים זאב: האם דונם של חקלאות – מה הוא שווה ערך לדונם בנייה?

נסים זאב: אפס.

נסים זאב: אפס.

נסים זאב: זאת אומרת, אם יש לו 1,000 דונם, שכל דונם שווה מקסימום 10,000 דולר, ברגע שהפכת את זה לבנייה חוקית ואתה נותן לו הרשאה לתכנון, אוטומט זה עולה עשרת מונים.

נסים זאב: זאת אומרת, מ-10,000 מינימום ל-100,000.

נסים זאב: אני אומר את זה במספרים אולי קצת מוגזמים, אבל בוודאי זה עולה פי-כמה.

נסים זאב: אז איפה התודה רבה?

נסים זאב: איפה הכרת הטוב?

נסים זאב: אז יש לכם מיליון דונם.

נסים זאב: כמה שווה מיליון הדונם שהוא לא חוקי, שאין תשתיות מים?

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים.

נסים זאב: ותראה, אדוני, אומרים שהם מעונים, שהם לא מקבלים מים וחשמל.

נסים זאב: תגיד לי, אדוני, בשכונת נווה-יעקב – אני הייתי בירושלים, סגן ראש עיריית ירושלים.

עיסאווי פריג': כבר עברו שלוש הדקות.

נסים זאב: תן לי רק להסביר את הדוגמאות שהבדואים פה לא מקופחים.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, אנחנו, שכונה שנבנתה, שכונת קמניץ, היו שם חריגות בנייה, חריגות בנייה עוד מתקופת אריק שרון.

נסים זאב: אתה יודע שלא נתנו להם מים וחשמל במשך שנים, עד שלא הסדירו את הרישיון, את כל התוספות, אם זה מרפסת ואם זה חדר?

נסים זאב: ואוכלוסייה שלמה, בהמוניה, הייתה משוועת להסדר הזה, שהיום אנחנו נותנים עם הבדואים.

נסים זאב: אני לא בא להגן על הממשלה, אבל הגיע הזמן שנגן על כבודה של מדינת ישראל, וההתפרעות, ההסתה הזאת, חייבים להפסיק אותה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת נסים זאב.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אברהם מיכאלי.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת דוד אזולאי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אמנון כהן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מאיר פרוש.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת משה זלמן פייגלין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת אורית סטרוק – בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: שלוש דקות לרשותך.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חברי הכנסת מיכל רוזין, חנא סוייד, ישראל חסון.

אורית סטרוק: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, החוק שאנחנו עומדים להצביע עליו, וגם אני עומדת להצביע בעדו היום, הוא חוק לא טוב.

אורית סטרוק: הוא חוק לא טוב, כי הוא מציב במרכז הבמה וכשאלה מרכזית את שאלת התביעות של הבדואים על הקרקעות, בזמן שהתביעות האלה גם נדחו פעם אחר פעם על-ידי בתי-המשפט, וגם, למעשה, הן שייכות לאחוז קטן מאוד באוכלוסיית הבדואים, שלמעשה מחזיקים את כל יתר הבדואים כבני ערובה.

אורית סטרוק: הגישה הזאת, ששמה במרכז הבמה את התביעות של הבדואים על הקרקעות שלהם, היא גישה לא נכונה, שלצערי אומצה בעקבות פעילות של עמותות שמאל כאלה ואחרות, שאימצו את הטרמינולוגיה של הערבים ושל השמאל הקיצוני כאילו שהקרקעות בנגב שייכות לבדואים, או כמו שהתבטאה פה חברת הכנסת חנין זועבי – שזו המולדת שלהם.

אורית סטרוק: זו גם לא המולדת שלהם, אלה גם לא הקרקעות שלהם, הם לא הבעלים של הקרקעות האלה, שיפסיקו לדבר כאילו לוקחים להם משהו שמעולם לא היה שלהם.

אורית סטרוק: לא היה שלהם גם כי הארץ הזאת היא שלנו, וגם כי אין להם באמת בעלות ולא קושאנים על הקרקעות האלה, וכולם יודעים את זה.

אורית סטרוק: לכן, החוק הוא לא טוב, לא כך צריך לפתור את שאלת הבדואים בנגב, אלא בדרך של יישובם מחדש בהידברות – דווקא בעניין הזה אני מסכימה אתך, חבר הכנסת בן-אליעזר – ולצערי החוק הזה עוד יביא אותנו להרבה מאוד מקומות לא טובים.

אורית סטרוק: למרות זאת טרחתי היום לא מעט כדי שלפחות בסעיף אחד נתקן ולא נגיע להתדרדרות חמורה עוד יותר, ושלא נגיע למצב שבמסגרתו תהליכי ההסדרה של החוק יימשכו עד אין קץ, ולתחום אותם בזמן מוגבל.

אורית סטרוק: לשמחתי כך אכן נעשה, ולכן אני אצביע בעד החוק הלא-נכון והלא-ראוי הזה, ונקווה, בעזרת השם, שמי שהגה אותו גם יצליח במעשיו, אף-על-פי שאני מאוד סקפטית לגבי זה.

אורית סטרוק: כל טוב.

חמד עמאר: תודה רבה, חברת הכנסת אורית סטרוק.

חמד עמאר: חברת הכנסת מיכל רוזין.

חמד עמאר: אחריה – חבר הכנסת חנא סוייד.

חמד עמאר: אחריו – ישראל חסון.

מיכל רוזין: איפה אורית סטרוק?

מיכל רוזין: איך אומה שנלחמת על זכותה, על ההכרה בה, על זכותה להתקיים, על זכותה שיכירו בהיסטוריה שלה, בכזאת קלות מוחקת היסטוריה של עם אחר?

מיכל רוזין: בכזאת קלות אומרת להם שאין להם זכות על הקרקע, ואין להם בעלות, וזאת לא המולדת שלהם.

מיכל רוזין: מי אנחנו שנחליט את זה?

מיכל רוזין: מי?

מיכל רוזין: מי אנחנו שנחליט את זה?

אורית סטרוק: בית-המשפט אמר את זה.

מיכל רוזין: אי-אפשר להתקיים פה אם אנחנו לא נצליח להכיר גם בהיסטוריה של עמים אחרים שהיו פה ונמצאים פה.

מיכל רוזין: אי-אפשר למחוק.

מיכל רוזין: לא ייתכן שנדרוש מכל העולם – מכל העולם – להכיר בעם היהודי, בזכותו על ארץ-ישראל, בהיסטוריה הכואבת שלנו, ואנחנו במחי יד נגיד שאין להם שום זכות במדינת ישראל, שום זכות בארץ-ישראל.

מיכל רוזין: לא ייתכן שנמחק את ההיסטוריה לחלוטין, זה פשוט לא ייתכן.

מיכל רוזין: מדובר פה בהסכם שהוא חד-צדדי, והוא לא יכול להיות מקובל עלינו, הוא בטח לא מקובל על האוכלוסייה הבדואית.

מיכל רוזין: ובואו נודה על האמת, אנחנו לא באמת מכירים בזכותם ההיסטורית – ואמרה את זה פה אורית סטרוק קבל עם ועדה – אנחנו לא מכירים בזכותם ההיסטורית על אדמתם בנגב, וזה מה שאומר החוק הזה.

מיכל רוזין: החוק הזה אומר את זה שחור על גבי לבן – אנחנו לא מכירים בזכותם.

מיכל רוזין: אנחנו מוכנים להגיע אתם לאיזשהו הסדר, כדי שיהיה יותר סדר, כדי שלא יבואו לאו"ם ויגידו שזה לא בסדר – אין לנו חשמל ומים וילדים צועדים שעות בשמש כדי להגיע לבית-הספר, אז נעשה אתם איזשהו הסדר, אבל לא כי אנחנו מכירים בכך שיש להם זכות, זכות אבות.

מיכל רוזין: כמו שלנו יש זכות אבות גם להם יש זכות אבות.

מיכל רוזין: גם להם יש פה.

אורית סטרוק: הם פולשים, מה את רוצה?

מיכל רוזין: בעינייך הם פולשים, בעיני הם בוודאי לא פולשים.

שולי מועלם-רפאלי: בעיני החוק.

אורית סטרוק: בית-המשפט קבע את זה.

מיכל רוזין: החוק הזה יאפשר הרס ופינוי של כפרים שלמים ממקומם, פינוי של 30,000–40,000 איש, והם יקבלו בסופו של דבר פחות מ-1% מהתביעות שלהם על הקרקע.

מיכל רוזין: אז יש פה הסדר שהוא קיים רק בשביל הבדואים.

מיכל רוזין: אין בית-משפט, אין דיונים בבית-משפט, יש חוק שבא ואומר, במחי יד: זה מה שאנחנו מוכנים לתת לכם, לא רק שתסתפקו, גם תגידו תודה, ולא מספיק זה, אנחנו גם קובעים סנקציות מאוד פוגעניות בחוק, מי שלא יחליט מהר, אנחנו נותנים זמנים, אם אתם לא תחליטו מייד, ניקח מכם את הזכויות.

מיכל רוזין: אם לא תחליטו מספיק, וזה הולך ומתקצר, ככל שהזמן עובר הזכויות מצטמצמות.

מיכל רוזין: הצעת החוק הזאת היא לא מידתית, היא מפלה גם את קבוצת הבדואים כולה, והיא מפלה בין אלה לאלה בתוכם, ומן הראוי שמדינת ישראל, כנסת ישראל, תדחה אותה.

מיכל רוזין: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת חנא סוייד – לא נמצא.

חמד עמאר: חבר הכנסת ישראל חסון – לא נמצא.

חמד עמאר: חברת הכנסת איילת שקד, בבקשה.

איילת שקד: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כתשובה על דבריה של חברת הכנסת רוזין כדאי לציין שכשהוגשו תביעות לבתי-משפט, בתי-המשפט מה שנקרא זרקו אותם מכל המדרגות.

איילת שקד: הם לא קיבלו את הקרקע, והתביעות הוכחו כלא-נכונות, ולא ניתנה להם זכות על הקרקע.

איילת שקד: לכן, דווקא החוק הזה, אתם צריכים לברך עליו – אנחנו צריכים להתנגד לו, ואתם צריכים לברך עליו, כי על-פי החוק, מי שייכנס להסדר מקבל מה שהם לא היו מקבלים בבית-משפט רגיל; בבית-משפט צריך להביא ראיות, וצריך לעשות דיון מסודר, הם לא היו מקבלים מה שהם מקבלים במסגרת החוק הזה, ולכן החוק הזה קשה לנו, לסיעת הבית היהודי.

איילת שקד: החוק הזה קשה, כי לוקחים את אדמת הנגב – –

מיכל רוזין: אז תצביעו נגד.

איילת שקד: – – ונותנים אותה לאנשים פולשים, שמתיישבים התיישבות בלתי חוקית.

איילת שקד: אם לי היה מתחשק להקים בית בנגב, היו זורקים אותי.

איילת שקד: אבל הם, ה-30,000 שדיברת עליהם, הם מתיישבים התיישבות בלתי חוקית, ומדינה ריבונית לא צריכה לאפשר דבר כזה, גם אם ערבים – לא רק יהודים צריך לפנות, גם ערבים שמתיישבים בהתיישבות בלתי חוקית צריך לפנות, והם אלו שפולשים על קרקע שהיא לא שלהם, והחוק הזה בא להסדיר את זה.

איילת שקד: עכשיו, אנחנו סקפטיים; אני, באופן אישי, קשה לי להאמין שהמדינה סוף-סוף תיקח על עצמה את האחריות ותפעיל את הריבונות שלה ותפנה כל מי שיתיישב באופן בלתי חוקי בנגב, כי כל מי שיודע, היום הנגב לא נראה כמו לפני חמש שנים, ולא נראה כמו לפני עשר שנים, ויש שם עשרות אלפי משפחות שיושבות איפה שבא להן.

איילת שקד: אז למדינת ישראל כן יש אחריות, והקימו יישובים מסודרים, וכבר את היישובים המסודרים שיש היום אפשר לאכלס במאות אלפי תושבים.

איילת שקד: אז מן הראוי שהם יתפנו מרצון ליישובים הקיימים ויכבדו את החוקים במדינת ישראל.

איילת שקד: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה, חברת הכנסת איילת שקד.

חמד עמאר: חבר הכנסת מאיר שטרית, ואחריו – חבר הכנסת רובי ריבלין.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, ראשית, אני מצטער לומר – אני אומר, לצערי חלק מהדוברים מדברים בנושא הבדואים בלי לדעת שום דבר, באמת, לא על ההיסטוריה, לא על ההסדר ולא על מצב הבדואים בנגב.

מאיר שטרית: יש למדינת ישראל בעיה גדולה בנגב, ויש לבדואים בעיה גדולה בנגב.

מאיר שטרית: לדעתי, מדינת ישראל חייבת להסדיר את ההתיישבות של הבדואים בנגב ולתת להם פתרונות הומניים, שיגורו כמו אזרחי מדינת ישראל, ביישובים מפותחים עם תשתיות, עם חינוך, עם מים וכו', והמטרה של התוכנית הזאת הייתה להגיע לשם.

מאיר שטרית: אני מעיד על זה מכיוון שאני – – –

מוחמד ברכה: למה התכנון כרוך בהפקעה?

מוחמד ברכה: זו תוקפנות כלפי הקניין הפרטי.

מאיר שטרית: תן לי לסיים את דברי בשקט, אני לא הפרעתי לאף אחד.

מוחמד ברכה: אתה הפרעת.

מאיר שטרית: לא, הערתי הערת ביניים.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר – אני יזמתי את התוכנית לטיפול בבדואים.

מאיר שטרית: בתור שר השיכון, ראש הממשלה דאז, אולמרט, ביקש ממני לקחת מידיו את נושא הבדואים ולטפל בו.

מאיר שטרית: אני אמרתי לראש הממשלה דאז: אני מוכן, בשני תנאים.

מאיר שטרית: האחד, אני רשאי לטפל בכל נושא מההתחלה ועד הסוף, השני, אתה אומר אמן אחרי מה שאני מתכנן.

מאיר שטרית: והוא הסכים.

מאיר שטרית: ואכן ישבתי עם הבדואים חודשים, לא ימים.

מאיר שטרית: אני רוצה לומר, הגעתי למתווה של פתרון התוכנית, בהסכמה מלאה עם כל ראשי הבדואים.

מאיר שטרית: אפילו ראש מועצת הכפרים הבלתי-מוכרים הודיע שהוא מסכים לתוכנית שלי.

מאיר שטרית: נכון, מה שמופיע היום בחוק זה לא התוכנית שלי.

מאיר שטרית: לצערי, אחרי שהתוכנית הבסיסית אושרה בממשלה, עברתי למשרד הפנים, ראש הממשלה סירב להשאיר בידי את נושא הבדואים והעביר אותו לשר השיכון אחרי, לזאביק בוים, ואז הוקמה ועדת גולדברג, והמשך הטיפול בחוק נעשה על-ידי ממשלות שלא הייתי חבר בהן.

מאיר שטרית: אני אומר לחברי הכנסת הערבים, אין שום ספק, זה אינטרס של מדינת ישראל להסדיר את היישוב של הבדואים בנגב.

מאיר שטרית: כמי שישב כמעט בכל מאהל בדואי, אני אומר לכם שהבדואים מעוניינים להגיע להסדרה, ולדעתי יש פתח, החוק יוצר פתח פעם ראשונה לטפל בסוגיה הזאת באופן כולל, ולהגיע להסדרה.

מאיר שטרית: ברשותך, אדוני היושב-ראש, אני מצטער אם אני אחרוג בדקה.

מאיר שטרית: באמת תן לי דקה או שתיים נוספות, לא יותר.

מאיר שטרית: אני רוצה להסביר לכם: מה הבעיה הגדולה?

מאיר שטרית: המדינה ניסתה בעבר לטפל בבדואים, ללא הצלחה.

מאיר שטרית: הדוגמה הכי בולטת, אגב, היא מועצה אזורית אבו-בסמה.

מאיר שטרית: הקימו מועצה אזורית עם חמש מועצות מקומיות בדואיות, שמו בראשן את עמרם קלעג'י.

מאיר שטרית: אבל המדינה עשתה טעות גדולה, אגב, כך אני עליתי על הבעיה יחד עם הבדואים.

מאיר שטרית: מה הבעיה?

מאיר שטרית: רוב היישובים, חמשת היישובים שהמדינה החליטה על האתר שלכם, הסתבר שעל הקרקע שפיתחו, על הקרקע הזאת יש תביעות של בדואים.

מאיר שטרית: מסתבר דבר נורא פשוט.

מאיר שטרית: בכל מקום שיש תביעה של בדואי, אף בדואי אחר לא מוכן לשבת.

מאיר שטרית: אולי בצדק, מבחינתם, אין לי טענות.

מאיר שטרית: המדינה עשתה טעות גדולה מאוד, אני הבנתי את זה מהר מאוד.

מאיר שטרית: לכן הגעתי למסקנה יחד עם הבדואים, שהפתרון היחידי להסדיר את התיישבות הבדואים בנגב הוא לפתור את בעיות תביעות הקרקע של הבדואים בנגב, למצוא פתרון לסוגיה הזאת.

מאיר שטרית: עכשיו אני רוצה לומר לחברים שכועסים פה על המדינה, לא בצדק.

מאיר שטרית: הבדואים עכשיו ביקשו שההסדרה תהיה בחוק ולא בהסדר בעל-פה.

מאיר שטרית: אני אסביר לכם למה.

מאיר שטרית: לצערנו יש היסטוריה לא טובה בטיפול בהסדרה של הבדואים.

מאיר שטרית: מה היה קורה בעבר?

מאיר שטרית: הייתה מינהלת הבדואים במינהל.

מאיר שטרית: אגב, אני פירקתי אותה בתור שר השיכון.

מאיר שטרית: חשבתי שהמינה

מאיר שטרית: לת הזאת מתעללת בבדואים ופירקתי אותה והקמתי את מינהלת הטיפול בבדואים בראשות יהודה בכר; עד היום הוא שם.

מאיר שטרית: אני רוצה לומר לכם, הרי מה הייתה הבעיה?

מאיר שטרית: המדינה הייתה באה לבדואי ומנהלת אתו משא-ומתן.

מאיר שטרית: מגיעים לסיכום.

מאיר שטרית: נגיד שהוא מקבל x שקל לדונם וחותמים הסכם.

מאיר שטרית: אחר כך היו מנהלים משא-ומתן עם אדם אחר על קרקע באותו אזור.

מאיר שטרית: אתו, מאחר שהוא היה יותר אקטיבי, היו אומרים לו: x פלוס.

מאיר שטרית: הראשון אמר: תסלחו לי, אתם עושים ממני צחוק?

מאיר שטרית: אתם נותנים לו x פלוס ולי x, אני לא מסכים, ואז הוא היה חוזר בו.

מאיר שטרית: לכן הבדואים אמרו: אנחנו רוצים הסדר אחד.

מאיר שטרית: מה טיב ההסדר?

מאיר שטרית: האם הדבר הזה מספק או לא?

מאיר שטרית: אני לא יודע להגיד.

מאיר שטרית: אני מודה, עוד לא קראתי את החוק.

מאיר שטרית: אבל ייתכן שאפשר עוד לפתוח את זה.

מאיר שטרית: זאת קריאה ראשונה, חברים.

מאיר שטרית: אפשר לפתוח ולשבת עם הבדואים שוב, לדבר אתם ולראות אולי יש פתח להבנה.

מאיר שטרית: אני לא מציע לקבור את זה כך ולהגיד שהחוק מנשל, זורק, מגרש.

מאיר שטרית: לא מגרשים אף אחד.

מאיר שטרית: המטרה של ההסדרה, התוכנית שלי לפחות, הייתה – – –

מוחמד ברכה: הוא לא אוניברסלי.

מוחמד ברכה: כשהוא מסומן נגד אוכלוסייה מסוימת, זה חוק גזעני, כך קוראים לו.

מאיר שטרית: רגע, רגע.

מאיר שטרית: המטרה של החוק היא להסדיר כך שכל תושבי הנגב יחיו כבני-אדם במדינת ישראל במקומות היישוב.

מאיר שטרית: המלאכה היא לא קלה, כי לא כל אחד אכן מוכן לעבור ליישוב מסודר.

מאיר שטרית: יש לזה משמעויות כלפיו, כלפי המשכורות שלו, הנחה, תשלומי מסים וכו'.

מאיר שטרית: אפשר להסדיר את זה.

מאיר שטרית: אני מאמין, אגב, שזה ניתן להסדרה.

מאיר שטרית: חבל לי שאנשים כועסים כל כך, כי לדעתי יש פתח להסדיר.

מאיר שטרית: המטרה היא נכונה וטובה, ועלינו, חבר הכנסת ברכה, למצוא דרך, גם אחרי הקריאה הראשונה, איך לעשות את זה בצורה הטובה ביותר ובהסכמה הרחבה יותר.

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת מאיר שטרית.

חמד עמאר: חבר הכנסת רובי ריבלין, ואחריו – חבר הכנסת אבישי ברוורמן.

ראובן ריבלין: אדוני היושב-ראש, חברי וחברותי חברי הכנסת, כן, שנים רבות מחפשים דרך למצוא, דרך להסדרת היישוב בנגב.

ראובן ריבלין: פעמים רבות הבנו שהדבר כרוך בשינוי אורח חיים מצד הבדואים.

ראובן ריבלין: פואד בן-אליעזר סיפר על רבין שאמר שצריך למצוא הסדרה.

ראובן ריבלין: ממשלות על ממשלות, ניסו לחפש דרך.

ראובן ריבלין: הקימו את ועדת גולדברג, שהייתה, מיקי רוזנטל, הוועדה הראשונה אשר לא נדחתה על-ידי הבדואים.

ראובן ריבלין: היא לא נדחתה על-ידי הבדואים.

ראובן ריבלין: לאחר מכן, כאשר ביקשו ליישם את מתווה גולדברג, על-ידי מתווה פראוור, היו הרהורים, היה רוגז.

ראובן ריבלין: אז נכנס למדוכה שר, שבאמת ביקש לטפל בעניין בתום לב, על מנת למצוא הבנה איך אנחנו חיים במדינת ישראל למרות הקונפליקט הגדול שבא לידי ביטוי בפסוקים מכאן ומכאן, למצוא דרך שבה אנחנו נוכל אחת ולתמיד להסדיר את הנושא.

ראובן ריבלין: כאשר רוב הבדואים ביקשו להסדיר זאת בחוק, משום שאתה אמרת, פריג' – – –

עיסאווי פריג': למה לא שמעתם אותם?

עיסאווי פריג': למה?

ראובן ריבלין: משום שאתה אמרת שנמאס לך, אתה רוצה דבר שיהיה ברור כי שבעת מהבטחות.

ראובן ריבלין: זאת הייתה הדרישה.

ראובן ריבלין: בני בגין, השר הנכבד שבא מתנועה טובה, לא תנועה פטרוניסטית, לא תנועה שעושה טובות, והביא לידי גיבוש דברים אשר – אני מוכרח לומר, בפעם הראשונה עמדו עם גיבוי תקציבי שלא היה מעולם על-ידי שום ממשלה לפני כן.

ראובן ריבלין: נכון, היו התנגדויות.

ראובן ריבלין: היו התנגדויות מכאן ומכאן.

ראובן ריבלין: היו התנגדויות שהביאו לידי ליבוי של המחלוקות.

ראובן ריבלין: לא תהיה לנו שום ברירה.

ראובן ריבלין: מוחמד ברכה, אנחנו חיים כאן יחד ואנחנו נמשיך לחיות כאן יחד וזאת הכנסת וזה המשטר הפרלמנטרי – – –

מוחמד ברכה: שייתנו לחיות, שייתנו לחיות.

ראובן ריבלין: אני אומר לך, אני מקווה מאוד שכולם ייתנו לחיות כל אחד לשני.

ראובן ריבלין: אני קורא לחברי, ברגע שהיו הרהורים מצד זה או אחר על המתווה שנקבע על-ידי בני בגין בשם הממשלה כולה, ישראל כץ – בשם הממשלה כולה בראשותו של ראש הממשלה, דאז והיום, בנימין נתניהו, אנחנו חייבים להתאחד מסביב אותו מתווה.

ראובן ריבלין: ייתכן מאוד שכאשר אנחנו נשב ונדון נראה אם ניתן לתקן לכאן ולכאן.

ראובן ריבלין: לראות איך נעשה את הצדק הגדול ביותר, שכן מדובר בשינוי אורח חיים שהוא לא דבר פשוט.

ראובן ריבלין: אני חושב שכל אחד – – –

מוחמד ברכה: למה התכנון כרוך בהפקעה?

מוחמד ברכה: למה התכנון כרוך בהפקעה?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ברכה, אני לא רוצה להיכנס אתך, כי אני ואתה היינו גם במשאים-ומתנים ואני לא רוצה להיכנס לפרטים האלה.

ראובן ריבלין: הנושא מחייב הסדרה.

ראובן ריבלין: מפלגת העבודה במשך שנים שילמה מס שפתיים לצורך להסדיר.

ראובן ריבלין: פעם ראשונה – ואני מדבר על הממשלה הקודמת, שאחד משריה עמד נכוחה מול כל הלחצים, לא מהצד הזה, מהצד האחר, והביא מתווה.

ראובן ריבלין: אני משווע ומתפלל, למען שלמות החוויה הישראלית, למען מדינת ישראל, שעדיין יש לנו ויכוח על עצם אופייה כמדינה יהודית ודמוקרטית.

ראובן ריבלין: התרסה כלפי יהודי מהצד של הלאום הערבי בתוך מדינת ישראל והתרסה כלפי דמוקרטית מצדדים אחרים.

ראובן ריבלין: לא אכפת לי מה עולה הדבר מבחינה פוליטית.

ראובן ריבלין: אני אומר לכם, אנא, לא לקרוע ולא לבעוט בדמוקרטיה הישראלית.

ראובן ריבלין: כאן אנחנו מנסים להביא לידי הסדרת העניין, ופשר הדבר לעשות, ואם יש הערות מכאן ומכאן אפשר לעשות זאת בדיון לקראת קריאה שנייה ושלישית – לא בגלל החוק, אלא בגלל הצורך שלנו להסדיר אחת ולתמיד את אותו נושא שהוא על סדר-היום כמעט 50 שנה.

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת רובי ריבלין.

ראובן ריבלין: אני מודה לך שאפשרת לי כמה דקות.

חמד עמאר: חבר הכנסת אבישי ברוורמן.

חמד עמאר: אחריו – חבר הכנסת עמרם מצנע, ואם הוא איננו – אחרון הדוברים, יריב לוין.

אבישי ברוורמן: אדוני היושב-ראש, חברי השרים, חברי חברי הכנסת, על שלושה חטאי ישראל ועל ארבעה לא אשיבנו.

אבישי ברוורמן: חבר הכנסת פייגלין, זאת לא ועדת הכלכלה.

אבישי ברוורמן: על שלושה חטאי ישראל ועל ארבעה לא אשיבנו.

אבישי ברוורמן: איזה חטא חטאו ממשלות ישראל לדורותיהן כלפי האוכלוסייה הבדואית?

אבישי ברוורמן: שנים אני זוכר את מנחם עינן ידידי, אלוף עינן, הראשון שהעלה את הנושא.

אבישי ברוורמן: לא רצו להתייחס לנושאים האלה.

אבישי ברוורמן: יכולנו להשקיע בעבר, לתת לבדואים את התשתיות, את הדברים שמגיעים להם, ולא נתנו.

אבישי ברוורמן: אנשים אמרו, חבר הכנסת ריבלין: זה יסתדר עם הזמן.

אבישי ברוורמן: ובינתיים זה לא הסתדר.

אבישי ברוורמן: ולכן הגיע הזמן באמת להשקיע ולהגיע לפתרון.

אבישי ברוורמן: אני, חלק מחיי הקדשתי, בבאר-שבע, כשר, לנושא הבדואי, לנושא הערבי.

אבישי ברוורמן: אבל דבר אחד היה ברור לי כשהייתה ועדת גולדברג – יושב פה השר פרי: חוכמת הפתרון היא בכבוד שנותנים, היא בחוכמה, כי לעתים אתה יכול להציג פתרון נכון אבל הדרך לא נכונה.

אבישי ברוורמן: ואז הצעתי גם לראש הממשלה – הייתי השר האחראי – שייתנו לי את הנושא הבדואי.

אבישי ברוורמן: מסיבות פוליטיות החליטו, אדוני היושב-ראש, לא לתת לי אותו.

אבישי ברוורמן: קיבלתי.

אבישי ברוורמן: הצעתי שייתנו את זה לאדם חכם שחי בשטח, שיודע להקשיב, עמרם קלעג'י.

אבישי ברוורמן: עמרם קלעג'י היה ראש המועצה אבו-בסמה.

אבישי ברוורמן: לא נתנו לו.

אבישי ברוורמן: ואז – אני מכבד את ד"ר פראוור, אבל ד"ר פראוור ישב למעלה, וחלק ממה שהיה בוועדת גולדברג היה מלמעלה, לא היה חיבור.

אבישי ברוורמן: ולכן השר בגין, שאני מעריך אותו, דורון אלמוג, חבר הכנסת לשעבר ג'ומס, עבדו והתקדמו.

אבישי ברוורמן: אבל מה הייתה הטעות כאן?

אבישי ברוורמן: אומר ידידי חבר הכנסת רובי ריבלין – ואתה יודע כמה אנחנו מעריכים אחד את השני; אני מרשה לעצמי לקחת בהדדיות: מדוע, אם היו רוצים לשתף בפתרון – אותנו.

אבישי ברוורמן: עכשיו, דקה לפני ההצבעה, זה הפתרון?

אבישי ברוורמן: זאת הדרך?

אבישי ברוורמן: לא, רבותי, הדרך הזאת כרגע לא תביא לשום פתרון; היא תביא לפיצוץ, היא תביא לכעס גדול.

אבישי ברוורמן: כי מי שלא מבין את זה טועה.

אבישי ברוורמן: ולכן אנחנו לא נתמוך בחוק הזה, אבל אנחנו מושיטים יד למי שירצה עזרה אמיתית להגיע פה לפשרה.

אבישי ברוורמן: כי ברור לחלוטין שצריך להגיע לפשרה.

אבישי ברוורמן: ברור לחלוטין שמעבר להשקעה בתשתיות, בחינוך וביוב צריך להגיע להסדר קרקעות.

אבישי ברוורמן: בלי הסדר קרקעות לא יהיה פתרון.

אבישי ברוורמן: ולכן, צריך גם חוכמה, לא רק אופוזיציה סתם.

אבישי ברוורמן: אבל פה, לצערי – חבר הכנסת ריבלין, אתה לפעמים מדבר בתום רב.

אבישי ברוורמן: אני לא רואה שבדרך הזאת מגיעים לפתרון, והלוואי שאתבדה.

אבישי ברוורמן: אני מכיר את אחי הבדואים.

אבישי ברוורמן: חלק גדול רוצה להגיע לפתרון.

אבישי ברוורמן: יש כאלה שאתם יצטרכו להגיע לסידור.

אבישי ברוורמן: אבל, לצערי, הדרך שהתחילה כאן יש בה תקווה קטנה – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

אבישי ברוורמן: – – אבל אין בה דרך אמיתית, ולכן אנחנו נצביע נגד.

אבישי ברוורמן: ומצד שני, אנחנו מושיטים את ידנו לעזרה אמיתית, אם ירצו לשתף אותנו.

אבישי ברוורמן: עד עכשיו, באים אלינו רגע לפני הצבעה ואומרים: תרימו את היד.

אבישי ברוורמן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אבישי ברוורמן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עמרם מצנע – איננו.

ראובן ריבלין: – – – הייתם שרים בממשלה, ברוורמן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יריב לוין הוא אחרון הדוברים בדיון הזה על הצעת חוק להסדרת ההתיישבות – – –

ראובן ריבלין: ברוורמן, הייתם שרים בממשלה כשבגין היה – – –

אבישי ברוורמן: הייתי שר בממשלה כשנתנו לי את האחריות שביקשתי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: שלוש דקות לרשותך.

אבישי ברוורמן: – – –

מוחמד ברכה: הוא היה שר לענייני – – –

אבישי ברוורמן: הייתי שר לענייני מיעוטים, אחראי לערבים, ולא נתנו לי לגעת בבדואים – – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת ברוורמן – –

אבישי ברוורמן: – – – את הבדואים – – –

יולי יואל אדלשטיין: – – אני מאשר את דבריך.

יולי יואל אדלשטיין: זה אכן נכון.

יולי יואל אדלשטיין: ועכשיו חבר הכנסת יריב לוין בזכות הדיבור.

אבישי ברוורמן: מר פרי היה אצלי בתור אורח אז וסיפרתי לו את זה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יריב לוין: תודה רבה.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, כבוד השרים, חברות וחברי הכנסת, ראשית, אדוני היושב-ראש, אני חושב שאי-אפשר לעבור לסדר-היום על התנהגות מבזה, פרועה, של חברי הכנסת ברכה, טיבי.

יריב לוין: אפשר למחות – –

מוחמד ברכה: גם אתה מייצג את הביזיון בהתגלמותו.

יריב לוין: – – אפשר להתנגד, אפשר לחשוב אחרת – –

מוחמד ברכה: אתה מייצג את הביזיון בהתגלמותו.

יריב לוין: – – בכנסת לא מתנהגים כמו בריונים – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ברכה, תודה.

דב חנין: ומה עם המהות של החוק הזה?

דב חנין: המהות של החוק הזה היא הבעיה.

דב חנין: המהות של החוק הזה היא הבעיה כולה.

יריב לוין: – – לא מתנהגים באופן שמביש, שפוגע בבניין הזה.

יריב לוין: אתם מוכיחים יום-יום ושעה-שעה שאין לכם מקום כאן, לצערי הרב.

דב חנין: אתה פוגע בבניין הזה.

דב חנין: אתם פוגעים – – –

קריאה: – – –

יריב לוין: עכשיו, אני אומר לגופו של עניין – – –

מוחמד ברכה: ואללה – – – תחוקק חוק, אנחנו לא רואים.

יריב לוין: עכשיו, אני אומר לגופו של עניין – – –

מוחמד ברכה: תחוקק חוק, אתה יכול.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ברכה, תודה.

יריב לוין: עכשיו, אני אומר לגופו של עניין – – –

מוחמד ברכה: אתה עושה לי טובה?

יריב לוין: חבר הכנסת ברכה, השתוללת מספיק ליום אחד.

יריב לוין: אני אומר כמה דברים לגופו של עניין.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש – – –

זהבה גלאון: – – –

מוחמד ברכה: לא – – –

יריב לוין: אדוני היושב-ראש – – –

מוחמד ברכה: לא – – – הוא אומר: אין לך מקום.

יריב לוין: סיימת?

מוחמד ברכה: אתה בחרת בי כדי שאני – – –

יריב לוין: חבר הכנסת ברכה, סיימת?

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ברכה, תודה רבה.

יריב לוין: סיימת?

יריב לוין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: אתה הנציג עכשיו של לפחות עשרה חברי כנסת כאן במליאה.

יולי יואל אדלשטיין: אל תסכן את – – –

מוחמד ברכה: אני יודע איזה תפקיד אני ממלא.

יולי יואל אדלשטיין: אל תסכן את המעמד הייצוגי שלך כרגע.

מוחמד ברכה: – – – אני אעשה את זה יותר – – –

יריב לוין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת ברכה.

יריב לוין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יריב לוין: עכשיו, אני אומר, אדוני היושב-ראש, כמה מילים לגופו של עניין.

יריב לוין: ראשית, אני חושב שאין חולק שאי-אפשר להשלים עם המשך המצב הקיים.

יריב לוין: ואי-אפשר להשלים עם המשך המצב הקיים גם, ואולי בעיקר, מחמת הפלישה לקרקעות המדינה, האופן שבו אנשים משתלטים על שטחים באופן בלתי חוקי.

יריב לוין: אבל כן – –

דב חנין: – – –

מוחמד ברכה: – – –

יריב לוין: – – גם, גם – – –

דב חנין: – – –

מוחמד ברכה: – – – זה הבית שלהם.

יריב לוין: אבל, כן, כן, חברי הכנסת ברכה וחנין – –

דב חנין: – – –

מוחמד ברכה: הבית שלהם, זו האדמה שלהם.

דב חנין: – – – מאיפה הם באו?

דב חנין: מאיפה הם באו – – – מהירח?

יריב לוין: – – גם משום שאי-אפשר להשלים עם כך שבמדינת ישראל חיים אנשים בצורה הזאת ובתנאים האלה.

יריב לוין: ולכן, אין חולק שצריך לנסות להסדיר את העניין.

יריב לוין: וצריך גם לומר ולהודות שאנחנו עושים היום מה שהיה צריך אולי לעשות לפני הרבה שנים, היה צריך לעשות כבר מזמן.

יריב לוין: אבל, וכאן יש אבל גדול: הסדרת העניין מחייבת, קודם כול ולפני הכול, בניית מערך אכיפה אמיתי, חזק, שיגרום לכך שמי שלא ירצה בטוב, יוצא ברע.

יריב לוין: כן, אני אומר בצורה ברורה.

מוחמד ברכה: שכל פקיד של המינהל – – –

יריב לוין: משום שההפקרות חייבת להיפסק.

דב חנין: – – –

מוחמד ברכה: זכויות של – – –

יריב לוין: ההפקרות חייבת להיפסק.

מוחמד ברכה: כן.

יריב לוין: יותר מזה, אני רוצה לומר – – –

מוחמד ברכה: האמת, ההפקרות חייבת להיפסק.

יריב לוין: יותר מזה, אני רוצה לומר – –

מוחמד ברכה: ההפקרות תיפסק, ועוד איך תיפסק.

יריב לוין: – – אני חושב שלא די רק בטיפול בסוגיה הזאת.

יריב לוין: היא מאוד חשובה, היא הכרחית; היא לא מספיקה.

יריב לוין: אני חושב שצריך לתת טיפול אמיתי בעוד שורה של נושאים.

יריב לוין: כן, צריך לחזק את החינוך במגזר הבדואי, שהוא לא מספיק טוב; צריך לדאוג שהחיים בתוך היישובים הבדואיים יהיו חיים מוסדרים, עם אכיפת חוק כפי שצריך, עם שירותים כפי שצריך, עם גביית מסים כמו שצריך; צריך לשים סוף לפשע, ולהשקיע גם בעניין הזה את המשאבים המתאימים; צריך לתת הגנה כמו שצריך לנשים, שמאלצים אותן להתחתן; לשים סוף לתופעה הפסולה של ביגמיה ופוליגמיה ונערות צעירות שמכריחים אותן להינשא.

חנא סוייד: – – –

יריב לוין: יש צורך בטיפול כולל ומקיף, אחת ולתמיד, בכל הסוגיות האלה.

יריב לוין: ולכן אני חושב שצריך לנסות להעביר היום את החוק הזה בקריאה ראשונה, למרות שהוא קשה, הוא לא קל, כי יש הרבה חוטאים שיוצאים כאן נשכרים ושלא בצדק.

יריב לוין: צריך יהיה לדאוג בוועדה – להבטיח שהנוסח הסופי שיבוא לכאן ייתן כלי אכיפה מתאימים ומלאים שיבטיחו את זה שאחת ולתמיד העניין יוסדר, ולא נמצא את עצמנו במסלול זוחל של מסירת אדמות לאנשים שממשיכים להחזיק באדמות אחרות שלא כחוק – –

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים, אדוני.

יריב לוין: – – וצריך להוביל במקביל מהלך משלים שיטפל בכל שאר הסוגיות שעליהן דיברתי קודם.

יריב לוין: אני חושב שזאת חובתה של המדינה, ואני מקווה שנעמוד בה עוד בקדנציה הזאת.

יריב לוין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יריב לוין.

יולי יואל אדלשטיין: בשם הממשלה מבקש לסכם את הדיון מי שהציג את החוק לכנסת, השר מאיר כהן.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

זהבה גלאון: אפשר לשאול שאלה, אדוני?

זהבה גלאון: האם יש הסדר לשר בנט עם השר המארגן שיסתדרו על ההסדרה של – – – האם יש הבטחה שזה ייכנס בקריאה השנייה והשלישית, אדוני?

זהבה גלאון: והאם יש הבטחה לשר בנט שהסדרת – – –

קריאה: – – –

זהבה גלאון: הבטיחו לו שזה יהיה בקריאה שנייה ושלישית?

יולי יואל אדלשטיין: אוקיי.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת זהבה גלאון, השאלה נרשמה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר, המיקרופון שלך.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת – – –

זהבה גלאון: האם ראש הממשלה – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת זהבה גלאון.

זהבה גלאון: אנחנו – – –

מאיר כהן: זהבה, אני – – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת גלאון.

זהבה גלאון: – – – השר בנט, זה מה שיקרה, אז אולי – – –

ניצן הורוביץ: – – – רלוונטי.

מאיר כהן: חברת הכנסת – – –

ניצן הורוביץ: – – – זה מאוד רלוונטי.

מאיר כהן: חברת הכנסת גלאון, אני לא אפריע לך – – –

זהבה גלאון: – – –

מאיר כהן: אני רוצה להגיד – ראו, חברי, אני רוצה להגיד משהו, אנא מכם.

מאיר כהן: חבר הכנסת ברכה, תקשיב.

מאיר כהן: בסיפור הזה, חברת הכנסת גלאון, אין טובים ורעים, ואני אומר את זה כאחד שגר בנגב.

מוחמד ברכה: יש.

מוחמד ברכה: יש רעים.

מאיר כהן: תן לי, תאפשרו לי לדבר.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת ברכה וגלאון, נא להקשיב.

יולי יואל אדלשטיין: אם אתם לא רוצים להקשיב אז תצאו.

מאיר כהן: זה סיפור אנושי עצוב, שיש הזדמנות להסדיר אותו, ותאמינו לי שיש הזדמנות יוצאת מן הכלל.

מאיר כהן: אני מכאן רוצה להגיד תודה גדולה.

מאיר כהן: לפני שנתיים הגיע אלי חבר הכנסת דאז בני בגין, הגיע לביתי בדימונה, ואמר לי: מאיר, בוא אתי נטייל אצל השבט שאני פרסתי את חסותי עליהם, שבט של אנשים נהדרים, החברים הכי טובים שלי, שבט אבו סולב.

מאיר כהן: לצערי, מוחמד נפטר לפני שבוע, יהיה זכרו ברוך; איש טוב, היה גשש בצה"ל, איש מצוין.

מאיר כהן: טיילתי עם חבר הכנסת בני בגין סביב דימונה וירוחם, ובמשך כמה ימים ישבנו עם האנשים ושמעתי אותם, את אלה שאתם מדברים בזכותם או אתם הדוברים שלהם.

מאיר כהן: שמעתי אותם משוועים לפתרון.

מאיר כהן: ראיתי – – –

קריאות: – – –

דב חנין: פתרון אמיתי.

מאיר כהן: אני לא אפריע לאף אחד.

מאיר כהן: אנא מכם, גם אם אתם לא מסכימים עם דברי.

מאיר כהן: ראיתי ילדים שרצים על בורות ביוב בנגב.

מאיר כהן: אני מצטער, אבל לא ראיתי אתכם שם, חבר הכנסת ברכה.

מאיר כהן: אני חי שם 40 שנה.

מוחמד ברכה: הייתי שם, לא במקום שאתה היית.

מאיר כהן: אני רוצה להגיד לך – –

מוחמד ברכה: אני נמצא כל הזמן שם.

מאיר כהן: – – כשהקמתי בית-חולים בדימונה – –

מרב מיכאלי: לא, באמת – – –

קריאות: – – –

מאיר כהן: – – הראשונים שפניתי אליהם – – –

מוחמד ברכה: אני עד עכשיו לא מבין למה אתה לוקח על עצמך את התפקיד הזה.

מאיר כהן: שנייה.

מאיר כהן: הראשונים – אני אומר לך – – –

מוחמד ברכה: למה אתה לוקח את התפקיד המכוער הזה.

מאיר כהן: אני כנציג הממשלה רואה כאן הזדמנות – –

מוחמד ברכה: אתה קבלן הריסות.

מאיר כהן: – – יוצאת מן הכלל להסדיר בעיה כל כך כאובה – –

מוחמד ברכה: המפלגה שלך היא מפלגה של קבלני הריסות.

מאיר כהן: – – וחבל שאתם עושים את מה שאתם עושים.

מאיר כהן: זאת הזדמנות פז לטפל בילדים האלה, זאת הזדמנות פז לקחת את כל הפזורה הבדואית וסוף-סוף להתייחס אליה כאל אזרחי המדינה הזאת, כאל אזרחים שווים.

מאיר כהן: נכון שיהיה ויכוח – –

תמר זנדברג: לקחת את האדמות שלהם.

מאיר כהן: – – נכון שהדברים לא קלים, הסדר כזה אחרי 62 שנים הוא לא קל, הוא קשה, הוא כואב, אבל זאת בעיה מדממת.

מאיר כהן: יש הזדמנות.

מאיר כהן: במקום לראות ובמקום לצעוק ובמקום לאיים, בואו תקשיבו, בואו תהיו חלק מהעניין הזה, עדיין לא מאוחר.

מאיר כהן: אני מאוד מבקש מכם, תעזבו רגע את האמוציות בצד, תעזבו רגע את הכעסים, תסתכלו על 200,000 אנשים – –

מוחמד ברכה: זה לא אמוציות, זה החיים, אדוני.

מוחמד ברכה: זה חיים, זה לא אמוציות.

מאיר כהן: – – שהם אזרחים כמוני – – –

מוחמד ברכה: אל תטיף מוסר – –

מאיר כהן: אני לא מטיף לך.

מוחמד ברכה: – – על נועם הליכות.

מוחמד ברכה: מדובר על חיים.

מאיר כהן: תקשיב, דווקא בגלל שמדובר על חיים, זאת ההזדמנות.

מאיר כהן: זאת ההזדמנות להעלות אותם על מסלול חיים נכון.

מאיר כהן: אני שוב אומר, הם לא האנשים הרעים בסיפור, הם לא האנשים הרעים בסיפור, אבל הם האנשים שצריכים יותר מכול פתרון, ופתרון טוב.

מאיר כהן: אני מאוד מבקש מכם לחשוב פעמיים ולתמוך בחוק הזה.

מאיר כהן: הוא טוב.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

זהבה גלאון: אתה יכול לענות לי?

זהבה גלאון: אני יכולה לשאול?

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר כהן.

זהבה גלאון: כבוד היושב-ראש, אני יכולה לשאול?

יולי יואל אדלשטיין: לא, לא, לא.

יולי יואל אדלשטיין: נגמר שלב השאלות.

זהבה גלאון: אבל הוא לא נתן לנו תשובה, השר.

יולי יואל אדלשטיין: את יודעת מה?

יולי יואל אדלשטיין: אני, עם כל מה שהיה פה במליאה, אני אומר לך את זה באופן הכי אנושי, אני כבר רוצה שהדיון הזה יהיה מאחורינו ככנסת, לא חשוב מה יהיו תוצאות ההצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: מה שהלך פה במליאה – – –

זהבה גלאון: אתה יודע מה תהיינה תוצאות ההצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: אין זמן לשאלות.

זהבה גלאון: אתה יודע.

יולי יואל אדלשטיין: אני מבקש מהסדרנים להכניס את כל חברי הכנסת המורחקים, שישתתפו בהצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: דרך אגב, היו פה תהיות על התנהלות בלתי תקינה של היושב-ראש, אז פעלתי בתוקף סמכותי על-פי סעיף 42(ב).

יולי יואל אדלשטיין: מי שרוצה לעיין בתקנון, מוזמן לעשות זאת.

יולי יואל אדלשטיין: וכפי שאמרתי, בלב כבד אני נאלץ להודיע שמחר אעביר לוועדת האתיקה של הכנסת תלונה אישית שלי כנגד התנהגות של כל חברי הכנסת שהתפרעו כאן במהלך הדיון.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק להסדרת התיישבות בדואים בנגב, התשע"ג–2013, קריאה ראשונה – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

ג'מאל זחאלקה: נגד הגזל, נגד הגנבה, נגד הקולוניאליזם, נגד – – –

קריאות: – – – הצבעה מס' 6 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 43 נגד – 40 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק להסדרת התיישבות בדואים בנגב, התשע"ג–2013, לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת בעד – 43, 40 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת החוק אושרה בקריאה ראשונה ותועבר לוועדת הפנים והגנת הסביבה של הכנסת לצורך הכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הנושא הבא – – –

מאיר שטרית: – – –

יולי יואל אדלשטיין: הנושא יועבר לוועדת הכנסת, כי נשמעה גם קריאה: ועדת החוקה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, החלטת ועדת הכנסת בדבר פיצול הצעת חוק להשתתפותם של העובדים, נושאי המשרה ובעלי תפקיד אחרים בשירות הציבורי בצעדים לייצוב המצב הפיסקלי במדינה במהלך השנים 2013 ו-2014 – – –

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: מה?

יולי יואל אדלשטיין: הנושא – רגע, ועדת הפנים והגנת הסביבה?

יולי יואל אדלשטיין: אין הצעות אחרות?

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: יש יותר מהצעה אחת, לכן הנושא יועבר לוועדת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, יציג את ההחלטה של ועדת הכנסת – דרך אגב, זה טעון הצבעה – חבר הכנסת יריב לוין בשם ועדת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזכיר למורחקים שהם מתבקשים לעזוב את המליאה.

יולי יואל אדלשטיין: אני אחזיר אותם להצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת שהורחקו מן המליאה, אני מבקש לצאת מן המליאה, אתם תחזרו להצביע, אם תרצו, בוודאי.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו רוצים לדעת אם מבטלים את החוק בעקבות ההצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת זחאלקה.

ג'מאל זחאלקה: זה חוק פרימיטיבי.

ג'מאל זחאלקה: – – – עם חוק כזה – – – 1948 – – –

יולי יואל אדלשטיין: חוץ – כן.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: – – – של הממשלה הזאת.

יולי יואל אדלשטיין: חוץ מן הגימיקים שכבר היו כאן – אבל אפילו אני השתמשתי במילה לא נכונה; התפרעות זאת מילה יותר נכונה.

יולי יואל אדלשטיין: אז אני חושב שלא נוסיף, לא נוסיף.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת שביקשתי להרחיק מן המליאה יצאו מן המליאה ויחזרו להצבעה.

מוחמד ברכה: אדוני, לאיזו ועדה זה עובר?

ג'מאל זחאלקה: לאיזו ועדה?

יולי יואל אדלשטיין: לוועדת הכנסת, חבר הכנסת ברכה.

מוחמד ברכה: מה, זה ועדה?

יולי יואל אדלשטיין: ועדת הכנסת תחליט – – –

מוחמד ברכה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: שמענו שגם ועדת הסמים מועמדת לדון בחוק הזה.

ג'מאל זחאלקה: הוועדה לזכויות הילד.

אחמד טיבי: ועדת האתיקה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חוץ ממי שלא הורחק – כל המורחקים מתבקשים לצאת מן המליאה.

יולי יואל אדלשטיין: [נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יריב לוין, בבקשה.

): אדוני היושב-ראש, כבוד השרים, חברות וחברי הכנסת, יש לי כאן, אדוני היושב-ראש, שתי הודעות שמחייבות הצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

): אני אתחיל בראשונה.

): הצעת חוק להשתת

): פותם של העובדים, נושאי המשרה ובעלי – – –

יולי יואל אדלשטיין: סליחה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני, סליחה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חנא סוייד למיטב זיכרוני לא הורחק.

קריאה: הוא הורחק?

קריאה: לא.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חנא סוייד, חבר הכנסת חנא סוייד, חלה כנראה איזושהי טעות.

יולי יואל אדלשטיין: אתה לא הורחקת מן המליאה.

אחמד טיבי: הוא ערבי, למה אתה לא מרחיק אותו?

ג'מאל זחאלקה: למה אתה לא מרחיק אותו?

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: חלה כאן איזושהי טעות.

יולי יואל אדלשטיין: באמת, כי עם התפרעות קולקטיבית כזאת – –

ג'מאל זחאלקה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: – – קשה מאוד להאשים שמישהו לא זכר מי בדיוק עדיין יכול להיות אתנו.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת עפו אגבאריה, תצטרף לחברים, בבקשה, מאחורי המליאה, ובאסל גטאס – אותו דבר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מוחמד ברכה, אתה יכול להישאר, היית ראשון.

יולי יואל אדלשטיין: חשבתי שמעדנו כאן במהלך הדיון.

יולי יואל אדלשטיין: לא הרחקתי אותך.

מוחמד ברכה: מבקשים ממך להוציא אותי – – –

יולי יואל אדלשטיין: אני חושב שאתה – אני לא יכול לומר "ילד גדול", אתה חבר כנסת מכובד, אבל אתה חבר כנסת גדול, אם תרצה לצאת, אתה תצא.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת יריב לוין.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

מוחמד ברכה: אני לא – – – היושב-ראש.

): הצעת החוק להשתתפותם של העובדים, נושאי המשרה ובעלי תפקיד אחרים בשירות הציבורי בצעדים לייצוב המצב הפיסקלי במדינה במהלך השנים 2013 ו-2014 (הוראת שעה), התשע"ג–2013, מ/766, אושרה בקריאה ראשונה.

): ועדת הכנסת החליטה כי יש לפצל את ההצעה להצעות חוק נפרדות, כך שחלק אחד מההצעה יכלול את נושא משכורתם של העובדים בשירות הציבורי, למעט עובדים שמשכורתם נקבעת לפי משכורת נושאי משרה, וחלק אחר יכלול את משכורתם של נושאי המשרה, מי שמשכורתם נקבעת לפי משכורת נושא משרה ובעלי תפקיד אחר בשירות הציבורי.

): לשם כך החליטה הוועדה ראשית להעביר את הדיון לוועדת הכנסת, ולאחר מכן להציע לכנסת לפצל את הצעת החוק כאמור.

): בנוסף, החליטה ועדת הכנסת כי שתי הצעות החוק יועברו לדיון בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

): הפיצול וההעברה לוועדת העבודה מחייבים את אישור הכנסת.

): ההחלטה התקבלה בוועדה הכנסת פה אחד, לאחר שתואמה עם הקואליציה והאופוזיציה, ובשמו של יושב-ראש הוועדה חבר הכנסת צחי הנגבי אני אבקש את אישור הכנסת להצעה הזאת.

): תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יריב לוין.

): אדוני, אם אפשר שקולי יתווסף ואז אני – –

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

): – – כי יש לי הודעה נוספת – –

יולי יואל אדלשטיין: אה, יש לך הודעה – – –

): – – שמחייבת הצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו נצביע אם כן על הודעתו של חבר הכנסת יריב לוין בשם ועדת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: זה טעון אישור המליאה.

קריאות: – – –

): על האיושים, נושא האיושים, כן.

יולי יואל אדלשטיין: אני מפעיל את ההצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה של ועדת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 7 בעד הצעת ועדת הכנסת – 47 נגד – 2 נמנעים – אין הצעת ועדת הכנסת בדבר פיצול הצעת חוק להשתתפותם של העובדים, נושאי המשרה ובעלי תפקיד אחרים בשירות הציבורי בצעדים לייצוב המצב הפיסקלי במדינה במהלך השנים 2013 ו-2014 (הוראת שעה), התשע"ג–2013, ובדבר העברתה לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מוסיף את קולו של חבר הכנסת יריב לוין בעד ההצעה, ולכן – 48 בעד, שניים מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת ועדת הכנסת אושרה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני, הודעה נוספת.

אבישי ברוורמן: היושב-ראש, תוסיף את הקול שלי.

): תודה.

): הודעה שנייה: בהמשך לאישור הרכב הוועדות במליאת הכנסת ביום 9 באפריל 2013, הריני מתכבד להודיע על איוש חברי הכנסת במקומות הפנויים כדלקמן – לסיעת העבודה: בוועדה למאבק בנגע הסמים – חבר הכנסת נחמן שי; בוועדה לפניות הציבור – חבר הכנסת יצחק הרצוג; בוועדת הכספים – חבר הכנסת באסל גטאס ישמש כממלא-מקום קבוע מטעם סיעת העבודה.

): לסיעת חד"ש: בוועדת הפנים והגנת הסביבה – חבר הכנסת דב חנין; בוועדת החינוך, התרבות והספורט – חבר הכנסת מוחמד ברכה; בוועדה לענייני ביקורת המדינה – חבר הכנסת עפו אגבאריה; בוועדה לקידום מעמד האישה – חבר הכנסת דב חנין.

): אבקש את אישורה של הכנסת להודעה זו.

): תודה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אם כן, אנחנו צריכים לאשר גם את ההודעה השנייה של חבר הכנסת יריב לוין בשם ועדת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אני מפעיל את ההצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: אישור הצעת ועדת הכנסת כפי שמסר אותה למליאה חבר הכנסת יריב לוין.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 8 בעד הצעת ועדת הכנסת – 50 נגד – אין נמנעים – אין הצעת ועדת הכנסת בדבר השלמת הרכב ועדות הכנסת נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 50 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי גם ההודעה השנייה של ועדת הכנסת אושרה במליאה.

יולי יואל אדלשטיין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/773).

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק קביעת הזמן (תיקון – מועד סיום שעון קיץ), התשע"ג

יולי יואל אדלשטיין: –2013 [הצעת חוק פ/409/19; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה – הנוספת, בעצם: הצעת חוק קביעת הזמן (תיקון מס' 3), התשע"ג–2013, לקריאה הראשונה, בכפוף להנחה על שולחן הכנסת, כפי שרשום לי.

יולי יואל אדלשטיין: אכן התקיימה דרישת התקנון: ההצעה קיבלה פטור מחובת הנחה, ולכן יציג את ההצעה חבר הכנסת גדעון סער, שר הפנים.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

גדעון סער: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הנושא של שעון הקיץ היה בין הנושאים הראשונים שטיפלתי בהם לאחר שנכנסתי לתפקידי כשר הפנים.

גדעון סער: חודש לאחר שנכנסתי לתפקידי מיניתי ועדה בראשות מי שכיהן כמנכ"ל משרד הבינוי וגם כמנכ"ל משרד החינוך, מר שמואל אבואב, שכללה עשרה נציגים בעלי בקיאות, בעלי ניסיון ובעלי כישורים מתחומי הרפואה, התעשייה, הכלכלה, איכות הסביבה, האנרגיה והמים, האוצר, החינוך ועוד.

גדעון סער: במסגרת עבודת הוועדה התקיימו ישיבות רבות שבהן הופיעו לפניה נציגי ציבור, נציגי ארגונים מקצועיים, מומחים, אנשי דת ורבנים, נציגי משרדי ממשלה, אנשי מקצוע מהאקדמיה ועוד.

גדעון סער: הוועדה ביצעה סקירה נרחבת של ספרות מהארץ ומהעולם והתבססה על עשרות מקורות מידע הכוללים את מרבית הידע בתחום ומייצגים את חזית המחקר בעולם.

גדעון סער: אפשר לראות את העבודה היסודית שביצעה הוועדה באתר האינטרנט של משרדי.

גדעון סער: היא פרסמה קול קורא לציבור להגשת עמדות בנושא שעון הקיץ, ובחנה את כלל העבודות של ועדות שעון קיץ שנעשו בישראל עד כה.

גדעון סער: עיקרי הממצאים של הוועדה, שהובילו אותי להחלטה שלי להאריך את שעון הקיץ עד לסוף חודש אוקטובר, כפי שאני היום מציע לכנסת בשם הממשלה לאחר החלטת הממשלה מאתמול, הם כדלקמן: 72% ממדינות העולם – אלה שאימצו את שעון הקיץ – פועלות לפי שעון הקיץ של מדינות אירופה, כ-211 ימים; 15% לפי ארצות-הברית; 13% לפי כללים אחרים.

גדעון סער: מדינת ישראל היא בין המדינות האחרונות שמיישרת קו – אם הכנסת תאמץ את תיקון החוק כפי שמוצע – עם שעון הקיץ שפועל באירופה, כולל אחרי מדינות האזור.

גדעון סער: אני רוצה רק לסבר את האוזן ולציין שבירדן יש שעון קיץ כל השנה מאז 2012, בלבנון יש שעון קיץ כמו באירופה, בסוריה – 218 ימים, בלוב – כמו באירופה, וכמובן יכולתי להביא, אדוני היושב-ראש, דוגמאות אחרות.

גדעון סער: אבל כולן מצביעות על כך שהגיע הזמן, גם אם באיחור, שישראל, שנכון להיום היא בין המדינות אשר אימצו הסדרים של שעון קיץ, מפגרת בין המדינות במובן הזה שיש בה מספר ימים קטן יחסית – נדמה לי 63 מתוך 73 מדינות שיישמו שעון קיץ.

גדעון סער: אני חושב שהגיע הזמן לשנות זאת.

גדעון סער: יתרונותיו של שעון קיץ ארוך הם בעצם ברורים לכל אדם.

גדעון סער: הדבר הבסיסי והפשוט ביותר: שאדם יכול לחזור הביתה מהעבודה כשעדיין יש אור, ולא בשעת חשכה.

חמד עמאר: סליחה, אדוני השר, אני מודיע שהרשימה סגורה.

חמד עמאר: רשימת הדוברים סגורה.

גדעון סער: זה דבר שכל אחד יכול להבין, ויש לו השפעה עמוקה על איכות החיים של אזרחי המדינה, וכמובן גם על תחושת – לא רק הבטיחות בדרכים, גם הביטחון של ילדים, שהולכים לחוגים, שחוזרים, שמסתובבים בשכונה.

גדעון סער: שעות אור רבות יותר מאפשרות לאדם לעסוק בפעילות גופנית רבה יותר, וילדים יכולים לשהות במרחב הפתוח ולעסוק בפעילות גופנית המשפרת את בריאותם.

גדעון סער: הדבר לא מתבטא רק בהפחתה של תחלואה אלא גם בצמצום חשיפה למצבי סיכון פוטנציאליים.

גדעון סער: הוועדה מצאה כי הפעלת שעון הקיץ תתרום לכלכלה הישראלית.

גדעון סער: תרומה זו נאמדת על-ידי משרד הכלכלה ב-330 מיליון שקלים בשנה.

גדעון סער: עמדה זו נתמכת גם על-ידי משרד התיירות ונציגי ענפי כלכלה רבים שהופיעו בפני הוועדה, כולל התאחדות התעשיינים.

גדעון סער: כלל המומחים שהופיעו בפני הוועדה ציינו כי שעת אור נוספת בשעות הערב היא בעלת השפעה חיובית על רמת הבטיחות בדרכים.

גדעון סער: חשיבות לחיזוק בריאות הציבור – עמדת גורמי הבריאות שהובאה בפני הוועדה הייתה כי הרחבת משך החלתו של שעון הקיץ, יש לה השפעה חיובית על בריאות האדם, הן גופנית והן נפשית.

גדעון סער: בסופו של יום, כל עשרת חברי הוועדה הגיעו לכלל המלצה, פה אחד.

גדעון סער: אני מוצא לנכון להזכיר, על רקע אופי הדיון סביב שעון הקיץ בהווה ובעבר, שהיו בהם דתיים כחילונים; הגיעו פה אחד להמלצה לקבוע שעון קיץ בדומה להסדרים באירופה.

גדעון סער: לדבר הזה כשלעצמו יש כמובן משמעויות כלכליות.

גדעון סער: הדבר תורם למעבר חופשי של סחורות, שירותים ואנשים מול מדינות האיחוד האירופי; תורם בהתאמת שעות הפעילות של הבורסה וחברות בישראל מול גופי באירופה – אחרת פערי השעות מול אירופה מתרחבים בתקופה שבה עוברת ישראל לשעון חורף, קודם לאירופה.

גדעון סער: 19 מדינות אירופיות שאינן חברות באיחוד האירופי בחרו להנהיג שעון זהה לזה שמקובל באיחוד האירופי.

גדעון סער: מזג האוויר בישראל זועק להארכת שעון הקיץ בחודש אוקטובר.

גדעון סער: בחודש הזה מזג האוויר הוא מיטבי, בין היתר לצורך פעילות ספורטיבית, טיולים, פעילות פנאי.

גדעון סער: עמדת מינהל הספורט במשרד התרבות והספורט שהוצגה הייתה שהחשכה המוקדמת הפריעה למיצוי היתרון האקלימי בחודש זה.

גדעון סער: אני רוצה לציין שבדרך כלל – הדבר לא נכון השנה, שבה חגי תשרי יצאו מוקדם מהרגיל ויחולו בחודש ספטמבר, אבל בדרך כלל חג הסוכות הוא חג של חודש אוקטובר, ובוודאי למי שנופש יש בכך יתרונות שכל אחד יכול להבין אותם.

גדעון סער: המהלך הזה הוא טוב לתיירות, כי הארכת תקופת הקיץ בעבור התיירות – – –

ראובן ריבלין: השר, הייתי בניו-יורק ביום כיפור פעם אחת בחיי.

ראובן ריבלין: היה קשה, אבל לא נורא.

גדעון סער: עדיין לא צמת יותר מ-25 שעות, אותן 25 שעות שאנחנו צמים גם כאן בארץ.

גדעון סער: באוקטובר מזג האוויר בישראל הוא מזג אוויר אידיאלי לתיירות, ובמובן זה טוב יותר מאשר ביעדים אלטרנטיביים, כי באירופה כבר מתקרר.

גדעון סער: הארכת שעון הקיץ תורמת במובן הזה גם לתיירות.

גדעון סער: המשמעות המעשית בהארכת אותה שעה: דחיית השקיעה מהשעה 17:00 לשעה 18:00 – אם אנחנו מדברים על אמצע חודש אוקטובר ודחיית הזריחה מ-05:45 ל-06:45 – שוב, אם אנחנו מדברים על אמצע חודש אוקטובר.

גדעון סער: היה דיון בוועדה גם בהיבטים שנוגעים בציבור הדתי.

גדעון סער: הוצגו כ-20 חוות דעת של גורמי דת שונים בחברה הישראלית.

גדעון סער: הוועדה התייעצה עם קשת רחבה של רבנים וגורמי דת.

גדעון סער: הדבר החשוב ביותר לומר, מבחינתי, הוא שהנהגת שעון קיץ איננה סוגיה הלכתית; יש עניין של מאזן נוחות בתפילות כמה ימים, ואם אנחנו שוקלים מאזן נוחות, ברור לאן הכפות נוטות.

גדעון סער: אבל אני רוצה לומר יותר מכך: יהודים דתיים ויהודים חרדים חיים על-פי שעון הקיץ המוארך בכל המדינות, ומקיימים את התפילות ומקיימים את כל מה שיהודי דתי מקיים.

גדעון סער: לכן אין, במובן הזה, פגיעה באורח החיים הדתי בהארכת שעון הקיץ.

גדעון סער: למעשה, יש יותר יהודים בעולם שחיים על-פי שעון קיץ מוארך מאשר על-פי שעון קיץ מקוצר כפי שהיה נהוג בישראל עד עכשיו.

גדעון סער: אני רוצה לסכם בכך שאני מאמין שהגיעה השעה שאנחנו – ככל שהדבר הזה אפשרי; תמיד יש מחלוקות בבית הזה, והבית הזה לא יכול לחיות בלי מחלוקות, ויש בו ייצוג לכל פלגי האוכלוסייה הישראלית.

גדעון סער: אבל נדמה לי שאם יש נושא שבאופן מובהק ברור מהו המענה החקיקתי הנכון, בראיית האינטרסים של אזרחי המדינה, זה הנושא הזה.

גדעון סער: אנחנו לא הולכים אלא לדבר שבסופו של דבר אני משוכנע שאזרחי המדינה כולם, חילונים, מסורתיים, דתיים, יברכו עליו ויראו בו פתרון טוב יותר מכפי שהיה עד כה.

גדעון סער: אני בחרתי לפעול באופן מהיר יחסית, מהטעם שחשבתי שאם יידרש שינוי במצב הקיים, רצוי שהכנסת תוכל לחוקק את החוק בכנס הקיץ, כך שתהיה לו משמעות כבר עכשיו, בחודש אוקטובר הנוכחי, ולא לחכות עם הנושא הזה ולמרוח אותו.

גדעון סער: ברגע שהיינו מגיעים לכנס החורף של הכנסת אנחנו למעשה דוחים בשנה פתרון שהוועדה שהמליצה בפני עליו חשבה שהוא פתרון אופטימלי.

גדעון סער: אני מאוד מקווה שהכנסת תתאחד בפריסה רחבה סביב הצעת החוק ותשלים את הליכי החקיקה.

גדעון סער: היו לי גם שיחות עם יושבת-ראש ועדת הפנים של הכנסת, והיא בהחלט תשתף פעולה כדי להגיע ליעד הזה, דהיינו כדי שבחודש הבא, בחודש יולי, המליאה הזאת תאשר את החוק.

גדעון סער: אם אנחנו הלילה נאשר אותו בקריאה ראשונה, נוכל להשלים את הליכי החקיקה בחודש יולי, ונביא בשורה לאזרחי ישראל, שמצפים לה, תומכים בה הרבה יותר מאשר שבועות או שנים, אלא הרבה מאוד שנים.

גדעון סער: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה, אדוני השר.

חמד עמאר: להצעת החוק הזאת מוצמדת הצעת חוק של חבר הכנסת ניצן הורוביץ.

חמד עמאר: חבר הכנסת הורוביץ ינמק את הצעת החוק בשלוש דקות.

ניצן הורוביץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, יש סיפוק גדול בכך שאחרי שנים של מאבק הנושא הזה סוף-סוף מוסדר לשביעות רצון כולם.

ניצן הורוביץ: אני תמיד אמרתי, גם בכנסת הקודמת, שהמחלוקת סביב הסוגיה הזאת היא לא מחלוקת אמיתית, ויש רוב גורף ותמיכה מאוד רחבה בכל חלקי הציבור בהארכת שעון הקיץ.

ניצן הורוביץ: אני שמח שהגענו לרגע הזה שבו הכנסת – אני מקווה – תתאחד ותקבל את ההחלטה.

ניצן הורוביץ: אני רוצה להגיד בהזדמנות הזאת תודה לשר הפנים גדעון סער שקידם את הנושא.

ניצן הורוביץ: כן, הנה, אני מודה, אומנם אנחנו ממחנות פוליטיים שונים – – –

גדעון סער: ועדת האתיקה – – –

זהבה גלאון: זה לא יוסיף לו – – –

ניצן הורוביץ: בכל זאת, אני אגיד, גם אולי זה לא יוסיף לו – –

קריאות: – – –

גדעון סער: – – –

ניצן הורוביץ: – – הוא פעל נכון ולקח את זה מהר, ואני מקווה שהערב זה יאושר בקריאה ראשונה, ההצעה שלי תעבור, נאחד את זה, הגעתי לסיכום עם השר, אני אתאם את הדברים, כמובן, עם הממשלה, נתאים את ההצעה שלי להצעה הממשלתית ונעביר את זה יחד, ותוך זמן קצר הכנסת, כפי שאמר השר, כבר במושב הזה, תקבל את החוק בקריאה שנייה ושלישית, כדי ששעון הקיץ הארוך, הטוב, כפי שאזרחי ישראל רוצים, ייכנס לתוקף כבר באוקטובר שנת 2013, ותהיה לכולנו שעה של אור באותו זמן קריטי שבו הרוב הגדול של האוכלוסייה פעילה.

ניצן הורוביץ: הרי אנחנו מדברים על אותה שעה שבין 17:30 ל-18:30, שזאת שעה שבה כמעט כולם פעילים: נהגים נוסעים בכבישים מהעבודה הביתה, ילדים משחקים בחוץ, חנויות פועלות, המסחר פועל, המשרדים, המשק, לכן חיוני שבשעה הזאת יהיה אור, ולא חושך.

ניצן הורוביץ: לכן, הארכת שעון הקיץ עד סוף אוקטובר תאפשר שעה של אור בחודש הזה בשעה הקריטית הזאת, שבין 17:30 ל-18:30.

ניצן הורוביץ: משמעות מיוחדת – וזה הדגש העיקרי שלי, על נושא תאונות הדרכים.

ניצן הורוביץ: חוות דעת חד-משמעית של הגורמים שעוסקים במניעת תאונות דרכים היא שהארכת שעון הקיץ בחודש אוקטובר עד סופו תביא לצמצום תאונות הדרכים.

ניצן הורוביץ: לכן זה גם ממש עניין של פיקוח נפש, ואני חושב שכולנו – ואני גם קורא לחברי בסיעות החרדיות להתאחד סביב העניין הזה.

ניצן הורוביץ: זה טוב לכולם, זה טוב לכל תושבי מדינת ישראל.

ניצן הורוביץ: אני שמח שהגענו לרגע הזה.

ניצן הורוביץ: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת מאיר פרוש – לא נמצא; חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – איננו; חבר הכנסת מוחמד ברכה – איננו.

ראובן ריבלין: אינו נוכח.

ראובן ריבלין: הם ישנם, רק אינם נוכחים.

חמד עמאר: חבר הכנסת חנא סוייד – לא נוכח; חברת הכנסת מיכל רוזין – מוותרת; חבר הכנסת דוד אזולאי.

חמד עמאר: אחריו – חבר הכנסת אורי מקלב.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, מכובדי השרים, עמיתי חברי הכנסת, שמענו פה את הדוברים הקודמים, שכולם דיברו על היום הארוך, על החשיבות של היום הארוך, ועל היעילות.

דוד אזולאי: אבל צריך לזכור דבר אחד: במשך שנים הונהג במדינה שעון קיץ, וכשאנחנו היינו במשרד הפנים, מעולם לא עשינו דבר שיכול לפגוע, אלא למרות הקושי שיש בשעון קיץ, אנחנו עשינו והלכנו כברת דרך.

דוד אזולאי: אני יכול להגיד שאפילו היה פה קונסנזוס בבית הזה.

דוד אזולאי: במשך חמש שנים שעון הקיץ עבד ובהסכמה של כולם.

דוד אזולאי: אחר כך באו חברי כנסת והחליטו לשנות.

דוד אזולאי: אין לנו בעיה עם שעון קיץ מבחינה דתית.

דוד אזולאי: אני אומר לכם שלשעון קיץ יש יתרונות רבים.

דוד אזולאי: אחד היתרונות זה יום שישי ארוך, ערב חג הפסח ארוך.

דוד אזולאי: יש לו הרבה יתרונות מבחינת הציבור הדתי.

דוד אזולאי: אבל יש פה פגיעה קשה בציבור הדתי.

דוד אזולאי: עד היום החרשנו וקיבלנו את הדין ואמרנו, אין דבר, צריך להתאמץ.

דוד אזולאי: מה שקרה הפעם זה הנושא של תפילת שחרית.

דוד אזולאי: תפילת שחרית, זמן התפילה הוא ב"הנץ", וכאשר הוא לוקח את הלוח של הזריחה ואני מסתכל על חודש אוקטובר, בחודש אוקטובר, הזריחה תהיה, לפי השעון החדש, ב-06:39; באמצע החודש – ב-06:47, ובסוף החודש – ב-05:59.

דוד אזולאי: רבותי, יהודי דתי שומר תורה ומצוות לא יכול להתפלל לפני "הנץ".

דוד אזולאי: הוא צריך לקום רבע שעה קודם.

דוד אזולאי: פעם זה היה עד 06:30, אז התגברנו על זה.

דוד אזולאי: קמנו יותר מוקדם, אנשים הלכו לעבודה.

דוד אזולאי: היום יש שתי אוכלוסיות: יש את אותן אוכלוסיות שצריכות להשכים קום.

דוד אזולאי: אז זה לא יעזור להם.

דוד אזולאי: במקרה הזה לא יעזור.

דוד אזולאי: עכשיו נוספה קבוצה חדשה של אותם אנשים בעלי מקצועות חופשיים שמגיעים יותר מאוחר לעבודה.

דוד אזולאי: כלומר, הוא יכול להתחיל את העבודה ב-08:00, אבל הוא צריך לסיים את התפילה שלו ב-07:15, 07:20, והוא צריך לרוץ לעבודה.

דוד אזולאי: לא תמיד הוא יספיק.

דוד אזולאי: זה בעיה אחת.

דוד אזולאי: הבעיה השנייה היא אותן אימהות עובדות.

דוד אזולאי: אותה אישה עובדת שצריכה לקחת את הבן שלה למעון והזריחה היא רק בשעה 06:50, ואז היא צריכה לרוץ לקחת את הילד למעון, להקים אותו בחשכה.

דוד אזולאי: כולם מסתכלים על סוף היום, אבל תסתכלו גם על תחילת היום.

מיכל רוזין: – – –

דוד אזולאי: אם הזריחה היא ב-06:50 והילד הזה צריך להיות במעון ב-07:00, והאימא צריכה להיות ב-07:30 בעבודה, זה להעיר את הילד בחשכה.

מיכל רוזין: באיזה קיץ באיזה מדינה יש זריחה ב-06:50 גם אם זה שעון קיץ?

דוד אזולאי: הנה, בבקשה.

דוד אזולאי: אני מסב את תשומת לבך, יש לי פה לוח.

דוד אזולאי: רבותי, חברי חברי הכנסת, אני פונה אליכם ואני מבקש.

דוד אזולאי: אני פניתי לשר, אני הופעתי בפני הוועדה.

דוד אזולאי: נימקתי את הדברים.

דוד אזולאי: דעו לכם, אחד הדברים שאתם הולכים לעשות פה הוא לאותו ציבור שעד היום יכול היה להתפלל במניין בזמן, גם ממנו אתם הולכים למנוע את התענוג הזה.

דוד אזולאי: לכן, אני פונה לכל החברים ואני מבקש מהשר.

דוד אזולאי: לא יקרה שום דבר אם שעון הקיץ יסתיים בתחילת אוקטובר, כפי שהיה עד היום, ולא בסוף אוקטובר יסתיים שעון הקיץ, כי אז באמת יש פגיעה קשה בכל אלה שמקפידים להתפלל בזמן.

דוד אזולאי: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת דוד אזולאי.

חמד עמאר: חבר הכנסת אורי מקלב.

חמד עמאר: אחריו – חבר הכנסת נסים זאב.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך, מכובדי השרים, חברי חברי הכנסת, עם כל ההערכה והכבוד לשר הפנים על ההצגה המקצועית של הצעת החוק הזאת, קשה להשתחרר מכך שהצעת החוק הזאת באה באופן – פתאום, עד היום לא היה לאף אחד את התבונה הזאת.

אורי מקלב: אף אחד לא ידע שיש שמש בישראל, יש שעון בישראל, ולפתע פתאום אתמול ממשלת ישראל מודיעה: אור לישראל.

אורי מקלב: וכי פעם ראשונה אחרי 65 שנה אנחנו מאריכים את השעון?

אורי מקלב: וכי קודם לא היה שעון?

אורי מקלב: לא הייתה שמש?

אורי מקלב: לא ידענו את זה?

אורי מקלב: רק היה הבדל אחד – שרצו וחשבו שצריך גם להתחשב בכלל האוכלוסיות, באוכלוסיות לא קטנות שהפעלת שעון הקיץ מקשה עליהן בדרך כזו ובדרך אחרת.

אורי מקלב: אבל עכשיו יש תחרות.

אורי מקלב: החוק הזה הוא חוק פופוליסטי, ואי-אפשר להתכחש לכך.

אורי מקלב: ועדות קמו, ועדות נפלו, והנה הוועדה שיש לה את כל השכל.

אורי מקלב: מה היה עד היום?

אורי מקלב: למה לא קיימו את זה 65 שנה?

אורי מקלב: היו עוד אנשים, גם אתם הייתם בממשלה.

אורי מקלב: מנסים היום לקושש קולות – ממפלגה למפלגה.

אורי מקלב: מפלגת השלטון מנסה לקושש קולות ממרצ.

אורי מקלב: הם רואים את העלייה אז מנסים להתחרות אתם מי דואג ששעון הקיץ יהיה עד סוף אוקטובר.

אורי מקלב: וכי בקדנציה הקודמת מרצ לא טענו את זה?

אורי מקלב: אבל, מרצ – אני מעריך אותם.

אורי מקלב: הם, זכויות האזרח שהם דואגים להן, זה עד שמגיעים לחופש הפולחן, לנושא הדתי.

אורי מקלב: שם הם שומרים, משם ואילך הם לא שומרים, גם אם אומרים להם שיש אוכלוסיות גדולות מאוד שמתקשות.

אורי מקלב: מה זה לא נגד ההלכה?

אורי מקלב: שעון הוא לא הלכה, אבל אם אנשים לא יכולים לקיים תפילה בזמנה בגלל שהם הולכים לעבוד – כן, גם הדתיים הולכים לעבוד – והם לא יכולים לקיים, אז זה לא פגיעה באוכלוסייה גדולה?

אורי מקלב: במדינה יהודית אי-אפשר.

אורי מקלב: מה אומרים לי?

אורי מקלב: יהודים מחוץ-לארץ מתמודדים עם זה.

אורי מקלב: לכן הם באים לארץ.

אורי מקלב: הם לא יוכלו גם להתמודד עם אותן בעיות שיש להם, שהם אחוז אחד קטן מתוך האוכלוסייה.

אורי מקלב: וחוץ מזה, ההשוואה לאירופה.

אורי מקלב: באירופה השעון היום הוא הרבה יותר ארוך, לכן גם כשמאריכים את שעון הקיץ תמיד הם נמצאים ביום.

אורי מקלב: אי-אפשר להתכחש ואני אומר את זה, חברת הכנסת רוזין אולי לא יודעת.

אורי מקלב: בהארכת שעון הקיץ עד סוף אוקטובר זריחת השמש תהיה ב-06:55 ו-06:50 ברוב הימים, בהארכה הזאת מעבר למה שהיה עד עכשיו.

אורי מקלב: מה זה אומר?

אורי מקלב: שאי-אפשר להתפלל לפני כן, ולכן אתם מקשים על אנשים.

אורי מקלב: יסתדרו.

אורי מקלב: אבל אני מבין שיהיה הרבה יותר קל להגיד שהציבור החרדי לא מתנגד.

אורי מקלב: לא רק שלא מתנגד – אני כבר גומר, השר, אם זה מפריע, הדברים שלי.

אורי מקלב: אני רואה שאתה מסתכל על השעון, אולי הדברים קצת נוקבים.

אורי מקלב: אבל אני רוצה להגיד לך, אדוני השר, ולחברי חברי הכנסת, הדתיים והחרדים יודעים להתמודד גם עם חוק כזה.

אורי מקלב: והנה, עובדה.

אורי מקלב: הרבה מעלות ויתרונות יש לשעון הקיץ.

אורי מקלב: יש לנו עוד כמה דינים, כמו קריאת שמע בזמנה, תפילה בזמנה, שעכשיו עם שעון הקיץ זה בהחלט מתאפשר יותר.

אורי מקלב: אבל מאז שהיה איזה שם, סטיגמה, איזה מיתוס שהחרדים נגד שעון הקיץ – לא בגללם, אלא בגלל שהם חשבו שלהכניס, להחיל את שעון הקיץ לפני יום כיפור זה מקשה על הצמים.

אורי מקלב: לבוא ולהגיד: מה זה משנה?

אורי מקלב: 25 שעות זה בין כך ובין כך.

אורי מקלב: זה נכון, אבל יש הבדל אם ב-25 שעות הצום ערים או ישנים.

אורי מקלב: זה עוד שעה שצריכים להיות בה ערים בצום ולקראת סוף הצום.

אורי מקלב: זו היה התובנה.

אורי מקלב: לא קיבלתם את זה, לא קיבלתם.

אורי מקלב: עכשיו אתם רוצים גם להאריך ולא אכפת לכם שום דבר, ההשלכות.

אורי מקלב: אבל זה לא הנושא.

אורי מקלב: הנושא תהליך קבלת ההחלטות, הפזיזות, השטחיות.

אורי מקלב: איך יכול להיות שמדינה שקיבלה חוק לפני חצי שנה, עם שעון קיץ – זה לא סתם חוק – משנה את זה, ותוך כמה חודשים משנה את זה עוד פעם?

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, אני כבר מסכם.

אורי מקלב: איך יכול להיות?

אורי מקלב: ולא רק זה, לפני שבע שנים הייתה כאן ועדה של הכנסת, מכל חלקי הבית ובראשות חיים אורון, ג'ומס, והיא קיבלה החלטות.

אורי מקלב: אמרו דבר אחד: שעון קיץ – צריך יציבות בשעון קיץ.

אורי מקלב: אי-אפשר שכל פעם משנים את זה.

אורי מקלב: שר הפנים הקודם לא השתמש בסמכותו והקדים והרחיק את זה חזרה למה שהיה פעם, אלא שמר.

אורי מקלב: ולא סתם, עוד האריך את זה.

אורי מקלב: היום אתם משתמשים בכוח, בשיכרון הכוח, להוציא דברים שלא היו אף פעם.

אורי מקלב: לא מסתכלים על שותפים שהיו קודם ושטענו על כך.

אורי מקלב: והיום באים ואומרים, שלושה חודשים לפני תאריך התחילה של החוק הזה – לפני תאריך התחילה של החוק הזה משנים את החוק.

אורי מקלב: איפה האנשים?

אורי מקלב: מה עם לוחות שנה שכבר הודפסו?

אורי מקלב: זמני יציאת השבת שכבר הודפסו, ואנשים יבואו לידי מכשול?

אורי מקלב: טיסות שהוזמנו, טיסות המשך שהוזמנו, אירועים שנקבעו בגלל שעת הלילה?

אורי מקלב: כל זה לא מעניין אף אחד.

אורי מקלב: כל זה לא מעניין אף אחד – –

קריאה: – – –

אורי מקלב: – – העיקר עכשיו שיש עכשיו תהליך של שעון קיץ.

אורי מקלב: תודה רבה לך, אדוני.

חמד עמאר: תודה רבה לחבר הכנסת.

חמד עמאר: חבר הכנסת נסים זאב.

חמד עמאר: אחריו – חבר הכנסת ישראל אייכלר.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הנביא ישעיה אומר: הוי האומרים לרע טוב ולטוב רע, שמים חושך לאור ואור לחושך, שמים מר למתוק ומתוק למר.

נסים זאב: זה ממש – החוק הזה, ההזוי.

נסים זאב: אני שמעתי את – – –

ראובן ריבלין: – – – עמוס.

נסים זאב: אז בוא נפתח אחר כך במחשב.

נסים זאב: בישעיה, לא?

ראובן ריבלין: – – –

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, הרי עשו מחקרים רבים בעולם ודיברו על הרבה היבטים מבחינות שונות.

נסים זאב: וכל נושא שעלה, המחקרים האחרים הראו את ההפך.

נסים זאב: ובוא נדבר.

נסים זאב: נכון שיש שעון קיץ בעולם, ואנחנו, ברוך השם, מפגרים בנושא הזה.

נסים זאב: עדיף שנהיה מפגרים בשעון ולא נהיה מפגרים במוח שלנו, בראש המעוות שלנו.

נסים זאב: מה, אנחנו כמו איזה כבשים הולכים אחרי מה שיש בעולם?

נסים זאב: בשביל מה אנחנו מדינה יהודית?

נסים זאב: בוא נבטל אותה.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, מה המשמעות שפועלים צריכים לצאת לתפילה בשעה 06:45 ועדיין חושך?

נסים זאב: ילדים צריכים לצאת לבתי-הספר.

נסים זאב: כולנו יודעים, למשל, שההסעות לבתי-הספר מתחילות כבר בשעה 07:00, 06:45.

נסים זאב: מתי הילד צריך להתעורר?

נסים זאב: לא ב-06:00 כדי לצאת ב-07:00, 06:45?

נסים זאב: אז אם ב-06:00 בחודש אוקטובר עדיין חשכה, עדיין זריחת החמה, נץ החמה, לא החל, אז לא משתמשים בשעה הזאת באור?

נסים זאב: אז במקום להדליק בשעות הלילה ידליקו בשעות הבוקר המוקדמות יותר.

נסים זאב: אז מחליפים את השעון.

נסים זאב: למה לא ללכת לפי שעון עברי?

נסים זאב: למה אנחנו מוחקים את הלוח העברי?

נסים זאב: ואני אומר לך למה אני מתכוון.

נסים זאב: עד היום דיברו על יום הכיפורים, וכאילו הנושא של יום הכיפורים הוא היה הנושא המרכזי, ורצו שאנשים לא ירגישו את הצום.

נסים זאב: אז בוא, אנחנו גם מדלגים על יום הכיפורים.

נסים זאב: נעשה את זה עד יום אחרי סוכות באופן קבוע – יום אחרי אסרו חג של סוכות, שאז היו משנים את השעון יומיים-שלושה לפני יום הכיפורים, עד אחרי סוכות יש לנו שבועיים ויומיים נוספים בכל שנה.

נסים זאב: אבל נעשה שינוי בשעון לפי התאריך העברי.

נסים זאב: אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, יש לזה משמעות, כי הילדים באים מחופשה של סוכות, אחרי יום אסרו חג, לפעמים גם חל שבת אחרי זה.

ראובן ריבלין: לא מניחים תפילין ביום שבת.

נסים זאב: ולא מניחים תפילין, בשביל זה אפשר יותר להסתלבט, חבר הכנסת רובי ריבלין.

חמד עמאר: נא לסיים.

נסים זאב: אני כבר מסיים, כי לא אמרתי אפילו משפט אחד בכל הנושא הזה, עוד אני מנסה לשכנע אתכם.

נסים זאב: אני רואה שאתם לא משוכנעים, רק צוחקים עלינו.

נסים זאב: לכן, אדוני היושב-ראש – סליחה, אדוני – כל ההיבטים השונים בנושא חיסכון באנרגיה, מעולם לא הוכח שזה אמת.

נסים זאב: עלייה בפריון העבודה והייצור – שקר שקרים.

נסים זאב: איכות חיים ובילוי בשעות הפנאי; אפילו דיברו על תאונות דרכים ועל התאבדויות, שיש פחות מתאבדים בשעון הקיץ, אז צריכים להאריך את השעון.

נסים זאב: אדוני, עם הגזירות הכלכליות האלה, אני מבטיח לך שיהיו הרבה יותר מתאבדים מהשינוי של השעון הזה.

נסים זאב: השעון פה לא ישנה כלום, תיתנו לאנשים לחיות פה יותר בכבוד, ויהיו פחות מתאבדים במדינת ישראל.

נסים זאב: תראו כמה התאבדו בגלל הנושא הכלכלי.

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת נסים זאב.

נסים זאב: תודה, אדוני.

נסים זאב: אז אני מבקש שלא לשנות את השעון, ולהתאים אותו ללוח העברי, ושזה יהיה יום אחרי סוכות.

נסים זאב: אני מאמין שכולם מסכימים שזה רעיון טוב.

נסים זאב: אני רואה שכולם מנענעים בראשם.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת ישראל אייכלר – אינו נוכח.

חמד עמאר: חבר הכנסת משה גפני.

חמד עמאר: אחרון הדוברים, ואם השר ירצה לסכם – ועוברים להצבעה.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, חברי הכנסת, אדוני שר הפנים, אני לא מתכוון לנהל על זה מאבק.

משה גפני: דיברתי אתך, אני לא חושב שזה נושא דתי, אתה צודק במאה אחוז, זה לא נושא הלכתי.

משה גפני: אני אפילו, בחלק מהמקרים, גם תמכתי בהארכת שעון הקיץ.

משה גפני: אבל נהייתה מין מודה כזאת בתקופה האחרונה, לעשות רע לאנשים שהם שומרים מצוות.

קריאה: למה אתה אומר ככה?

משה גפני: רק שנייה, אני אסביר.

משה גפני: אני אמרתי לך, אני אסביר.

משה גפני: הציבור שאני מייצג יתפלל בזמן.

משה גפני: יתפלל ב-07:00, ילך לכולל, בסדר.

משה גפני: מי יסבול?

משה גפני: למי תהיה בעיה?

משה גפני: לאנשי ליכוד שומרי מצוות שהולכים לעבוד במפעלים וב-06:55 יהיה חושך.

משה גפני: אז, אם הם מתפללים היום ב-06:00 – אגב, לא צריך לשנות, אתה יכול לעשות שעון קיץ, זה בסדר, אני רק רוצה שידעו את המשמעות של העניין, לי זה לא מפריע.

משה גפני: אנשים יצטרכו – אחד מהשניים: או לאחר לעבודה; או, לא יודע, להתפלל במקום העבודה, בגלל שאנשים שמתפללים, יתפללו.

משה גפני: פשוט יהיה להם מאוד לא נוח, בצורה בלתי סבירה.

משה גפני: זה על-פי רוב אנשים שהם אנשים מסורתיים, שנמצאים ברוב המפלגות בכנסת.

משה גפני: הם לא אנשים חרדים דווקא, להפך, אני חושב שאצל החרדים זה יהיה פחות.

משה גפני: זה יהיה בעיקר אצל אנשים שהליכוד הוא המאפיין שלהם, אנשים מסורתיים שעמלים לפרנסתם במפעלים, שמתחילים לעבוד מוקדם.

משה גפני: אני מבקש לומר לחברי הכנסת החדשים, שלא היו בכנסות קודמות, אני רוצה להקריא להם פרוטוקול של ישיבת מליאת הכנסת, שבה שר הפנים האריך את שעון הקיץ, ולשר הפנים קראו אופיר פינס-פז.

משה גפני: הוא מבקש להצביע על הצעת החוק להארכת שעון הקיץ, שהייתה הרבה פחות ממה שאנחנו מדברים עליו עכשיו, והוא אומר שתמכו בהצעת החוק הזאת שאופיר פינס, שר הפנים, הביא, תמכו בה חברי כנסת מכל סיעות הבית, כולל שינוי.

משה גפני: הצביעו בעדה כל חברי הכנסת, מכל קצוות הבית, משום שחבר הכנסת חיים אורון מסיעת יחד-מרצ גיבש יחד עם דוד אזולאי הצעת פשרה שריצתה את כולם, לרבות סיעת שינוי.

זהבה גלאון: כמה תחזור על הדבר הזה?

זהבה גלאון: אנחנו לא עומדים מאחורי זה.

משה גפני: בסדר, לא יהיה מאבק על זה, בסדר.

משה גפני: אני רק רוצה שידעו.

משה גפני: אין מאבק על זה, זה בסדר.

משה גפני: אתם רוצים שעון קיץ שעתיים, תעשו שעתיים.

משה גפני: אין דמיון לאירופה, גם אתם יודעים, אלא אם כן לא למדתם את העניין.

משה גפני: שעות השמש באירופה, במדינות הצפוניות – זה שונה לחלוטין; אני לא יודע אם למדת ליבה או לא, אם למדתם על האטמוספירה, אם למדתם על כל מה שנלווה ביקום, לשמש, אין דמיון בכלל.

ראובן ריבלין: לא למדנו, היינו שם וראינו שב-22:00 עוד אור.

משה גפני: נכון, אז מה אפשר לעשות?

משה גפני: אנחנו אבל נמצאים, חבר הכנסת רובי ריבלין, אנחנו נמצאים במדינת היהודים, ורוב האנשים פה הם יהודים, ורוב היהודים גם אכפת להם הנושא הזה, מה לעשות.

משה גפני: זה לא כמו באירופה ובארצות-הברית.

חמד עמאר: צריך לסיים, חבר הכנסת.

משה גפני: אני מסיים.

משה גפני: רק בקטע הזה, אדוני שר הפנים, מה שנאמר באותו יום במליאת הכנסת.

משה גפני: אומר הדובר, לא אזכיר את שמו, הוא באמת, אני סתם מרגיז את סיעת מרצ ואין לי שום עניין לעשות את זה.

משה גפני: קיבלנו פשרה, ולא את המודל שלכם, והוא מתריע בפרוטוקול, והוא אומר: תדעו לכם מה שיקרה – למה רעש?

חמד עמאר: למה הרעש הזה?

חמד עמאר: אני בקושי שומע את הדובר לידי.

חמד עמאר: חברי הכנסת.

משה גפני: הוא אומר ככה: היום יהיה שר פנים עם השקפת עולם אחת, הוא יאריך את שעון הקיץ.

משה גפני: מחר יהיה שר פנים עם השקפת עולם הפוכה, והוא יקצר את שעון הקיץ.

חמד עמאר: אדוני השר, אנחנו שומעים אתכם עד כאן.

משה גפני: לכן הגענו, הכנסת כולה, למסקנה שצריך שיהיה מועד אחד שקבוע בחוק.

חמד עמאר: צריך לסיים.

משה גפני: אני מסיים.

משה גפני: אני לא מנהל מאבק על שעון הקיץ, הוא איננו נושא דתי, אין בו נושא הלכתי, ממש לא.

משה גפני: במקרים רבים, בציבור שאני מייצג, שעון הקיץ הוא דבר טוב.

משה גפני: אבל תדעו שבהארכת שעון הקיץ עכשיו, באותם שלושה שבועות, שפשוט מעבירים את החושך ל-06:45, ל-06:50, שאז אנשים ייסעו לעבודה בחושך – –

חמד עמאר: תודה רבה.

משה גפני: – – לא יהיה חיסכון, לא בחשמל ולא בתאונות דרכים.

משה גפני: אבל, אני לא נגד.

משה גפני: אני אצביע נגד כי אני חושב שצריך להצביע נגד, אבל תצביעו בעד, זה בסדר.

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת.

חמד עמאר: אדוני השר, אתה רוצה לסכם את הדיון?

גדעון סער: אני נעתר לבקשת חברי הכנסת מכל סיעות הבית – – – נענה בהצבעה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים לשתי הצבעות, חברי הכנסת.

חמד עמאר: תם הדיון.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעות.

חמד עמאר: נצביע על הצעת החוק שהציג שר הפנים גדעון סער, הצעת חוק קביעת הזמן (תיקון מס' 3), התשע"ג–2013, בקריאה ראשונה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה.

חמד עמאר: הצבעה מס' 9 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 48 נגד – 5 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק קביעת הזמן (תיקון מס' 3), התשע"ג–2013, לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

חמד עמאר: בעד – 48, נגד – 5, אין נמנעים.

חמד עמאר: אנחנו מעבירים את הצעת החוק לדיון בוועדת הפנים והגנת הסביבה.

חמד עמאר: עוברים להצבעה על הצעת החוק של חבר הכנסת ניצן הורוביץ, שהייתה מוצמדת.

חמד עמאר: נא להצביע.

חמד עמאר: הצבעה מס' 10 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 48 נגד – 5 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק קביעת הזמן (תיקון – מועד סיום שעון קיץ), התשע"ג–2013, לדיון מוקדם בוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

חמד עמאר: בעד – 48, נגד – 5, אין נמנעים.

חמד עמאר: גם ההצעה הזאת עוברת לוועדת הפנים.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ' 759).

חמד עמאר: ]

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצעת חוק תכנון משק החלב (תיקון) (עדכון מחירי המטרה), התשע"ג–2013, לקריאה ראשונה.

חמד עמאר: יציג את הצעת החוק שר החקלאות יאיר שמיר.

חמד עמאר: בבקשה, אדוני.

יאיר שמיר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הצעת חוק תכנון משק החלב (תיקון) (עדכון מחירי המטרה), התשע"ג–2013.

יאיר שמיר: חוק תכנון משק החלב, התשע"א–2011, מסדיר את תכנון הייצור של החלב הגולמי במטרה לפתח, לייעל ולבסס את משק החלב בישראל, תוך הבטחת איכות ובטיחות ייצור החלב ושיווקו ואספקה סדירה של חלב ומוצריו לאוכלוסייה בישראל, תוך הבטחת מחירים נאותים ליצרנים, למחלבות ולציבור.

יאיר שמיר: מחיר המטרה הוא כלי חשוב בין אמצעי התכנון המיושמים בענף חלב הבקר לפי החוק.

יאיר שמיר: זהו המחיר אשר המחלבות משלמות ליצרנים בעבור ליטר חלב גולמי במטרה להבטיח ליצרנים, שהם החקלאים המייצרים את החלב ברפתות החלב, שהיקף הייצור שלהם מוגבל על-ידי מכסה, רווח סביר ממכירת החלב למחלבות.

יאיר שמיר: במסגרת החלטת הממשלה הוטל על משרד החקלאות ופיתוח הכפר ועל משרד האוצר לפעול לביצוע תיקוני החקיקה הנדרשים לצורך זה, ומכאן תיקון החקיקה הכלול בהצעת חוק זו.

יאיר שמיר: מטרת הצעת החוק היא לאפשר לשר החקלאות ולשר האוצר לתקן את תקנות מחיר המטרה לצורך ביצוע שינויים אלה וליישם את מתווה ההתייעלות של ענף הבקר לחלב בהתאם להסכם שהיה עם החקלאים ולהחלטות הממשלה.

יאיר שמיר: לפיכך, מוצע לתקן את הוראת המעבר שבסעיף 44 לחוק ולקבוע כי לצורך יישום החלטת הממשלה יהיו רשאים השרים – החקלאות והאוצר – באישור ועדת הכלכלה של הכנסת, לקבוע בתקנות בנושא עדכון מחיר המטרה הוראות שאינן לפי נוהל ההתחשבנות שהיה קיים ערב החקיקה של החוק באותם נושאים.

יאיר שמיר: הצעת חוק זו מקדמת את יישום ההסכם בין המגדלים לממשלה ואת החלטת הממשלה ומשתלבת במאמצי הממשלה לפעול להפחתת מחיר מוצרי החלב לצרכנים.

יאיר שמיר: אני מבקש לאשר את ההצעה.

יאיר שמיר: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה, אדוני השר.

חמד עמאר: אנחנו עוברים לדיון.

חמד עמאר: חבר הכנסת ישראל אייכלר – איננו נוכח; חבר הכנסת אורי מקלב.

חמד עמאר: אדוני, יש לך שלוש דקות.

חמד עמאר: בבקשה.

אורי מקלב: תודה רבה לך.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, מכובדי השרים, חברי חברי הכנסת, אין ספק שמחיר המטרה – כשהמטרה הסופית היא להוריד את המחיר לצרכן, זאת מטרה חשובה.

אורי מקלב: אבל אל לנו לשכוח שבדרך הורדנו מחירים לרפתנים, הורדנו את המחירים לבעלי המשקים.

אורי מקלב: זכורות עוד מהקדנציה הקודמת ההפגנות הגדולות שהיו ליד הכנסת.

אורי מקלב: חבר הכנסת שי חרמש ייצג את הרפתנים, והיום לצערנו אין בכנסת מי שייצג אותם, אז אני ממלא את מקומו לצורך העניין.

אורי מקלב: אבל אז הזדהינו אתו בעניין הזה.

אורי מקלב: הביאו פרות כמעט לתוך הכנסת.

אורי מקלב: בסופו של דבר, לאחר משא-ומתן, אומרים שיש הסכמה, אבל ההסכמה הזאת נעשתה בדוחק רב, ואנחנו צריכים מאוד מאוד להיזהר בדרכנו זו, שלא נגרום לכך שייצור החלב, או שהרפתות לא יהיו רווחיות, ונראה, כמו בחקלאות, שהענף הזה מתמעט והולך, כפי שגם כיום רפתנים רבים מזהירים שבמחיר המטרה הזה הם לא יוכלו להחזיק מעמד.

אורי מקלב: יש לנו עניין להוריד מחירים, אבל צריך לדעת עד איפה.

אורי מקלב: למה אני אומר את זה?

אורי מקלב: תלוי על מה מורידים את המחירים.

אורי מקלב: הורדת מחירים של מצרכי יסוד, של מוצרי החלב, זה דבר חיובי.

אורי מקלב: אפשר ללכת עד הקצה, אבל אנחנו בסך הכול עשינו מחיר כולל, הורדנו את המחיר הכולל לליטר חלב גולמי, שזה מחיר נמוך לכל מוצרי החלב, ואסור לנו לשכוח שהיום רוב רובם של מוצרי החלב הם מוצרים יוקרתיים, לא מצרכי יסוד של חלב.

אורי מקלב: אם אנחנו הולכים לעשות צעד כזה, להוריד את מחיר המטרה של החלב, זה צעד מבורך, אבל היינו צריכים להשכיל ולכוון את זה שזה דווקא יבוא לידי ביטוי במוצרי החלב המפוקחים, שהם תחת פיקוח.

אורי מקלב: אנחנו יודעים היום מה המשמעות והקשיים שיהיו בעתיד לנוכח הגזירות החדשות.

אורי מקלב: אני רק רוצה לספר לכם, אדוני השר, שכל מוצרי החלב יהיו חלק מייקור המחירים שכל המשק יסבול מהם, כמו העלאת המע"מ, הייקור בדלקים ועוד, שייקרו את כל המוצרים.

אורי מקלב: אני אספר לך סיפור שסיפר לי עובד ותיק בכנסת.

אורי מקלב: הוא אומר לי: תראה, החלטתם על 1% במע"מ, אבל אני אספר לך עובדה.

אורי מקלב: בחנות שאני בא לקנות כל יום שישי את החלה היה שלט.

אורי מקלב: החלות עלו 4.5 ש"ח, החלה הפשוטה.

אורי מקלב: היה שם שלט: בעקבות ייקור מס ערך מוסף מחיר החלה 4.80 ש"ח.

אורי מקלב: 1% מביא מ-4.5 ל-4.80?

אורי מקלב: זה בכלל לא ככה; זה 7%–8%.

אורי מקלב: העלו מ-4.5 שקלים ל-4.80, ובשלט לאור יום: בעקבות העלאת מס ערך מוסף ב-1%.

אורי מקלב: זה בדברים קטנים.

אורי מקלב: אנחנו יודעים שכשעולה מס ערך מוסף ב-1%, המשמעות והניצול הם הרבה יותר, גם במוצרים האלה.

אורי מקלב: אדוני השר, זה לא התפקיד שלך, אבל שר הכלכלה – יכול להיות שזו בקשה שלך – גם אם אנחנו מעלים מחירים, בסופו של דבר היום חייבת להיכנס הרגולציה לפיקוח.

אורי מקלב: היום כמעט אין פיקוח של התמ"ת על מחירים בחנויות המכולת.

אורי מקלב: אנחנו עדים לכך שהיום המכולות השכונתיות, שמשרתות בעיקר את האוכלוסיות הקשות והחלשות יותר – מדוע?

אורי מקלב: אין להם אפשרות לקנות במרכזי קניות, אין להם אפשרות להגיע ברכב.

אורי מקלב: הם קונים מהיד לפה, קונים במכולות השכונתיות.

אורי מקלב: שם היום, לפי הרבה תלונות שמגיעות לשולחני, יש הפקעות מחירים, ודווקא במוצרי יסוד, שעליהם מבוססות המכירות שלהם.

אורי מקלב: אם אנחנו רוצים – המטרה שלנו היא לא להעלות מחירים, אנחנו צריכים שזה באמת יתבצע באופן מעשי, ולא לבוא למצב כזה שכאשר אנחנו שואפים להוריד מחירים, אנחנו שואפים שהמחירים יהיו נמוכים, אנחנו לוחצים את הרפתנים בעניין הזה, אבל בסופו של תהליך זה מגיע לקצה – לצרכן עצמו, לתושב עצמו, לקניין עצמו, לקונה הפרטי, והמחירים בסוף גבוהים.

אורי מקלב: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת מוחמד ברכה – איננו נוכח; מנחם אליעזר מוזס – איננו נוכח; חבר הכנסת ישראל חסון – איננו נוכח.

חמד עמאר: אדוני השר, אתה רוצה לסכם או שנעבור להצבעה?

יאיר שמיר: אני רוצה להסביר בכמה מילים.

חמד עמאר: בבקשה.

קריאה: – – –

חמד עמאר: תודה רבה, אדוני השר.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק תכנון משק החלב (תיקון) (עדכון מחירי המטרה), התשע"ג–2013, בקריאה ראשונה.

חמד עמאר: עברנו להצבעה.

חמד עמאר: הצבעה מס' 11 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 27 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק תכנון משק החלב (תיקון) (עדכון מחירי המטרה), התשע"ג–2013, לוועדת הכלכלה נתקבלה.

חמד עמאר: בעד – 27, נגד – אין, אין נמנעים.

חמד עמאר: הצעת החוק תעבור לוועדת הכלכלה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצעת חבר הכנסת משה גפני בדבר ביטול צו תעריף המכס והפטורים ומס קנייה על טובין (תיקון מס' 15), התשע"ג–2013 – דיון והצבעה.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים וחברי הכנסת, הכנסת יוצרת הערב תקדים, תקדים שנאבקתי עליו זמן רב.

משה גפני: יש חוק, נדמה לי מ-1949, ששר האוצר רשאי להביא בצו הפחתה של מכס, וזה מאושר אוטומטית – לא צריך הצבעה בשום מקום, לא ועדת כספים, לא כלום.

מיקי לוי: הכול בסדר.

משה גפני: והנה, מה שהיה נכון ב-1949 לא נכון ב-2013, ו-2003, וגם לא נכון ב-1993.

משה גפני: אני אביא את הדוגמאות.

מיקי רוזנטל: גלידה, אוי-ויי.

משה גפני: קודם כול, צו ההפחתה שעליו מדובר זה צו על הגלידה; שנדע – גלידה.

משה גפני: גלידה זה קונוטציות מעניינות.

משה גפני: אגב, עם גלידה שמנה ההפחתה יותר גדולה ורזה – ההפחתה יותר קטנה.

משה גפני: הפסד הכנסות המדינה ממסים זניח, זאת אומרת, זה לא עושה שום דבר.

משה גפני: זה אולי בגלל הסכמים בין-לאומיים.

משה גפני: בוועדת הכספים היום בבוקר הביא משרד האוצר את החוק שפשוט עושה צחוק מהאמנות הבין-לאומיות, מכיוון שבאמת מדובר שם, במה שהיה בוועדת הכספים, על ייצוא, אבל לא כותבים את המילה ייצוא; כותבים את מספר התושבים שעליו מדובר ומתאימים את זה למדינת ישראל ולרשות הפלסטינית.

משה גפני: על כל פנים, זה צו הפחתה.

משה גפני: עכשיו תשמעו, רבותי חברי הכנסת, מה העלו.

משה גפני: את הגלידה הפחיתו, לא יצא לצרכן מזה שום דבר, מכיוון שמחירי הגלידה לא הופחתו, אבל את מחיר דגי האמנון העלו, ומי שהולך לרכוש לפני שבת דגים שעד היום הוא רכש ב-15 שקלים, היום הוא רוכש אותם ב-40 שקלים, בגלל צו ההעלאה.

משה גפני: זאת אומרת, מפחיתים את מה שלצרכן לא יוצא מזה שום דבר, ומעלים עם נזק אדיר לצרכנים, בקנה מידה בלתי נתפס.

משה גפני: עכשיו אני אתן לכם דוגמה של הפחתה.

משה גפני: אדוני סגן השר, היות שהתעניינת בזה, אז תראה שבמשרד האוצר לא נמצא כל השכל.

משה גפני: לא, לפעמים נדמה מהנאומים שלך שכן, אבל אני שמח שאתה אומר שלא.

מיקי לוי: אני לומד ממך.

משה גפני: אני נאבקתי על הפחתת המכסים.

משה גפני: השרה יעל גרמן זוכרת בתור חברת כנסת שהיית לפני שנהיית שרה, שניהלתי מאבק על הנושא של הפחתת המכסים בטקסטיל.

משה גפני: אמרתי: אם המחירים לא יורדים באופן משמעותי, וזה גורם לסגירת מפעלים, הפחתת המכסים לא שווה שום דבר, היא לא משיגה את המטרה שלה, והיא עושה נזק לתעשייה הישראלית; כך טענתי.

משה גפני: 650 מיליון שקל מדינת ישראל הפסידה מהפחתת המכסים, לא הועילה לצרכנים כלום וגרמה נזק בל יתואר למפעלים ולעובדים במפעלי התעשייה.

משה גפני: טענתי שלא צריך לעשות את זה.

משה גפני: אז את האלקטרוניקה הבידורית עצרתי – 150 מיליון שקל, והפחתת המכסים בוטלה.

משה גפני: 450 או 480 מיליון שקל נשארו במלחמה בוועדת הכספים, ובאו עובדי התעשייה וכו'.

משה גפני: משרד האוצר נעמד על רגליו האחוריות: בשום פנים ואופן לא להוריד את הפחתת המכסים, להשאיר אותם, שמדינת ישראל תשקיע 480 מיליון שקל ללא שום תועלת לאף אחד, רק נזק.

משה גפני: בסדר, עמדה, אני מכבד את העמדה.

משה גפני: אדוני סגן שר האוצר, לא עבר חודש, החליט משרד האוצר בהחלטת הממשלה בתוכנית הכלכלית לבטל את הפחתת המכסים.

משה גפני: אז איפה השכל, בהחלטה חודש קודם או בהחלטה של החודש אחרי כן?

משה גפני: אולי היו באים אלינו ללמוד, והיינו אומרים להם שהפחתת המכסים הזאת רק מפחיתה מאוצר המדינה, עושה נזק למפעלי התעשייה ולא מורידה מחירים.

מיקי לוי: למה הסכמת?

משה גפני: לא הסכמתי, תשאל את יעל גרמן.

משה גפני: לא הסכמתי, ניהלתי מלחמה.

משה גפני: שלוש ישיבות עשינו, או שתי ישיבות עשינו על זה במשרד האוצר.

משה גפני: אתה יודע שאני מכבד את משרד האוצר.

משה גפני: לא הסכמתי.

משה גפני: אם הייתי ממשיך בלי החלטת הממשלה, הייתי מונע את זה.

משה גפני: חבל על הכסף, יש לי במה להשקיע 650 מיליון שקל מיותרים שהלכו לריק, שעשו נזק ולא הביאו תועלת לכלום.

משה גפני: אותו דבר אתם עושים עם הגלידה.

משה גפני: בא שר האוצר, הביאו לו הפקידים את הפחתת המכסים על הגלידה, ללא שום תועלת, אבל – העלאת המחירים של דגי אמנון, העלאת המחירים מ-15 שקלים ל-40 שקלים.

משה גפני: אני מודיע בזאת לכנסת: מכאן ואילך הפחתת מכסים תובא לאישור מליאת הכנסת, גם אם זה לא יאושר, תצביעו נגד, מה אני אעשה.

משה גפני: השכל לא תמיד נמצא במליאת הכנסת, לפחות לא ברובה, כאשר אני לא בקואליציה.

משה גפני: ואז – – –

קריאה: – – –

משה גפני: לא, לא אמרתי, אמרתי את זה בבדיחה.

משה גפני: לא תמיד ההחלטות שמתקבלות בקואליציה הן החלטות נכונות.

משה גפני: אני חושב שצריך לבטל את הצו הזה, אבל אם לא יבטלו את הצו הזה, לפחות שיפנימו את הבעיה, שהכנסת סוברנית להחליט גם על הפחתות מחירים שיש להן השלכות על התעשייה, יש להן השלכות על הצרכנים.

משה גפני: לא תמיד החלטה על הפחתת מכסים היא החלטה חיובית, ולא תמיד העלאה היא העלאה שלילית.

משה גפני: במקרה הנוכחי, ההפחתה – אין לה ערך, והעלאת מחיר דגי האמנון עושה נזק בל יתואר.

משה גפני: אני מבקש ממליאת הכנסת לקבל את הצעתי ולדחות את הצו – תיקון מס' 15.

משה גפני: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת גפני.

חמד עמאר: אנחנו עוברים לדיון.

חמד עמאר: חברת הכנסת מיכל רוזין – איננה נוכחת; חבר הכנסת דוד אזולאי – לא נוכח.

חמד עמאר: חבר הכנסת נסים זאב.

נסים זאב: מוותר.

חמד עמאר: הוא מוותר.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה.

חמד עמאר: זו הצבעה על ההצעה לבטל את צו ההפחתה.

חמד עמאר: חברי הכנסת, תשימו לב, מי שמצביע נגד בקשת גפני מצביע בעד הותרת הצו על כנו; מי שמצביע בעד בקשת גפני מצביע בעד ביטול הצו.

חמד עמאר: הצבעה מס' 12 בעד ההצעה – 7 נגד – 27 נמנעים – אין הצעת חבר הכנסת משה גפני בדבר ביטול צו תעריף המכס והפטורים ומס קנייה על טובין (תיקון מס' 15), התשע"ג–2013, לא נתקבלה.

חמד עמאר: בעד – 7, נגד – 27.

חמד עמאר: בקשת חבר הכנסת גפני נדחתה, והצו נשאר על כנו.

חמד עמאר: אנחנו עוברים לשאילתות.

חמד עמאר: אני מזמין את סגן שר הביטחון, חבר הכנסת דני דנון, להשיב על שאילתה מס' 7, של חבר הכנסת אלעזר שטרן.

חמד עמאר: חבר הכנסת אלעזר שטרן.

חמד עמאר: חברי הכנסת, מי שרוצה לדבר, אני מבקש שיצא החוצה.

חמד עמאר: בבקשה, חבר הכנסת שטרן.

אלעזר שטרן: בינואר 2012 הוגשו לשר הביטחון הקודם מסקנות ועדת שמגר בנושא פדיון שבויים ונעדרים, שעסקה בשיקולים, בעקרונות ובתהליכים של מדינת ישראל בכל הנוגע לעסקאות חילופי שבויים בעתיד.

אלעזר שטרן: כיוון שסוגיית שליט הושלמה – מדוע טרם פורסמו המסקנות?

דני דנון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חברי השרים, סוגיית הדיון על משא-ומתן לפדיון שבויים היא סוגיה ביטחונית, ערכית וציבורית מהמעלה הראשונה, ולפיכך מונתה ועדה על-ידי שר הביטחון הקודם, מר אהוד ברק, בשנת 2008, ועדה נכבדה, לדון בנושא החשוב הזה ולהגיש המלצות.

דני דנון: הוועדה כללה את השופט בדימוס מאיר שמגר, אלוף במילואים עמוס ירון, מנכ"ל המשרד לשעבר, ואת פרופסור אסא כשר.

דני דנון: הוועדה, כפי שציין חבר הכנסת שטרן, הגישה דוח והמלצות לשר הביטחון הקודם בינואר 2012.

דני דנון: הדין-וחשבון טרם הוצג בממשלת ישראל.

דני דנון: כפי שאתה יודע, חברי חבר הכנסת שטרן, שר הביטחון ואנוכי נכנסנו למשרד לא מזמן.

דני דנון: עסקנו בסוגיות שונות, אבל יש בכוונתנו בהחלט לכנס דיון בנושא, לזמן את הגורמים המקצועיים השונים ולהביא את ההמלצות של המשרד בפני הממשלה.

חמד עמאר: שאלה נוספת.

אלעזר שטרן: אדוני סגן השר, אני מודה, התשובה קשה לי, ואני אומר למה.

אלעזר שטרן: גלעד שליט חזר הביתה, לשמחת כולנו, אני מניח – לא לשמחת כולנו על המחיר, לפחות לא לשמחתי – כבר לפני למעלה משנה וחצי.

אלעזר שטרן: אנחנו כל הזמן – אני חשבתי שנכון לפרסם את המלצות הוועדה, שסיימה את עבודתה עוד טרם חתימת העסקה, רק כדי שהשיקולים שהונחו לפני הוועדה החשובה, שסגן השר רק עכשיו מנה את חבריה, יובאו לידיעת הציבור, למרות שהייתה אמירה מפורשת כשהוקמה הוועדה שזה יהיה לפעם הבאה – בעזרת השם שלא תהיה.

אלעזר שטרן: אני מודה שחשדתי כבר אז שהשיקולים לא עולים בקנה אחד עם הקמפיין הציבורי ועם מסע יחסי הציבור, שנועד – ולעניות דעתי גם הצליח – לשנות את דעתה של הממשלה, ואולי גם של העומד בראשה.

חמד עמאר: אולי תעבור לשאלה, אדוני חבר הכנסת?

אלעזר שטרן: בבקשה.

אלעזר שטרן: אני רוצה לשאול – נראה לי שכבר עבר מספיק זמן.

אלעזר שטרן: אין לנו שום ביטחון שאירוע כזה לא יתחיל מחר, ואז עוד פעם יגידו שלא דנים בזה כשיש אירוע.

אלעזר שטרן: הממשלה הזאת לא נולדה היום.

אלעזר שטרן: כמו שציינת, שלושה חודשים.

אלעזר שטרן: אני חושש שאותם שיקולים שהביאו את הממשלה עד היום לא לדון בזה, גם את הממשלה הקודמת, יהיו גם הלאה.

אלעזר שטרן: אני שואל את סגן השר: מתי המלצות הוועדה יובאו, אם לא לאישור הממשלה, לפחות לידיעת הציבור?

דני דנון: תודה.

דני דנון: ראשית, אני מסכים עם דבריך שזו העת לדון בנושא חשוב זה – –

חמד עמאר: אתה יכול לשבת.

חמד עמאר: בבקשה.

דני דנון: – – ולא, חס וחלילה, בשעה שאנחנו נלחמים ונאבקים על שחרור חטוף או חטופה ישראלית.

דני דנון: לכן השעה מתאימה.

דני דנון: אבל למען הסדר הנכון צריך לקיים דיון על זה במשרד הביטחון, להביא את הדברים לממשלת ישראל, ולפרסם את המסקנות.

דני דנון: אני מניח שחברי הממשלה ירצו לראות את הדין-וחשבון לפני שהוא מפורסם, ואני מבטיח לך שאני, בכל אופן, את הדיון הפנימי אדחוף – יתקיים בהקדם בתוך משרד הביטחון.

דני דנון: לאחר מכן נעביר את זה לממשלה, ונצטרך לקיים דיון בנושא הזה.

אלעזר שטרן: מתי?

דני דנון: אני לא יכול לנקוב פה בתאריך.

דני דנון: אני יכול רק לומר שאת החלק של משרד הביטחון אנחנו נקיים בשבועות הקרובים, את הדיון הפנימי בתוך המשרד, ואת ההמלצות נעביר לממשלת ישראל.

חמד עמאר: תודה, סגן השר דני דנון.

חמד עמאר: תם סדר-היום.

חמד עמאר: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום שלישי, י"ז בתמוז התשע"ג, 25 ביוני 2013, בשעה 16:00.

חמד עמאר: ישיבה זו נעולה.