ישיבת מליאה, כנסת 19, פרוטוקול מספר 42, 2013-06-18 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום י' בתמוז התשע"ג, 18 ביוני 2013 למניינם.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו, כרגיל, פותחים בנאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: יש לנו כאן ביציע אורחים מאוד מיוחדים, שבאו לכבוד יום העיוור – שאנחנו מציינים היום ביוזמת חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס – יחד עם כלבי נחייה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מקווה שלא יהיו לנו נביחות ביניים במהלך הדיון, אבל אנחנו מאוד שמחים לארח אתכם כאן, בכנסת, ומקבלים אתכם בברכה.

יולי יואל אדלשטיין: וגם משתתפי "רוח יהודית" שנמצאים אתנו כאן.

יולי יואל אדלשטיין: "רוח יהודית" במשכן היום, ואנחנו בהחלט מקבלים בברכה – – –

אלעזר שטרן: כל יום.

יולי יואל אדלשטיין: הרוח היהודית כל יום במשכן, נכון, אבל היום במיוחד, עם כל המדריכים והמורים והצעירים שהשתתפו אתנו כאן באירוע באולם שאגאל.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, כרגיל ביום שלישי אנחנו נפתח בנאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: מי שמעוניין יכול להירשם באמצעות ההצבעה, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אני אאפשר בינתיים לחבר הכנסת אלעזר שטרן לפתוח בנאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת שטרן.

אלעזר שטרן: אדוני היושב-ראש, תודה.

אלעזר שטרן: קודם כול, גם אני רוצה לברך את האורחים שלנו, כמו שהגדיר אותם היושב-ראש, לכבוד יום העיוור, על האור שהם מוסיפים גם לנו במליאה וגם, אני חושב, למשכן כולו.

אלעזר שטרן: אנחנו אתמול השקנו כאן שדולה שמתעסקת בנושאים של עם, מדינה ודת, כשאמנת גביזון-מדן היא נר לרגלינו בניסיון להגיע גם להסדרה פוליטית של הנושאים שכל כך מפרידים וצריכים לחבר אותנו.

אלעזר שטרן: אני חושב שהרוח היהודית, שקודם דובר עליה, צריכה להתחבר גם לזה.

אלעזר שטרן: ברשותכם, אני רוצה רק להזכיר שהיום יש שביתה ברשויות המקומיות בגלל קיצוץ המענקים בפריפריה.

אלעזר שטרן: אתמול בערב אישרנו את התקציב בקריאה ראשונה.

אלעזר שטרן: אני מודה שזה אחד הנושאים שאני מקווה שבמהלך העבודה שלנו בוועדת הכספים ובעבודת ועדות הכנסת, נצליח לתרגם את העדיפות שאנחנו מייחסים לפריפריה לא רק במילים אלא גם במעשים, ונצליח להעביר את המענקים האלה על מנת שהארץ תיושב גם בפריפריה.

אלעזר שטרן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אלעזר שטרן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אייכלר – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת רינה פרנקל.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה לקדם בברכה את האורחים שלנו לקראת יום העיוור.

ישראל אייכלר: אנחנו צריכים לדעת שהזכות שהם מעניקים לאנשים שרואים – הרי בעצם כל אדם הוא עיוור כי הוא לא יודע מה ילד יום ומה יהיה מחר, ולא כולם רואים ולא הכול רואים, אבל זה שאנחנו יכולים לסייע בידי אנשים שזקוקים לעזרה, זה האור שהם נותנים גם לנו.

ישראל אייכלר: ועל זה נאמר: יותר מאשר בעל-הבית עושה עם העני, העני עושה עם בעל-הבית.

ישראל אייכלר: בפרט האנשים העיוורים, שבדורות האחרונים הוכח שיש להם חושים מאוד מאוד מחודדים והם יכולים להיות מאוד יעילים בהרבה מקומות עבודה ובהרבה תפקידים, וגם בלימודים, ממש גאוניים.

ישראל אייכלר: אז ברכות להם.

ישראל אייכלר: לצערי אני צריך לעבור לנושא שרציתי לדבר עליו, והוא הפגיעה בתושבי אבו-גוש הלילה.

ישראל אייכלר: אני חושב שזה עוול נוראי מבחינה אנושית לפגוע באנשים חפים מפשע.

ישראל אייכלר: יש אומנם סכסוך ישראלי-ערבי שנמשך 100 שנים, אבל אולי אם היינו משכילים לפני 100 שנים לא לפתח את המלחמה הזאת אלא למצוא דרך לחיות ביחד ובשיתוף פעולה, ודאי היינו חוסכים הרבה הרבה עוגמת נפש.

ישראל אייכלר: ולכן, הכנסת צריכה לבקש מכולם: אין לפגוע באנשים חפים מפשע בשום פנים ואופן, לא משנה מי הם.

ישראל אייכלר: שמעתי גם שקוראים לזה "פשעי שנאה".

ישראל אייכלר: אני רוצה לומר שפשעי שנאה הם תוצאה של הסתה לשנאה.

ישראל אייכלר: וכשיש הסתה לשנאה נגד קבוצות מסוימות, נגד ערבים, נגד חרדים, נגד עולים, כמעט כולם נגד כולם, התוצאה היא שנאה.

ישראל אייכלר: אבל אם יהיה שיח כמו במדינות דמוקרטיות נאורות, של פוליטיקלי-קורקט, שאסור לנאום נאומי שנאה, אסור לתקצב תקציבי שנאה, אסור להפלות אנשים לרעה בכוונה והמודע, אז גם לא יהיו פשעי שנאה.

ישראל אייכלר: ושוב אני חוזר ומחזק את תושבי אבו-גוש.

ישראל אייכלר: אנחנו רוצים לחיות בשלום אתם ועם כל ערביי ישראל ועם כל מי שרוצה לחיות אתנו בשלום.

ישראל אייכלר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אייכלר.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת רינה פרנקל – בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו כולנו בוודאי מצטרפים לגינוי של חבר הכנסת אייכלר.

יולי יואל אדלשטיין: מי שעשה את המעשה הנבזי הזה, אני מקווה שייתפס על-ידי משטרת ישראל במהרה בימינו ויבוא על עונשו, מי שזה לא יהיה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

רינה פרנקל: כבוד יושב-ראש הכנסת, חברי חברי הכנסת, אני מברכת את האורחים שלנו לקראת יום העיוור ומקווה שכולנו נהיה קשובים אחד לשני ובמיוחד לאנשים עם הגבלה כמו עיוורון.

רינה פרנקל: אני רוצה לדבר על מחלת הפוליו שהתפרצה בשבועיים האחרונים אצלנו בארץ.

רינה פרנקל: בשבועיים האחרונים התגלו שרידי נגיף פוליו בביוב בדרום הארץ.

רינה פרנקל: ישנם לא מעט ילדים שעדיין לא מחוסנים, במיוחד באזור זה.

רינה פרנקל: לכן משרד הבריאות יצא בבקשה לחסן את כל הילדים מתחת לגיל שש שעדיין לא חוסנו.

רינה פרנקל: נגיף זה עלול לגרום לפגיעה קשה במיוחד, עם השלכות לכל החיים.

רינה פרנקל: משרד הבריאות גם מבקש מההורים לבדוק את פנקסי החיסונים של הילדים ולראות אם הם מחוסנים באופן מלא.

רינה פרנקל: בנוסף, ברצוני להזכיר שיש להקפיד על כללי ההיגיינה הפשוטים, ולא לחכות לזימונים מטיפת-חלב ולגשת לשם בהקדם.

רינה פרנקל: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת פרנקל.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מסעוד גנאים, ואחריו – חבר הכנסת בועז טופורובסקי.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, גם אני רוצה להתייחס למה שקרה באבו-גוש.

מסעוד גנאים: זה עוד פשע, עוד טרור שמכונה "תג מחיר".

מסעוד גנאים: שם נכתב: ערבים החוצה.

מסעוד גנאים: ניקבו צמיגי עשרות רכבים.

מסעוד גנאים: הפשע הזה, אדוני היושב-ראש, אני אמרתי ואומר, הוא ניזון מאידיאולוגיה, ניזון מאקלים גזעני ששונא ערבים ומפקיע את זכותם להתקיים.

מסעוד גנאים: שם השורשים טמונים.

מסעוד גנאים: נכון שעל המשטרה ועל ביטחון הפנים לעשות את הכול כדי לתפוס את האחראים, את הפושעים, אבל העניין הוא גם עניין חינוכי ותודעתי.

מסעוד גנאים: יש פוליטיקאים, אני חושב שהם גם מלבים את השנאה הזאת בססמאות ובקריאות כמו: הערבים קוץ בגרון או רסיס בישבן.

מסעוד גנאים: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת גנאים.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת בועז טופורובסקי – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת אילן גילאון.

בועז טופורובסקי: אדוני היושב-ראש, תודה.

בועז טופורובסקי: בשבוע שבין ה-11 ועד ה-18 ביוני היו סך הכול שבע תאונות דרכים קטלניות ושבעה הרוגים.

בועז טופורובסקי: ביום רביעי, 12 ביוני, נהרג רוכב האופנוע תומר קורמן, בן 24, מפתח-תקווה, על כביש 5 סמוך למחסום ברקן.

בועז טופורובסקי: ביום חמישי, 13 ביוני, נפצע רוכב אופנוע בן 25 כאשר התנגש חזיתית עם רכב פרטי סמוך לקיבוץ שדה-אליהו; רוכב האופנוע נפטר מפצעיו ביום שלמחרת.

בועז טופורובסקי: ביום שישי, 14 ביוני, נהרג ג'רי גרינשטיין, הולך רגל בן 71, מפגיעת רכב מסחרי במעבר חציה באשדוד.

בועז טופורובסקי: ביום שישי, 14 ביוני, נהרג ילד בן ארבע כתוצאה מפגיעת רכב ביישוב ערוער בנגב; דודו של הילד הגיע מאוחר יותר לבית-החולים והסגיר עצמו למשטרה.

בועז טופורובסקי: ביום שבת, 15 ביוני, נהרגה אישה בת 60 ביישוב עראבה שבגליל כתוצאה מהתדרדרות משאית חונה.

בועז טופורובסקי: ביום ראשון, 16 ביוני, נהרג אלעד ארליך בן 35 משדה-נחמיה בתאונת חזית–צד בין רכב פרטי למסחרי בצומת גומא אשר בכביש 90.

בועז טופורובסקי: בתאונה נפצעו עוד עשרה אנשים בדרגות פציעה שונות.

בועז טופורובסקי: ביום חמישי, 13 ביוני, נפצע אנושות שי רביבו, בן 39, תושב מגדל-העמק, בהתהפכות רכבו על כביש 77; אתמול, יום שני, נפטר מפצעיו.

בועז טופורובסקי: השבוע יצאו תלמידי חטיבות הביניים והתיכונים לחופשת הקיץ.

בועז טופורובסקי: במהלך חודשי הקיץ כ-1.5 מיליון תלמידים נמצאים בחופשה ללא מסגרת בית-הספר אשר מגוננת עליהם.

בועז טופורובסקי: מדינת ישראל נמצאת במקום הראשון מבין המדינות המפותחות במותם של ילדים בין הגילים אפס ועד 14 בתאונות דרכים.

בועז טופורובסקי: אני קורא להורי ישראל: אנא שמרו על ילדיכם והקפידו על כללי הבטיחות בדרכים כלפי עצמכם וכלפי ילדיכם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת טופורובסקי, שמדי יום שלישי מזכיר לנו את מכת הקטל בכבישים.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אילן גילאון – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת דב ליפמן.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, אני רוצה להביע דאגה רבה מהכפלה ושילוש מספר המשפחות שמוצאות את פתרון מגוריהן בפאבלות ישראליות.

אילן גילאון: אנחנו לא ידענו על התופעה הזאת עד כה; אפילו בתקופת המעברות לא ידענו.

אילן גילאון: מספרן של המשפחות גדל ומגיע ל-180,000 משפחות שמוצאות פתרונות דיור ארעי בפחונים, באוהלים, במבנים לא מבנים, במקומות שהם מלכודות מוות מבחינת דיור.

אילן גילאון: השלב הבא בדבר הזה יהיה שלכל אחד תהיה זכות לישון מתחת לכל גשר, כפי שנאמר.

אילן גילאון: וזה מעורר דאגה רבה מאוד כי פאבלות מקובלות וידועות בקייפטאון בדרום-אפריקה, בברזיל – במקומות כאלה.

אילן גילאון: בישראל לא ידענו תופעה שכזאת.

אילן גילאון: והיא הולכת ומתרחבת ככל שפתרון הדיור לא נמצא, אדוני.

אילן גילאון: אני רוצה להתריע בפני המליאה.

אילן גילאון: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת גילאון.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ליפמן, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

דב ליפמן: כבוד היושב-ראש, אני מצטרף לחברי הכנסת וגם למילים שלך ומגנה את המעשים שקרו באבו-תור – –

קריאה: באבו-גוש.

דב ליפמן: באבו-גוש, סליחה.

דב ליפמן: אני גם רוצה לגנות פה את האנשים שהעלו היום תמונה בפייסבוק של יושב-ראש מפלגתי, שר האוצר יאיר לפיד, במדים של הנאצים.

דב ליפמן: כנכד של ניצולי שואה, כיהודי, כבן-אדם, אני קורא לכולנו – אנחנו חייבים לשאול את עצמנו איך נתנו לדברים כאלה לקרות דווקא בארצנו, דווקא בביתנו.

דב ליפמן: בעוד שבוע נתחיל את שלושת השבועות, בין המצרים, בין שבעה-עשר בתמוז לתשעה באב, ואנחנו יודעים שלפי כל המקורות, החורבן הגיע בעקבות שנאת חינם.

דב ליפמן: אנחנו נביא את הגאולה רק עם אהבת חינם.

דב ליפמן: הגיע הזמן שכולנו נתאחד.

דב ליפמן: יכולים להיות חילוקי דעות, כל הזמן יש חילוקי דעות, אבל יש גבול.

דב ליפמן: אנחנו חייבים להיזהר וגם לחנך את הדור שלנו ואת המדינה איך לדבר, באיזה סגנון, ושלא תהיה שום שנאה – רק אהבה.

דב ליפמן: בעזרת השם, דרך זה נביא את הגאולה השלמה.

דב ליפמן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת ליפמן שגם עדכן אותנו במשהו שאני לפחות לא ידעתי עד עכשיו, דבר בהחלט מזוויע.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עיסאווי פריג' – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת שמעון אוחיון.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, חברים, מה לעשות, אני מצטרף לחברים.

עיסאווי פריג': אני אדבר על מה שאנחנו חווים כמעט יום-יום, האירועים של מה שנקרא "תג מחיר".

עיסאווי פריג': השבוע הקבינט המצומצם אישר שהוא מחליט לקרוא לארגון הזה "התאחדות בלתי חוקית"; יעני, קום-תעשה.

עיסאווי פריג': אני מציע גם לקרוא לו תנועת נוער חביבה שמגיע לה צ'פחות על הכתף.

עיסאווי פריג': זה התחיל ביום ראשון בקבינט המצומצם של הממשלה, ומאז הגל מתחיל לעלות – אין יישוב שהוא לא מגיע אליו.

עיסאווי פריג': רציתי לשאול כמה שאלות, אדוני:

עיסאווי פריג': הארגון הזה שנקרא "תג מחיר" פועל כמה שנים טובות.

עיסאווי פריג': למה עד עכשיו אפילו אחד לא נתפס?

עיסאווי פריג': מעניין.

עיסאווי פריג': אחד לא נתפס.

עיסאווי פריג': המסלול של כל הארגונים האלה ידוע: מתחיל נגד מיעוטים, בשלב ב' עובר לכל מי שמזוהה עם השמאל, ואחרי זה טרור רצחני.

עיסאווי פריג': אני מזהיר מפני הרגע ש"תג מחיר" יגיע לכפר-שמריהו, יגיע לצפון תל-אביב ויגיע לרמת-אביב.

עיסאווי פריג': אבל אז יהיה הרבה יותר צבעוני.

עיסאווי פריג': ואני רוצה לראות את החברים שיושבים, ומה יחליט הקבינט המצומצם.

עיסאווי פריג': תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת שמעון אוחיון – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת באסל גטאס.

שמעון אוחיון: אדוני היושב-ראש, גברתי שרת הקליטה, חברי הכנסת הנכבדים, אני מבקש לדבר היום על שתי נקודות העוסקות במערכת החינוך במדינת ישראל, האחת חיובית וראויה לציון והשנייה שלילית וטעונה, לדעתי, תיקון.

שמעון אוחיון: ראשית אני מברך על המפעל של הסתדרות המורים, מפעל שבו ההסתדרות לאחר מיון קפדני של ועדה ציבורית בוחרת את ששת המורים המצטיינים בעבודתם החינוכית.

שמעון אוחיון: זהו מפעל הבא לחזק את המעמד המורה, מעודד את מורים בשליחותם החינוכית ובתרומתם לקידום עתידם של בנינו ובנותינו בישראל.

שמעון אוחיון: מצד שני אני חרד מהעובדה שעל-פי הפרסומים שהובאו בעיתון "הארץ" ובעיתונים אחרים, כמעט אחד מכל עשרה מורים מועסק על-ידי גופים מתווכים.

שמעון אוחיון: העסקה כזאת פוגעת הן בתנאים הסוציאליים של המורה והן בביטחון התעסוקתי שלו, ובסך הכול זוהי פגיעה קשה במעמד המורה בשעה שכולנו שותפים למאמץ לחיזוק מעמד ההוראה במדינת ישראל.

שמעון אוחיון: לפיכך המשימה שלפנינו היא לפעול כדי למגר את התופעה של העסקת אנשי חינוך על-ידי קבלנים בגופים חיצוניים, תופעה שאיננה ראויה בכלל, ובוודאי איננה ראויה לציבור המורים והמחנכים במדינת ישראל.

שמעון אוחיון: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אוחיון.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת באסל גטאס, ואחריו – חבר הכנסת עמרם מצנע.

באסל גטאס: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כמובן, רציתי להתחיל ולהגדיר את מה שקרה בימים האחרונים, במיוחד אתמול באבו-גוש, כפעולת אלימות גזענית.

באסל גטאס: ואז נזכרתי במה שהטיף לנו חבר הכנסת אוחיון, שלא כל דבר שנעשה על רקע לאומני הוא גזענות.

באסל גטאס: ובאמת עשיתי עבודה, הלכתי למילון אבן-שושן, קראתי קצת מאמרים.

באסל גטאס: בסוף נזכרתי שיש חוק במדינת ישראל.

באסל גטאס: אז אני מקריא לכם ולך, חבר הכנסת אוחיון, מהי גזענות, על-פי סעיף 144 בחוק העונשין הישראלי: "רדיפה, השפלה, ביזוי, גילוי איבה, עוינות או אלימות או גרימת מדנים כלפי ציבור או חלקים של האוכלוסייה, והכול בשל צבע או השתייכות לגזע או למוצא לאומי-אתני".

באסל גטאס: אז אפילו על-פי חוק העונשין הישראלי פעולות "תג מחיר" הן פעולות גזעניות.

באסל גטאס: לצערי, קרו שני דברים בתקופה האחרונה: הסירוב של ביבי נתניהו לקבל את המלצת הגורמים המקצועיים להגדיר את מי שמאחורי הפעולות האלה כארגון טרור, ולהסתפק בהגדרה הרבה יותר פשוטה או הרבה פחות יחצנית; והדבר השני שהם התחילו בתוך הקו הירוק, במקומות מרוחקים – בכפרים קטנים כמו טובא-זנגרייה וכמו אום-אלקוטוף, שהם לא מרכזי אוכלוסייה או קרובים למרכזי אוכלוסייה, והנועזות שלהם, בגלל אוזלת היד של המשטרה שלא עצרה אף אחד עד היום, הולכת וגדלה, וזה יגיע לנצרת ולאום-אלפחם – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

באסל גטאס: – – ולעוד מקומות, ועל זה צריך להתריע.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת באסל גטאס.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עמרם מצנע, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אחרי חבר הכנסת מצנע – חברת הכנסת קריב.

עמרם מצנע: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני כהרגלי מנצל נאומים בני דקה כדי לספר על דברים חיוביים.

עמרם מצנע: האיש שאני רוצה לספר לכם עליו הפעם זה מר מורט מנדל.

עמרם מצנע: בשבוע האחרון הייתי בשני אירועים שהוא היה בהם המרכז.

עמרם מצנע: האיש הזה הוא פילנתרופ ואיש עסקים.

עמרם מצנע: האירוע האחד – הוא הבעלים של "פניציה" בירוחם.

עמרם מצנע: הוא לקח לפני כחמש שנים מפעל שהיה על סף קריסה מוחלטת, עשה אותו למפעל רווחי, ובשבוע שעבר חגגו השקעה של 100 מיליון שקל בתנור חדש להתכת זכוכית.

עמרם מצנע: הדבר המעניין שם זה הקשר המיוחד שיש לו עם העובדים, שבאמצעותם, וכמובן עם דעותיו העסקיות, הצליח להביא את המפעל לאן שהוא הגיע.

עמרם מצנע: החלק השני שלו זה החלק הפילנתרופי.

עמרם מצנע: הייתי אתמול בטקס סיום מחזור של מרכז מורט מנדל למנהיגות חינוכית כאן בירושלים.

עמרם מצנע: מדהים לראות את המפעל הזה של עשרות שנים שמכשיר מדי שנה, מדי שנתיים, צוותים חדשים, ליגה של מנהיגים חינוכיים המהווים את שדרת המערכת הציבורית שלנו.

עמרם מצנע: האיש הוא מעל 90, אחד מעשירי ארצות-ברית, אחד מהתורמים הגדולים במדינת ישראל, ורובכם לא שמעתם את שמו.

עמרם מצנע: צנוע, אמיתי, פשוט תענוג.

עמרם מצנע: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מצנע.

יולי יואל אדלשטיין: אני מנוע, גם מלהפסיק אותך וגם מלהגיב, כי אני בוגר מכון מנדל.

יולי יואל אדלשטיין: למדתי במשך שנתיים על המלגה שהוא העניק, גם לי וגם לסגניתי דהיום, חברת הכנסת ד"ר רות קלדרון, שגם היא בוגרת המכון הזה.

יולי יואל אדלשטיין: לכן אני רוצה לאשר את דבריך לגבי מפעלים רבים של אותו נדבן, שנהנים מהם מאות ואלפים בישראל, במיוחד בכל מה שקשור לכוח-אדם, ולאחרונה גם מפעלים שמחזיקים בכבוד מאות עובדים, לרווחת, באמת, גם העיר וגם המפעל.

קריאה: – – – להפוך את התנור לסביבת גז.

יולי יואל אדלשטיין: נכון, אקולוגי.

יולי יואל אדלשטיין: הבטחתי שאני לא אתייחס.

יולי יואל אדלשטיין: אבל לא יכולתי להתאפק, חבר הכנסת מצנע.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חברת הכנסת יפעת קריב.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: ואחריה – חבר הכנסת יעקב מרגי.

יפעת קריב: כבוד היושב-ראש, ראשית אני רוצה לחזק את חבר הכנסת דב ליפמן בנושא שהוא העלה.

יפעת קריב: יש לך תמיכה מלאה, מסכימה עם כל מילה.

יפעת קריב: גם אני רציתי להעלות את זה, וחמור ביותר מה שרץ היום ברשת.

יפעת קריב: אני רוצה להתייחס לדבר אחר שרץ ברשת, להבדיל אלף אלפי הבדלות – גם כן תופעה שחשוב לתת לה דקה אחת של התייחסות פה בכנסת.

יפעת קריב: אנחנו נמצאים היום ערב מסיבות הסיום.

יפעת קריב: האמת שזה הנושא שהכי מעניין את רוב תלמידי מערכת החינוך של מדינת ישראל.

יפעת קריב: יש נשפים ומסיבות יוקרתיות, ומה נלבש ואיך ניסע ואיפה נחגוג, והמון הורים, ואימהות, מתעסקים בסוגיה הזאת.

יפעת קריב: אנחנו נמצאים בדיוני תקציב ואנחנו מדברים על העול הקשה שנופל על המשפחה, העול הכלכלי.

יפעת קריב: דיברנו רק היום על תשלומי הורים ובעצם על כל מערכת החינוך, על התשלומים הנוספים להורים.

יפעת קריב: המסיבות האלה הן מסיבות שבהן כמעט כל משפחה מוציאה קרוב ל-1,000 שקלים ויותר על התלבושת ועל המקום ועל השיער.

יפעת קריב: הגענו לאיזושהי תופעה חברתית במדינת ישראל, שמי שעושה מסיבה יוקרתית יותר ויפה יותר זה in יותר ונחשב יותר, וגם זה רץ באינטרנט – התמונות והכול.

יפעת קריב: יש לתת את הדעת על העלויות של המסיבות האלה, על המקומות שבהם המסיבות מתקיימות.

יפעת קריב: רק השבוע נתקלתי בקבוצה של ט"יתניקים ששכרו וילה עם בריכה, שכבה שלמה, וזה היה מקובל גם על הרשות המקומית וגם על בית-הספר.

יפעת קריב: אז זה נושא מאוד משמעותי, שצריכים לתת עליו את הדעת.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת יפעת קריב.

יולי יואל אדלשטיין: למיטב זיכרוני, גם אישרנו בנשיאות בזמנו מה שמכונה דיון מהיר אצל חבר הכנסת מצנע בוועדת החינוך, ואת מעלה את הנושא הלא-פשוט הזה שוב.

אברהם מיכאלי: – – – עבר לוועדת החינוך לדיון.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת יעקב מרגי, ואחריו – חבר הכנסת דוד צור.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, גברתי שרת הקליטה, היום היה אחד הימים היפים של הכנסת, שבו היא הקדישה את יום הדיונים ליום העיוור, ועליו אני אדבר בהצעה לסדר-היום המיוחדת לכך.

יעקב מרגי: ברצוני לבקש מהיושב-ראש, בהמשך לאותם ימים יפים שהכנסת עושה, להקדיש יום דיונים שיוקדש כולו לשיח הציבורי בחברה הישראלית, על הסובלנות והסבלנות.

יעקב מרגי: זו ההזדמנות לגנות גם את פעולת "תג מחיר", ואני שואל אותם לאן הם רוצים להגיע.

יעקב מרגי: באותה הזדמנות, מה שרץ עכשיו ברשת – לגנות כל שימוש בסממני השואה הארורה לטובת או נגד השיח הציבורי בישראל.

יעקב מרגי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: אני כל פעם זוכר ניסיונות לחוקק גם חלק מן הדברים האלה, לגבי שימוש בסמלי השואה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ריבלין, בכנסת הקודמת חוקק משהו בנושא של שימוש בסמלי השואה, נכון?

ראובן ריבלין: – – – חוקק, ולפי דעתי זה לא מספיק.

יולי יואל אדלשטיין: לא מספיק מקיף, כנראה.

יולי יואל אדלשטיין: לצערי הרב, רק פעולות חינוכיות כאן לא עוזרות.

ראובן ריבלין: – – – הצהרתי מאשר חוק – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דוד צור, אייכה?

יולי יואל אדלשטיין: טוב, אם יחזור אקבל אותו בברכה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יצחק וקנין – בבקשה, אדוני.

יצחק וקנין: אדוני היושב-ראש, ראשית אני רוצה לגנות את פרסום התמונות של שר האוצר היום בפייסבוק.

יצחק וקנין: אני חושב – מעשה שלא ייעשה.

יצחק וקנין: אבל באותה נשימה אני הולך להגיד דבר קשה מאוד כחבר כנסת, פרלמנטר שנמצא הרבה מאוד בבית הזה: בחוק ההסדרים היום הביאו חקיקה, רבותי, שאין לה מקום בכנסת ישראל.

יצחק וקנין: אין מקום, רבותי, לקבוע שחוק נהרי, שקובע – אני לא הייתי אומר שצריך בכלל חוק כזה.

יצחק וקנין: לא צריך חוק נהרי; לכל ילד במדינת ישראל זכאות לקבל בשוויון מלא את כל מה שמגיע לילד אחר.

יצחק וקנין: לא יעלה על הדעת שבחוק ההסדרים מביאים חקיקה שאומרת שילד מסוג מסוים לא יקבל מהמועצה המקומית או מהעירייה או מהמועצה האזורית את מה שמגיע לילד השני.

יצחק וקנין: מדובר פה על ילדים מסוג מסוים ששייכים למגזר מסוים, למגזר שלנו.

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת וקנין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ראובן ריבלין – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת דב חנין.

ראובן ריבלין: אדוני היושב-ראש, יושב-ראש הכנסת, אני בדרכי עכשיו לאבו-גוש על מנת להתנצל בפני שכני על מה שנעשה.

ראובן ריבלין: אבל אני אומר בצורה מפורשת, "תג מחיר" זה טרור שמתחולל בארץ.

ראובן ריבלין: "תג מחיר" זה אווירה היוצרת הסתה אלה כלפי אלה.

ראובן ריבלין: היא מתחילה פה וממשיכה שם.

ראובן ריבלין: וכל עוד אנחנו משלמים מס שפתיים, ולא באים ואומרים: הרף, לא עשבים שוטים אלא תופעה – חסרות לנו צרות במדינה שלנו?

ראובן ריבלין: חסרים לנו ויכוחים בין יהודים לערבים, בין שומרי מצוות ללא שומרי מצוות, בין עולים חדשים לוותיקים, בין עניים לעשירים, שאנחנו צריכים גם את האווירה הזו?

ראובן ריבלין: אם הרוב הדומם בארץ לא יקום ויאמר הרף, והיועץ המשפטי לא יאמר "תג מחיר" הוא פעולת טרור, לא נוכל לרחוץ בניקיון כפינו.

ראובן ריבלין: שנים רבות הייתי בין אלה שישבו ביציע המערבי של איצטדיון "טדי" ואמרתי: יש קומץ ביציע המזרחי.

ראובן ריבלין: כולנו יושבים באותו יציע.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת ראובן ריבלין, שוודאי מבטא, אני מקווה, לפחות, את הרוח כאן במליאה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין, אחריו – חבר הכנסת עמר בר-לב.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה, אני רוצה להמשיך את הקו בדבריו החשובים של חבר הכנסת ריבלין, יושב-ראש הכנסת השמונה-עשרה.

דב חנין: מפת השנאה היא מפה מאוד מדאיגה, ב-ynet ריכזו את הנתונים.

דב חנין: אנחנו מדברים בשנה וחצי האחרונה על 788 תיקים, מצפת ועד לטרון, מיפו ועד נווה-שלום, כולל אבו-גוש בדרך.

דב חנין: שטחים נרחבים הופכים פשוט לזירות של פשעי שנאה.

דב חנין: לא עשב שוטה אלא שדות שלמים של עשבים שוטים.

דב חנין: אני מאוד מצטער על כך שהממשלה בחרה שלא להגדיר את הפעולות האלה כטרור.

דב חנין: אני חושב שיש הרבה מה לעשות וצריך לעשות, לא רק להוקיע כאן בזירת הכנסת.

דב חנין: זה חשוב, זה לא מספיק.

דב חנין: פשעי השנאה האלה חייבים לקבל עדיפות משטרתית עליונה.

דב חנין: צריכה להיות פעולה חינוכית נמרצת.

דב חנין: צריך להכריז על שנת הלימודים הקרובה כשנת המאבק בגזענות במערכת החינוך.

דב חנין: ואני חוזר ופונה לממשלה לאשר את חוק המאבק בגזענות, שאני יזמתי אותו יחד עם שורה ארוכה של חברי כנסת, אני חושב כמעט מכל סיעות הבית.

דב חנין: אני חושב שטעות עשתה ועדת השרים לענייני חקיקה שלא אישרה את החוק הזה.

דב חנין: ואני קורא לממשלה לשקול מחדש שימוש בחקיקה יותר אפקטיבית כדי להתמודד עם התופעות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חנין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עמר בר-לב, ואחרון הדוברים בנאומים בני דקה יהיה חבר הכנסת מוזס.

יולי יואל אדלשטיין: סליחה, פספסתי את חבר הכנסת בר.

יולי יואל אדלשטיין: גם אתה רשום, נכון.

עמר בר-לב: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לגנות בכל תוקף, בכל יכולת הגינוי שלי, את התופעה שהופיעה היום ברשת, אני אפילו לא רוצה לחזור עליה, כנגד אחד מחברי הכנסת.

עמר בר-לב: זו תופעה בלתי מתקבלת על הדעת; זה לא חציית קו אדום, זה חציית קו שחור, שאסור לנו, לחברי הכנסת, ולמערכת המשטרה ולמערכת המשפט במדינת ישראל לעבור עליה לסדר-היום.

עמר בר-לב: יותר מזה, ככל שיהיו חילוקי הדעות בינינו – וחילוקי דעות הם לגיטימיים, ובשביל זה אנחנו נמצאים כאן – לא ייתכן שמי מאזרחי ישראל לא יבין שכל אחד מהאנשים שנמצאים כאן מייצג ציבור, ולכן גם אם הוא מביע דעות שהן שונות מדעות של מישהו אחר, בשום פנים ואופן, מעבר לדיונים פה ולדיונים הפומביים שנערכים בחברה הישראלית, אסור לגלוש לתופעות כמו שראינו היום.

עמר בר-לב: אני קורא למשטרת ישראל לעשות את כל המאמצים לחקור את הנושא, למצוא את האחראים לו.

עמר בר-לב: אני קורא למערכת המשפט בישראל להגיב בצורה מהירה וחריפה ולגדוע את היד הזאת.

עמר בר-לב: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת בר-לב.

יולי יואל אדלשטיין: כאמור, חבר הכנסת מוזס, ואחריו – חבר הכנסת חיליק בר.

מנחם אליעזר מוזס: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, אני מגנה כל מה שגינו חברי היקרים.

מנחם אליעזר מוזס: אני רוצה להתחבר לדברי מר וקנין בנושא חוק נהרי.

מנחם אליעזר מוזס: חוק נהרי מוטב שלא היה בא לעולם, אלא היה מבין כל אחד שמגיע לילד או לנכד שלי בדיוק כמו לילד אחר, מה עוד שהוא לומד במוסדות החינוך העצמאי שלומדים את הליבה וכל שאר הלימודים הנצרכים ב-100%.

מנחם אליעזר מוזס: אבל משום מה קבעו חוק, כי היו ראשי רשויות שהיו מתעללים בתושביהם החרדים ולא היו מספקים חשמל, מים וניקיון.

מנחם אליעזר מוזס: בא עכשיו חוק ההסדרים – מבטלים את חוק נהרי.

מנחם אליעזר מוזס: מה המשמעות?

מנחם אליעזר מוזס: שלא ישתמשו במזגנים, שיביאו מים מהבית או שההורים יבואו לנקות את בתי-הספר?

מנחם אליעזר מוזס: על מה מדובר כאן?

מנחם אליעזר מוזס: איזה מין חוק הזוי זה?

מנחם אליעזר מוזס: מוטב שלא היה בא, אבל לבטל את זה?

מנחם אליעזר מוזס: ובפרט עכשיו, לפני הבחירות, כאשר כל מערכת תזדקק לראש העיר, וראש העיר, בחזור, למערכת – אני לא רוצה לומר איזה סחר-מכר ואיזה שחיתות המידות יהיו כאן

מנחם אליעזר מוזס: אם חלילה החוק הזה יתבטל וכל אחד יצטרך לבוא ולדפוק על דלתי ראש העיר – כי זה מה שנאמר לי על-ידי נציגת הבית היהודי, שזה יהיה בשיקול דעת של ראש הרשות.

מנחם אליעזר מוזס: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מוזס.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת בר, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: חברי, אני לא אחדש, ואצטרף להרבה מחברי בגינוי של התופעה המכוערת, הפושעת והמסוכנת שגילינו היום באינטרנט.

יחיאל חיליק בר: זה נגע באופן כל כך פושע לשר האוצר שלנו, שרבים מאתנו לא מסכימים אתו ורבים מאתנו ביקרו אותו אתמול באופן מאוד חריף בהצבעות בכנסת.

יחיאל חיליק בר: אבל חשוב שהציבור ידע שהוא מנהיג; הרבה לא יודעים את זה, מהשדות האלה, שהוא מנהיג חברתי ופוליטי חשוב ולגיטימי, במדינה שנרצח לה ראש ממשלה בשל הסתה שהתחילה בדיוק באותם דברים ובשימוש באותם סמלים, וכך זה מתחיל.

יחיאל חיליק בר: אני מצטרף לחברי שקראו למשטרת ישראל לגלות אפס סובלנות, ואני מצטרף לחברי שקראו לקדם את החקיקה שמקדמת את אפס הסובלנות הזאת, לתפוס את הפושעים, ואפילו לערוך קמפיין ציבורי – שייתמך על-ידי הכנסת או על-ידי הממשלה – על כמה קשים הדברים האלה ועל כמה מדינת ישראל לא תהיה מוכנה להשלים אפילו עם חלקיק ממה שראינו היום באתרי האינטרנט.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת בר.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו סיימנו, חברי הכנסת, את הנאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: [מס' כ/503; "דברי הכנסת", חוב' ט"ו, עמ' 1818; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: לפני שנעבור לציון יום העיוור, יש לנו הצעת חוק חובת המכרזים (תיקון מס' 22 – הוראת שעה), התשע"ג–2013, לקריאה שנייה ושלישית.

יולי יואל אדלשטיין: יציג את ההצעה חבר הכנסת משה מזרחי, בשם יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט.

יולי יואל אדלשטיין: לחוק הזה אין הסתייגויות, כך שמייד לאחר דבריו של חבר הכנסת מזרחי נוכל להצביע.

משה מזרחי: אדוני היושב-ראש, חברי וחברותי חברי הכנסת, בשם ועדת החוקה, חוק ומשפט, אני מתכבד להביא בפניכם את הצעת חוק חובת המכרזים (תיקון מס' 22 – הוראת שעה), התשע"ג–2013.

משה מזרחי: לפני למעלה משנתיים חוקקה הכנסת הוראת שעה שקבעה כי במכרזים לרכישת טקסטיל עבור מערכת הביטחון והמשרד לביטחון הפנים תינתן העדפה לרכישה של טקסטיל מתוצרת הארץ.

משה מזרחי: מכוח הוראת השעה הותקנו תקנות שאפשרו את הפעלת ההסדר.

משה מזרחי: לפני כחודש וחצי פקעה הוראת השעה ופקעו גם התקנות שהותקנו מכוחה.

משה מזרחי: הצעת החוק מבקשת לחוקק מחדש את הוראת השעה לתקופה של שנתיים נוספות.

משה מזרחי: לנוכח העובדה שהתקנות שהותקנו מכוח הוראת השעה המקורית פקעו, ובשל העובדה שנדרשים תיקונים מסוימים בהסדרים שנקבעו באותן תקנות, קובעת הצעת החוק כי תוך 30 ימים מיום שהוראת השעה תיחקק מחדש תביא הממשלה תקנות חדשות לאישורה של ועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת.

משה מזרחי: כמו כן, כדי ליצור רציפות בהסדרים החלים על מכרזים לרכישת טקסטיל שמערכת הביטחון והמשרד לביטחון הפנים מוציאים, מוצע לקבוע כי עד להתקנת התקנות החדשות יראו את התקנות שפקעו כאילו הן עומדות בתוקף.

משה מזרחי: להצעת החוק אין הסתייגויות או בקשות רשות דיבור.

משה מזרחי: אני מבקש מחברי הכנסת לאשר את הצעת החוק בקריאה השנייה ובקריאה השלישית, בנוסח המוגש על-ידי הוועדה.

משה מזרחי: וברשותך, אדוני היושב-ראש, אני רוצה להוסיף שתי מילים ממני.

משה מזרחי: לפני כשבועיים הזדמנתי לבית-ג'ן לאיזה כינוס והלכתי לבקר במפעל שמעסיק 150 משפחות, שהוא בדיוק נושא החקיקה הזאת.

משה מזרחי: 150 משפחות – ומרביתן נשים.

משה מזרחי: למרבה הפלא והיופי גם מחזיקים שם מעון ופעוטון לילדים, שבהם מטפלים בילדיהן של הנשים העובדות.

משה מזרחי: אלמלא החוק הזה, 150 המשפחות האלה, כולל הילדים, היו נקלעים לחרפת רעב.

משה מזרחי: אני דווקא לוקח את הכפר הזה, בית-ג'ן, כמי שתרומתו למדינה הייתה מעל ומעבר.

משה מזרחי: זה כפר – אני חושב שכ-60 נופלים על ביטחון המדינה נפלו בכפר הזה.

משה מזרחי: אין משהו יותר ראוי, יותר שלם, יותר נכון, יותר צודק, שמערכות הביטחון יחזיקו את המקום הזה.

משה מזרחי: זה כמעט קדוש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת משה מזרחי, שהציג בשם ועדת החוקה, חוק ומשפט את הצעת חוק חובת המכרזים (תיקון מס' 22 – הוראת שעה), התשע"ג–2013.

יולי יואל אדלשטיין: יוזמי החוק היו במקור חברי הכנסת שלי יחימוביץ, משה גפני, יצחק וקנין ונחמן שי.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו נעבור להצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: אין הסתייגויות, כפי שציין חבר הכנסת מזרחי.

יולי יואל אדלשטיין: קריאה שנייה – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 2 בעד סעיפים 1–2 – 20 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–2 נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 20 בעד, אין מתנגדים או נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת החוק אושרה כנדרש בקריאה השנייה.

יולי יואל אדלשטיין: אני עובר להצבעה בקריאה השלישית.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חברי הכנסת, מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 3 בעד החוק – 20 נגד – אין נמנעים – אין חוק חובת המכרזים (תיקון מס' 22 – הוראת שעה), התשע"ג–2013, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 20, אין מתנגדים או נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת חוק חובת המכרזים (תיקון מס' 22 – הוראת שעה) אושרה כנדרש בשלוש קריאות והפכה לחוק בישראל.

יולי יואל אדלשטיין: האם חבר הכנסת מזרחי או חברת הכנסת יחימוביץ רוצים לעלות לפרק תודות?

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מודים לכם, בתור מי שיזמו את הצעת החוק הזאת, בוודאי לכל צוות ועדת החוקה, חוק ומשפט – ליועצת המשפטית ולמנהלת הוועדה ולכל הצוות שהכינו את הצעת החוק לאישור במליאה כאן.

יולי יואל אדלשטיין: ציון יום העיוור

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, ציון יום העיוור, כפי שאמרנו, יש לנו כמה מציעים בהצעות לסדר-היום שמספרן 678, 411, 664, 679, 683 ו-684.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מציינים היום את יום העיוור, יום ההזדהות עם אלו המתקשים בראייתם, כבדי ראייה ועיוורים.

יולי יואל אדלשטיין: באחד מסיפוריו היפים, "מעשה בשבעה קבצנים", מתאר רבי נחמן מברסלב קבצן עיוור שמתגאה, למרות עיוורונו, בכוח הראייה המדהים שלו.

יולי יואל אדלשטיין: הקבצן הזה פונה אל הנוכחים ואומר להם: ואתם סבורים שאני עיוור?

יולי יואל אדלשטיין: אין אני עיוור כלל.

יולי יואל אדלשטיין: העיוורון שלי הוא חיצוני, לעומת כוח הראייה הפנימי שלי, שהוא עמוק יותר משל כל האנשים "הרואים".

יולי יואל אדלשטיין: רבי נחמן מברסלב אינו היחיד המבטא את הטענה שעיוורון וראייה הם דברים שונים.

יולי יואל אדלשטיין: ג'ון מילטון העיוור מתאר את שמשון הגיבור העיוור כמי שבעיניים פנימיות הוא מואר.

יולי יואל אדלשטיין: בורחס העיוור מתאר את מילטון כמי שאיבד את מאור עיניו מרצונו, אך מעולם לא התלונן על עיוורונו.

יולי יואל אדלשטיין: אבל ברוח הכנסת הנוכחית, אני רוצה לספר את סיפורו של רב ששת.

יולי יואל אדלשטיין: את הארמית אני אשאיר כאן במליאה לחברת הכנסת רות קלדרון, כך שנגיד את כל הדברים בעברית מלכתחילה.

יולי יואל אדלשטיין: רב ששת, סגי נהור, עיוור היה.

יולי יואל אדלשטיין: הלכו כולם להקביל את פני המלך, והלך רב ששת אתם – אני שמעתי שאלה שמתקשים בראייה מאוד חדים בשמיעה, אז קצת לא נעים לי בפני האורחים שלנו ביציע, כי הם בטח שומעים כל מילה שנאמרת במליאה.

יולי יואל אדלשטיין: בדרך מצא אותו רשע אחד.

יולי יואל אדלשטיין: אמר לו הרשע, לרב ששת: כלים שלמים, לוקחים אותם לנהר לשאוב בהם מים, אך מה יש לעשות עם כלים שבורים?

יולי יואל אדלשטיין: מסביר רש"י שהוא לעג לרב ששת על עיוורונו ועל היותו כלי שבור.

יולי יואל אדלשטיין: אמר לו רב ששת: בוא תראה שאני יודע יותר טוב ממך.

יולי יואל אדלשטיין: שיירת המלך החלה לעבור, והגיע הגדוד הראשון בקול רעש גדול, סירנות וצלצולים.

יולי יואל אדלשטיין: אמר אותו אדם רשע: הנה עכשיו המלך מגיע.

יולי יואל אדלשטיין: אמר רב ששת: לא, המלך לא מגיע.

יולי יואל אדלשטיין: ואכן, המלך לא הגיע.

יולי יואל אדלשטיין: הלך הגדוד השני בקול רעש וצלצולים.

יולי יואל אדלשטיין: אמר אותו אדם: הנה, עכשיו המלך מגיע.

יולי יואל אדלשטיין: אמר רב ששת: לא, המלך עדיין לא מגיע.

יולי יואל אדלשטיין: כאשר חלף הגדוד השלישי בקול שקט אמר רב ששת: הנה, ודאי עכשיו המלך מגיע.

יולי יואל אדלשטיין: אמר לו אותו אדם: מאיפה אתה יודע?

יולי יואל אדלשטיין: אמר לו רב ששת: מלכות הארץ היא כמו מלכות השמים.

יולי יואל אדלשטיין: וגם ביחס לקדוש-ברוך-הוא כתוב: "לא ברעש ה', ואחר הרעש אש; לא באש ה', ואחר האש קול דממה דקה".

יולי יואל אדלשטיין: כאשר עבר המלך פתח רב ששת ובירך את הברכה המיוחדת על ראיית פני המלך.

יולי יואל אדלשטיין: אך הרשע הזה לא ויתר והמשיך ללעוג.

יולי יואל אדלשטיין: הוא פנה לרב ששת ושאל אותו: את מי שלא ראית אתה מברך?

יולי יואל אדלשטיין: רב ששת לא ענה.

יולי יואל אדלשטיין: הוא לא ענה, אבל הגמרא להוטה לדעת מה אירע לאותו רשע.

יולי יואל אדלשטיין: לא יכול להיות שהסיפור הסתיים כך.

יולי יואל אדלשטיין: ואכן, הגמרא ממשיכה ואומרת שלדעה אחת הוא נענש בעיניו.

יולי יואל אדלשטיין: לדעה שנייה, רב ששת העיוור נתן בו את עיניו, הסתכל בו והפך אותו לגל של עצמות.

יולי יואל אדלשטיין: לא צריך להיות מומחה לספרות כדי לזהות פה את המסר התלמודי המתוחכם, שאני הייתי מתמצת לשתי נקודות.

יולי יואל אדלשטיין: ראשית, הראייה עמוקה היא מן העיוורון.

יולי יואל אדלשטיין: הראייה איננה שייכת לרואים בלבד.

יולי יואל אדלשטיין: לעתים העיוורים רואים עמוק יותר, עמוק מאלו שחושבים את עצמם לרואים.

יולי יואל אדלשטיין: שנית, לא ללעוג לעיוור ולעיוורון.

יולי יואל אדלשטיין: העיוורים אולי מתקשים בראייתם, אבל לבם רגיש ופגיע ודאי כמו של כל אחד ואחד.

יולי יואל אדלשטיין: גם העיוורים רגישים לעלבון, לחוסר שוויון וליחס מתנשא.

יולי יואל אדלשטיין: בעבור אלה שהראייה היא דבר מובן מאליו, היום הזה, יום העיוור כאן בכנסת, מזכיר לכולנו את הקשיים היומיומיים של האוכלוסייה של העיוורים וכבדי הראייה ואת הצורך שלנו לשלב אותם בחברה הישראלית.

יולי יואל אדלשטיין: אני כולי תקווה שמסר זה של כבוד, של עזרה הדדית, יחלחל בעוצמה ללב התרבות שלנו.

יולי יואל אדלשטיין: והייתי מוסיף גם את הדברים שהזכרתי בפתיחת הישיבה, את כלבי הנחייה שעוזרים ביום-יום לעיוורים.

יולי יואל אדלשטיין: הם דבר לא מובן מאליו, הם דבר יקר.

יולי יואל אדלשטיין: ואני גם כולי תקווה שבעקבות הדיונים שמתקיימים בכנסת תהיה בחברה שלנו יותר מודעות לצורך, גם בתרומות וגם באילוף של העוזר על ארבע, כפי שאומרים, של אותה אוכלוסייה נהדרת שנמצאת אתנו כאן היום בכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אני אזמין את חברי הכנסת שהציעו הצעות לסדר-היום בנושא הזה.

יולי יואל אדלשטיין: הראשון הוא חבר הכנסת יעקב מרגי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת דב ליפמן.

יולי יואל אדלשטיין: אחרי חבר הכנסת ליפמן תישא דברים חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, גברתי השרה, הכנסת ציינה היום את יום העיוור בכנסת הן בדיוני המליאה – עכשיו, מה שאנו עושים – והן בדיוני הוועדות השונות.

יעקב מרגי: זכיתי להשתתף בשני דיונים מלאים, האחד של ועדת העבודה, הרווחה והבריאות והשני של הוועדה לזכויות הילד.

יעקב מרגי: זה המקום להביא את התנצלותה של יושבת-ראש הוועדה לזכויות הילד, חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, שניהלה את שתי הוועדות ונאלצה להיעדר מדיון זה בגלל התחייבות קודמת.

יעקב מרגי: זכות גדולה נפלה בחלקה של הכנסת היום, ובימים נוספים, שהם רבים, שבהם היא נוהגת להתפנות ולעסוק בנושא ספציפי, במאסה מרוכזת של יום דיונים מרוכז.

יעקב מרגי: פעולה זו, כמו פעילויות רבות של הכנסת, חבל שאינה באה לידי ביטוי בתקשורת הכללית בצורה מסודרת על-ידי דוברות הכנסת, וזאת על מנת לחשוף את הציבור לפעילויות של הכנסת מעבר להתנצחויות ולעבודת החקיקה.

יעקב מרגי: העיוור, או לקוי הראייה, זכאי להדרכה שיקומית שמקנה לו יכולת ועצמאות מיטבית.

יעקב מרגי: זכויות היסוד של העיוור מושתתות על ההכרה בזכותו של האדם לחירות, לביטחון אישי, לעצמאות ולכבוד.

יעקב מרגי: משכך, עלינו לפעול בכל דרך, הן בחקיקה הן בתקנות ונהלים, על מנת לאפשר לאדם העיוור הגנה, ביטחון, עצמאות וניידות בתפקוד היומיומי.

יעקב מרגי: הורים לילד עיוור זכאים לקבל הדרכה שיקומית שתקנה להם את הכלים שבהם יוכלו לסייע לקדם את התפתחות ילדיהם.

יעקב מרגי: כנ"ל גם הצוות החינוכי המלווה את הילד העיוור.

יעקב מרגי: בדיוני ועדת העבודה, הרווחה והבריאות עלתה סוגיית השר"מ, ובה עלתה מצוקתה של אוכלוסיית העיוורים בכל מה שקשור לקצבת השר"מ – מה שנקרא שירותים מיוחדים – ובכלל צורכי העיוור ולקויי הראייה לתפקוד היומיומי.

יעקב מרגי: בדיוני הוועדה הובהר לחברי הכנסת כי קצבת השר"מ משולמת אך ורק לעיוורים החיים בגפם.

יעקב מרגי: ולעומתם, עיוורים החיים עם אדם רואה, שאינו לקוי ראייה או עיוור, אינם זכאים לקצבת שר"מ.

יעקב מרגי: עיוור זה נדחה אוטומטית.

יעקב מרגי: וגם אם הוא נישא נשללת ממנו הזכאות לשר"מ.

יעקב מרגי: בנוסף לכך, הובהר לחברי הכנסת כי העיוורים העומדים בקריטריונים ומקבלים את קצבת השר"מ מקבלים את המדרג הנמוך של הקצבה, בשיעור 50% מקצבת השר"מ הרגילה, כמו שנהוג בנכות גפיים.

יעקב מרגי: הוועדה קראה למוסד לביטוח לאומי לראות בנכות הראייה, לצורך הקצבה, כמו נכות הגפיים – במה שקשור לזכאות.

יעקב מרגי: במקביל לכך, הוועדה קראה למוסד לביטוח לאומי לנסח מבחנים שיהיו רלוונטיים לאוכלוסיית העיוורים.

יעקב מרגי: עוד הובהר לחברי הוועדה כי המדינה מפרה את החוק בכך שלא ניסחה מבחנים מתאימים לעיוורים.

יעקב מרגי: המוסד לביטוח לאומי הקים את ועדת בן-יהודה, שבוחנת בימים אלו את כל המוגבלויות של העיוורים ולקויי הראייה, והמוסד אף התחייב להגיש את מסקנותיו תוך כחודשיים, כשציפיות חברי ועדת העבודה, הרווחה והבריאות הן שהוועדה, ועדת בן-יהודה, תמליץ על קצבת שר"מ מלאה לכלל העיוורים שהם בעלי לקות של 90% ומעלה.

יעקב מרגי: כמו כן, הציפיות הן שהוועדה תנסח את מבחני הזכאות, כפי שאמרתי, המותאמים לאוכלוסיית העיוורים.

יעקב מרגי: ועדת העבודה, הרווחה והבריאות תעקוב אחר פרסום ההמלצות ותקיים דיון נוסף בנושא.

יעקב מרגי: בדיוני הוועדה לזכויות הילד התקיים דיון מרגש שבו הופיעו ילדים בעלי לקות ראייה בהופעה מרשימה, ילדים בעלי יכולות אישיות גבוהות, בגילים שונים, הלומדים במוסדות חינוך משלבים.

יעקב מרגי: בדיונים הם הציגו את ההישגים והשיפורים של משרד החינוך בהנגשת הלימודים לתלמידים העיוורים הן בטכנולוגיות השונות והן בספרי הלימוד לאוכלוסיית התלמידים העיוורים.

יעקב מרגי: גם ההורים וגם התלמידים ציינו את ההישגים והשיפורים, אך הצביעו על קשיים נוספים שהם נתקלים בהם בדרך להישגים ולהשתלבות בחברה.

יעקב מרגי: בדיונים עלתה סוגיית הסבת ספרי הלימוד הן לכתב ברייל לתלמידים עם עיוורון או לקות חמורה והן לכתב גדול לתלמידים עם לקות נמוכה יותר, והן הסבה לטכנולוגיית שמע.

יעקב מרגי: הוברר לחברי הוועדה שמשרד החינוך, מנהלי בתי-הספר ואף הספרייה לעיוורים לא יכולים להתמודד עם הקושי של הסבת ספרי לימוד בגלל מגבלת הקניין הרוחני וזכויות היוצרים.

יעקב מרגי: הוועדה קראה למשרד החינוך למצוא את הדרך להתנות אישור של ספר לימוד למו"ל באספקת ספר דיגיטלי ובהיתר מיוחד לספרייה לעיוורים לקבל קובץ פתוח לצורך עיבוד והסבה, ועל-ידי כך להנגיש אותו לתלמיד העיוור.

יעקב מרגי: הוועדה קראה ליחידות המקצועיות במשרד הרווחה ובמשרד החינוך להיפגש ולתאם עמדות וציפיות, על מנת לגשר על הפערים בתפיסה המקנה זכאות לטכנולוגיות.

יעקב מרגי: הוועדה הדגישה בפני חבריה ובפני המוזמנים את הצורך להעצים את האדם העיוור ולמנף את היכולות האישיות של אוכלוסייה מוכשרת זו.

יעקב מרגי: ושוב, תודה לנשיאות הכנסת ולעומד בראשה, לחברי הכנסת שהשתתפו בדיונים, ומעל כולם לאוכלוסיית העיוורים ובני-משפחותיהם שהגיעו היום לכנסת ותרמו המון לדיונים.

יעקב מרגי: ואחרונים אחרונים חביבים – אני מכיר את ההערצה שלך, וגם קצת שלי – הם כלבי הנחייה השקטים והנאמנים, שבאו לדיונים ושיתפו פעולה בצורה מרשימה.

יעקב מרגי: ברוכים תהיו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יעקב מרגי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב ליפמן – אדוני, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

דב ליפמן: אדוני היושב-ראש, כבוד השרה, חברות וחברי הכנסת, היום כנסת ישראל מציינת את יום העיוור.

דב ליפמן: התגובה הראשונית והטבעית עלולה להיות של צער ושל רחמים, אך בעיני מדובר ביום החוגג את ניצחון רוח האדם.

דב ליפמן: ראייה היא אחת מהמתנות היקרות ביותר המאפשרות לנו לחוות את סביבתנו.

דב ליפמן: אובדנה משמעו לאבד חלק בלתי נפרד מהעולם הפיזי.

דב ליפמן: החשכה שחווה אדם עיוור מדגישה יותר מכול את עולמה הפנימי, הצבעוני והמואר של הנפש.

דב ליפמן: ובכל זאת, יש לזכור, בעת שאנחנו מדמיינים את עולמו החשוך של אדם עיוור, שאין מדובר בעולם ללא צבעים ואור, שכן הנפש אינה זקוקה לזוג עיניים כמו לקבלתה כשווה בין כולם.

דב ליפמן: לכן, עלינו מוטלת החובה לאפשר ללקויי ראייה להשתלב בחברה בצורה מלאה ולהביאם להגשמה עצמית ככל האדם.

דב ליפמן: עיוורים רבים נעזרים בידידו הטוב של האדם.

דב ליפמן: כלבי נחייה תורמים לרווחתם של עיוורים ומאפשרים להם את יכולת ההתמצאות במרחב הציבורי.

דב ליפמן: יש להמשיך לתמוך, לדאוג ולחנך כדי שהחיבור הקסום הזה יהיה נחלתו של כל אזרח עיוור הזקוק לשירות נאמן זה.

דב ליפמן: אני רוצה לדבר דווקא על הזווית של כלב הנחייה והחיבור המשלים בינו ובין האדם העיוור, זווית אשר לעתים לא מקבלת התייחסות מספקת.

דב ליפמן: תודה לכל הארגונים שהגיעו היום ושתומכים ושעוזרים לעיוורים.

דב ליפמן: אני רוצה להציג את חברַי, הצוות והמתנדבים של מרכז כלבי נחייה, שנמצאים ביציע הכבוד, ובמיוחד המייסד נח בראון, שמסר את נפשו ואת חייו למצווה הזאת.

דב ליפמן: אני גם רוצה להדגיש שפגשתי לא מזמן אדם, שנמצא פה היום, חבר טוב בשם חיים שוורץ, איש עובד, יושב-ראש המרכז הישראלי לכלבי נחייה ואדם עיוור הנעזר בכלב בשם סקיפי, שגם נמצא אתנו.

דב ליפמן: מעניין מאוד: הכלבים פה, לא שומעים אותם, והם לא מפריעים, וזה מראה לנו שבכל מקום במדינה חייבים לתת להם, להכניס אותם להיות חלק מהחברה, כי הם חלק בלתי נפרד מהאנשים הנפלאים האלו.

דב ליפמן: חיים הסביר לי את הדבר המעניין הבא – הוא הסביר לי שהכלב שלו שינה את חייו, ממוות לחיים, מחשכה לאורה.

דב ליפמן: בעיני הכלב, אין בעליו אדם עיוור בעל מוגבלות כלל.

דב ליפמן: אין דבר המונע מבעליו להאכילו ולטפל בו.

דב ליפמן: ההפך הוא הנכון, לעתים אדם עיוור הנעזר בכלב נחייה עושה יותר ממה שאדם רואה בכלל חולם לעשות.

דב ליפמן: וכך בדיוק צריכה לנהוג גם החברה: לתמוך, להסיר מכשולים ובעיקר לא לשפוט.

דב ליפמן: בספר ויקרא כתוב "לפני עִור לא תִתן מכשול".

דב ליפמן: חובתנו לדאוג שהמרחב הציבורי לא יפלה אף אזרח, וחובתנו לתכננו בהתאם.

דב ליפמן: עלינו להסיר חסמים, לחשוב טוב אם איך שהחנינו את האוטו אכן יכשיל את העיוור, אם פח הזבל שלנו חוסם את המדרכה, ושאלות דומות.

דב ליפמן: חוזקנו כחברה נמדד על-פי מצבם של אלו שקולם אינו נשמע, או במקרה כזה ראייתם אינה נראית, שכן זהו חוסר צדק להישאר עיוורים למצוקתם של אזרחינו לקויי הראייה.

דב ליפמן: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להזכיר כאן, כמו שאתה הזכרת, שני אמוראים, רב יוסף ורב ששת, שהגיעו לרמות לימוד תורה הגבוהות ביותר למרות היותם עיוורים.

דב ליפמן: בנימה אישית, אני מבקש להזכיר את דודי, אדם כבד ראייה ובקי בכל הש"ס, הלומד את הדף היומי בעזרת קלטות.

דב ליפמן: עיוורון הוא מחלה עיוורת, ללא טעם פוליטי, תרבותי או עדתי, וככזאת מהווה עבורנו הזדמנות להתלכד ולזכור שלמרות שאיננו תמיד מסכימים, וישנן מחלוקות בינינו, לכולנו גורל אחיד ומשותף, ועלינו לפעול יחדיו לעתיד טוב יותר.

דב ליפמן: ברצוני לסיים בשאלה: מהו עיוורון אמיתי?

דב ליפמן: האם עיוורון הוא מגבלה פיזית שאינה מאפשרת לאדם לעבד חזותית את סביבתו, או שמא הוא אי-יכולתנו לראות ולקבל את האחר וליצור עבור כולנו סביבה אשר תכבד את השונה ותכיר במשותף?

דב ליפמן: בימים הקרובים אגיש, בעזרת השם, הצעת חוק שתיטיב עם העיוורים וסביבתם.

דב ליפמן: אני קורא לכל חברי הכנסת להצטרף אלי.

דב ליפמן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת ליפמן.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי – בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת אברהם מיכאלי.

שולי מועלם-רפאלי: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חברי וחברותי חברי הכנסת, אני מבקש לפתוח בשיר שכתב אידן אור-גיא, בחור בן 25 לקוי ראייה ולבקן, בוגר ישיבת רמת-גן.

שולי מועלם-רפאלי: השיר נקרא "תעצמו את העיניים ותראו": "שמעתי שהשמים כחולים,/ שהדשא הוא ירוק,/ אמרו לי שאנשים אוהבים/ מקרוב, גם מרחוק.

שולי מועלם-רפאלי: // אנשים לא רואים שאני/ מרגיש את המבטים,/ כמו מעבר לים מהצד השני/ הם לא רואים שהם לידי.

שולי מועלם-רפאלי: // תעצמו את העיניים ותראו,/ איך העולם יותר יפה מכאן.

שולי מועלם-רפאלי: / תעצמו את העיניים ותזכרו/ שלא הכול תלוי רק בזמן/ תלוי רק בזמן.

שולי מועלם-רפאלי: // שמעתי שהימים הם יפים,/ שהדרכים עקלקלות,/ אמרו לי שבורחות כל המילים/ שנשארות רק השתיקות.

שולי מועלם-רפאלי: // גם אם לא ראית

שולי מועלם-רפאלי: י/ זה לא אומר דבר,/ השמים אותם שמים/ הנהר אותו נהר,/ לפחות אני מרגיש/ דברים שלא רואים".

שולי מועלם-רפאלי: אידן אור-גיא משקף בשיר הזה, שאותו הוא כתב וביצע יחד עם המלחין אלון פרץ, בהתגייסות מלאה של המוזיקאים דולב פרנקל ותומר אסולין, את הבעיות שהוא חש שהעיוורים מתמודדים אתן בחיי היום-יום.

שולי מועלם-רפאלי: כך הוא כותב: "החברה הישראלית מושפעת ממה שאנשים אומרים וממה שהם שמעו.

שולי מועלם-רפאלי: השיר מדגיש את המקום שבו שופטים אותך בלי לדעת עליך דבר.

שולי מועלם-רפאלי: 'שמעתי ש-', 'אמרו לי ש-'.

שולי מועלם-רפאלי: ובפזמון 'תעצמו את העיניים ותראו' – כשהאדם עוצם עיניים, נפתחות בפניו עיניים אחרות, פנימיות, כדי לראות דברים ממקום חדש".

שולי מועלם-רפאלי: וגם אנחנו, חברים, צריכים לראות את הדברים ממקום חדש, ממקום אחר.

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו יודעים שעיוורון הוא מגבלה מולדת או מגבלה שנרכשת במהלך החיים, מגבלה שעלולה לפגוע בכל תחומי החיים – החל בפעולות הכי פשוטות, יומיומיות, וכלה בעיסוקים מורכבים.

שולי מועלם-רפאלי: לפי ההגדרה המקובלת בישראל ובמערב-אירופה, עיוור צריך לענות על אחד משלושת הקריטריונים המוכרים.

שולי מועלם-רפאלי: משכך, במדינת ישראל היום ישנם כ-25,000 בעלי תעודת עיוור וישנם רבים אחרים בעלי לקויות ברמות שונות.

שולי מועלם-רפאלי: העיוורים ולקויי הראייה בישראל מקבלים סיוע מכמה גורמים, ואני חושבת שהמטרה של כולם, חלקם יושבים כאן – השירות לעיוור במשרד הרווחה, המוסד לביטוח לאומי, משרד החינוך, האנשים שמטפלים בנכי צה"ל עיוורים במשרד הביטחון ובאגף השיקום – מטרת הארגונים כולם צריכה להיות שהאדם העיוור או לקוי הראייה יתקדם לחיים עצמאיים.

שולי מועלם-רפאלי: בהרבה מקומות מופיע העניין של עיוורים, אבל בשני מקומות בתורה יש התייחסויות עם הוראות ברורות – אלינו, אל האנשים הרואים.

שולי מועלם-רפאלי: הראשונה, "לפני עִוֵּר לא תִתן מכשול": אל לנו לנצל את חולשתו של העיוור, לא להכשיל אותו, לא לחשוב שהחוזק שלנו בראייה יכול להוות בשבילנו חוזק בפועל.

שולי מועלם-רפאלי: והשנייה, והיא האמירה היותר קשה, "ארור משגה עִוֵּר בדרך".

שולי מועלם-רפאלי: מי שמתנהג בצורה בזויה לעיוור הוא ארור, הוא אדם שאולי העיוור לא רואה אותו ולא יכול לקלל אותו באותו רגע, אבל הקדוש-ברוך-הוא שרואה הכול, ובעיקר אנחנו, שצריכים בסוף כל יום לעמוד מול בוראנו, מול המצפון שלנו, איך אנחנו יכולים להשגות את אותו עיוור בדרך.

שולי מועלם-רפאלי: כמו שאידן אור-גיא כתב, אנחנו חייבים למצוא את הדרך שבה החברה תוכל לראות את ציבור העיוורים ולקויי הראייה כשווים, כאנשים שיש להם מה לתרום.

שולי מועלם-רפאלי: אסור לנו להשגות את עצמנו בקונספציות מוטעות, שעיוורים הם אנשים שזקוקים לרחמים שלנו.

שולי מועלם-רפאלי: הם אנשים שבניגוד אלינו נפתחות להם עיניים רבות פנימיות.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה.

פנינה תמנו: תודה רבה לחברת הכנסת שולי מועלם.

פנינה תמנו: אנחנו עוברים לדובר הבא, חבר הכנסת אברהם מיכאלי, ואחריו – חבר הכנסת באסל גטאס.

אברהם מיכאלי: גברתי היושבת-ראש, גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, אני מודה לכנסת, מודה ליושב-ראש הכנסת ומודה לנשיאות על כך שקבעו את היום הזה לכבודם של עיוורים וכבדי ראייה, שמכבדים אותנו בכנסת ואנחנו מתכבדים בהם.

אברהם מיכאלי: הימים המיוחדים האלה נותנים הזדמנות לכנסת להידרש באופן ספציפי לסוגיה שאולי הרבה מאתנו מתעסקים בה ביום-יום בצורה חלקית כזאת או אחרת, או נפגשים עם אנשים מוגבלים בראייה, עיוורים, שנתקלים בקשיים היומיומיים שלהם, ואף אחד מאתנו לא יכול עדיין להבין ולחוות את מה שאדם עיוור חווה.

אברהם מיכאלי: אדם עיוור חי בדרך כלל חיים רגילים.

אברהם מיכאלי: מצד שני, עם כל כך הרבה קשיים ועם כל כך הרבה בעיות, ולצערנו אפילו ההתקדמות הטכנולוגית עדיין לא מאפשרת לו לתפקד כפי שצריך.

אברהם מיכאלי: ואנחנו ככנסת, שאמונה על הפיקוח על משרדי הממשלה השונים, כדי לסייע ולעזור לאדם עיוור – כפי שישנם עוד מוגבלים אחרים שאנחנו בימים אחרים נדרשים להם, אבל היום אנחנו מקיימים את הדיון הזה לכבוד העיוורים – לדעתי אנחנו ככנסת עדיין לא עשינו מספיק בשביל לסייע לקבוצה החשובה הזאת בחברה, שהיא בעצם מתפקדת בכל התחומים, עוסקת בכל עשייה במדינת ישראל, והם עושים, במגבלות שיש להם, כמיטב יכולתם ובצורה הטובה ביותר.

אברהם מיכאלי: ואם אנחנו מדברים על תחומים ספציפיים, ניקח את הביטוח הלאומי.

אברהם מיכאלי: ישנם כללים ברורים בביטוח הלאומי איך דרגת הנכות נקבעת לגבי אדם עיוור, אבל האם אדם עיוור שמופיע שם בפני הוועדות הרפואיות, בהחמרת מצב רפואי כזה או אחר, האם זה זוכה לתשומת לב ראויה, והאם התקנות, שלא ברורות מספיק, לגבי הגדרת המוגבלות שלהם, הן תקנות ברורות?

אברהם מיכאלי: ותפקידנו ככנסת להידרש לכך ולהביא את הדברים האלה לידי תיקון.

אברהם מיכאלי: חברי חבר הכנסת יעקב מרגי אכן מנה את הדיון החשוב שהתקיים היום בשתי הוועדות – גם בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות וגם בוועדה לזכויות הילד, כי הוועדות בכנסת אמונות לבוא ולדרוש מהרשויות איך לשפר את הדברים האלה.

אברהם מיכאלי: ואם אני מזכיר רק חוק אחד, חברי חבר הכנסת דב חנין הוביל את זה בקדנציה הקודמת, מלחמה שנדרשנו לה בשביל להיטיב עם כלב הנחייה – חברי חבר הכנסת דב חנין, בטח תדבר גם אתה אחרי בעניין הזה – אלה דברים שאנחנו יכולים להקל בהם.

אברהם מיכאלי: אנחנו צריכים להבין שהחיים של האנשים האלה גם כך קשים, ואם אנחנו יכולים – בכלים ובסיוע שאנחנו מעמידים לרשותם, אנחנו מקלים להם את החיים, והם יכולים להיות בהחלט אנשים מצליחים.

אברהם מיכאלי: ולא להיגרר לכל מיני פינות כפי שעשו בשנה שעברה או לפני שנתיים לגבי המלחמה על סגירת הספרייה בקריית-שמונה.

אברהם מיכאלי: תודה.

פנינה תמנו: תודה רבה, חבר הכנסת מיכאלי.

פנינה תמנו: הדובר הבא – חבר הכנסת באסל גטאס, ואחריו – חבר הכנסת אילן גילאון.

באסל גטאס: גברתי היושבת-ראש, כבוד השרה, חברי חברי הכנסת, אני מזה זמן פעיל בקרב החברה הערבית בכל עניין בעלי המוגבלויות.

באסל גטאס: אנחנו נוהגים לקרוא להם בעלי מוגבלויות, אבל גם בעלי יכולות מיוחדות, בעלי צרכים מיוחדים ויכולות מיוחדות, ביניהם גם אפילו, מתוך המנהיגים שלהם, כמה בחורים ובחורות ערבים שלקחו תפקיד חשוב בהובלת המאבק שלהם וההתארגנות של עיוורים ועיוורות.

באסל גטאס: היום כמובן אנחנו פגשנו בכנסת, בוועדות, במיוחד בוועדת הביקורת, והייתה לנו הזכות לפגוש את נציגי העיוורים ולדבר אתם, לראות את הכאב שלהם, ומדהים, מדהים ממש, שיש אפליה לרעתם, ממש עד כדי התעמרות בעיוורים בעניין של קצבת הניידות, שהם מופלים לרעה מול קבוצות נכים אחרות.

באסל גטאס: זה פשוט נשגב מהבנתנו איך עיוור מקבל, לדוגמה, 900 שקלים עבור הוצאות הסעות וניידות, כשמוגבל אחר, בגפיים לדוגמה, מקבל מעל 2,000 שקלים.

באסל גטאס: בדברים כאלה צריכה להיות התערבות מיידית של הכנסת, בשביל לתקן את העוול הזה ולהביא מזור ועזרה לקבוצה איכותית זו, שלא מספיק שהיא כבר סובלת מהנכות, היא גם סובלת מאפליה.

באסל גטאס: ואם מדברים על אפליה, אז תתארו לעצמכם את קבוצת הנכים בתוך האוכלוסייה הערבית, במיוחד העיוורים.

באסל גטאס: וכשחשבתי מה אני אגיד היום, נזכרתי שבתרבות הערבית, מאז שהיינו ילדים למדנו על משורר ערבי שהוא אחד הענקים ואשר חי בתקופה העבאסית בסוריה, ושמו אבו אלעלאא' אלמערי, והוא מוכר כפילוסוף של המשוררים או משורר של הפילוסופים, נאזם.

באסל גטאס: ואיך קראו לו?

באסל גטאס: הוא היה עיוור אבל היה לו שם נפוץ, שככה למדנו, ככה קראנו לו.

באסל גטאס: השם שלו היה "רהין אלמחבּסיין", יעני הכלוא בשני בתי-כלא.

באסל גטאס: בערבית זה מתחרז.

באסל גטאס: ואיזה שני בתי-כלא, הוא כלוא בהם?

באסל גטאס: כמובן, בית-הכלא הראשון זה העיוורון, ובית-הכלא השני זה שהוא החליט לא לצאת כל החיים שלו מהבית, והוא נשאר בביתו.

באסל גטאס: ורוב העיוורים הערבים, במיוחד הנשים, יש להם כמעט אותו גורל.

באסל גטאס: קשה להם לצאת מהבית.

באסל גטאס: גם בזה יש עניין מגדרי ממדרגה ראשונה, של, גם, סטריאוטיפים, גם דעות קדומות, גם בתרבות ובחברה, איך מקבלים נכה בכלל, ועיוור, במיוחד אישה.

באסל גטאס: ובנוסף לכל אלה, בנוסף לזה שהם בני מיעוט לאומי הסובל מאפליה כללית, סובל ממצב התשתיות, ממצב התחבורה הציבורית, ממצב – ממצב – ממצב – בנוסף לזה הם סובלים מאי-יכולת למלא את זמן הפנאי שלהם.

באסל גטאס: ובמיוחד התענוג הבסיסי ביותר של לקרוא ספר אין להם, כי הספרייה המרכזית לעיוורים בנתניה, כמובן היא תמיד סובלת; הספרייה הזו סובלת תמיד מאי-תקצוב נכון וממחסור בתקציבים בכלל, אבל אין בה, כמעט אין בה, ספרים לעיוורים הערבים.

באסל גטאס: אין בה דובר ערבית אחד, כך שגם אם מתקשרים – יש אצלם קצת ספרים, אבל אין שירות טוב.

באסל גטאס: והעיוורים הערבים סובלים ממש מזה שאין מקור לספרים בערבית.

באסל גטאס: עכשיו, מהתנסות אישית אני רוצה להגיד לכם, אומרים בערבית פתגם שאני לא אוהב לחזור עליו, שכל נכה הוא גיבור.

באסל גטאס: בעברית זה טוב, בערבית יש קונוטציה לא כל כך חיובית, אבל בעברית, דווקא כשעכשיו תרגמתי –"כל בעל נכות הוא גיבור".

באסל גטאס: יש כמה אנשים שעבדתי אתם, שהייתה לי הזכות, אחד מהם הוא חבר שלי, השדרן, אחד השדרנים הבכירים ברדיו בערבית, שמו מוסטפא שלאעטה, הוא מנהיג חברתי ותקשורתי והוא עיוור.

באסל גטאס: ערכנו ועידת כלכלה בנצרת לפני שנתיים, ומתוך הזדהות ומתוך רצון להבליט את עניין היכולות של בעלי הנכויות הוא הנחה את יום העיון הזה.

באסל גטאס: זו ועידה כללית, ועידה אדירה, שהייתה בנצרת.

באסל גטאס: הוא הנחה אותה, עם כל המוגבלות שבעניין – לתפוס את הבמה, להציג את האנשים, לדבר, להציג אותם, לסכם אחרי כל אחד.

באסל גטאס: עשה את זה במיומנות, ביכולות אדירות.

באסל גטאס: אני מצדיע – –

פנינה תמנו: תודה רבה, חבר הכנסת גטאס.

באסל גטאס: – – לכל העיוורים ולחברים שלי, ומבקש מהם להתמיד במאבק שלהם להשגת זכויותיהם, כלל העיוורים והעיוורים הערבים במיוחד.

באסל גטאס: תודה רבה.

פנינה תמנו: תודה רבה.

פנינה תמנו: הדובר הבא – חבר הכנסת אילן גילאון, ואחריו – חבר הכנסת דב חנין.

פנינה תמנו: לאחר מכן תשיב השרה סופה לנדבר בשם שר הרווחה והשירותים החברתיים.

אילן גילאון: גברתי היושבת-ראש – אגב, זה נאום הבכורה שלי כשאת עומדת בראש הישיבה.

פנינה תמנו: אז אני מתרגשת בשבילך.

אילן גילאון: ואני מתרגש וזה הרבה כבוד בשבילי, אני מוכרח לומר.

פנינה תמנו: תודה.

אילן גילאון: גם אם תעצמו את העיניים במהלך שנה שלמה, או תהיו בחדר אפל הרבה מאוד זמן, משהו כמו שנה, גם אז אף אחד לא יוכל לחוש את התחושה שחש עיוור שנמצא כל הזמן, גברתי, על סף תהום ומגשש באפלה; כל הזמן.

אילן גילאון: זאת הרגשה שקשה מאוד לשער אותה ולדמיין אותה.

אילן גילאון: אנחנו מדי שנה מקיימים את יום העיוור, את יום העיוור הבין-לאומי, כמו בעלי מוגבלות אחרת, ובניגוד למה שנאמר כאן קודם, זה איננו חג, משום שאנחנו, גברתי, מציינים את היום הזה יום אחד בשנה, אבל אנשים צריכים להתמודד עם המציאות הזאת כל יום במשך 365 ימים בשנה.

אילן גילאון: אני חושב, ראשית, שבישיבה הזאת הייתי מבקש מכל מי שהביא את המצווה דאורייתא, לא תיתן מכשול בפני עיוור, שבעידן הזה של הנגישות אנחנו נעשה תיקון לציווי הזה ונקרא לו: הסר מכשול מפני עיוור.

אילן גילאון: עלינו ללכת למצב אקטיבי, לא לא לשים מכשול בפני עיוור אלא לקחת מכשול מפני עיוור.

אילן גילאון: אבל אני אומר את זה כמשל – לגבי כל אלה שהמילה מאבק, ומלחמה ומאבק מתמיד לגבי זכויות, שממילא היו מגיעות לקבוצה הזאת, הוא לגמרי פאסה, זה מונח של המאה הקודמת.

אילן גילאון: מדוע אנשים עיוורים צריכים להיאבק על זכויותיהם?

אילן גילאון: מדוע אנשים מוגבלים צריכים להיאבק על זכויותיהם?

אילן גילאון: ומי הם המוגבלים הללו, גברתי היושבת-ראש?

אילן גילאון: אין דבר כזה אנשים מוגבלים ובלתי מוגבלים.

אילן גילאון: יש או מוגבלים או נשאי מוגבלות, חלופות.

אילן גילאון: גם כאשר חברה הולכת ומתבגרת, בוודאי הדברים האלה הם נכונים.

אילן גילאון: ואנחנו כולנו קצת עיוורים, גברתי, וקצת פיסחים, וקצת חירשים, וזה איננו סטטוס נרכש.

אילן גילאון: אף אחד לא בוחר את הדבר הזה.

אילן גילאון: די בכך שעברת לא נכון את הכביש או לא קיבלת מספיק חמצן בלידה, או לקית בסוכרת או בדברים אחרים, או, כמו במקרה שלי, לא קיבלתי את החיסון בזמן, ואתה שייך לקבוצה הזאת.

אילן גילאון: ואנחנו כל הזמן מסרבים להבין שהסטטוס של להיות אדם מוגבל איננו סטטוס נרכש וכל אדם מאתנו יש לו את כל הסיכוי להיות במקום הזה.

אילן גילאון: לכן מספיק לדבר על רחמים ועל חמלה, עלינו לדבר על ביטוח ועל זכויות, ובסופו של דבר להבין שאין צורך במאבק אלא בהסכמות ובחקיקה שהיא חקיקה הוגנת בין בני-אדם.

אילן גילאון: זה מה שכאן צריך.

אילן גילאון: העיוורים אינם איגוד מקצועי, הם אינם ועד עובדי חברת החשמל.

אילן גילאון: והדבר החמור ביותר שקורה אצלנו, שאנחנו משסים אח שישלח יד בגרון אחיו – העיוורים כנגד המוגבלים האחרים, אנשי ה-CP נגד אנשי הפוליו.

אילן גילאון: בשיטה הזאת של הפרד ומשול, בשיטה של פירוק, שלוקחת את הגורם למוגבלות, שהוא בסופו של דבר אובייקטיבי – הייתי אומר, כמעט צריך להחליט באופן עיוור על המוגבלויות ללא ציון המחלה, ולעגן את כל הדברים האלה לתוך סל זכויות ושירותים מסודר, שאדם יוכל לקחת אתו לכל מקום.

אילן גילאון: אני שומע, למשל, שעיוורים שעובדים במפעלי השיקום – ואני רוצה מראש להגיד, למען גילוי נאות: אני מתנגד חריף למפעלי שיקום, ואני מקבל אותם כצורך בל-יגונה בשעה הזאת; אני מאמין שכל אדם בחברה צריך לקבל את זכויותיו ללא תלות בהכנסתו, הכנסתו צריכה להיות מובטחת.

אילן גילאון: במישור הפרטי אנחנו צריכים להפוך את האנשים המוגבלים לכל כך רנטביליים, שכל מעסיק ירצה להעסיק אותם, כי זה יהיה כדאי לו.

אילן גילאון: ובמישור הציבורי אנחנו עבריינים ועוברים עבירות כי אנחנו לא – למרות שיש אחוז מסוים מן המקומות שנועד לאנשים הללו, אנחנו לא מאכלסים את האחוז הזה ולא מפרנסים אותו.

אילן גילאון: אבל ללכת להפרדה, שהיא הוגנת, בין קצבה שמקבל אדם על-פי מוגבלותו האובייקטיבית – וזה לא שייך מטעם איזו מחלה הוא הגיע, אם היא מוכרת או איננה מוכרת – לבין הכנסתו.

אילן גילאון: להפך, גברתי, לתת לאנשים מוגבלים ללכת לעבוד ולתת להם את הקצבה ולמסות את כל ההכנסה שלהם גם יחד, להכניס ולתכלל את הזכויות האלה לסל שירותים פשוט.

אילן גילאון: מה זה מעניין בכלל אם האדם הוא נשוי או בודד?

אילן גילאון: לצורך העניין הזה של קביעת הזכויות כל מה שמעניין זה רק המוגבלות האובייקטיבית של האדם, לא אם הוא נשוי, לא אם יש לו מכונית "קבריולט" עם גלגלי מגנזיום, לא אם הוא פרוד, לא אם הוא דבר אחר.

אילן גילאון: זה גם יהיה חשבון הרבה יותר הגון, כולם יבינו אותו.

אילן גילאון: גברתי, אני יודע שאני סיימתי את הזמן, אבל זה, את יודעת, נושא קצת – – –

פנינה תמנו: דברים חשובים אתה אומר.

אילן גילאון: אני יודע, גם האחרים אמרו דברים מאוד חשובים, ואני מנסה להימנע, לא לומר דברים – – –

פנינה תמנו: לפעמים המוגבלות היא דווקא בתפיסת החברה את ציבור המוגבלים.

אילן גילאון: אני אומר:

אילן גילאון: חייבים להיכנס ולהכניס לעצמנו לראש שהנושא של מוגבלות זה דבר אוניברסלי, הוא שייך לכל אחד מאתנו, והביטוח ההדדי הוא הקובע כאן במקרה הזה.

אילן גילאון: אנחנו לא עושים לאף אחד טובה בעניין הזה.

אילן גילאון: ולכן כל הפיצול שקיים היום, אם מצד אחד – תראי, בכנסת הקודמת דיברו פה על זכויות יוצרים.

אילן גילאון: אני רוצה לומר, הצלחנו להעביר לקריאה טרומית, בהסכמת ועדת השרים של הממשלה הקודמת, פטור מתשלום לזכויות יוצרים לגבי תרגום יצירות לקשי קריאה שהם לא רק – אבל בכל אופן, גברתי, אני באמת רוצה לסיים כאן ולומר: תפקידנו כחברה זה לאפשר לכל אחד להגיע אל מחוז חפצו מהמקום שהוא נמצא, בצורה מכובדת ועצמאית.

אילן גילאון: תעסוקה, וקורת גג, וביטחון, ולא לתת לאנשים לגשש באפלה, כי אנחנו כולנו ברית של – אמרו כאן גיבורים.

אילן גילאון: לפעמים גיבורים ולפעמים חלשים, ולפעמים חלשים כדי שיהיה לנו יתרון להרגיש יותר טוב את זולתנו וחזקים כדי לשנות את המציאות שלנו.

אילן גילאון: גברתי, הגיע הזמן שיום העיוור הבין-לאומי ויום הנכה הבין-לאומי ויום כל החלשים הבין-לאומיים – כי אני באמת לא ראיתי כאן יום הבנקאי הבין-לאומי, הלוואי שהייתי שומע שיש יום הבנקאי הבין-לאומי, אז הייתי יודע שאנחנו נמצאים בקטגוריה אחרת – הוא לא יהיה רק יום לציון של יום אחד בשנה ואז שכחנו, אלא דבר שצריך לסכם תהליכים שקורים בתוך החברה שלנו, וזה בידינו.

פנינה תמנו: תודה רבה לך, חבר הכנסת – – –

אילן גילאון: אז אני מקווה שאנחנו נראה את הדברים נכוחה, מתוך העיוורון שיש לכולם.

פנינה תמנו: תודה רבה לך, חבר הכנסת גילאון.

פנינה תמנו: חבר הכנסת דב חנין, הבמה לרשותך.

פנינה תמנו: לאחר תשובת השרה אנחנו ניתן עמדה נוספת לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, תודה לך, דברים חשובים מאוד נאמרו בדיון לפני, ואני רוצה להצטרף לדברים הנכוחים שאמרו חברי, כמה מהם עוד נמצאים כרגע באולם: חברי חבר הכנסת יעקב מרגי, חבר הכנסת אברהם מיכאלי, חברי אילן גילאון, שכדרכו הציג השקפת עולם כוללת ורהוטה ואין לי אלא להצטרף לכל מילה שהוא אמר.

דב חנין: הוא גם חסך לי חלק מהנאום, אז גם על זה אני רוצה להודות לו.

דב חנין: אני גם רוצה להצטרף לחברי חברי הכנסת דב ליפמן – כל הדברים האלה ראויים, נכונים.

דב חנין: חבר הכנסת באסל גטאס, גם הוא התייחס לסוגיה שרציתי אני גם כן לומר עליה כמה מילים, וזה מצבם המיוחד של העיוורים הערבים, שסובלים פעמיים: פעם כעיוורים ופעם כבני מיעוט לאומי, שהשפה שלהם לא קיימת באמת בזירה של העיוורים, עם כל הקושי והמורכבות הגדולה שזה מוביל אליהם.

דב חנין: כיוון שאת כל הדברים החשובים והראויים האלה חברי בעצם חסכו ממני, אני רוצה להתמקד בשתי שאלות מאוד מעשיות.

דב חנין: חבר הכנסת גטאס, אני הצטרפתי לדבריך בעניין החשיבות המיוחדת ותשומת הלב המיוחדת שאנחנו צריכים להקדיש לסוגיית העיוורים מהאוכלוסייה הערבית.

דב חנין: אני רוצה להקדיש את דברי לשתי בעיות מעשיות, ואני הייתי מציע שאנחנו ננסה בכנסת להגדיר לעצמנו את שתי הבעיות המעשיות האלה כבעיות שבמהלך השנה הקרובה ננסה להתקדם בהן.

דב חנין: בעיה ראשונה היא העובדה שהעיוורים לא מקבלים את קצבת השר"מ.

דב חנין: קצבת השר"מ היא קצבה שניתנת מטעם הביטוח הלאומי, קצבת שירותים מיוחדים למוגבלים שלא יכולים לתפקד בפעילויות יומיומיות, ורוב העיוורים, רוב רובם של העיוורים לא מקבלים את הקצבה הזו, מכיוון שהמבחנים הקיימים לקצבה לא מותאמים לצרכים ולקשיים של העיוורים; הם מותאמים לאנשים שסובלים מנכויות פיזיות אחרות אבל לא מהקושי של עיוורים.

דב חנין: למשל, יש מבחנים שמתאימים לאנשים שנמצאים על כיסא גלגלים, ואין שום ספק שאדם שנמצא על כיסא גלגלים סובל ממוגבלות, והמוגבלות הזאת מאוד מקשה וצריך לתת לה מענה.

דב חנין: אבל העיוור סובל ממוגבלות אחרת.

דב חנין: הוא יכול לעשות דברים מסוימים שאדם שנמצא על כיסא גלגלים לא יכול לעשות, ולעומת זאת אדם הנמצא על כיסא גלגלים יכול לעשות דברים אחרים שעיוור לא יכול לעשות.

דב חנין: הגישה הקיימת עד היום במוסד לביטוח הלאומי, שהיעדר הראייה הוא לא משהו שפוגע באופן קשה ויסודי ביכולת התפקוד היומיומי, זו גישה – אני אומר את זה באופן מאוד מאוד ברור – היא פשוט מנותקת מהמציאות.

דב חנין: אני חושב שמי שקבע את המבחנים האלה לא התנסה ולא יכול להבין ולא יכול לחשוב איך זה לחיות כשאתה לא רואה.

דב חנין: היום קצבת השר"מ ניתנת לחלק מהאנשים עם מוגבלות ראייה שגרים לבדם, רק לחלק, אבל מי שגר עם הורה או בן-משפחה לא זכאי בכלל לקצבה.

דב חנין: מה ההבדל בין עיוור שגר לבד לבין עיוור שיש לו ילד קטן?

דב חנין: עיוור שיש לו ילד קטן יכול להסתדר?

דב חנין: או עיוור שאשתו עובדת ולא נמצאת בבית, הוא יכול להסתדר?

דב חנין: הרי גם אם הוא מקבל מהם עזרה הוא מקבל מהם עזרה על חשבון זמנם ויכולתם, וזה מטיל עליהם נטל כבד.

דב חנין: ולכן, עמיתי חברי הכנסת, הגיע הזמן שאנחנו נעשה מעשה ונשנה את התקנות בעניין הזה, כדי ליצור סטנדרט שאומר שגם העיוורים יקבלו קצבאות שר"מ באופן מלא, באופן יחסי לקושי הקשה שלהם, בדיוק כמו אנשים שסובלים מנכויות אחרות.

דב חנין: זו סוגיה ראשונה.

דב חנין: סוגיה שנייה נוגעת לעובדה שרוב אוכלוסיית העיוורים בארץ למעשה מרותקת בבית ולא משולבת בשוק העבודה.

דב חנין: יש היום לא מעט עיוורים בישראל עם תארים מתקדמים, אבל גם הם, אנשים מוכשרים מאוד, שלמרות כל הקשיים הצליחו להגיע לתואר ראשון ולפעמים אפילו שני, נאלצים לשבת בבית, בין ארבעה קירות, וזה כואב וזה מצער וזה לא צודק.

דב חנין: הם מחזיקים בידם משרה מלאה, אפשרות למשרה מלאה, אבל הם לא יכולים לממש את המשרה הזאת כי היא לא ניתנת להם.

דב חנין: אני רוצה לתת דוגמה של דווקא הליכה לרעה שהייתה לנו בחברה הישראלית.

דב חנין: בעבר, במשרד החינוך בעל מוגבלות היה מקבל שלוש נקודות זכות במין מסגרת של צבירת נקודות שבה מי שמקבל הכי הרבה נקודות מקבל את המשרה.

דב חנין: אז בעל המוגבלות היה מקבל שלוש נקודות נוספות.

דב חנין: זה לא הרבה, אגב, זה לא הרבה.

דב חנין: עדיין צריך – – –

פנינה תמנו: בשל חשיבות הנושא אני באמת מאפשרת לפנים משורת הדין להרחיב, אבל מכיוון שהזמן מסתיים אני מבקשת – – –

דב חנין: אני ממש אסיים בנקודה הזאת.

דב חנין: שלוש נקודות זה לא הרבה, אבל זה נתן בכל זאת איזשהו סוג של עידוד לעיוורים ולבעלי מוגבלויות אחרות להתמודד על משרות במערכת החינוך.

דב חנין: משרד החינוך ביטל את שלוש הנקודות האלה.

דב חנין: ביטל את שלוש הנקודות.

דב חנין: לקחו את כבשת הרש הזו שהייתה לעיוור – באמת, שלוש נקודות מתוך מספר גדול של נקודות – לקחו את שלוש הנקודות והיום העיוור מתמודד בלי שום יתרון יחסי, אפילו הכי קטן, שנועד לפצות באמת על החיסרון הגדול שהוא צריך להתמודד אתו, של המוגבלות בראייה.

דב חנין: אני חושב שזה דבר שצריך לתקן אותו, צריך לשנות אותו.

דב חנין: ואני, חברי, יוזמי הדיון החשוב הזה – וקודם כול הערכה ותודה לכולכם – אני מציע שאנחנו נשים לעצמנו מטרה לפעול ביחד בשתי הסוגיות האלה, וביחד להציק לשרים, וביחד להציק לחברי הכנסת האחרים, ולנסות – – –

פנינה תמנו: אפשר לומר "לשתף פעולה", לא חייבים "להציק".

פנינה תמנו: יכול להיות שיש – – –

דב חנין: לא, אני אומר "להציק" כי לפעמים זה קצת מציק, אבל זה מציק במובן החיובי.

דב חנין: – – – ולסמן לעצמנו מטרה שבשנה הבאה, כשנציין את יום העיוור, נוכל להגיד לעצמנו: לפחות את שני הדברים האלה עשינו.

דב חנין: תודה רבה לכולכם.

פנינה תמנו: תודה רבה, חבר הכנסת חנין.

פנינה תמנו: עכשיו אנחנו עוברים לתשובת הממשלה.

פנינה תמנו: תשיב השרה סופה לנדבר בשם שר הרווחה והשירותים החברתיים.

פנינה תמנו: בבקשה.

פנינה תמנו: לאחר מכן אני אאפשר עמדה נוספת גם לחבר הכנסת מסעוד גנאים, וכמו כן לחברת הכנסת גילה גמליאל.

סופה לנדבר: גברתי היושבת-ראש, אני מברכת אותך לתפקיד החדש, סגנית יושב-ראש הכנסת – –

פנינה תמנו: תודה, תודה.

סופה לנדבר: – – תפקיד מכובד, ואני מאמינה ובטוחה שתמלאי אותו בכבוד רב.

סופה לנדבר: רבותי, היום יום מיוחד, ולי כשרה חשוב לעלות, בשם שר הרווחה, אל דוכן הכנסת, לציין את הדברים ולשלוח חיבוק לאנשים שנמצאים היום כאן אתנו בכנסת ישראל, לעיוורים ולאנשים עם ליקוי ראייה, לשלוח פשוט מטעמנו, מטעם ממשלת ישראל וכנסת ישראל, חיבוק אישי, חיבוק של בן-אדם לבן-אדם.

סופה לנדבר: אני חושבת שביום הזה זה חשוב במיוחד, כי לפני הכול, לפני ממשלת ישראל, לפני כנסת ישראל, אנחנו כולנו בני-אדם.

סופה לנדבר: ואני מאמינה שבכנסת ישראל, חברי כנסת וחברי ממשלת ישראל מבינים את הדבר הזה, מוגבלות, ורוצים לשנות, לעזור ולסייע.

סופה לנדבר: ולעתים גם לנו יש מוגבלויות.

סופה לנדבר: רבותי, הכנסת רושמת היום לפניה את הנושא החשוב במיוחד.

סופה לנדבר: אבל אני רוצה לקחת צעד לליקוי אחר, ליקוי בבן-אדם שאני הכרתי אישית, ובאחד הספרים הוא כתב דבר כזה – זה היה אורי גורדון, שהיה מנהיג של הסוכנות היהודית, ובאחד הספרים שלו הוא כתב על המוגבלות שלו.

סופה לנדבר: הוא היה משותק בחלק של הגוף, עבר מחלה קשה, פוליו.

סופה לנדבר: וכאשר הגיע לגיל הבגרות, הלך לאיזשהו מועדון לרקוד עם חברים ולהיות עליז ושמח.

סופה לנדבר: כשחזר הביתה סיפר לאבא שלו עד כמה היה לו לא נוח, בשפה הכי עדינה, סיפר על זה שכולם, חברים וידידים, רקדו במועדון, והוא עמד בפינה שם.

סופה לנדבר: ואז הוא הביא את ההרגשה שלו לאבא עם דמעות, סיפר עד כמה זה קשה להיות אחר, להיות שונה; עד כמה קשה כאשר חברים רוקדים עליזים ואתה עומד בצד, בפינה.

סופה לנדבר: אותו דבר קורה לעתים קרובות לאנשים שנמצאים היום כאן, שהם מרגישים בצד ובפינה של החברה הישראלית.

סופה לנדבר: אבל האבא חיבק את הילד ואמר: בני הקטן – בעיניים של הורה, ילד, לא משנה באיזה גיל, הוא תמיד ילד קטן – חיבק, נישק ואמר: אנחנו בחיים עשינו הכול, אנחנו זאת אומרת אימא שלך ואני, אנחנו עשינו הכול, לא היה בן-אדם ורופא שלא פנינו אליו, עשינו והשתדלנו לעשות הכול, אבל בעולם יש בן-אדם אחד שמסוגל לעשות יותר ממה שאנחנו עשינו, וזה אתה, בני.

סופה לנדבר: אני מאמינה שבחיים, אתם, האנשים עם מוגבלות, עשיתם לעצמכם מה שעשה אורי גורדון בחיים, ומה שעשו אחרים, אנשים עם מוגבלויות.

סופה לנדבר: עשיתם הכול כדי להיכנס לחברה, לעשות צעדים חזקים ולהיות חלק של החברה.

סופה לנדבר: אבל יחד עם זאת, החברה חייבת לעשות יותר ממה שבן-אדם מסוגל, או לא פחות ממה שבן-אדם מסוגל.

סופה לנדבר: חשוב לי לציין, אני השרה לקליטת העלייה, ונמסר משר הרווחה עד כמה הוא רצה להיות היום בדיון הזה, דיון כל כך חשוב.

סופה לנדבר: הוא דיבר בנושא, ומסר שבעצם גם את השירותים המיוחדים והמבחנים הוא ישתדל לשנות בקדנציה הזאת, כי הוא מבין שההתאמה של אותם שירותים מיוחדים ומבחנים היא לא התאמה נכונה לחלק מהאוכלוסייה של האנשים המוגבלים, ובמקרה הזה אנשים מוגבלים עם ליקוי ראייה.

סופה לנדבר: הוא ביקש למסור לכנסת ישראל, גברתי היושבת-ראש, שבעקבות העלאת הנושא, שהוא עוקב אחריו, הוא מינה את מנכ"ל המוסד לביטוח לאומי לפני כמה חודשים, וקבע ועדה לבחינת כלי התפקוד לשירותים מיוחדים לנכים עם ליקוי ראייה וליקויים אחרים.

סופה לנדבר: הוא גם מסר לכנסת ישראל, כשר חדש, שר שרק לא מזמן – –

פנינה תמנו: נכנס.

סופה לנדבר: – – ציין את 100 ימי החסד, שהוא נחשף בחודש האחרון למצוקת העיוורים והמוגבלות הייחודית שיש לאנשים האלו, והוא אומר: אני עוקב אחרי הנושא, והוא רוצה להקים עוד ועדה של הביטוח הלאומי, שתתקן את העוול שנגרם לחלק מהעיוורים.

סופה לנדבר: ואני מאמינה שתקום ועדה – עם המוגבלויות שאנחנו כולנו מכירים עכשיו באישור התקציב החדש, אבל הוא פנה למשרד האוצר, ואני מאמינה שהוא ישיג כסף גם לתפקוד הוועדה הזאת, וייתן תשובות בקרוב גם לוועדת הרווחה וגם לכנסת ישראל, וגם במיוחד לאנשים האלו שנמצאים היום כאן.

סופה לנדבר: אני מאמינה שאנחנו ניקח לתשומת לבנו את הליקויים שקיימים בתפקוד של המוסד לביטוח לאומי כלפי האנשים האלו, במבחנים, ונביא את השינויים והתיקונים לכנסת ישראל, ובעיקר לאנשים שנמצאים היום כאן.

סופה לנדבר: תודה רבה.

פנינה תמנו: תודה לך, גברתי השרה.

פנינה תמנו: לפני שאנחנו עוברים לעמדה נוספת, האם אתם מסתפקים בדבריה ובתשובתה של השרה?

אילן גילאון: – – –

פנינה תמנו: האם יש פה הסתפקות, או שיש הצעה להעביר את זה לדיון בוועדה?

דב חנין: דווקא בנושא הזה הייתי שמח שזה יועבר לדיון בוועדה, אם השרה מסכימה, כמובן.

סופה לנדבר: שר הרווחה מסכים.

דב חנין: שר הרווחה מסכים.

דב ליפמן: מסכים.

פנינה תמנו: אנחנו נעבור לעמדתו של חבר הכנסת מסעוד גנאים, ואחר כך, אם עדיין תתעקשו על כך שזה יעבור לוועדה, אנחנו נעבור להצבעה.

גילה גמליאל: מה אתי?

פנינה תמנו: כמובן, גם חברת הכנסת גמליאל.

מסעוד גנאים: גברתי היושבת-ראש, האמת, ביום הזה שאנחנו מציינים את החשיבות של העלאת המודעות לקבלת האחר, שהוא בעל המוגבלות, ושילובו, אני הכנתי את עצמי לדבר על משהו כללי – עד שקיבלתי, היום, מכתב מאזרח ערבי מכפר-קרע בשם נסים סלמא מסארווה, הוא עיוור, ואב לילדים, נשוי ואב לילדים.

מסעוד גנאים: במכתבו הוא אומר: לכבוד חבר הכנסת מסעוד גנאים, שלום רב, הנדון: הושפלתי על-ידי שוטרים.

מסעוד גנאים: והוא מתאר מקרה מזעזע שקרה אתו בתחנת אוטובוס בחדרה – שם ניגשו אליו שוטרים, צעקו עליו, תקפו אותו, חיפשו בכל גופו ולקחו ממנו את התיק.

מסעוד גנאים: כאשר אמרו לו: מה יש בתיק?

מסעוד גנאים: אמר: תעודת זהות, דרכון וכסף ותעודת עיוור.

מסעוד גנאים: לא הועילו, לא בקשתו ולא גם בקשת האנשים שסביבו, שירפו ממנו כי הוא עיוור.

מסעוד גנאים: במכתב שלו, גברתי היושבת-ראש, שהוא בערבית, אומר:

מסעוד גנאים: אני ברוך השם קיבלתי את זה מאלוהים שאני בעל מוגבלות, אבל זו פעם ראשונה בחיי שאני מרגיש כל כך חלש, כל כך חסר אונים במוגבלות שלי, כשתקפו אותי השוטרים האלה.

מסעוד גנאים: אני חושב, גברתי היושבת-ראש, לצערי הרב, בעל המוגבלות או השונה במדינה פעמיים מושפל, פעמיים לא מקבלים אותו – כי הוא ערבי וכי הוא מוגבל.

מסעוד גנאים: את התיאור הזה הוא לא הכיר, שהם שוטרים, רק האנשים שסביבו אמרו לו שאלה שוטרים.

מסעוד גנאים: אני הגשתי את כל הנושא, שלחתי מכתב לשר לביטחון פנים.

מסעוד גנאים: תודה.

פנינה תמנו: חשוב שייבדק לעומק.

פנינה תמנו: תודה לך, חבר הכנסת גנאים.

פנינה תמנו: אנחנו נעבור לעמדה נוספת של חברת הכנסת גילה גמליאל.

גילה גמליאל: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי וחברות הכנסת, כבוד השרה, כבוד המוזמנים שנמצאים כאן היום ובאו לציין את יום העיוור בכנסת, לי היום הזה הוא יום מאוד מרגש; אני גדלתי בשכונת העיוורים בגדרה, שם מרבית השכנים שלי היו אנשים לא רואים.

גילה גמליאל: באופן אישי, האב הרוחני שלי היה הרב, זכר צדיק לברכה, אליהו שמש, שהיה אדם עיוור.

גילה גמליאל: בעצם, בכל תקופת הילדות שלי הוא היה מגיע אלי הביתה והייתי מקריאה לו את כל המכתבים; הוא היה חזן וגבאי בית-הכנסת, והייתי כותבת לו את כל הקבלות, ופרשות השבוע, והוא היה מברך אותי במשך כל כך הרבה שנים.

גילה גמליאל: אני אומרת שבזכותו יש לי הרבה זכויות – כל סוף שבוע הוא היה מגיע עם העיתונים אלינו הביתה, והייתי מקריאה לו, מגיל מאוד מאוד צעיר, גם הרבה מאוד ספרים.

גילה גמליאל: אני זוכרת, בתור ילדה בת תשע אני קוראת ספר, דפים מן הכלא, של משה דיין.

גילה גמליאל: וגם הייתי תמיד נוגעת לו בספרי כתב הברייל שלו.

גילה גמליאל: כל שכני – אני שאלתי יום אחד את שכני דוד ישראל: תאמר לי, אתה חושב שזה היה נכון שהציבו ככה בשכונה בגדרה את כל העיוורים?

גילה גמליאל: אז הוא אמר לי: ואיך אני יכול לדעת?

גילה גמליאל: וככזה, ככל שכני היקרים שהיו אנשים שלמרות המגבלה של הראייה הקימו משפחות, עבדו לפרנסתם, ובכל בוקר שאני קמה באווירה כזאת ובשכונה כזאת – אני חושבת ששם רכשנו את תחושת השליחות הציבורית, בבית.

גילה גמליאל: אבל בלי קשר לזה, זה נתן לי את ההבנה שמוגבלות אינה מגבלה, ובהחלט צריך לתת את הכלים לאוכלוסייה הנפלאה הזאת ולא להקשות עליה.

גילה גמליאל: אני חושבת שזה בדיוק התפקיד שלנו, לסייע בידיהם ובידיהן בכל דבר ועניין.

גילה גמליאל: אני חושבת שהיום הזה הוא בהחלט יום ראוי ביותר לציין אותו מתוך הוקרה, הצדעה, ומתוך רצון באמת להיות כתובת ומענה לכל דבר ועניין.

גילה גמליאל: תודה.

פנינה תמנו: תודה לך, חברת הכנסת גמליאל, על הדברים החשובים והמרגשים.

פנינה תמנו: הייתה פה הצעה להעביר – האם אתם מסתפקים בתשובת השרה או שעדיין רוצים להעביר את זה לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות?

משולם נהרי: לוועדה, גם ככה יהיה דיון.

פנינה תמנו: אז אנחנו נעבור להצבעה בנושא, אם להעביר את זה לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

פנינה תמנו: רק שנייה.

פנינה תמנו: בבקשה.

פנינה תמנו: נא להצביע.

פנינה תמנו: הצבעה מס' 4 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 11 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

פנינה תמנו: מניין ההצבעה: 11 חברי כנסת בעד, אפס מתנגדים.

אלעזר שטרן: – – – להוסיף אותי.

פנינה תמנו: אולי יהיה ניתן להוסיף אותך לפרוטוקול, חבר הכנסת שטרן.

אלעזר שטרן: – – –

פנינה תמנו: ביקשתי.

פנינה תמנו: הנושא יעבור לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

פנינה תמנו: אנחנו עוברים להודעה של יושב-ראש ועדת הכנסת, חבר הכנסת צחי הנגבי.

פנינה תמנו: בבקשה.

): גברתי היושבת-ראש, תודה, גברתי השרה, רבותי חברי הכנסת, התחלנו היום בבוקר דיון בשעה 10:00, סיימנו אותו לקראת השעה 16:00.

): אני חושב שהיה דיון חשוב, קצת אמוציונלי באופן טבעי, אבל ברוב הזמן הוא היה ענייני, ועסק בשאלת ניתוב סעיפי חוק ההסדרים – – –

פנינה תמנו: אני קוטעת אותך רק כדי להיפרד מנציגי העיוורים שהגיעו היום לבקר אותנו בכנסת.

פנינה תמנו: תודה רבה לכם.

): תודה רבה.

): החוק הגיע לוועדת הכנסת לצורך ניתובו, מי לשבט מי לחסד, מי לוועדת הכספים, מי לוועדה אחרת.

): זאת הייתה למעשה גולת הכותרת של מאמץ שהובל על-ידי יושב-ראש הכנסת, היועץ המשפטי לכנסת, אנשי משרד האוצר, חברי כנסת רבים, מהקואליציה, מהאופוזיציה.

): בסופו של דבר הווקטורים כולם פעלו כך שאני חושב שמתחת ידנו יצאה מלאכה ראויה.

): גברתי היושבת-ראש השתתפה בדיון – – –

פנינה תמנו: אתה ניהלת את זה בצורה יוצאת דופן.

): תודה רבה.

): תרמת את תרומתך.

): חברי הוועדה בסופו של דבר, בחלק מהנושאים, הגיעו להסכמות; בחלק מהנושאים נפלו הכרעות בשיטה הדמוקרטית.

): ואלה התוצאות, וזו החלטת ועדת הכנסת בדבר חלוקה ופיצול הצעת חוק לשינוי סדרי עדיפויות לאומיים (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנים 2013 ו-2014): סעיף ראשון עוסק בוועדות שאמנה, הן הוועדות שידונו בפרקים ובסעיפים הבאים מתוך הצעת החוק האמורה.

): ההצעה גם הונחה על שולחן הכנסת, אבל אני גם אקרא את הסעיפים שלה.

): ועדת הכספים תדון בפרק א', סעיף 1, מטרה; בכל פרק ג', רשויות מקומיות; בכל פרק ו', מסים, למעט סעיפים אלה: א.

): סעיפים 40 פסקאות (1)(ב), (2)(ב), (2)(ג), (10), (12), (13), (14), (15), (16)(א)(4), (19), (43), ו-42(ב) פסקאות (1), (4), (6), (8), (11), מיסוי בהפקדה לחיסכון פנסיוני; ב.

): סעיפים 40(5) ו-42(ג), מנגנון המיסוי בפיצויי פיטורים; ג.

): סעיפים 40(6) ו-48, מיסוי בעת משיכת קצבה מקופת גמל; ד.

): סעיף 40 פסקאות (8), (9), (48), (49) ו-42(ז), מיסוי כספים מחוץ לישראל; ה.

): סעיפים 40(50) ו-(54)(ב) ו-42(ב)(12), נותני שירות מטבע.

): פרק ז', ביטוח לאומי, סעיפים אלה: א.

): סעיפים 56 פסקאות (1), (2), (3) ו-(10) ו-59(א)–(ג), קצבאות ילדים; ב.

): סעיפים 56(11), 58 ו-59(יא) ו(יב), הפחתת תשלומים למוסד לביטוח לאומי; פרק ט', סעיפים אלה: א.

): סעיפים 73 ו-74, חוק האפוטרופוס הכללי; ב.

): סעיפים 75 ו-76, ביטוח בריאות לעקרות בית; ג.

): סעיף 83, תחילה.

): אלה הסעיפים שוועדת הכספים קיבלה לאחריותה.

): עשינו גם פיצולים דיוניים והעברנו לכמה וכמה ועדות חלק משמעותי מסעיפי החוק המקורי: ועדת הכלכלה תדון בפרק ב' כולו, שעוסק בתקינה; פרק ה' כולו, שעוסק בתקשורת, למעט סעיף 39 – הקצאת תדרי רדיו; ופרק ח' כולו, שעסק במים.

): ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, אליה העברנו את פרק ו', מסים, סעיפים אלה: סעיפים 40 פסקאות (1)(ב), (2)(ב), (2)(ג), (10), (12), (13), (14), (15), (16)(א)(4), (19), (43), ו-42 פסקאות (1), (4), (6), (8), (11), מיסוי בהפקדה לחיסכון פנסיוני; סעיפים 40(5) ו-42(ג), מנגנון המיסוי בפיצויי פיטורים; סעיפים 40(6) ו-48, מיסוי בעת משיכת קצבה מקופת גמל.

): כמו כן תדון ועדת העבודה, הרווחה והבריאות בפרק ז' (ביטוח לאומי), סעיפים אלה: סעיפים 56(4) ו-(8) ו-59(ד) ו-(ט) (ביטוח לאומי לעקרות בית); סעיפים 56 פסקאות (5), (6), (7), 57 ו-59(ה)–(ח) (גמלת סיעוד בכסף); סעיפים 56(9) ו-59(י) (הסדרי שיבוב).

): לוועדת החוקה, חוק ומשפט העברנו את פרק ו' (מסים), סעיפים 40(50) ו-(54)(ב) ו-42(ב)(12) (נותני שירות מטבע).

): לוועדת החינוך, התרבות והספורט העברנו את פרק ט', סעיף 68 (ספריות ציבוריות), ולוועדת החוץ והביטחון העברנו את פרק ט', סעיף 71 (תכנון ובנייה).

): אלה עניינים שדורשים, גברתי היושבת-ראש, הודעה לכנסת בלבד.

): מחר תתכנס שוב ועדת הכנסת להשלים את הדיון בכמה סעיפים שלגביהם התבקשה רוויזיה.

): לאחר מכן נמסור על כך הודעה למליאה, ובנוסף נביא לאישור המליאה ולהצבעה, כנדרש, פיצול מהותי של ארבעה נושאים שעליהם החליטה היום ועדת הכנסת.

): גם הם מפורטים בהחלטה שהונחה על שולחן הכנסת.

): זו הזדמנות, גברתי, להודות לאנשים ונשים שעסקו במלאכה.

): צוות הוועדה שלנו, אתי בן-יוסף, נועה בירן-דדון, עאליה עודה ורבקה קנריק, וכמובן הלשכה המשפטית בראשות היועץ המשפטי לכנסת איל ינון, ארבל אסטרחן והצוות המסור שלהם.

): נודה גם ליושב-ראש הכנסת, שעסק בנושא הזה תקופה משמעותית, למזכירת הכנסת ירדנה מלר ולעמיתי יושב-ראש הקואליציה יריב לוין.

): ואפשר באותה נשימה גם להודות לאנשי האופוזיציה ולמי שריכז מטעמם את הדיאלוג אתנו בנושא הזה, לחבר הכנסת יצחק הרצוג.

): תודה, גברתי.

גילה גמליאל: אני מודה לחבר הכנסת צחי הנגבי, יושב-ראש ועדת הכנסת.

גילה גמליאל: אנחנו נעבור להצעת חוק דמי מחלה (היעדרות בשל מחלת ילד) (תיקון מס' 10) (זקיפת ימי מחלה להורה של אדם עם מוגבלות), התשע"ג–2013, קריאה ראשונה – –

): אני רק טעיתי, יש לי עוד שתי הודעות שאני צריך לשאת.

גילה גמליאל: אין בעיה, אני רק אסיים להקריא את זה, ואז.

גילה גמליאל: – – של חבר הכנסת אורי מקלב וחבר הכנסת דב חנין.

גילה גמליאל: ומייד לאחר המשך ההודעה של יושב-ראש ועדת הכנסת, חבר הכנסת צחי הנגבי, תעלה.

): תודה.

): סליחה.

): אני רוצה להודיע שוועדת הכנסת קבעה כי ועדת החוץ והביטחון תדון בהצעה לסדר-היום שהנושא שלה הוא: ציון יום השנה לרצח העם הארמני, הצעת חוק של חברת הכנסת זהבה גלאון וקבוצת חברי כנסת.

): כמו כן, בהתאם לסעיף 103(א) לתקנון הכנסת, קבענו כי חבר הכנסת יצחק וקנין יכהן כממלא-מקום קבוע בוועדת הכלכלה מטעם סיעת ש"ס.

): תודה.

גילה גמליאל: אני מודה לך.

גילה גמליאל: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/505).

גילה גמליאל: ]

גילה גמליאל: חבר הכנסת אורי מקלב, בבקשה.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך עשר דקות.

אורי מקלב: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה, חברתי השרה, חברי חברי הכנסת, חוק זה של חברי חבר הכנסת גפני, חבר הכנסת יעקב אשר, חבר הכנסת דב חנין ועוד קבוצה ורשימה ארוכה של חברי כנסת שהצטרפו לשני חוקים שאוחדו, במהותו הוא חוק סוציאלי, חברתי וערכי, ובא במיוחד לעזור להורים בהתמודדות עם היעדרות בגלל מחלת ילד, ובעיקר ילד בעל צרכים מיוחדים, או בוגרים עם מוגבלויות.

אורי מקלב: זה לא חידוש שכל הורה שצריך להתמודד עם חופשת מחלה של ילד, לא קל לו.

אורי מקלב: עשרת מונים יותר קשה להורים לילדים בעלי צרכים מיוחדים.

אורי מקלב: אנחנו בכנסת הקודמת אירחנו כאן הרבה פעמים את ההורים האלה לגבי מגוון ההתמודדויות הרבות שיש להם מול המערכות הציבוריות, הממשלתיות, מול הביטוח הלאומי, ההתמודדויות רבות שהם צריכים לעבור.

אורי מקלב: אחת ההתמודדויות, ההתמודדות הקשה והכאובה ביותר, היא ביכולת להתמודד ולהישאר במקומות העבודה, להמשיך לעבוד אף שההורים האלה מחזיקים ילד בעל מוגבלות בבית.

אורי מקלב: לא פשוט.

אורי מקלב: רובם, או כמעט, עד היום, כולם, היו צריכים להפסיק לעבוד, אחד מבני-הזוג בוודאי.

אורי מקלב: לצערנו בחלק לא מבוטל מהמקרים שני בני-הזוג היו צריכים להפסיק לעבוד, מכיוון שכשאנחנו אומרים בעלי מוגבלויות, יכול להיות שבסקאלה הזו יש בעלי מוגבלויות קשות מאוד, שדורשים טיפול ושמירה 24 שעות.

אורי מקלב: הסיפורים ששמענו כאן מההורים – היו ועדות שלא הייתה שם עין אחת שלא דמעה – על הקושי, ההקרבה האישית, הזוגית גם כן, בהרבה מקרים, דברים כואבים מאוד; למשל שלרגע אין יכולת לשני ההורים לישון באותו פרק זמן, או שאחד ישן והשני צריך להיות ער, וכשהשני ישן בן-הזוג השני ער.

אורי מקלב: אנחנו צריכים להעריך מאוד, מאוד להעריך, לחוש הערכה גדולה מאוד להורים האלה, שלא רוצים ולא מוכנים לשלוח אותם למוסדות, אף שהמערכות הציבוריות אפילו מעודדות אותם לכך, לצערנו.

אורי מקלב: הם מתמודדים לבד עם אותו ילד, כדי להצליח לתת את המיטב לאותו ילד בעל מוגבלות, ולא פעם זה לא הילד היחיד, הוא לא בן יחיד אלא יש עוד ילדים – ילדים בריאים ברוך השם – שהם צריכים גם כן לגדל אותם.

אורי מקלב: עכשיו אנחנו נתמקד במיוחד בנושא של היעדרות מעבודה.

אורי מקלב: היעדרות מעבודה, יש בה שני היבטים.

אורי מקלב: קודם כול ההיבט המעשי, הפרקטי.

אורי מקלב: להיעדר מעבודה – יש בעיה, שיורדת ההכנסה, יורדת המשכורת.

אורי מקלב: להורים האלה זה יכול להיות ימים רבים, תכף נשמע בכמה ימים מדובר.

אורי מקלב: עד היום ניתנו 18 יום להורה כזכות לחופשת מחלה, וזה משמעותי מאוד.

אורי מקלב: יכול להיות בחודש אחד 18 יום, ללא חופשות.

אורי מקלב: אם זה מתפזר זה יכול בהחלט להגיע כמעט למשכורת, לשני-שלישי משכורת.

אורי מקלב: מעבר לכך, לא מעט בעיות יש עם המעסיק, כשהורה צריך להתמודד, גם במידה שהוא לא משלם לו על כך.

אורי מקלב: אף מעביד לא מוכן ולא רוצה ולא טוב לו ולא נוח לו היעדרות של עובד מהעבודה.

אורי מקלב: כשאנחנו באים וחושבים מה אנחנו – יצאנו מנקודת הנחה: מהי ההתמודדויות שיש להורים האלה.

אורי מקלב: בשונה מילד רגיל – ילד בריא שחולה, היום המערכות הרפואיות, המרפאות הרפואיות, התאימו את עצמן לזמני העבודה של ההורים.

אורי מקלב: דהיינו, יש הרבה רופאים, הרבה מרפאות פתוחות היום בשעות הערב והלילה, וגם אם ההורים שניהם עובדים הם יכולים באופן רגיל לקבל את הטיפול, כולל גם בתי-מרקחת אפילו, שפועלים עד מאוחר, והם יכולים להתמודד בלי להיעדר; לא שלא צריכים להישאר עם הילד, אבל אפשר למצוא סידור כזה וסידור אחר.

אורי מקלב: ילד בעל מגבלה, עם מוגבלויות, הסידור הוא רק ההורים.

אורי מקלב: אין אפשרות אחרת.

אורי מקלב: גם זה במאמץ רב.

אורי מקלב: לא זו אף זו, אלא רבים מהשירותים הרפואיים שההורים האלה נזקקים להם, או הילדים האלה נזקקים להם – ואני רוצה לציין שלא מדובר דווקא על היעדרות בגלל מחלה אלא גם מדובר על היעדרות בתור מתן סיוע אישי; הילד לא חולה במובן שאנחנו אומרים מחלה, אבל הוא צריך סיוע אישי.

אורי מקלב: למשל, הוא צריך להגיע לוועדה של הביטוח הלאומי.

אורי מקלב: וכפי שאנחנו יודעים, אין ועדה אחת.

אורי מקלב: יש סדרה של ועדות, ואחרי זה סדרה של עררים על הוועדות.

אורי מקלב: זה מתן סיוע אישי.

אורי מקלב: אנחנו מדברים על מרפאות חוץ בבתי-חולים, שהם זקוקים להן הרבה, והן לא פתוחות כל הזמן, בוודאי לא בשעות הערב.

אורי מקלב: מעבדות, מרפאות, מכונים שונים, כל אלה שהם צריכים לבוא ולבקר בהם, והם לא פתוחים בשעות – בשעות העבודה גם המכונים האלה, המרפאות האלה, המעבדות האלה פתוחות, או הרופאים המומחים.

אורי מקלב: הורה שנעדר, או בגלל מחלה שלו או בגלל מחלה של ילד, לפי החוק היום היעדרות בשל מחלת ילד, ההיעדרות הזאת היא רק מהיום השלישי ואילך, אז מתחילים לקבל 50%.

אורי מקלב: היום הראשון והשני הם על חשבון החולה או על חשבון ההורה.

אורי מקלב: אין פיצוי להורים ואין מימוש הזכות להיעדרות מעבודה אם זה פחות משלושה ימים, וגם ביום השלישי זה רק 50%.

אורי מקלב: בוודאי ובוודאי שיום אחד לא נחשב, ובוודאי ובוודאי שחצי יום לא נחשב.

אורי מקלב: אנחנו בהצעת החוק הזאת, המשותפת לחברי הכנסת שאמרנו, ואני רוצה לציין כבר עכשיו, באמצע דברי, שאני חס וחלילה לא אשכח את התמיכה – אנחנו מאוד מעריכים ומוקירים את תמיכת הממשלה בנושא הזה; זה לא היה דבר מובן מאליו, ויש לציין זאת.

אורי מקלב: היה לנו יום קשה כאופוזיציה היום בכנסת, שעות רבות בוועדת הכנסת, אבל עכשיו יש איזו נקודת אור, איזה משב רוח נעים יותר, שיש בכל אופן היענות לדברים כל כך טריוויאליים.

פנינה תמנו: כשצריך לשבח אז משבחים.

אורי מקלב: אני משבח, אני משבח.

פנינה תמנו: נכון.

אורי מקלב: אני משבח את זה בפה מלא ובפומבי.

פנינה תמנו: כל הכבוד.

פנינה תמנו: אני מחזקת את ידיך.

אורי מקלב: כמובן, גם יושב-ראש ועדת הרווחה, שנותן לזה עדיפות, כרגיל, בתוך סדרה של חוקים כאלה.

אורי מקלב: אנחנו באים היום ומשנים בחמישה פרמטרים את החוק שקיים עד היום לגבי הורים לילדים בעלי מגבלות.

אורי מקלב: הנושא הראשון, הגדלת מספר הימים.

אורי מקלב: עד היום מספר הימים שהיה אפשר להיעדר בהם עקב מחלה היה 18; 1.5 יום לחודש, בשנה 1.5 – זה אומר בסך הכול 18 יום בשנה.

אורי מקלב: אנחנו מגדילים את זה לעוד יום בחודש, דהיינו, גידול דרמטי מאוד, 30 יום בשנה הורה יכול להיעדר בגלל מחלה, חלק שלו וחלק של הילד.

אורי מקלב: לא זו אף זו, עד היום, גם כשהיו 18 יום, ההורה יכול היה לממש עקב מחלת הילד רק 15 יום.

אורי מקלב: לאדם יש 18 יום, הוא לא יכול לממש את כל הזכויות בגלל הילד, הוא יכול היה לממש רק 15 יום.

אורי מקלב: אנחנו נותנים את כל 18 היום להורה שיכול לממש אותם עבור מחלה של הילד.

אורי מקלב: 18 יום מימוש עבור הילד, סך הכול הוא יוכל להיעדר, בתוספת עוד 12 יום, שאם גם הוא חולה – ודרך אגב, הורים לילדים עם מוגבלויות סובלים יותר, אנחנו שמענו – – –

פנינה תמנו: תוספת של יום בחודש.

אורי מקלב: תוספת של יום לחודש.

אורי מקלב: זה גידול, לא אומר 50%, אבל גידול דרמטי מאוד, ל-30 יום.

אורי מקלב: לאחר מכן, גם הצבירה.

אורי מקלב: הצבירה זה נושא לדיון לקראת השנייה והשלישית.

אורי מקלב: היום אדם יכול לצבור כך וכך ימים בשנה לשנה אחרת.

אורי מקלב: אנחנו יודעים, לצערנו, שההורים האלה אין להם ממש את הפריבילגיה לצבור, אבל בכל אופן, יושב-ראש ועדת הרווחה עומד על כך שיהיה אפשר גם לצבור את זה לשנים הבאות.

אורי מקלב: אחרי זה, דבר דרמטי מאוד ומהותי מאוד, התשלום המלא עבור היעדרות מעבודה בגלל ילד בעל מגבלות לא יהיה מהיום השלישי 50%, אלא מהיום הראשון.

אורי מקלב: מהיום הראשון הוא מקבל תשלום מלא עבור ההיעדרות מהעבודה, וזה מהותי מאוד מכיוון שחלק גדול מההיעדרויות, כפי שציינו קודם, הן לא דווקא בגלל מחלות מתמשכות או הרבה ימים; זה הרבה, הרבה, הרבה ימים בודדים.

אורי מקלב: הלכנו והרחקנו לכת, שזה דבר של, מהפכה ממש, שלא רק יום שלם, גם חצאי ימים.

פנינה תמנו: חצאי ימים, שזה נקודה חשובה.

אורי מקלב: גם חצאי ימים, שזה בדיוק מאפיין ועונה לצרכים האמיתיים הסובייקטיביים והאובייקטיביים שיש להורים האלה.

אורי מקלב: וזה נוטה למהפך.

אורי מקלב: דהיינו, לפעמים זה יכול להיות לא 30 יום בשנה, או 18 יום; זה מכפיל את הימים, כי על-פי רוב ההיעדרות יכולה להיות בבוקר, או שהוא צריך לצאת יותר מאוחר, וזה נותן עזרה ממשית מאוד.

אורי מקלב: ואנחנו חושבים שמגיע להורים האלה.

אורי מקלב: אנחנו עושים את זה ברצון, בנפש חפצה ובשמחה גדולה.

אורי מקלב: יש כאן עוד משהו, בפרמטר החמישי שאנחנו מוסיפים: זו לא מחלה, או היעדרות עקב מחלת ילד, במובן של ילד שהוא ילד בריא, עד גיל 18, אלא מדובר גם על בגירים.

אורי מקלב: גם בגיר בעל מוגבלות, גם אם הוא בגיל 50 והורה צריך ללכת אתו, באותה מידה, גם אם הוא נמצא בהוסטל או במקומות אחרים, ההורה יקבל את זה.

פנינה תמנו: מתוך הכרה ייחודית.

אורי מקלב: מתוך הכרה שאנחנו יודעים שבסופו של דבר מי שצריך לקחת את הילד למכון, למרפאה – לכל הטיפולים הולך ההורה, ולא דווקא אותו מקום שהוא נמצא בו, למשל ההוסטל.

אורי מקלב: זו לא רפורמה, אבל זה מהפך בכל הגישה.

אורי מקלב: וזו גישה, שחוץ מזה שהיא גישה מעשית היא גם גישה ערכית.

אורי מקלב: אנחנו רוצים לשדר להורים האלה שאנחנו אתם, שאנחנו מזדהים אתם, מעריכים אותם, מוקירים אותם.

אורי מקלב: לכן גם החוק מגיע עכשיו, ולא הגיע קודם, מפני שפעם לא רבים החזיקו את הילדים האלה בבית.

אורי מקלב: היום, באמת, אשריכם ישראל, אנחנו זוכים שההורים האלה מתמסרים, משנים את כל אורח החיים שלהם, את כל כולם נותנים בשביל הילדים, והם משאירים אותם בבית, עם כל ההקרבה שלהם, כדי לעשות להם יותר טוב.

אורי מקלב: לכן, מכל הסיבות שמניתי, ורבות הן הסיבות, אני מבקש מהחברים לתמוך בחוק.

אורי מקלב: תודה רבה.

פנינה תמנו: תודה רבה לך, חבר הכנסת מקלב.

פנינה תמנו: אני חושבת שבסופו של דבר אנחנו לא רק משדרים לאותם הורים אלא לכלל החברה את המסר החשוב שאנחנו מתקנים עיוותים קיימים.

פנינה תמנו: אנחנו עוברים לדיון בהצעת החוק שהצגת.

פנינה תמנו: ראשון שיעלה וידבר – חבר הכנסת דב חנין, אחריו – חבר הכנסת ישראל אייכלר, ואז אנחנו נצביע על החזרה של הצעת החוק להכנה בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה, יש לי הזכות להיות היוזם של החוק השני, אלה שני חוקים שאוחדו, החוק שהציג חברי חבר הכנסת אורי מקלב והחוק שלי; שני החוקים אוחדו.

דב חנין: זו דוגמה טובה, גברתי היושבת-ראש, ואני אומר את זה גם לציבור, לכך שאנחנו בכנסת יכולים לפעמים להתווכח, אבל יכולים לשתף פעולה בהרבה מאוד עניינים שהם מוסכמים.

דב חנין: יושב פה חברי חבר הכנסת אלעזר שטרן, ואנחנו משתפים פעולה בענייני ניצולי השואה; יושב פה חברי חבר הכנסת דב ליפמן, ואנחנו משתפים פעולה בענייני מאבק על זכויותיהם ועל הגנתם של בעלי-חיים ובעניינים אחרים; יושב פה חברי חבר הכנסת שמעון סולומון, ואנחנו נאבקים ביחד נגד גזענות; יושבת חברתי חברת הכנסת רינה פרנקל, ואנחנו משתפים פעולה היום בענייני תעסוקת נשים ערביות; יושב פה חברי אורי מקלב, ואנחנו משתפים פעולה בכל כך הרבה נושאים, שאני פשוט לא רוצה לתת את כל הרשימה כי זה ייקח לי את כל הזמן.

פנינה תמנו: אתנחתא חשובה ומסר חשוב.

דב חנין: חברי חבר כנסת אברהם מיכאלי, אנחנו משתפים פעולה בענייני המאבק על כפר-שלם; וחברי, שהצטרף אלינו בכנסת האחרונה, חבר הכנסת באסל גטאס, ואנחנו משתפים פעולה למשל בעניינים של העיוורים הערבים; חברי חבר הכנסת אמנון כהן, שנכנס אלינו לאולם ושאנחנו שיתפנו פעולה לאורך כל הקדנציה האחרונה, כשהיה יושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה – שיתפנו פעולה במאבקים סביבתיים ונמשיך לשתף פעולה בהם.

דב חנין: אני אומר את זה לציבור הרחב, שצריך לדעת שהכנסת היא זירה של מאבקים, ויכוחים, לפעמים הוויכוחים הם גם קשים, אבל יש פה מקום להרבה מאוד שיתופי פעולה ולעבודה משותפת, והעבודה המשותפת הזו היא מאוד מאוד חשובה, היא מועילה, היא מקדמת דברים, היא משנה דברים לטובה.

דב חנין: חבר הכנסת מקלב הציג פה בצורה מאוד כוללת, ראויה ומשכנעת את הצעת החוק הזו.

דב חנין: אנחנו למעשה הגענו לחוק הזה, להצעת החוק הזו, מתוך הסתכלות על מציאות קיימת.

דב חנין: הרעיון של ימי המחלה הוא רעיון נכון.

דב חנין: אבל כמו שהוא יושם לאורך השנים, הוא לא נתן תשובה לכל סוגי הבעיות שקיימות בחברה.

דב חנין: אותה קבוצה גדולה של הורים לילדים עם מוגבלויות הייתה קבוצה, בפירוש, לאורך שנים, שנפלה בין הכיסאות.

דב חנין: אני שמח שיש לנו כאן הזכות לקדם חוק שנותן תשובה מערכתית לכל המורכבויות ולכל הבעיות שמהן סובלים הורים לילדים עם מוגבלויות בנושא של ימי מחלה.

דב חנין: גם הגדלת מספר הימים; גם, כפי שהסביר יפה חברי חבר הכנסת מקלב, ההתחשבות בימים הבודדים וספירת הימים הבודדים והיכולת לקחת יום מחלה כאשר זה יום בודד; גם ההתחשבות בחצאי ימים; וגם אותו דבר שהצלחנו לקדם במהלך הדיון בוועדה, אפשרות הצבירה, שנותנת אפשרות להתחשב בעובדה שהמציאות של ילד עם מוגבלות היא לא מציאות קבועה: לפעמים יש תקופה שהיא יותר פשוטה ויותר קלה, אבל אחר כך הדברים מסתבכים, ואז דווקא היכולת שלך לצבור את הימים מאפשרת לך מצד אחד לתת מענה כשצריך ומצד שני לא להשתמש במה שלא צריך.

דב חנין: לא להשתמש במה שלא צריך, זה בסך הכול בסופו של דבר תמריץ חיובי.

דב חנין: לכן, עמיתי חברי הכנסת, מכל הטעמים האלה אני קורא לכולכם לתמוך בהצעת החוק הזו.

דב חנין: אני מקווה, ידידי חבר הכנסת מקלב, שאנחנו נצליח להשלים אותה ממש במהרה בימינו ונוכל להביא אותה לאישור בקריאה שנייה ושלישית, וכן ירבו חוקים טובים כאלה בכנסת ישראל.

דב חנין: תודה רבה.

פנינה תמנו: אמן, כן יהי רצון.

פנינה תמנו: אנחנו עוברים לדובר הבא, חבר הכנסת ישראל אייכלר.

פנינה תמנו: חבר הכנסת אייכלר?

פנינה תמנו: איננו.

פנינה תמנו: אנחנו עוברים להצבעה על העברת הצעת החוק להמשך הכנה לקריאה שנייה ושלישית; על-פי סעיף 83(א), זו החובה, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

פנינה תמנו: הצבעה מס' 5 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 9 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק דמי מחלה (היעדרות בשל מחלת ילד) (תיקון מס' 10) (זקיפת ימי מחלה להורה של אדם עם מוגבלות), התשע"ג–2013, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

פנינה תמנו: תשעה בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

פנינה תמנו: הצעת החוק עוברת לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

פנינה תמנו: אנחנו עוברים להודעה של מזכיר הכנסת.

פנינה תמנו: בבקשה.

נאזם בדר: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת מסקנות ועדת החינוך, התרבות והספורט בעקבות דיון מהיר בנושא: הגברת הפיקוח על בטיחות הבילוי במתקני שעשועים בתקופת הקיץ, הצעתו של חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

נאזם בדר: תודה.

פנינה תמנו: תם סדר-היום.

פנינה תמנו: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, י"א בתמוז התשע"ג, 19 ביוני 2013, בשעה 11:00.

פנינה תמנו: ישיבה זו נעולה.