ישיבת מליאה, כנסת 19, פרוטוקול מספר 41, 2013-06-17 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום ט' בתמוז תשע"ג, 17 ביוני 2013.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק לתיקון פקודת מחלות בעלי-חיים (מס' 7), התשע"ג–2013; הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 69) (תשלום בהסדר לוועדות מקומיות), התשע"ג–2013.

ירדנה מלר-הורוביץ: לדיון מוקדם: החל בהצעת חוק פ/1391/19 וכלה בהצעת חוק פ/1436/19 – הצעת חוק לתיקון פקודת בתי-הסוהר (חובת קביעת תקן כליאה), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת ג'מאל זחאלקה, חנין זועבי ובאסל גטאס; הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון – פטור מטעמי הכרה דתית), התשע"ג–2013, מאת חברת הכנסת מרב מיכאלי; הצעת חוק רואי-חשבון (תיקון – מניעת ריכוזיות בביקורת על גופים פיננסיים), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת שלי יחימוביץ, מאיר שטרית וראובן ריבלין; הצעת חוק יסודות התקציב (תיקון – תקציבי איזון), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת משה גפני, אורי מקלב ויעקב אשר; הצעת חוק לתיקון פקודת בתי-הסוהר (מרחב מחיה לאסיר), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת ג'מאל זחאלקה, חנין זועבי ובאסל גטאס; הצעת חוק זכויות נפגעי עבירה (תיקון – הכללת עבירת נהיגה בשכרות), התשע"ג–2013, מאת חבר הכנסת נחמן שי; הצעת חוק להגנת הספרות והסופרים בישראל, התשע"ג–2013, מאת חברת הכנסת שלי יחימוביץ; הצעת חוק המועצה להשכלה גבוהה (תיקון – איסור הגבלת גיל במוסד להשכלה גבוהה), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת ג'מאל זחאלקה, חנין זועבי ובאסל גטאס; הצעת חוק חינוך ממלכתי (תיקון – חינוך ערבי), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת ג'מאל זחאלקה, חנין זועבי ובאסל גטאס; הצעת חוק הממשלה (תיקון – פרסום פרוטוקול ועדת השרים לענייני חקיקה), התשע"ג–2013, מאת חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס; הצעת חוק המפלגות (תיקון – הודעת מועמד שנבחר בידי גוף מצומצם), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת משה גפני, אורי מקלב ויעקב אשר; הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון – שינוי שיטת הממשל), מאת חבר הכנסת רונן הופמן; הצעת חוק זכויות נפגעי עבירה (תיקון – חובת יידוע נפגעי עבירה בדבר זכויותיהם), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת פנינה תמנו-שטה, ישראל חסון, אברהם מיכאלי, נחמן שי, שמעון סולומון, דב ליפמן, קארין אלהרר, רות קלדרון, תמר זנדברג, משה מזרחי, מרב מיכאלי, שמעון אוחיון, אורית סטרוק, אורלי לוי אבקסיס ואיציק שמולי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק פיצוי לנפגעי פוליו (תיקון – הרחבת הזכאות לחולים שנותחו לפני שנת 1980), התשע"ג–2013,

ירדנה מלר-הורוביץ: מאת חברי הכנסת יעקב מרגי, אליהו ישי, דוד אזולאי, אברהם מיכאלי ואמנון כהן; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (פטור ממס על מענק לעובדים בחברות ממשלתיות במסגרת הליך הפרטה), התשע"ג–2013, מאת חברת הכנסת שלי יחימוביץ; הצעת חוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו (תיקון – תוקפו של חוק חורג), מאת חברי הכנסת משה גפני, אורי מקלב ויעקב אשר; הצעת חוק הספקת חשמל (הוראת שעה) (תיקון – הארכת תוקף), התשע"ג–2013, מאת חבר הכנסת אחמד טיבי; הצעת חוק הספקת חשמל (הוראת שעה) (תיקון – הארכת תוקף), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת חנא סוייד, מוחמד ברכה, דב חנין ועפו אגבאריה; הצעת חוק פטור מדמי נסיעה בתחבורה ציבורית לחיילי צה"ל בשירות סדיר ובמילואים (תיקוני חקיקה), התשע"ג–2013, מאת חברת הכנסת מירי רגב; הצעת חוק מיסוי מקרקעין (שבח ורכישה) (תיקון – מס רכישה לתושב חוץ), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת שלי יחימוביץ, נחמן שי, איתן כבל וזהבה גלאון; הצעת חוק העונשין (תיקון – איסור החרמת חרדים), התשע"ג–2013, מאת חבר הכנסת יעקב ליצמן; הצעת חוק צער בעלי-חיים (הגנה על בעלי-חיים) (תיקון – החמרת ענישה בגין התעללות בבעלי-חיים), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת רונן הופמן, איתן כבל, ניסן סלומינסקי, עמרם מצנע, מירי רגב, גילה גמליאל, דב ליפמן, איילת שקד, עיסאווי פריג', דב חנין, שמעון אוחיון, מסעוד גנאים, רות קלדרון ויפעת קריב; הצעת חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה (תיקון – הגבלת הדרישה לוויתור על סודיות רפואית מדורש עבודה), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת דב חנין ויריב לוין; הצעת חוק נכסי נפקדים (תיקון – איסור מכירת בית-קברות), התשע"ג–2013, מאת חבר הכנסת אברהים צרצור וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק מימון מפלגות (תיקון – עידוד ייצוג לשני המינים), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת יפעת קריב, גילה גמליאל, זהבה גלאון, תמר זנדברג, דוד צור, רינה פרנקל, פנינה תמנו-שטה ומיכל רוזין; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (הפעלה של רמזור), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת בועז טופורובסקי, חמד עמאר,

ירדנה מלר-הורוביץ: רות קלדרון, דב חנין, רינה פרנקל ועפר שלח; הצעת חוק-יסוד: השפיטה (תיקון – הרכב הוועדה לבחירת שופטים), מאת חבר הכנסת יריב לוין; הצעת חוק-יסוד: משק המדינה (תיקון – הצגת יעדים ומסגרת תקציב), מאת חברי הכנסת איציק שמולי, יריב לוין, ראובן ריבלין, אורלי לוי אבקסיס, עמר בר-לב, אילן גילאון, איילת שקד ודב חנין; הצעת חוק השמירה על המקומות הקדושים (תיקון – רחבות התפילה בכותל המערבי), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת עליזה לביא, מרב מיכאלי, סתיו שפיר, דב ליפמן, פנינה תמנו-שטה, שמעון סולומון, קארין אלהרר, עפר שלח, יפעת קריב, דוד צור ובועז טופורובסקי; הצעת חוק הבנקאות (שירות ללקוח) (תיקון – ריבית על יתרת זכות), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת חנין זועבי, ג'מאל זחאלקה ובאסל גטאס; הצעת חוק לעידוד השקעות הון בחקלאות (תיקון – חקלאות בת-קיימא), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת יצחק וקנין, נסים זאב, אמנון כהן, אברהם מיכאלי, יצחק כהן, אריאל אטיאס, יעקב מרגי, משולם נהרי וזבולון קלפה; הצעת חוק הרשויות המקומיות (מימון בחירות) (תיקון – עידוד ייצוג הולם לנשים), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת חנין זועבי, ג'מאל זחאלקה ובאסל גטאס; הצעת חוק למניעת העסקה של עברייני מין במוסדות מסוימים (תיקון – קבלת אדם לעבודה במוסד על-ידי מי שאינו עובד המוסד), התשע"ג–2013, מאת חבר הכנסת נחמן שי; הצעת חוק למניעת הטרדה מינית (תיקון – הטלת חובות לשם מניעת הטרדה מינית במוסד חינוך), התשע"ג–2013, מאת חברת הכנסת שלי יחימוביץ; הצעת חוק לייצוג הולם של יהודים בני המגזר החרדי בשירות הציבורי (תיקוני חקיקה), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת משה גפני, אורי מקלב, יעקב אשר ואמנון כהן; הצעת חוק איסור הונאה בכשרות (תיקון – תנאים למתן תעודת הכשר), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת משה גפני, אורי מקלב ויעקב אשר; הצעת חוק בתי-דין רבניים (קיום פסקי-דין של גירושין) (תיקון – הפקעת זכויות), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת אלעזר שטרן, איתן כבל, משה מזרחי, בנימין בן-אליעזר,

ירדנה מלר-הורוביץ: רות קלדרון, תמר זנדברג, אורלי לוי אבקסיס, דב חנין וגילה גמליאל; הצעת חוק לבדיקה וטיפול ראשוני בקטינים נפגעי עבירות מין, התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת קארין אלהרר, אורלי לוי אבקסיס, עדי קול, פנינה תמנו-שטה ואילן גילאון; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – התקנת אמצעי מיגון בדירות מגורים), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת משה גפני, אורי מקלב ויעקב אשר; הצעת חוק איסור הונאה בכשרות (תיקון – מצרכים כשרים לפסח), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת משה גפני, אורי מקלב ויעקב אשר; הצעת חוק מבקר המדינה (תיקון – יישום צווי הגנה על עובדים חושפי שחיתות), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת שלי יחימוביץ, מיקי רוזנטל ומשה מזרחי; הצעת חוק מרשם האוכלוסין (תיקון – רישום בת-זוג או בן-זוג כהורה), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת מרב מיכאלי, מיכל רוזין, איתן כבל, יצחק הרצוג, זהבה גלאון, אילן גילאון, ניצן הורוביץ, דב חנין, קארין אלהרר, עפר שלח, רונן הופמן, עדי קול, תמר זנדברג, עמרם מצנע, יחיאל חיליק בר, עמר בר-לב ואיציק שמולי וקבוצת חברות הכנסת; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – מתקנים ביטחוניים), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת משה גפני, אורי מקלב ויעקב אשר; הצעת חוק הרשויות המקומיות (בחירות) (תיקון – שריון מקום לאישה ברשימת מועמדים), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת יפעת קריב, זהבה גלאון, תמר זנדברג, פנינה תמנו-שטה, קארין אלהרר, מיכל רוזין ובועז טופורובסקי; הצעת חוק הרשויות המקומיות (בחירות) (תיקון – ייצוג הולם לנשים בבחירות לרשויות המקומיות), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת חנין זועבי, ג'מאל זחאלקה ובאסל גטאס; הצעת חוק שכר נשיא המדינה ושרי הממשלה, התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת אמנון כהן, איתן כבל, אילן גילאון, יעקב מרגי, אורי מקלב, יצחק וקנין, נסים זאב, אברהם מיכאלי, יעקב אשר, ישראל אייכלר, משה גפני, משולם נהרי, אורית סטרוק, דב חנין ומיקי רוזנטל.

ירדנה מלר-הורוביץ: החלטת ועדת הכנסת בדבר סדרי הדיון בהצעת חוק התקציב לשנות הכספים 2013 ו-2014, התשע"ג–2013, ובהצעת חוק לשינוי סדרי עדיפויות לאומיים (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנים 2013 ו-2014), התשע"ג–2013, בקריאה ראשונה, לפי סעיף 142 לתקנון הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: וכן, החלטת ועדת האתיקה מיום ג' בתמוז התשע"ג, 11 ביוני 2013, בעניין שכירת לשכה פרלמנטרית בתוך גוף ציבורי או עסק פעיל.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני מניח שכבר עיינתם בסדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: למען הסר ספק, אני מודיע שלא יתקיימו היום דיונים בהצעות אי-אמון בממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: כל סיעות האופוזיציה העדיפו להסיר את הצעות האי-אמון ולהקדיש את כל השעות הקרובות לדיון בהצעת תקציב המדינה וחוק ההסדרים, כפי שיציג עוד מעט שר האוצר, חבר הכנסת יאיר לפיד.

יולי יואל אדלשטיין: ודאי שבהתחשבות במצב הזה וברצון של סיעות האופוזיציה להעמיק את הדיון, ועדת הכנסת קבעה שהזמן שיינתן לכל דובר הוא הרבה מעבר לזמן המקובל או המוקדש בתקנון לדיון מסוג זה.

יולי יואל אדלשטיין: אז זה פשוט על מנת שסדר-היום יהיה נהיר וברור לכולם.

יולי יואל אדלשטיין: הסעיף השני שלנו הוא המלצת יושב-ראש ועדת הכנסת בדבר בחירת סגן ליושב-ראש הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הסעיף הזה דורש גם הצבעה של המליאה, נא לשים לב.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אני מזמין את חבר הכנסת צחי הנגבי, יושב-ראש ועדת הכנסת, להציג את הודעתו.

): אדוני היושב-ראש, תודה, ביום י"ט באייר התשע"ג, 29 באפריל 2013, בחרה הכנסת שמונה סגנים ליושב-ראש הכנסת.

): נותרה המלצה לגבי מינוי סגן תשיעי ליושב-ראש הכנסת.

): לפי החלטת ועדת הכנסת, ניתן למנות תשעה סגנים ליושב-ראש הכנסת.

): ובהתאם, ממליצה ועדת הכנסת לבחור בחבר הכנסת אחמד טיבי כסגן ליושב-ראש הכנסת.

): אבקש את אישורה של הכנסת להמלצה זו.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נצביע.

יולי יואל אדלשטיין: אני ודאי אצרף את קולו של יושב-ראש ועדת הכנסת, חבר הכנסת צחי הנגבי, כפי שינחני.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה – אישור חבר הכנסת אחמד טיבי לתפקיד סגן יושב-ראש הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 1 בעד הצעת ועדת הכנסת – 20 נגד – אין נמנעים – אין הצעת ועדת הכנסת לבחור את חבר הכנסת אחמד טיבי לסגן יושב-ראש הכנסת נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני, אני מניח, תומך בהודעתו.

): כן.

): – – –

יולי יואל אדלשטיין: אז אם כן, בצירוף קולו של חבר הכנסת הנגבי, 21 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני מברך את חבר הכנסת אחמד טיבי עם היבחרו לתפקיד סגן יושב-ראש הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני ימשיך, בבקשה.

): תודה.

): יש לנו הודעות מספר שאינן דורשות הצבעה: בהתאם להוראת סעיף 18(א) לחוק יסודות התקציב, התשמ"ה–1985, החליטה ועדת הכנסת להקים ועדה משותפת של ועדת החוץ והביטחון וועדת הכספים לתקציב הביטחון; חמישה חברים מכל ועדה בהרכב הבא: חמישה חברים מוועדת הכספים הם ניסן סלומינסקי, ראובן ריבלין, עפר שלח, אראל מרגלית ויעקב ליצמן.

): חמשת נציגי ועדת החוץ והביטחון הם אביגדור ליברמן, מאיר שטרית, רונן הופמן, אריה דרעי ואיתן כבל.

): יושב-ראש הוועדה המשותפת יהיה חבר הכנסת אביגדור ליברמן.

): הודעה נוספת היא בעניין ועדה משותפת לבחינת הצורך להכריז על מצב חירום.

): בהתאם להוראות סעיף 69 לתקנון הכנסת, החליטה ועדת הכנסת להקים ועדה משותפת של ועדת החוץ והביטחון וועדת חוקה, חוק ומשפט לבחינת הצורך להכריז על מצב חירום.

): חמישה חברים מכל ועדה בהרכב הבא: מטעם חברי ועדת חוקה, חוק ומשפט – דוד רותם, אלעזר שטרן, עדי קול, משה מזרחי ואורי מקלב.

): וחמשת חברי ועדת החוץ והביטחון הם אריה דרעי, עפר שלח, רונן הופמן, מרדכי יוגב וניצן הורוביץ.

): בראש הוועדה יעמוד חבר הכנסת אריה דרעי.

): מוקמת גם ועדה משותפת על-פי חוק האזנת סתר.

): סעיף 4(ה) לחוק האזנת סתר קובע חובת דיווח שנתית לוועדה משותפת של ועדת חוקה, חוק ומשפט ושל ועדת החוץ והביטחון.

): ועדת הכנסת החליטה, כאמור, על הקמת ועדה משותפת בת ארבעה חברים, שניים מוועדת החוקה, חוק ומשפט – דוד רותם ואברהם מיכאלי; שניים מוועדת החוץ והביטחון – רונן הופמן ובנימין בן-אליעזר.

): בראש הוועדה המשותפת יעמוד חבר הכנסת דוד רותם.

): בהתאם להוראת סעיף 54(ג)(1) לחוק נכסים של נספי השואה (השבה ליורשים והקדשה למטרות סיוע והנצחה), התשס"ו–2006, החליטה ועדת הכנסת בישיבתה ביום 20 במאי 2013 להקים ועדה משותפת של ועדת החוקה, חוק ומשפט וועדת הכספים.

): הוועדה המשותפת תהיה בת עשרה חברים: חמישה חברי ועדת הכספים – אלעזר שטרן, ראובן ריבלין, זבולון קלפה, זהבה גלאון ויעקב ליצמן.

): חמישה חברים מטעם ועדת חוקה, חוק ומשפט – דוד רותם, שולי מועלם-רפאלי, קארין אלהרר, מרב מיכאלי ואברהם מיכאלי.

): בראש הוועדה המשותפת יעמוד יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט דוד רותם.

): אני רוצה להודיע, אדוני היושב-ראש, על חילופי אישים כדלקמן: בוועדה המשותפת של ועדת הכנסת וועדת הכספים לתקציב הכנסת, במקום חברת הכנסת עדי קול יבוא חבר הכנסת בועז טופורובסקי.

): חילופי אישים גם בוועדת הפנים והגנת הסביבה: מטעם סיעת יש עתיד – במקום חבר הכנסת בועז טופורובסקי תבוא חברת הכנסת יפעת קריב.

): בוועדת הכספים של הכנסת, במקום חברת הכנסת קארין אלהרר תכהן חברת הכנסת עדי קול.

): מטעם סיעת רע"ם-תע"ל – בוועדת הכלכלה, במקום חבר הכנסת אברהים צרצור, יכהן חבר הכנסת חנא סוייד.

): מטעם סיעת חד"ש – בוועדת החוקה, חוק ומשפט, במקום הפנוי לסיעה, יכהן חבר הכנסת אברהים צרצור.

): מטעם סיעת בל"ד – בוועדה לזכויות הילד, במקום הפנוי לסיעה, תכהן חברת הכנסת חנין זועבי.

): הודעה אחרונה, אדוני היושב-ראש:

): ועדת הכנסת קבעה כי הוועדה לקידום מעמד האישה תדון בהצעת חוק למניעת הטרדה מינית (תיקון – הגדלת סכום הפיצוי ללא הוכחת נזק), התשע"ג–2013, של חברת הכנסת מיכל רוזין וקבוצת חברי הכנסת, לשם הכנתה לקריאה ראשונה.

): תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה ליושב-ראש ועדת הכנסת, חבר הכנסת צחי הנגבי.

יולי יואל אדלשטיין: כאמור, כל ההודעות שנמסרו אינן דורשות הצבעה במליאת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: [מס' מ/715; "דברי הכנסת" ה-18, מושב רביעי, חוב' ל"ו, עמ' .]

יולי יואל אדלשטיין: [מס' מ/682; "דברי הכנסת" ה-18, מושב רביעי, חוב' כ"ו, עמ' .]

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני מתכבד להזמין את השר לאזרחים ותיקים, חבר הכנסת אורי אורבך, למסור או להודיע את הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעות החוק כדלקמן:

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק הגבלת הפרסומת והשיווק של מוצרי טבק (תיקון מס' 7), התשע"ב–2012; וכמו כן, הצעת חוק הפטנטים (תיקון מס' 13) (הארכת תקופת הגנה), התשע"ב–2012.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

אורי אורבך: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי הכנסת, כאמור, הצעת חוק הגבלת הפרסומת והשיווק של מוצרי טבק (תיקון מס' 7).

אורי אורבך: מטרת הצעת החוק לאסור באופן כללי את הפרסומת למוצרי טבק כדי להקטין את חשיפת הציבור לפרסומת למוצרים אלה הגורמים למוות, תחלואה ונכות.

אורי אורבך: איסור מקיף על פרסומת חשוב במיוחד כדי להגן על ילדים וצעירים מהשפעת הפרסומת המייצרת תדמית חיובית ומושכת לעישון.

אורי אורבך: הודעה שנייה – לגבי הצעת חוק הפטנטים (תיקון מס' 13) (הארכת תקופת הגנה), התשע"ב–2012.

אורי אורבך: מוצע לצמצם את מספר המדינות המוכרות המשמשות בסיס לחישוב תקופת תוקפו של צו להארכת פטנט בישראל.

אורי אורבך: כמו כן, מוצע כי בקשה לצו הארכה תיבחן קרוב למועד הגשתה.

אורי אורבך: חן חן.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר אורבך.

יולי יואל אדלשטיין: כידוע, יש עכשיו פרק זמן של שבועיים לסיעות שרוצות להתנגד להודעת הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעוד שבועיים או יותר מאוחר נקיים הצבעה על הנושא הזה.

יולי יואל אדלשטיין: [רשומות (הצעות חוק חוב' מ/767).

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: [רשומות (הצעות חוק חוב' מ/768).

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני מתכבד להזמין את שר האוצר, חבר הכנסת יאיר לפיד, להציג את הצעת חוק התקציב לשנות הכספים 2013 ו-2014, התשע"ג–2013, ואת הצעת חוק לשינוי סדרי עדיפויות לאומיים (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנים 2014 ו-2014), התשע"ג–2013.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

יולי יואל אדלשטיין: אני כבר מודיע שלאחר שיסיים השר לפיד להציג את החוקים תעלה נציגת הסיעה הגדולה באופוזיציה, יושבת-ראש האופוזיציה, חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן יתחיל דיון אישי; שמונה דקות לכל חבר אופוזיציה, שלוש דקות לכל חבר קואליציה, שירצו להשתתף בדיון.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

אבישי ברוורמן: אדוני היושב-ראש, זה לא מוזר שכאשר שר האוצר הולך לתת את המשנה שלו, הכנסת חצי ריקה?

יאיר לפיד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני חושב שחבר הכנסת ברוורמן שבר שיא: קריאת הביניים הראשונה הייתה עוד לפני שאמרתי משהו.

יאיר לפיד: אבל אני מסכים אתך כמובן.

אבישי ברוורמן: אתה מסכים אתי?

אבישי ברוורמן: – – –

יאיר לפיד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, התקציב שאנחנו מניחים היום בפניכם הוא כמובן לא רק מספרים ולא רק מסים, אלא הוא הצהרה.

יאיר לפיד: התקציב הוא הדרך הטובה ביותר לממשלה לבטא את השקפתה, את סדרי העדיפויות שלה, את הדרך שלה לעצב את החברה.

יאיר לפיד: במרכז התקציב שמוגש לכם היום נמצא חזון האדם העובד; הוא בא לידי ביטוי בחיוב לימודי הליבה בכל מוסד חינוכי המתוקצב על-ידי המדינה – –

יחיאל חיליק בר: – – –

יאיר לפיד: – – הוא בא לידי ביטוי בהקמת מרכזי הכשרה והשמה לתעסוקה ובהטמעה של מערכת של רפורמות ותמריצים שיגדילו את ההשתתפות במעגל העבודה; הוא בא לידי ביטוי ברפורמת המזון, וברפורמת הרכב, וברפורמת התקינה, ובשורה ארוכה של צעדים אחרים שנועדו להוריד את יוקר המחיה.

יאיר לפיד: הוא בא לידי ביטוי בזה שהפכנו את מיצוי כושר ההשתכרות לקריטריון המוביל בקבלת הטבות מהמדינה, הטבות כמו הנחה בארנונה או סבסוד מעונות-יום.

יאיר לפיד: כל זה יוצר תשתית שהיא תומכת עבודה, כי אם יותר אנשים יעבדו וישלמו מסים, הנטל יתחלק בין כולנו – –

נחמן שי: זה אם תהיה עבודה.

נחמן שי: בשביל זה צריך עבודה.

יאיר לפיד: – – היכולת שלנו לעזור לחלשים תגבר, ונוכל ליצור פה כלכלה שמבוססת על חדשנות ועל יצירתיות, שזה היתרון היחסי שלנו על העולם כבר היום.

יאיר לפיד: לתקציב שלפניכם יש שתי מטרות מרכזיות.

יאיר לפיד: המטרה הראשונה היא לתת מענה מהותי לגירעון המבני העמוק שהמשק הישראלי מצוי בו, גירעון מבני של 35 מיליארד שקלים.

יאיר לפיד: הגירעון הזה יכול היה להמשיך להתגלגל.

יאיר לפיד: המליאה הזאת הרי רוויה באנשים פוליטיים שהיו מבינים אילו היינו בוחרים את הבחירה הקלה לא לעשות כלום, פשוט לתת למצב להימשך כמו שהוא ולתת לממשלה להמשיך לקחת התחייבויות שהן גדולות מכדי שיוכלו לעמוד בהן בהמשך.

עיסאווי פריג': לא נכון.

יאיר לפיד: אבל אם לא היינו עושים דבר, הגירעון המבני של 2013 היה מגיע כבר ל-56.6 מיליארד שקלים, ובשנת 2014 ל-62.2 מיליארד שקלים, ודירוג האשראי של ישראל היה נפגע, ומחירי הריבית על החוב היו עולים, ובמקום להוציא מיליארדים – –

אבישי ברוורמן: רק הערה אחת: זה לא גירעון מבני – – –

יאיר לפיד: – – על חינוך ועל רווחה, היינו מוציאים אותם על תשלום ריביות.

יאיר לפיד: כבר היום, כשהריביות שלנו הן זולות יחסית, אנחנו מוציאים בתקציב הזה יותר מ-80 מיליארד שקל על ריביות ועל עמלות, ואסור לנו לתת לסכום הזה לעלות, כי זה פשוט כסף שהולך לפח.

יאיר לפיד: אז במקום – –

עיסאווי פריג': זה על החזר חוב, לא על ריביות.

יאיר לפיד: – – לחלוק באחריות, בחרנו לעשות את המעשה האחראי, כי אין למשק הישראלי ברירה אחרת אלא לסגור את האוברדרפט העצום הזה במהירות האפשרית, וכל זה תוך כדי התכנסות ליעד הגירעון ולמגבלת ההוצאה הממשלתית, שאושרו כאן, בכנסת, על-ידיכם בשבוע שעבר.

יאיר לפיד: המטרה השנייה של התקציב שצריך ליישם במקביל ליציאה מהמשבר היא הנחה של תשתיות וצעדים שבונים צמיחה ואמון.

יאיר לפיד: למדינת ישראל יש יתרון שיש למעט מאוד מדינות; אנחנו יודעים להשתנות.

יאיר לפיד: יש משהו בדנ"א שלנו, שמאפשר לנו להקים מדינה מכלום ולקלוט מיליון וחצי עולים מרוסיה כמעט בבת-אחת, ולעשות את המעבר מחברה חקלאית לחברה תעשייתית, ומחברה תעשייתית ל-Start-up Nation, לחברה של היי-טק, ולהיכנס למשברים ולצאת מכל אחד מהם חזקים יותר ממה שנכנסנו.

יאיר לפיד: זה מה שאנחנו עושים עכשיו.

יאיר לפיד: חברי הכנסת קיבלו את ספר התקציב לפני שבוע.

יאיר לפיד: מי שקרא בו ביושר, לא רק חיפש איך להתנגח ו/או איך לייאש את הישראלים, יודע שהתקציב הזה לוקח את הקיצוץ הגדול, לוקח את הבעיה, והופך אותה להזדמנות.

יאיר לפיד: זה תקציב של צמצום פערים, ושל הגדלת היקף ההשתתפות בשוק העבודה, ושל הגברה של רמת הפריון במשק, ושל נשיאה שווה בנטל הכלכלי – –

איציק שמולי: איך אפשר להגיד את זה?

איציק שמולי: הביטוח הלאומי – – –

יאיר לפיד: – – ושל יציאה מתרבות של קצבאות לתרבות של עבודה – –

קריאות: – – – 90,000 עניים – – –

יאיר לפיד: – – ושל החזרה לאתוס של ערכים משותפים ושל צמצום הביורוקרטיה של המגזר הציבורי ושל טיפול בריכוזיות המשק וביוקר המחיה, כדי שהמחירים ירדו והשקל יהיה שווה יותר.

יאיר לפיד: זה תקציב שיש בו הורדת מחירי הדיור במקביל למהפכה שהתחלנו בה בקבינט הדיור – –

מיקי רוזנטל: – – תעזוב רגע את הדף.

מיקי רוזנטל: איך מסתדר – – –

יאיר לפיד: – – ושל מאבק חסר פשרות בעוני – –

מיקי רוזנטל: – – – איך מסתדר הדוח של הביטוח הלאומי עם 90,000 עניים?

מיקי רוזנטל: עזוב רגע את הדף, את הנייר – –

יאיר לפיד: – – ושל מאבק חסר פשרות בהון השחור, שמטרתו לייצר פה חברה הוגנת; לא רק חברה הוגנת, אלא גם חברה שהיא ידידותית למגזר העסקי – – –

מוחמד ברכה: אם זה כל כך טוב למה אתה מדבר על משבר בכלל?

מוחמד ברכה: אתם אומרים שיש עתיד, אתה פשוט מחסל את העתיד – – –

יאיר לפיד: חבר הכנסת ברכה, אני חושב שאנחנו מחזירים את העתיד, אנחנו הופכים אותו לאפשרי.

יאיר לפיד: ברשותך, אני אמשיך.

מוחמד ברכה: – – – על ראש הממשלה הקודם.

מוחמד ברכה: אתה לא יכול.

מוחמד ברכה: קצת יושר.

יאיר לפיד: אנחנו מייצרים פה חברה שהיא לא רק הוגנת, אלא גם – – –

יצחק הרצוג: איך היא הוגנת אם – – –

יאיר לפיד: – – – אלא גם חברה שהיא ידידותית למגזר העסקי, שלא פועלת לפי הרוח הפופוליסטית הרעה שנושבת גם ברחובות וגם לא פעם בתוך הבית הזה.

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: קראת את התקציב?

יחיאל חיליק בר: אנחנו רוצים לדעת על איזה תקציב אתה מדבר.

יאיר לפיד: אנחנו רוצים אנשי עסקים מצליחים במדינה, חבר הכנסת שמולי – –

נחמן שי: – – –

קריאות: – – –

יאיר לפיד: – – אנחנו רוצים יזמות, חבר הכנסת – – – אנחנו רוצים אנשים שפותחים עסקים – –

אבישי ברוורמן: מעמד הביניים לא ישלם מסים.

יאיר לפיד: – – אנחנו רוצים שחברות בין-לאומיות יבואו הנה ויפתחו פה מפעלים, אנחנו רוצים אנשים שמרוויחים, והולך להם, והאנשים האלה לא צריכים להיות נרדפים בידי קנאה ובידי חוסר פרגון, כי זה הורס את המשק הישראלי, ואנחנו לא ניתן לזה – – –

קריאות: אתה לוקח להם את זה.

אבישי ברוורמן: גם לפני הבחירות היית אומר את זה?

יאיר לפיד: אני שמתי לב לדאגה הכבדה שמעיקה על האופוזיציה לגבי ההבטחות שלנו לבוחרי יש עתיד.

יאיר לפיד: זה נוגע ללב.

יאיר לפיד: בוחרי יש עתיד – –

אבישי ברוורמן: דבר על מספרים, אתה שר אוצר.

אבישי ברוורמן: אתה לא נואם, אתה שר אוצר.

יאיר לפיד: – – מאוד מרוצים.

יאיר לפיד: אני מסיר דאגה מלבכם, הם לא חושבים שלא קיימו את ההבטחות, רק אתם חושבים.

יאיר לפיד: הכול בסדר.

יצחק הרצוג: ואלה שלקחת להם?

יצחק הרצוג: גם האקדמאים, ברגע שלקחת להם?

יאיר לפיד: ואם אתם רוצים כבר לדעת על הבטחות, אני שמח ששאלתם, כי היו לא מעט דיבורים על הקיצוץ שיש בתקציב הזה, אבל אולי כדאי שנזכור גם את מה שהוספנו, גם בעת הקשה הזאת של המשק הישראלי.

יאיר לפיד: אני יודע שבא לכם לשכוח, אבל אנחנו הוספנו 9.1 מיליארד שקל לתקציב משרד החינוך וחייבנו לימודי ליבה לכל ילד בישראל.

יאיר לפיד: ובתקציב הזה נוספו 3 מיליארד שקלים למשרד הבריאות, ונוספו 600 מיליון שקלים לשר הבריאות.

יאיר לפיד: מה קרה?

איציק שמולי: 90,000 עניים נוספו.

יאיר לפיד: השתתקתם.

יאיר לפיד: השתתקתם לפתע.

מיקי רוזנטל: – – –

יאיר לפיד: הקצינו 500 מיליון שקלים לתוכנית רב-שנתית לניצולי השואה – –

קריאות: – – –

יאיר לפיד: – – ו-500 מיליון שקלים לתוכנית של שילוב חרדים בשוק העבודה.

יאיר לפיד: הוספנו 2.9 מיליארד שקלים לתקציב המשרד לביטחון פנים, כדי שיהיו יותר שוטרים ויותר ביטחון ברחובות, והוספנו 4.7 מיליארד שקלים לתחבורה – –

מרב מיכאלי: ועוד 90,000 עניים זה המון ביטחון.

קריאות: – – –

יאיר לפיד: – – הקדשנו מיליארד שקל נוספים למשרד הרווחה, מהם 200 מיליון שקל – – –

מיקי לוי: לא ראיתי שעשיתם משהו לטובת העניים.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: טוב, חברי הכנסת מסיעת העבודה.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני סגן השר, אני לא חושב שאתה עוזר כרגע לשר האוצר.

מרב מיכאלי: סגן שר האוצר פשוט רגיל שהוא זה שמדברר את השר ולא השר בעצמו.

יאיר לפיד: שלא לדבר על זה, אדוני סגן השר, שאתה פוגע בהנאתי להקשיב להם.

יאיר לפיד: בן-אדם סוף-סוף עומד פה וקצת נהנה מחברי האופוזיציה, למה להפריע להם?

מיקי רוזנטל: שאלה אחת:

מיקי רוזנטל: מה הם – – –

יאיר לפיד: הקדשנו מיליארד שקל – –

מיקי רוזנטל: – – –

יאיר לפיד: – – מתוכם 200 מיליון שקלים לקרן לביטחון תזונתי לילדים.

יאיר לפיד: אני בטוח, חבר הכנסת רוזנטל, שאתה תומך בזה בכל לב.

איציק שמולי: – – – מיליארד, ואתה מדבר על 200 מיליון?

יאיר לפיד: הוספנו 100 מיליון שקלים למלגות לילדים מוחלשים, 35 מיליון שקלים למינהל הסטודנטים – אני בטוח שאתה תומך בזה מאוד, חבר הכנסת שמולי.

איציק שמולי: – – – שכר הלימוד.

יאיר לפיד: לא נגענו – לא נגענו – במענקי האיזון לרשויות החלשות.

יאיר לפיד: יועברו להן 2.8 מיליארד שקלים לטובת שירותי רווחה.

נחמן שי: יש קוסם בירושלים.

יאיר לפיד: אני יודע שעובדות זה חלק מסובך כשאתה אופוזיציה – אתם תתגברו.

נחמן שי: אנחנו נראה לך תכף כמה – – –

יאיר לפיד: לא נגענו בתקציב החינוך חינם לגילאי שלוש וארבע, לא נגענו בקצבאות הזיקנה, לא נגענו בקצבאות הנכים.

באסל גטאס: במה נגענו?

יאיר לפיד: אני מצטרף מכאן בכל לבי לכל מי שנושא עמו את כאבן של השכבות החלשות.

יאיר לפיד: הם לא שקופים בעינינו, והם כאן, ואנחנו צריכים לדאוג להם, כי זו חובתנו.

יאיר לפיד: אבל הדבר שהשכבות החלשות הכי זקוקות לו, זו מדינה חזקה, עם כלכלה חזקה.

יאיר לפיד: אם לא תהיה פה מדינה חזקה, עם כלכלה חזקה, הראשונים להיפגע יהיו אנשי השכבות החלשות, וזה – אסור שזה יקרה, ואנחנו לא ניתן לזה לקרות – –

יחיאל חיליק בר: לא רק את התקציב של ביבי לקחת – גם את הססמאות לקחת.

יחיאל חיליק בר: ככה – – –

מיקי רוזנטל: – – –

איציק שמולי: – – –

יאיר לפיד: – – כי מדינה שהשירותים הציבוריים שלה מתמוטטים היא מדינה שפוגעת בחלשים.

יאיר לפיד: אני מבקש מחברי הכנסת לתמוך בהצעת חוק התקציב לשנות הכספים 2013 ו-2014 בקריאה ראשונה.

יאיר לפיד: כמו כן, אני מבקש מחברי הכנסת לתמוך בהצעת החוק לשינוי סדרי עדיפויות לאומיים בקריאה ראשונה.

יאיר לפיד: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני השר.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חברת הכנסת שלי יחימוביץ, יושבת-ראש האופוזיציה.

יולי יואל אדלשטיין: היא בעצם תפתח את הדיון בשני החוקים שהציג שר האוצר לקריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

שלי יחימוביץ': אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, עקרות-בית יקרות – תכף אסביר למה אני פונה אליכן, אחיותי עקרות-הבית, ואל בני-הזוג שלכן ואל ההורים שלכן ואל הילדים שלכן.

שלי יחימוביץ': אפתח בציטוט: "על רקותיו של שר האוצר זולגים אגלי זיעה – 'מאיפה יגיע הכסף?

שלי יחימוביץ': אנחנו מוכרחים להשיג את הכסף, מאיפה הוא יבוא?

שלי יחימוביץ': ' אל תקנו את התיאטרון הזה, מדובר בהצגה למען המצלמות, שאין מאחוריה דבר וחצי דבר, מפני שתמיד – תמיד – יש להם את אותה תשובה.

שלי יחימוביץ': הפוליטיקה הישנה שלנו, והפוליטיקאים הישנים שלנו, שחושבים רק על עצמם", בסוגריים אני אוסיף: ועל החברים שלהם ועל המיליה שלהם, "מגיעים תמיד לאותה תשובה, פעם אחר פעם, שנה אחר שנה.

שלי יחימוביץ': ואני אומר לכם: עד כאן", אני עדיין בציטוט, כן, "זאת הסיבה שיש עתיד הוקמה, זו הסיבה שאנחנו מביאים לשולחן פוליטיקה חדשה – כי אי-אפשר להמשיך כך.

שלי יחימוביץ': אנחנו לא ניתן לזה לעבור".

שלי יחימוביץ': מה, מה חידשתם כאן?

אבישי ברוורמן: לא נעלה מסים.

שלי יחימוביץ': מה?

שלי יחימוביץ': הבטחות, הבטחות, הבטחות.

שלי יחימוביץ': מילים, מילים, מילים.

שלי יחימוביץ': ועדות, ועדות, ועדות – הגעתם לשיא בהקמת ועדות.

שלי יחימוביץ': קלישאות, קלישאות, קלישאות.

שלי יחימוביץ': עוד מאותו הדבר.

שלי יחימוביץ': מתק שפתיים וגלגולי עיניים.

שלי יחימוביץ': אתם הכרזתם מלחמה על 99% מהישראלים, זה מה שעשיתם בתקציב הזה.

מיקי לוי: אבל את לא רצית להיות שר האוצר.

שלי יחימוביץ': תאר לך, יאיר לפיד, שבאחד ממופעי הבטחות הסרק שלך ערב הבחירות הייתי ניגשת אליך – הרי אנחנו מיודדים – הייתי ניגשת אליך ולוחשת לאוזניך, ככה בחברות, שזה מה שאתה תעשה בסוף.

שלי יחימוביץ': היית מאמין?

שלי יחימוביץ': אתה יודע מה, תאר לעצמך שמישהו היה צופה מראש עד כמה קיצונית וחסרת תקדים תהיה המעילה שלך באמון של הציבור, עד שהיו אומרים לך שבמסגרת אותו ירי ארטילרי שלך על רוב הישראלים – רוב הישראלים – היית מטיל – תשמע כמה זה נשמע דמיוני – מס מיוחד, מאוד גבוה, על נשים שמרוויחות אפס שקלים.

שלי יחימוביץ': היית מאמין?

באסל גטאס: הוא רוצה להוציא אותן לעבודה.

שלי יחימוביץ': העיסוק בתקציב הרי הוא לא מובן מאליו.

שלי יחימוביץ': באמת, התקציב הוא ספר קשה לקריאה, הוא מורכב מהרבה מילים, מהרבה מספרים – לפעמים אנשים לא מבינים עד כמה מה שקורה כאן היום נוגע אליהם, ישירות לחיים שלהם, ליום-יום שלהם.

שלי יחימוביץ': אז בוא נדבר – אני אקדיש את הנאום הזה לקבוצה אחת, קבוצה אחת מני אלף, קבוצה של קורבנות שלך: 450,000 נשים – זו רק דוגמה, באמת רק דוגמה – עקרות-בית, שהחלטת להתעלל בכל אחת מהן שהיא מתחת לגיל 50.

שלי יחימוביץ': ניקח את עקרת-הבית, את מה שאתה מעז לעשות לה, ודרך זה אולי יהיה קצת יותר ברור מה אתה עושה גם במדיניות המקרו שלך.

שלי יחימוביץ': וגם אולי זה יסביר איפה אתה חי.

שלי יחימוביץ': אני יודעת ש"התעללות" זאת מילה קשה, ואתה לא בן-אדם רע, אתה לא באמת רוצה להתעלל; אתה פשוט לא מבין איפה אתה חי, זאת הבעיה.

שלי יחימוביץ': אתה, וגם התאום שלך, בנימין נתניהו, מתוך עולמכם השבע והדשן והמנותק, באמת חושבים שעקרת-הבית היא מין ברייה עליזה וחסרת דאגות שכזאת.

שלי יחימוביץ': היא, בכלל נמאס לה לעבוד, היא בחרה ככה בכיף להתפנן בבית, פרזיטית שכמותה.

שלי יחימוביץ': היא החליטה לדחות את שלל הצעות העבודה שמחכות לה, ולכן היא מתפנקת לה במיטתה עטוית סדיני המשי עד שעה מאוחרת.

שלי יחימוביץ': אחר כך היא בטח יושבת בבית-קפה, מפטפטת עם חברות, הולכת לספא, מבלה את זמנה בקניית מותגי יוקרה, כי ככה בא לה.

שלי יחימוביץ': אנחנו הרי כבר יודעים איך נראה מובטל בעיניך, זה נמצא על ה-cover שלך בפייסבוק, תמונה של מובטל.

שלי יחימוביץ': איך נראה מובטל בעיני שר האוצר?

שלי יחימוביץ': שוכב על ערסל.

שלי יחימוביץ': שוכב על ערסל ונהנה.

מיקי לוי: דמגוגיה במילים – – –

משה גפני: אמת לאמיתה, אמת לאמיתה.

שלי יחימוביץ': אז אני רק מנסה לחשוב איך נראית אישה, עקרת-בית מובטלת.

מיקי לוי: – – –

משה גפני: – – –

שלי יחימוביץ': היא בטח שוכבת על הערסל – – –

מיקי לוי: – – –

משה גפני: – – – אמת לאמיתה – – –

יצחק כהן: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת גפני, כהן ולוי – – –

מיקי לוי: – – –

יולי יואל אדלשטיין: סגן השר מיקי לוי – – –

יחיאל חיליק בר: כבר ארבעה חודשים אתם "רק חודש וחצי פה" – – –

יולי יואל אדלשטיין: אתה לא אחראי לשירותי הכבאות – אתה מדליק את המליאה כל פעם.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

שלי יחימוביץ': עכשיו, אם ככה נראה מובטל גבר, אני תוהה איך נראית המובטלת עקרת-הבית.

שלי יחימוביץ': היא בטח שוכבת בביקיני על הערסל – –

אראל מרגלית: מובטל גבר זה כמו טופורובסקי.

שלי יחימוביץ': – – שותה איזה קוקטייל יקר – שותה קוקטייל יקר, כי על הזול העלית מסים, יותר משתלם לה לשתות את הקוקטייל היקר.

שלי יחימוביץ': אז אתה מחליט לעשות מה שאף אחד לפניך לא העז לעשות: להטיל עליה מסים, מאפס השקלים שהיא מרוויחה.

שלי יחימוביץ': באמת, באמת קשה להחליט איזו מבין הגזירות שאתה גוזר בקלות כזאת ועם חיוך, היא הכי פוגענית והכי מעוותת.

שלי יחימוביץ': אבל אין ספק שביטול הפטור מתשלום ביטוח לאומי ומס בריאות לעקרות-בית מתחרה על מקום גבוה בפסגת הטבלה של האטימות והרשעות.

שלי יחימוביץ': אתה לא יודע – באמת אתה לא יודע?

שלי יחימוביץ': – שעלות הטיפולים בילדים היא כל כך גבוהה, כל כך גבוהה, עד שהשכר, שהולך ונשחק, בשוק העבודה, גורם לזה שפשוט לא כדאי ללכת לעבודה – כי את מרוויחה פחות ממה שעולה לטפל במסגרות חיצוניות בילדים שלך.

אריה מכלוף דרעי: אבל מי אמר לה להביא ילדים, שלי?

אריה מכלוף דרעי: עם כל הכבוד, מי אמר לה להביא ילדים?

אריה מכלוף דרעי: שתיקח אחריות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת דרעי.

שלי יחימוביץ': אתה לא יודע שלהרבה נשים הרבה יותר יקר לצאת לעבודה מאשר להישאר בבית ולטפל בעצמן בילדים?

שלי יחימוביץ': ככה נראית עקרת-בית.

שלי יחימוביץ': אתה ונתניהו לא מבינים שאת נחשבת עקרת-בית גם אם פוטרת מהעבודה וסיימת את תקופת דמי האבטלה, שהיא סך הכול חצי שנה, ואין לך הכנסה אחרת.

שלי יחימוביץ': זאת עקרת-בית.

שלי יחימוביץ': אתה לא מבין שעקרת-בית היא אפילו מי שמאריכה קצת את חופשת הלידה שלה, והיא לא מרוויחה שקל?

שלי יחימוביץ': זאת עקרת-בית.

שלי יחימוביץ': אתה לא מבין כמה קשה להיות עקרת-בית?

שלי יחימוביץ': כמה זה יותר תובעני, כמעט יותר מכל עבודה שמתפרנסים ממנה?

שלי יחימוביץ': האתגר הזה, האתגר המורכב הזה שקוראים לו "משפחה", אתה יודע איזה ג'גלינג זה להיות גם מנקה, גם מבשלת, גם מורה פרטית, גם נהגת – –

אריאל אטיאס: מה זה ג'גלינג?

שלי יחימוביץ': – – גם מפיקת-על, גם מחנכת, גם סבלית, גם פסיכולוגית, גם מנהלת החשבונות – –

אריה מכלוף דרעי: – – –

שלי יחימוביץ': – – וגם המפקדת של התא המסובך הזה.

שלי יחימוביץ': כמה דווקא לאימהות עובדות, ואני אומרת את זה כאימא שעבדה כל חייה – –

קריאה: – – –

שלי יחימוביץ': – – דווקא לאימהות העובדות שבינינו רגע הכניסה הביתה לתפקיד עקרת-הבית – שבדרך כלל אנחנו ממלאות אותו במקביל – הוא פי כמה וכמה יותר קשה ויותר מאתגר פיזית ונפשית מהעומס בעבודה.

אריה מכלוף דרעי: – – –

שלי יחימוביץ': הממשלה הפוגענית שלכן, שר האוצר הנחמד שלכן, חושבים שממש לא נורא אם תיפרדו כל אחת ואחת מכן מ-2,000 שקלים בשנה.

שלי יחימוביץ': זה ממש לא משנה שאת לא מרוויחה שקל, מצמצמת בהוצאות, סופרת כל שקל, חיה בחוסר ודאות כלכלית, נקרעת בעבודה בבית, כמהה לצאת לעבודה ולא יכולה.

שלי יחימוביץ': שר האוצר שלך חושב שאת ראויה לקנס נוסף – 2,000 שקלים לשנה תרומתך הצנועה מהכיס הריק שלך לכיסוי הגירעון.

שלי יחימוביץ': את תשלמי קנס.

שלי יחימוביץ': לא בעלי ההון הגדולים, לא החברות הרווחיות ביותר שלא משלמות מסים בכלל, לא מי שחוצב רווחי עתק ממשאבי הטבע שלנו – את.

שלי יחימוביץ': הוא גם בטוח שלא תשימי לב.

שלי יחימוביץ': הרי היום במסגרת המילים, הספינים, הוא מסיח את דעתך, כמו שמסיחים את דעתו של תינוק, במינוי עוד ועדה, בדיוק כמו שהוא עשה כשהוא העלה את המע"מ – המציא משבר קואליציוני בעניין החרדים.

שלי יחימוביץ': הרי לא היה שום משבר קואליציוני.

שלי יחימוביץ': דווקא היום כשהוא מביא להצבעה את המס שמוטל עלייך, הוא מודיע שהוא ממנה את ועדת ששינסקי 2, לבדוק אם אולי אפשר להעלות קצת את התמלוגים שמשלמים המיליארדרים הגדולים ביותר על אוצרות הטבע, ששייכים לך, עקרת-הבית.

יעל גרמן: וזה גם לא טוב?

שלי יחימוביץ': ואת יודעת מתי יהיו המסקנות הראשונות של ששינסקי 2?

שלי יחימוביץ': הראשונות, רק ההתחלה, בעוד שנה.

שלי יחימוביץ': לקחת ממך זה טיק-טק – פקיד אוצר מחליט, שר אוצר חותם, ממשלה מצביעה.

שלי יחימוביץ': תדרשי גם את ועדת ששינסקי.

שלי יחימוביץ': אני דורשת ממך, יאיר לפיד, להקים ועדת ששינסקי על כל קבוצה שאתה מתעלל בה היום.

שלי יחימוביץ': ובאמת לבי לבי על ששינסקי, אדם ראוי ביותר, שאתה משתמש בו בציניות כזאת בשביל ספין, כמו איזה חומר אלחוש, כדי שזה יכאב פחות.

שלי יחימוביץ': יש דוגמה – אמרנו נלך מהמיקרו למקרו – יותר חריפה מזאת למדיניות מסים מעוותת?

שלי יחימוביץ': לקחת 675 מיליון שקלים מכן, שמרוויחות אפס, ולקחת אפס ממי שהרווח הנקי שלהם, "כימיקלים לישראל", משפחת עופר, היה 7 מיליארד שקלים.

שלי יחימוביץ': למה לנתח ניתוחים מרחיקי לכת?

שלי יחימוביץ': הנה המספרים.

שלי יחימוביץ': התקציב הזה, אמר שר האוצר, הוא החזון של הממשלה.

שלי יחימוביץ': הנה החזון, זה החזון, בקליפת אגוז, דוגמה אחת מני רבות.

שלי יחימוביץ': ונגיד, אחותי עקרת-הבית, נגיד שהיו מנסים לפתות אותך לעבוד, באמת היו מנסים להוציא אותך לשוק העבודה, אבל תראי מה קורה – בדיוק ההפך.

שלי יחימוביץ': באותו תקציב, באותו תקציב שהם מביאים היום להצבעה של הכנסת, אותו ראש הממשלה נתניהו, אותו שר האוצר לפיד, הם מקצצים היום 1.7 מיליארד שקלים מסבסוד הצהרונים לגילאי שלוש עד תשע.

שלי יחימוביץ': אז איך הם רוצים שתלכי לעבוד כשהם מקצצים 75% מהתקציב שהוקצה לסבסוד צהרונים?

שלי יחימוביץ': וחכי, זה עוד לא הכול, יש עלייך עוד קנס.

שלי יחימוביץ': בתקציב היום, כן, בתקציב שמביאים היום, הם מקצצים 345 מיליון שקלים מסבסוד תשלומי הורים.

שלי יחימוביץ': ואם זה לא מספיק לך, הם דוחים את הכניסה לתוקף של יום חינוך ארוך.

שלי יחימוביץ': כן, כן, אותו שר אוצר שלא סתם הבטיח, אלא ממש חרת על דגלו, שהעשור הזה יהיה העשור של החינוך.

שלי יחימוביץ': טוב, לא נתפוס אותו במילה.

יעל גרמן: – – –

שלי יחימוביץ': הוא בטח התכוון לעשור הבא.

נסים זאב: הוא התכוון שיפסיקו לשתות אלכוהול – – –

שלי יחימוביץ': ויש גם עדכון מהשעות האחרונות, באמת ממש מהשעות האחרונות, משרד החינוך הודיע היום בוועדת החינוך שההורים יצטרכו לשלם יותר על הארוחות החמות – מוגש לך, עקרת-הבית.

שלי יחימוביץ': מה הוא מבטיח לך במקום?

שלי יחימוביץ': הוא מבטיח לך שמתישהו יהיה טוב יותר.

שלי יחימוביץ': אני מציעה לך, יאיר, באמת, תקים כבר עכשיו את הוועדה – ותעשה לי טובה, אל תקרא לה ועדת ששינסקי – שתבדוק איך עברו שנה-שנתיים ולא נעשה כאן טוב יותר.

שלי יחימוביץ': כי אם קראת את הדוחות של בנק ישראל, של הביטוח הלאומי, של מחלקת המחקר של הכנסת, אז אי-אפשר שלא קראת ולא שמת לב שהם מבטיחים לך – הם לא מעריכים, הם מבטיחים – שהמדיניות הכלכלית שלך רק מעמיקה את כל החוליים ולא מרפאה אותם.

קריאה: לא יהיו לך טוקבקים.

שלי יחימוביץ': עקרת-בית יקרה, יאיר לפיד מבטיח לך תעודת ביטוח.

שלי יחימוביץ': אל תאמיני לו.

שלי יחימוביץ': אולי יהיו תעודות ביטוח, אבל זה יהיה ביטוח פרטי – לביבי, ליאיר, לחברים שלו – לא לך.

שלי יחימוביץ': ואני מתנצלת שנטפלתי אליכן, אחיותי עקרות-הבית, סליחה שזריתי לכן מלח על הפצעים.

שלי יחימוביץ': האמת היא שיכולתי לומר דברים מאוד דומים על כמעט כל קבוצה של ישראלים שהם לא החבר'ה של נתניהו ולפיד.

שלי יחימוביץ': כי התקציב וחוק ההסדרים הם מתקפה מאורגנת של נתניהו ולפיד על רוב הישראלים, הם תוקפים את כולם, אף אחד לא יוצא בלי פגע: הקשישים הסיעודיים, עסקים קטנים ובינוניים – מה זה אווירה טובה לעסקים?

שלי יחימוביץ': לאיזה עסקים?

שלי יחימוביץ': ל-99% מהעסקים שמעלים להם מסים עכשיו?

שלי יחימוביץ': לא.

שלי יחימוביץ': לאלפיון העליון של העסקים, להם אתה עושה אווירה טובה.

שלי יחימוביץ': עניים, מעמד ביניים באשר הוא – הם תוקפים עובדים, הם תוקפים חקלאים, הם תוקפים חולים, הם תוקפים את הפריפריה, הם תוקפים זוגות צעירים שחולמים על דירה, הם תוקפים פנסיונרים, הם תוקפים ילדים, ועוד ועוד ועוד ועוד.

שלי יחימוביץ': 99% מהציבור.

שלי יחימוביץ': אלא אם אתם שייכים באמת באמת לאליטה קטנה, בשבילכם מקימים ועדות.

שלי יחימוביץ': זה לאליטה.

שלי יחימוביץ': אל תתבלבלו, זאת מלחמה, זאת מתקפה מאורגנת על רוב הישראלים.

שלי יחימוביץ': הכול במעטפת של מילים יפות וריקות מתוכן, מסכת של המצאות ושל הפרות בוטות של התחייבויות לציבור.

דב חנין: – – – הליכוד נעלם – – –

אבישי ברוורמן: – – – אף אחד מהליכוד, אף אחד מהליכוד.

דב חנין: – – –

קריאות: – – –

שלי יחימוביץ': אני אראה בזה הבעה של חוסר אמון כלפי המדיניות של ראש הממשלה ושר האוצר, העובדה שאין כאן חבר כנסת אחד או שר אחד מהליכוד.

אבישי ברוורמן: גילה גמליאל, גילה גמליאל.

יולי יואל אדלשטיין: מרכזת ועדת הכספים דווקא נמצאת, חברת הכנסת גילה גמליאל נמצאת כאן.

יולי יואל אדלשטיין: היא כנראה מייצגת.

שלי יחימוביץ': נרגעתי.

שלי יחימוביץ': עכשיו נרגעתי.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: טוב, תודה.

יולי יואל אדלשטיין: אפשרנו פאוזה קטנה לחברת הכנסת יחימוביץ, והיא תמשיך.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת כהן, עליזה לביא, תודה.

שלי יחימוביץ': אני קוראת לכם, חברי חברי הכנסת מהקואליציה – גילה, את מייצגת את כולם, באמת – –

עליזה לביא: – – –

שלי יחימוביץ': – – בואו לצד שלנו, תצטרפו אלינו, אי-אפשר להישאר אדישים במאבק הזה.

שלי יחימוביץ': תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת שלי יחימוביץ.

יולי יואל אדלשטיין: הנה, זה עבד.

יולי יואל אדלשטיין: גילה גמליאל כבר התקרבה, גברתי.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: טוב, חברי הכנסת, אנחנו עוברים לדיון.

יולי יואל אדלשטיין: מי שיתאמץ לקרוא קריאות ביניים לא יצטרך להתאמץ יותר, אנחנו ניתן לו או לה מיקרופון.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, ראשון הדוברים הוא חבר הכנסת מוחמד ברכה.

יולי יואל אדלשטיין: שמונה דקות לרשות אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חנא סוייד, דב חנין, עפו אגבאריה, איציק שמולי, מרב מיכאלי, נחמן שי, מיכל בירן, וכן הלאה וכן הלאה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מבקש, ודאי, מן הדוברים להיות כאן במליאה, שלא יפסידו חס ושלום את תורם.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, גברתי יושבת-ראש האופוזיציה, אדוני שר האוצר – – –

יולי יואל אדלשטיין: זה שר האוצר?

מוחמד ברכה: כן.

יולי יואל אדלשטיין: אה, פשוט לא זיהיתי.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני שר האוצר.

מוחמד ברכה: אדוני שר האוצר.

מוחמד ברכה: גברתי יושבת-ראש האופוזיציה, אני חושב שהתאכזרת מדי לשר האוצר.

מוחמד ברכה: זה לא הוא.

מוחמד ברכה: זה לא הוא.

מוחמד ברכה: התקציב הזה הוא לא התקציב שהביא את יש עתיד לכנסת, התקציב הזה גם פרסונלית הוא לא התקציב של יאיר לפיד ושל מפלגת יש עתיד.

מוחמד ברכה: התקציב הזה הוא התקציב של נתניהו, מהממשלה הקודמת והממשלה החדשה.

מוחמד ברכה: כל השוני הוא בכך שהזדמן בידיו של ראש הממשלה קבלן משנה שייקח עליו את כל המטלות – ואת כל הביקורת – של התקציב האנטי-חברתי, האנטי-שוויוני, האכזרי.

מוחמד ברכה: והדברים הגיעו עד לפארסה שראינו לפני רגע, שמפלגת השלטון המרכזית אפילו לא מצאה לנכון לשלוח נציגים לגבות את שר האוצר ולגונן עליו אפילו בנוכחות.

מוחמד ברכה: זה בעצם מין אמירה, שנתניהו שלח את לפיד ומשתמש בו כסוס טרויאני שעלה על גל תנועת המחאה והגיע לאן שהגיע מבחינת הישג פרלמנטרי, והוא בעצם עלה על הגל של המחאה נגד הממשלה כדי להיכנס לממשלה ולשווק את המדיניות הכלכלית-חברתית של הממשלה מול בוחריו הוא.

מוחמד ברכה: בעצם יש פה אחד מרגעי השפל של הפוליטיקה הישראלית, שהבטחה היא לא הבטחה, ומצע הוא לא מצע, ומה שהיה הוא מה שיהיה.

מוחמד ברכה: מצד אחד שר האוצר מספר לנו שמצב המשק קשה וצריך לנקוט צעדים לא שגרתיים; יש לנו 36 מיליארד שקל גירעון, ואם אנחנו לא נעשה את הצעדים האלה נמצא את עצמנו עם 56-55 מיליארד.

מוחמד ברכה: מי הביא את המשק עד הלום?

מוחמד ברכה: מי הביא את המשק לאותו גירעון של 36 מיליארד?

מוחמד ברכה: מי נתן את ההטבות הבלתי-מוגבלות לטייקונים ולחברות הגדולות?

מוחמד ברכה: מי פטר את בעלי הרווחים הכלואים ב-27 מיליארד שקל, מתוך ה-36, שזה מה שנותר, שזה 11 מיליארד, שהיה צריך לטפל בהם לו היו גובים מס אמת על הרווחים הכלואים?

מוחמד ברכה: בעצם הדברים די ברורים: שר האוצר עומד כאן ומרצה לנו על המשבר, אבל הוא נעדר את היושר המינימלי לבוא ולהגיד איך נוצר המשבר, איך נוצר הגירעון, מי אחראי לגירעון.

מוחמד ברכה: מי שאחראי לגירעון הוא ראש הממשלה שאתה משרת תחתיו, ראש הממשלה שאתה מכהן כסוס טרויאני בתוכה ובוגד בכל השליחות שעל בסיסה נשלחת לכנסת הזאת.

יחיאל חיליק בר: הוא לא סוס טרויאני, הוא משת"פ.

יחיאל חיליק בר: סוס טרויאני זה, אתה יודע – – –

מוחמד ברכה: אז קל לך יותר להגיד את זה.

מוחמד ברכה: לי קשה.

יחיאל חיליק בר: לפיד הוא לא סוס טרויאני בתוך הממשלה – – –

מוחמד ברכה: נכון, נכון.

מוחמד ברכה: ואנחנו עדים לסדר עדיפויות שפשוט אני לא יודע אם יש דוגמתו במקום כלשהו בעולם, אפילו מבחינת הסמנטיקה, מבחינת תורת הדיבור, לא תורת המילים, ואני מתכוון לתורת האפסים, שגם אליה התייחסה ראשת האופוזיציה; תורת האפסים מדברת על כך – מי שמשתכר אפס משלם מס, מי שמשתכר מיליארדים משלם אפס.

מוחמד ברכה: דבר כזה עוד לא נשמע בשום מקום בעולם.

מוחמד ברכה: מספרים לנו סיפורים למיניהם על משילות, אדוני היושב-ראש.

מוחמד ברכה: אני יודע שהייתה לך תרומה בצמצום חוק ההסדרים.

מוחמד ברכה: אבל מה אנטי-משילות – מה נוגד את המבנה הדמוקרטי יותר מאשר חוק הסדרים או חוק ההסדרים?

מוחמד ברכה: המושג הזה של חוק הסדרים, שבא לבטל את ההכרעה הדמוקרטית של הכנסת, להכניס לתוך התקציב דברים שלא נוגעים בתקציב ולספר לנו אחר כך משהו על משילות?

מוחמד ברכה: חוק ההסדרים, גם במתכונתו המצומצמת, אחרי התרומה הברוכה של יושב-ראש הכנסת, הוא עדיין אחד החטאים הקשים והאכזריים ביותר בכלכלה החברתית במדינת ישראל ונגד השכבות החלשות.

מוחמד ברכה: המבנה של התקציב, אדוני היושב-ראש, מבטא את המדיניות הקיימת זה עשרות שנים, מדיניות של מלחמה ושל התנחלויות.

מוחמד ברכה: החלק הזה של מיליטריזם ומלחמה והתנחלויות גובה במישרין או בעקיפין קרוב ל-32% מתקציב המדינה.

מוחמד ברכה: ואם מוסיפים את חלק הארי של החוב הכולל, אנחנו נגיע לזה ש-48% מתקציב מדינת ישראל נובע – או: מקורו בכל מה שקשור לתפיסה הפוליטית של כיבושים, התנחלויות ומיליטריזם.

מוחמד ברכה: זה בעצם החטא הגדול של התקציב ושל הראייה המדינית-חברתית של הממשלה.

מוחמד ברכה: אני לא נמנה עם חסידי נגיד בנק ישראל ושיטתו הכלכלית, אבל אפילו הוא לא היה יכול לסבול בריאיון ביום שישי האחרון את המילים "אין פרטנר לשלום".

מוחמד ברכה: הוא אומר שאין דבר כזה שאין פרטנר לשלום.

מוחמד ברכה: זה נגיד בנק ישראל סטנלי פישר אומר את הדברים האלה, לא אני ולא אף אחד מחברי באופוזיציה.

מוחמד ברכה: ובעצם פה עיקר הכשל של המדיניות שהיא מדיניות של ממשלה שתומכת בהתנחלויות וכיבושים ומיליטריזם, מצד אחד, ותמיכה בלתי מסויגת, בלתי מוגבלת, בטייקונים ובהון הגדול ובעשירים מצד שני.

מוחמד ברכה: התקציב הזה, אדוני, גם השנה הוא תקציב דו-שנתי.

מוחמד ברכה: זה התקציב השלישי שהוא תקציב דו-שנתי.

מוחמד ברכה: התקציב הדו-שנתי היה מאז יומו הראשון ניסיון להנחית את המכות הקשות על השכבות החלשות מבלי להביא בחשבון את ההתפתחות הכלכלית, מבלי להביא בחשבון את ההתרסקות של שכבות שלמות, ואנחנו חוזרים עכשיו על אותו ניסיון ואותו תסריט, רק שהמפיק, המגיש החדש של התקציב, הוא שר אוצר חדש.

מוחמד ברכה: התקציב הזה, אדוני – אני מסיים; יש שמונה דקות, לא?

יולי יואל אדלשטיין: – – –

מוחמד ברכה: כבר עברו?

יולי יואל אדלשטיין: הזמן עובר כשנהנים.

מוחמד ברכה: אני לא יודע עד כמה זה מהנה.

יולי יואל אדלשטיין: כן, אדוני יסיים.

מוחמד ברכה: התקציב הזה, אדוני, מעמיק עוד יותר את האפליה נגד האוכלוסייה הערבית בכל התחומים.

מוחמד ברכה: כשמדברים על התרחבות מעגל העוני כתוצאה מגזירות, הרי זה יפגע בשכבה הכי חלשה, שזו האוכלוסייה הערבית.

מוחמד ברכה: ראש הממשלה ושאר השרים קוראים לאוכלוסייה הערבית לצאת לעבוד, אבל הם יודעים את האמת, את מקור הבעיה.

מוחמד ברכה: הם יודעים שאין מקומות עבודה.

מוחמד ברכה: אין מקומות עבודה, זאת אומרת, לא מחוץ ליישובים ועל אחת כמה וכמה ביישובים.

מוחמד ברכה: אותו סטנלי פישר, נגיד בנק ישראל, הזהיר לפני יותר מחודש מכל החלטה לאלץ את האנשים לצאת לעבודה בלי להבטיח מקומות עבודה.

מוחמד ברכה: אני עוד לא תופס את המשוואה הזאת.

מוחמד ברכה: לעולם לא אתפוס אותה.

מוחמד ברכה: איך אתה שולח אנשים לעבודה שלא קיימת?

מוחמד ברכה: אתה לא מספק מקומות עבודה ואחר כך אומר: לך לעבוד?

מוחמד ברכה: אומרים לנשים הערביות: תצאו לעבוד?

מוחמד ברכה: כשמדברים על מס על עקרות-בית, אנחנו מדברים על כך שעיקר המהלומה נגד נשים ערביות, ש-80% מהן אינן נמצאות במעגל העבודה, לא מפני שהן לא רוצות לעבוד כביכול ולא בגלל מסורת וכל מיני דברים מתנשאים שאומרים כלפיהן, אלא מפני שאין מקומות עבודה.

מוחמד ברכה: לדוגמה, אדוני היושב-ראש, 50% מהנשים האקדמאיות הערביות אין להן מקומות עבודה, וחלק גדול מאלה שעובדות, עובדות במקומות שלא מתאימים לכישורים שלהן.

מוחמד ברכה: אני מסתכל על אחוז הסטודנטיות הערביות באוניברסיטה, שזה קרוב ל-63%–64%, ואני אומר: איזה יופי, החברה שלנו מתקדמת.

מוחמד ברכה: אבל בעצם זה הביטוי הנחרץ ביותר לכך שהנשים רוצות לעבוד ואין להן אפשרות לעבוד עבודה פיזית כמו הגברים, ולכן הן הולכות ללמוד.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

מוחמד ברכה: לכן, אל תספרו סיפורים של מיני-קולוניאליסטים מתנשאים על מסורת ערבית שלא מאפשרת לנשים לצאת לעבודה.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, אנחנו בתקציב הזה – אני מסיים – על-פי הדוח של המוסד לביטוח הלאומי מדברים על תוספת של קרוב ל-90,000 אנשים למעגל העניים.

מוחמד ברכה: 50% מהם הם ילדים.

מוחמד ברכה: 50% מהם הם כאלה שאתה לא יכול לדרוש מהם לצאת למעגל העבודה, לא יכול לדרוש מהם מיסוי ולא יכול לדרוש מהם שום דבר; אתה צריך לספק להם חינוך, לספק להם בריאות, לספק להם אופק של חיים.

מוחמד ברכה: הממשלה הזאת לא רק מתעמרת ומתעללת באנשים חלשים, אלא גם מחסלת את העתיד, מחסלת את אופק החיים, ולכן התקציב הזה וחוק ההסדרים אינם ראויים לתמיכה.

מוחמד ברכה: הם אינם ראויים אלא למאבק, גם בכנסת הזאת וגם מחוצה לה, על מנת למגר ולהפסיק את כהונתה של הממשלה המסוכנת הזאת, גם בהרכב הקודם וגם בהרכב הנוכחי, גם ראש הממשלה נתניהו וגם שר האוצר התורן שמשווק את המדיניות הזאת.

מוחמד ברכה: התקציב הזה הוא תקציב מסוכן, וחובתנו לעמוד מולו ונגדו.

מוחמד ברכה: תודה רבה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מוחמד ברכה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חנא סוייד – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת דב חנין.

ראובן ריבלין: – – – מנהל סיעת חד"ש, שתמיד חברי הכנסת מטעמה הם ראשונים בדיון.

יולי יואל אדלשטיין: משהו חדש מתחיל.

מוחמד ברכה: מנהלי סיעת חד"ש לדורותיהם – – –

ראובן ריבלין: אחד מהם הכנסת אימצה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: שמונה דקות לרשות אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

חנא סוייד: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, רבותי חברי הכנסת, זה עתה הציג בפנינו שר האוצר את התקציב ואת חוק ההסדרים לשנתיים הקרובות, 2013 ו-2014, ואני חייב להגיד שההרגשה הכללית שראיתי כשצפיתי בפני חברי הכנסת היא שמדובר בתקציב שחוק, מאוס, פוגעני, תקציב של צנע, המילים גירעונות וכיסוי גירעונות עלו כל הזמן.

חנא סוייד: והתקציב הזה, יותר חשוב מכל דבר, אין בו שום בשורה, הוא לא נותן תקווה.

חנא סוייד: אף שראיתי שבאיזה הקדמה שם, באיזה הסבר, מדברים על תקווה, אבל האמת היא שהתקציב הזה לא נותן שום תקווה.

חנא סוייד: הבשורה הגדולה של התקציב הזה היא שאותם אנשים ואותה ממשלה רוצה להציל אותנו, את המדינה ואת המשק, ממי?

חנא סוייד: מעצמה.

חנא סוייד: כי מי יצר את כל הגירעונות?

חנא סוייד: ומי יצר את כל הבעיות הכלכליות?

חנא סוייד: זו אותה ממשלה, אותם אנשים, אותו ראש ממשלה שבא ואומר: אני רוצה להציל אתכם.

חנא סוייד: יש כאן בור.

חנא סוייד: אנשים מדברים על תעלה, אנשים מדברים על מנהרה, יש כל מיני הגדרות לגירעון הזה, והם רוצים להציל אותנו מעצמם, והם מאוד מסוכנים.

חנא סוייד: מה מבטיח לי שבעוד שנה-שנתיים אחרי התקציב הזה לא יבואו ויגידו אותו דבר – לא חזינו טוב ולא חישבנו נכון?

חנא סוייד: מדובר בקיצוצים וגזירות לכל אורך הדרך.

חנא סוייד: לכל אורך התקציב יש גזירות.

חנא סוייד: אומנם יש עליות פה ושם, אבל הן לא מדביקות, לא את הצרכים ולא את האינפלציה שהייתה לנו בתקופה האחרונה.

חנא סוייד: לכן מדובר בעיקר בתקציב של קיצוצים כל הזמן.

חנא סוייד: אני רוצה כאן – חבל שראשת האופוזיציה יצאה – אומנם לבי לבי על עקרות-הבית, ואפשר לקרוא לנאום של ראשת האופוזיציה "הנאום של עקרות-הבית", אבל בואו נגיד שהמס על עקרות-הבית יתאפס, האם זה game changer?

חנא סוייד: זה ישנה את התמונה?

חנא סוייד: אני חושב שכל מי שרוצה להעביר ביקורת על התקציב הזה ולא מזכיר את הכיבוש ולא מזכיר שלפחות שקל מכל 3 שקלים מוציאים על ביטחון, על התנחלויות, על כיבוש, מחטיא את המטרה.

חנא סוייד: אני לא מסכים שהנאום של עקרות-הבית הוא הביקורת היחידה והמרכזית על התקציב הזה.

חנא סוייד: זה לא נכון.

חנא סוייד: זה לא game changer, כפי שאמרתי, זה יחסוך קצת זמן.

חנא סוייד: אומנם יש בזה ציניות שגואה על השפתיים באמת, זה שאישה לא-עובדת אומרים לה: אוקיי, את לא עובדת, אז אנחנו מענישים אותך יותר ואת תשלמי מסים על כך שאת לא עובדת.

חנא סוייד: אני חושב שזה ציני לחלוטין.

חנא סוייד: התקציב הזה לא אמור באמת לדבר על חזון פוליטי אזורי חדש, על נכונות להידברות, אבל אנחנו רואים במקביל מה הממשלה עושה על מנת לא לאפשר תהליך מדיני שבעצם ייתן תקווה לאנשים.

חנא סוייד: יכול להיות, הייתי יכול לקבל מצב שאומרים לי: תראה, עכשיו קשה, אבל הנה, אנחנו מנסים את זה, יש אופק מדיני, ויכול להיות שבאמת יהיה זה game changer ואנחנו נצא מהמצב הזה.

חנא סוייד: אבל לא זה ולא זה.

חנא סוייד: עם כל הקיצוצים ועם כל המכות הכלכליות האלה קשה מאוד לאזרחי המדינה.

חנא סוייד: אמר שר האוצר שהוא מדבר על חזון האדם העובד.

חנא סוייד: חזון האדם העובד מתנגש באופן חזיתי עם הדיבור על הצעת חוק שהייתה אתמול, שלשום, ושהממשלה בוועדת השרים הצביעה עליה ותמכה בה, שבעצם רוצה להגביל את האפשרות של צעירים ערבים ושל צעירות ערביות למצוא עבודה.

חנא סוייד: כי אם אתה בא ונותן העדפה לאנשים ששירתו בכוחות הביטחון – גם אם עומד שר הכלכלה, ועומד שר האוצר, וגם סגן שר האוצר – כשבאים ואומרים: אנחנו רוצים להעסיק את האזרחים הערבים – בדיבור, כמובן, ולא מוציאים ולא מראים פרוטה שחוקה איך הם יעשו את זה, ובמקביל באה לך הצעת חוק שאומרת: לא, אנחנו ניתן העדפה לאנשים ששירתו בכוחות הביטחון, אז מה זה אומר?

חנא סוייד: אחד בפה – שזה השרים, ואחד בלב – שזה יריב לוין.

חנא סוייד: זה הלב של הקואליציה, זה שמביא את הלך הרוחות האמיתי שקורה בקואליציה הזאת.

חנא סוייד: לכן, זה דיבורים בעלמא, זה סיפורים, אני לא מאמין לזה בשום – – –

ראובן ריבלין: האבות המייסדים של תנועת החרות לא יודעים, פשוט מתגלגלים בקברם.

חנא סוייד: אני יודע, אני יודע שאתה ועוד – –

ראובן ריבלין: – – – כל חרותניק.

ראובן ריבלין: מתגלגלים בקברם.

חנא סוייד: – – שרים אחרים – אני רוצה להזכיר – שרים כמו השר בגין והשר מרידור התנגדו להצעת החוק – אני לא יודע אם זו אותה הצעה שהייתה בכנסת הקודמת – ואומרים: זה מנוגד לזכות הבסיסית של כל אזרח.

חנא סוייד: אתה לא יכול להגיד שאתה רוצה להיטיב, או להעסיק, לתת תעסוקה לאוכלוסייה שרוצה לעבוד; אנחנו מדברים על אוכלוסייה – אם נשים, שמועסקות רק ב-20%; רק כל אישה ערבייה חמישית עובדת; רק 20% מהנשים הערביות.

חנא סוייד: אדוני סגן שר האוצר, יש 100,000 נשים ערביות.

חנא סוייד: אם תיקח 60% השתתפות בגיל העבודה, יש 100,000 עובדות ערביות שמוכנות, רוצות, נאבקות בשביל לעבוד.

חנא סוייד: מה אתם?

חנא סוייד: איזה פרוטה שחוקה סימנתם בשביל ליצור להן מקומות עבודה?

חנא סוייד: אתם נותנים ואוצ'רים?

חנא סוייד: מה, הם הולכים לקבץ נדבות בשביל לעבוד?

חנא סוייד: זה לא רציני, מה שאתם עושים.

חנא סוייד: אני רוצה להגיד לך, אדוני היושב-ראש וסגן השר, אני אומר לכם, התקווה של הכלכלה בישראל זה האוכלוסייה הערבית, עם פער של 30,000 דולר.

חנא סוייד: ה-GDP, התמ"ג, של אזרח ערבי הוא רק 10,000 דולר, לעומת 40,000 דולר שזה התמ"ג של אזרח יהודי.

חנא סוייד: האפשרות היחידה באמת להגדיל את התמ"ג, להגדיל את התוצר, היא רק בהשקעה באוכלוסייה הערבית, כי 40,000 דולר תמ"ג, בסקטור היהודי, לאן יעלו?

חנא סוייד: יעלו עוד 1,000, עוד 2,000, כמו ארצות-הברית, כמו סעודיה, כמו אירלנד?

חנא סוייד: אין, זהו, זה הגיע למצב של רוויה.

חנא סוייד: האפשרות היחידה להגדיל את התוצר בישראל זה בעצם להביא לכך שהאזרחים הערבים, במיוחד הנשים, אבל לא רק, יהיו להם מקומות עבודה, ושמקומות העבודה יהיו עם הכנסה יותר טובה.

חנא סוייד: זו האפשרות היחידה – ואני אומר לך היחידה – שמדינת ישראל באמת יכולה – הכלכלה במדינת ישראל, התוצר במדינת ישראל יכול לעלות בצורה משמעותית.

חנא סוייד: אחרת נדשדש איפה שאנחנו נמצאים:

חנא סוייד: 32,000 דולר זה התמ"ג הממוצע, כפי שאמרתי, עם הפער הגדול הזה, של 40,000 ליהודים, 10,000 לערבים, וזהו, זה נשאר כל הזמן.

חנא סוייד: אם רוצים באמת – אם רוצים באמת, ואם באמת יש רצינות – לא רק לעזור, להיטיב עם הכלכלה בישראל, צריך להשקיע במגזר הערבי.

חנא סוייד: ולסיום דברי, אדוני היושב-ראש, ברשותך, אני אומר דווקא, בביקורת שאני מעביר על החוק הזה, שנותנים העדפה למי שמשרת בכוחות הביטחון, אני רוצה להרים כאן שאלה, להעלות שאלה לאוויר.

חנא סוייד: תגידו לי, מה יותר מוסרי, זה שאני אומר:

חנא סוייד: אני לא רוצה לשרת, כי אני לא יכול לשרת, אני לא רוצה לשרת, לבין מישהו שאומר לך: אני משרת בתנאי – אם, נגיד, הממשלה תחליט שאנחנו רוצים לסגת, אז אני לא משרת, אני לא מכבד פקודות.

חנא סוייד: לכן, אני חושב שבעצם זה שבאים לציבור הערבי ואומרים לו: מכיוון שאתה לא משרת, אנחנו רוצים להעניש אותך, אני אומר לך, אנחנו באותו מצב כמו אלו שמשרתים על-תנאי – אם תמשיכו בכיבוש, אנחנו נשרת; אם לא תמשיכו בכיבוש, אנחנו נסרב פקודות.

חנא סוייד: זה לא מוסרי, זה לא כלכלי.

חנא סוייד: אתם לא מנהלים לא את המדיניות ולא את הכלכלה בצורה נכונה, ולכן אתם הבאתם תקציב כזה בזוי לכנסת הזאת.

חנא סוייד: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת חנא סוייד.

חמד עמאר: חבר הכנסת דב חנין, ואחריו – חבר הכנסת עפו אגבאריה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, אני רוצה להמשיך את הקו של חברי לסיעה, שבעצם בעקבות דברי הפתיחה של חברת הכנסת יחימוביץ, יושבת-ראש האופוזיציה, מבצעים פה מהלך של מעבר מההסתכלות על המיקרו להסתכלות על המקרו.

דב חנין: חברת הכנסת יחימוביץ נתנה דוגמה; אפשר לתת גם דוגמאות רבות אחרות נוספות של אנשים ונשים שנפגעים מהתקציב הזה.

דב חנין: הדוגמה של עקרות-הבית היא אחת הדוגמאות; אפשר, באמת, בדרך הזאת לתת דוגמאות רבות נוספות.

דב חנין: אבל אם אנחנו עושים הכללה, ומסתכלים על התקציב הזה במבט כולל, זה תקציב של התקפה על העם, זה תקציב של התקפה על העניים.

דב חנין: אפשר לראות את מה שאומר המוסד לביטוח לאומי על התוצאות החברתיות של התקציב: התקציב הזה יעלה את מספרם של העניים, יעמיק את העוני; לא מספרים שלי, מספרים רשמיים של המוסד לביטוח לאומי.

דב חנין: התקציב הזה גם תוקף את שכבות ביניים, אותן שכבות ביניים שמהן ניזונה התמיכה הציבורית ביש עתיד.

דב חנין: כאשר פוגעים, למשל, במודל החיסכון הפנסיוני, פוגעים בשכבות הביניים, פוגעים במנגנון שבו אנשים מהשכבות האמצעיות – שכירים, עצמאים – מנסים לשמור על איזשהו סוג של ביטחון חברתי לעתיד באמצעות חיסכון פנסיוני.

דב חנין: וזה נפגע, זה נפגע קשות, אבל זו לא הפגיעה היחידה, אפשר להמשיך ברשימת הדוגמאות.

דב חנין: מה שאנחנו ראינו כאן בתחילת הדיון הזה, עמיתי מסיעת יש עתיד, כמובן לא היה תמונה מקרית, זו גם לא הייתה טעות.

דב חנין: העובדה שהשאירו אתכם לבד כאן, יחד עם שר האוצר ועם חבר הכנסת מצנע מהתנועה, בלי נוכחות של סיעת הליכוד – היא סיעה לא גדולה, סיעה לא גדולה בכנסת, בסך הכול יש לה כ-20 ח"כים.

דב חנין: סיעת ישראל ביתנו, אדוני היושב-ראש, אתה מייצג אותם כרגע, אבל בדרך כלל היא סיעה שיודעת להתייצב בדיונים.

דב חנין: אתה יודע, הם נמצאים במליאה כשהם רוצים, אבל לא במקרה אף אחד מהם לא היה בזמן נאום הצגת התקציב של שר האוצר, שלפי הבנתי הפרלמנטרית והקונסטיטוציונית, הוא לא שר האוצר הפרטי של יש עתיד, הוא שר האוצר של כל ממשלת ישראל.

דב חנין: ולכן, אני אומר לכם, חברי מסיעת יש עתיד, הפכו אתכם פה לקבלני ביצוע של מדיניות בעייתית, מדיניות מסוכנת; שלחו אתכם לחזית לבד.

דב חנין: אני זוכר שחבר הכנסת לפיד, שעוד לא היה אז חבר כנסת, הרבה לבקר ב"מאהל הפראיירים", וכנראה הוא החליט שהמשימה שהוא לוקח על עצמו בפוליטיקה היא פשוט להיות פראייר פוליטי, של ממשלה שחיפשה מישהו שיעשה עבורה את העבודה המלוכלכת, יבצע עבור ראש הממשלה נתניהו את אותן משימות בעייתיות שהיה לו קשה לבצע לבדו, והנה, התנדב לו בשמחה ובגיל יאיר לפיד, ואתו חבריו לסיעת יש עתיד, לבצע את העבודה הזאת.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, כל מה שאנחנו רואים בתקציב הזה זה לא טעות, זו מדיניות, ואני שמעתי גם את מה שאמר שר האוצר, וגם את מה שהוא רמז.

דב חנין: ומה שהוא רמז – שאולי באמת זה לא התקציב הכי טוב, אבל אין ברירה, המצב קשה, ואין לנו מנוס מלהטיל גזירות על אנשים, כי אחרת המשק יקרוס, ואז כולנו נסבול.

דב חנין: אז אני רוצה לנצל את החלק האחרון בדברי כדי לומר בצורה ברורה: יש ברירה, אפשר אחרת, אתם פשוט החלטתם לא ללכת בדרך האחרת.

דב חנין: אז מה צריך לעשות?

דב חנין: מה אפשר לעשות?

דב חנין: קודם כול, שהטייקונים ישלמו.

דב חנין: שהטייקונים ישלמו.

דב חנין: אנחנו מדברים על אוצרות הטבע?

דב חנין: אני בעד הקמת ועדת ששינסקי 2, אבל אני חושב שאפשר להקדים את העבודה של הוועדה הזאת בשורה של החלטות מהירות מאוד, שיטילו כבר מעכשיו היטלים גבוהים על מי שמרוויח, ומרוויח בגדול, מאוצרות הטבע שלנו.

דב חנין: למה להמתין למסקנות ביניים בעוד שנה?

דב חנין: למה אי-אפשר כבר עכשיו להתחיל במהלכי חירום כמו שנקטתם נגד הילדים, שקיצצתם את קצבאות הילדים בצורה כל כך דרמטית?

דב חנין: אם אפשר היה לעשות את זה לילדים במהלך חירום, אפשר לעשות את זה גם למי שמרוויח כל כך הרבה כסף מאוצרות הטבע שלנו.

דב חנין: אני מדבר על מהלכים של תיקון אותה הפקרות שהייתה בתחום אוצרות הטבע לאורך כל השנים, אבל בשעה שאנחנו מדברים על התקציב הולכת להתקבל בממשלה החלטה חמורה ומסוכנת שתיתן לטייקוני הגז מתנה חסרת תקדים באמצעות רשות לייצא את הגז, בלי שניתנה תשובה מספקת על השאלה איך ממסים את הגז הזה, שרוצים לייצא אותו, ובלי שניתנה תשובה כלשהי על שאלת היסוד, האם זה בכלל מתאים, ראוי, כדאי לחברה הישראלית?

דב חנין: הדוח שהכין מר שראל במשרד האוצר, שהוא מסמך רציני, עדיין, למרבה הצער, לפחות נכון לרגע הזה, לא הפך להיות המדיניות הרשמית של האוצר.

דב חנין: אני שומע בדאגה גם את הדיבורים באוצר שכאילו עניין ייצוא הגז הוא לא בעיה של משרד האוצר, הם לא צריכים להתעסק בזה.

דב חנין: אם זו באמת הגישה, אני חושב שזו גישה של ראש כל כך קטן, שאף פעם לא היה במדינת ישראל מאפיין של משרד האוצר.

ראובן ריבלין: הוא צודק במובן זה שהפוליטיקה צריכה להחליט.

דב חנין: מאה אחוז, הפוליטיקה, אבל שר האוצר – תמיד הטענות שלנו היו לשר האוצר ולמשרד האוצר, למה אתם מתערבים בכל דבר?

דב חנין: בכל דבר היה למשרד האוצר מה לומר.

דב חנין: עכשיו אנחנו אומרים, בשאלה כלכלית כל כך גורלית משרד האוצר אומר:

דב חנין: אנחנו נתעסק רק בהיבטים של מיסוי?

מיקי לוי: אם עסקינן במשרד האוצר, אני יכול להבטיחך נאמנה שבשבוע שעבר השר קיים דיון רחב – – –

דב חנין: אני אשמח, אני רוצה בנושא הזה עמדה רצינית ונחרצת של משרד האוצר, שבא לייצג את האינטרסים הכלכליים של מדינת ישראל.

מיקי לוי: של מדינת ישראל.

מיקי לוי: יש השר סילבן שלום וראש הממשלה.

דב חנין: מאה אחוז, הם ייצגו את הזוויות שלהם, ואתם צריכים לייצג את האינטרס הכלכלי של האוצר.

ראובן ריבלין: האוצר תמיד יאמר: כל כסף שייכנס לקופתנו, ברוך יהיה.

דב חנין: ברוך יהיה, אבל – – – כמה נפסיד?

דב חנין: אז – רבותי חברי הכנסת, דיברתי על אוצרות הטבע.

דב חנין: מס החברות.

דב חנין: ההצעה שלנו אינה מרחיקת לכת.

דב חנין: אנחנו מציעים להחזיר את מס החברות לשיעור שבו הוא היה לפני העשור האיום של בנימין נתניהו, ב-2003.

דב חנין: מה יש, מדינת ישראל לא החזיקה אז מעמד?

דב חנין: החברות בישראל לא הרוויחו המון כסף?

דב חנין: אתם הורדתם את מס החברות בצורה דרמטית, תחזירו אותו לפחות לשיעור הזה, באופן מיידי, עוד לפני שעושים שיעורי-בית ומנתחים את הדברים לעומקם.

דב חנין: כל רפורמת המס של נתניהו הייתה מהלך שגוי ופסול.

מיקי לוי: העלינו אותו ל-26.5%.

דב חנין: 26.5% זה הרבה פחות ממה שהיה לפני שנתניהו החליט לקצץ.

דב חנין: זה היה 32%.

מיקי לוי: אבל עשינו מהלכים.

דב חנין: למה, כשאתם לוקחים מקצבאות הילדים, כל כך בקלות, ובאמת, זה הרי פוגע באנשים שהם לפעמים מתחת לקו העוני, למה לא קודם כול להעלות את מס החברות לשיעור שהוא היה לפני עשור נתניהו?

דב חנין: הכי פשוט, הכי בסיסי, הכי אפקטיבי, הכי מיידי.

דב חנין: ועוד נקודה, עמיתי חברי הכנסת, שיש בה הרבה מאוד כסף – אני מתקדם לסיום – פרויקט הכיבוש וההתנחלות; זו בחירה יסודית של החברה הישראלית, ואי-אפשר להתחמק ממנה.

דב חנין: זה הפרויקט המיותר, הבזבזני, היקר ביותר בתולדות ישראל, ואתם, בממשלה הנוכחית, בונים בנייה מואצת בהתנחלויות.

דב חנין: בכל יום אני רואה כותרת חדשה – ברוכין בשבוע שעבר, איתמר השבוע, בכל מקום מכפילים פי-ארבעה, פי-חמישה, התנחלויות קיימות.

דב חנין: אנחנו מאשרים פה, בתקציב שלכם, תקציב עצום להתנחלויות, אבל היום קראנו בעיתון שאפילו התקציב שאנחנו מאשרים הוא רק נקודת המוצא להכפלה פי-כמה שתהיה במהלך שנת התקציב בהעברות תקציביות של החטיבה להתיישבות.

דב חנין: זה מה שקרה בכנסות הקודמות.

דב חנין: בכנסת הנוכחית, עם יושב-ראש ועדת הכספים החרוץ והאפקטיבי ניסן סלומינסקי, לשעבר איש הכספים של "גוש אמונים", זה יהיה עוד הרבה יותר מהיר, הרבה יותר חזק והרבה יותר דרסטי מכל אותה הכפלה של פי-שלושה ופי-ארבעה של תקציבי הבנייה בהתנחלויות שהייתה בשנים האחרונות.

דב חנין: ואני רוצה לסיים בנושא של ההתנגדות והמחאה.

דב חנין: אני בטוח שתהיה מחאה מול התקציב הזה, וחייבת להיות מחאה נגד התקציב הזה, ואני קורא למחאה נגד התקציב הזה.

דב חנין: אבל המחאה נגד התקציב הזה לא יכולה להסתפק רק בהפגנות, ולא יכולה אפילו להסתפק בהפגנות גדולות; את המחאה הזאת חייבים לתרגם לפוליטיקה, וצריך לתרגם אותה לפוליטיקה בצורה יותר מוצלחת ממה שנעשה בפעם שעברה, כי בפעם שעברה, מה לעשות, המחאה, שהייתה אדירה ומרשימה ומרגשת ומופלאה, הובילה לממשלה שהיא יותר קפיטליסטית אפילו מממשלות קודמות.

דב חנין: ולכן, המחאה צריכה להיות מחאה פוליטית, והיא צריכה להיות מתורגמת לעשייה פוליטית ולשינוי פוליטי, כי בסופו של דבר, מול התקציב הזה הדבר הכי חשוב שצריך להגיד: את המדיניות של התקציב הזה צריך לשנות.

דב חנין: אתם לא תשנו אותה.

דב חנין: אתם בחרתם בחירה פוליטית של ממשלת טייקונים והתנחלויות, ומול ממשלת הטייקונים וההתנחלויות צריך לייצר בחירה הפוכה, בחירה בחברה הישראלית, בהשקעה בחברה הישראלית, בפריפריה, באוכלוסייה הערבית, בשכבות הביניים, בעובדים, במובטלים, שצריך לחזק אותם, בשירותים החברתיים.

דב חנין: את זה החברה הישראלית צריכה, ולא עוד חיזוק ועוד כסף להתנחלויות ולטייקונים.

דב חנין: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

חמד עמאר: חבר הכנסת עפו אגבאריה.

חמד עמאר: אחריו – חבר הכנסת איציק שמולי.

עפו אגבאריה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בדברי הפתיחה של שר האוצר – הוא אמר: צמצום פערים.

עפו אגבאריה: והוא אמר שיהיו יותר מקומות עבודה.

עפו אגבאריה: ועוד ציטוט, הוא אמר: אזורי תעשייה.

עפו אגבאריה: אם אנחנו ננתח כל מילה או כל אמירה כזאת – והוא אמר עוד הרבה דברים, אבל לפחות זה – אני רוצה להדגיש כמה היבטים בעניין הזה.

עפו אגבאריה: האם באמת התקציב הזה מקטין פערים או מצמצם פערים, או להפך, גורם להרחבת הפערים?

עפו אגבאריה: אפילו לפי דוח הביטוח הלאומי הפערים הולכים וגדלים.

עפו אגבאריה: יש יותר עניים – יש יותר מהשכבות החלשות – שנהיים עוד יותר עניים, אם ילדים, אם בפריפריה, אם ערבים ואם חרדים.

עפו אגבאריה: אז מוזר – מאיפה הוא הביא את המסקנות האלה, אם הביטוח הלאומי אומר לו שזה לא נכון?

עפו אגבאריה: אתה הולך להגדיל פערים, אתה הולך לעשות עוד יותר עניים במדינה הזאת.

עפו אגבאריה: מוזר.

עפו אגבאריה: כנראה הוא לא חושב באותם ממדים של העניים.

עפו אגבאריה: כאשר הוא הזכיר את הגברת ריקי כהן מחדרה, הוא דיבר על 20,000 שקל הכנסה.

עפו אגבאריה: אבל הרבה יותר, יותר משליש האוכלוסייה לא מגיעים לשכר המינימום, שזה לא 20,000 שקל, זה פחות מ-4,000 ו-5,000 שקל.

עפו אגבאריה: אז את האוכלוסייה הזאת בטוח שהוא לא רואה.

עפו אגבאריה: מי שנולד עם כפית זהב בפה לא יכול לחשוב ולהרגיש עם האנשים היותר-עניים.

עפו אגבאריה: אז על אילו פערים הוא מדבר?

עפו אגבאריה: אולי פערים בין הטייקונים, שלא הורידו להם כספים ולא עשו מסים על ההון שלהם?

עפו אגבאריה: כנראה שם באמת יהיה צמצום פערים, בין העשירים יותר לעשירים פחות, אבל לא בין העשירים לעניים.

עפו אגבאריה: איך אפשר במדינה כמו במדינת ישראל – ועכשיו אני לא מדבר על האוכלוסייה הערבית – שהביאה אוכלוסיות מכל העולם, ובדרך כלל מי שהיגרו למדינת ישראל היו היהודים העניים ולא היהודים העשירים.

מיקי לוי: – – –

עפו אגבאריה: היהודים העשירים נסעו ממרוקו לצרפת ולאנגליה.

מיקי לוי: היהודים לא היגרו לארץ-ישראל, הם שבו לארצם.

עפו אגבאריה: שמעתי אותך, שמעתי אותך, שמעתי אותך.

עפו אגבאריה: אז מי באו לכאן?

עפו אגבאריה: העניים.

עפו אגבאריה: ודווקא העניים, אתם לא רוצים לעזור להם, אתם לא רוצים לעזור אפילו לעניים.

עפו אגבאריה: וכל פעם אתם מכבידים על האנשים האלה, אם מבחינת בריאות, אם מבחינת חינוך, דווקא האנשים האלה משלמים את המחיר.

עפו אגבאריה: והיום דווקא היינו בדיון על תקציב הבריאות, של משרד הבריאות, מה קורה כשלמשרד הבריאות יש תוספת מסוימת, יש תוספת טכנולוגית.

עפו אגבאריה: אבל איפה התוספת?

עפו אגבאריה: ידוע לכם שהאוכלוסייה הענייה בפריפריה חיה חמש שנים פחות מהאוכלוסייה העשירה בתל-אביב.

עפו אגבאריה: ולשם אתם לא מקצים משאבים כדי לצמצם את הפער הזה.

עפו אגבאריה: תמותת ילדים בפריפריה היא פי-1.5 ופי-שניים, ובמקומות אחרים פי-שלושה, אז גם לשם אתם לא מקצים משאבים.

עפו אגבאריה: הרופאים שחוזרים למדינה, אתם לא מקצים להם משאבים.

עפו אגבאריה: ומדברים על זה שיש מחסור ברופאים, יש מחסור באחיות, והולכים לתקן את הדברים האלה.

עפו אגבאריה: אז מה עשו?

עפו אגבאריה: אז גם שם אין צדק בתקציב שלכם.

עפו אגבאריה: על איזה מקומות עבודה מדבר שר האוצר?

עפו אגבאריה: האם באמת יש מקומות עבודה דווקא בפריפריה, לאוכלוסיות החלשות?

עפו אגבאריה: ואני מדבר על האוכלוסייה הערבית שאני מייצג אותה פה.

עפו אגבאריה: באיזה מקומות יש אזורי תעשייה, תעשיות, שיכולים לתת מענה לדרישת העבודה גם לצעירים הערבים וגם לצעירות הערביות, לא רק המלומדות ולא רק אלה שיש להן כבר תואר, שגמרו את האוניברסיטה, אלא גם לאנשים רגילים?

עפו אגבאריה: לא כולם חייבים לגמור אוניברסיטה.

עפו אגבאריה: וכפי שאתם יודעים, עובדי הבניין במדינת ישראל, 99% ערבים.

עפו אגבאריה: צעירים שגומרים כיתה י"א, י"ב מקסימום, והולכים לעבוד בבניין.

עפו אגבאריה: היהודים הם רק האפנדים, הם רק הקבלנים.

עפו אגבאריה: אבל מי שעובד באמת זה הערבים.

עפו אגבאריה: אז גם להם אתם לא עושים את האפשרות שהם יוכלו לעבוד באזורי תעשייה בכפרים שלהם.

עפו אגבאריה: ואם יש באיזשהו מקום אזור תעשייה, אז הוא כפר משותף עם איזשהו יישוב יהודי, והכספים שמשלמים באזורי התעשייה הם יותר לכפר היהודי או לעיר היהודית שעל-יד, ולא נהנית מזה האוכלוסייה הערבית.

עפו אגבאריה: אני לא ראיתי שיש איזשהו – ביש עתיד, המפלגה שאומרת שיש עתיד, שהיא נתנה אפילו אור בקצה המנהרה לאוכלוסייה הערבית, שהנה אנחנו הולכים קצת להגדיל לכם את התקציבים של העיריות, את המענקים של העיריות.

עפו אגבאריה: ההפך הוא הנכון.

עפו אגבאריה: מהגזירות הכלכליות האוכלוסייה הערבית, שהיא הענייה, היא הולכת להיות עוד יותר ענייה.

עפו אגבאריה: האנשים האלה לא יוכלו אפילו לשלם את הארנונה, מטבע הדברים, שההכנסה שלהם היא כזאת מועטה וכולם יהיו תלויים אפילו במענקי הביטוח הלאומי.

עפו אגבאריה: ואז אתם אומרים: אתם לא משלמים ארנונה, אז אנחנו לא נותנים.

עפו אגבאריה: וככה עושים את המעגל הסגור, והמוח היצירתי של פקידי האוצר יודע לתת את הפתרונות האלה ואת כל התשובות, שהן באמת לא תשובות ולא נכונות לעניין הזה.

עפו אגבאריה: הייתה איזו הצעה מאוד פופוליסטית של 10% משכר חברי הכנסת.

עפו אגבאריה: אני חושב שכל חברי הכנסת הסכימו לדבר הזה.

עפו אגבאריה: אני הצעתי בהתחלה, מדוע רק 10%?

עפו אגבאריה: 10% מחברי כנסת?

עפו אגבאריה: אז מהשרים 20%.

עפו אגבאריה: שיעשו דבר כזה.

עפו אגבאריה: אבל בואו תעשו שהכסף הזה יהיה מסומן, שילך לרווחה, שילך לבריאות, לאנשים שבאמת צריכים את הדבר הזה.

עפו אגבאריה: ואם אתה משווה את זה עם ה-10% שאתם אוספים מחברי הכנסת או מורידים מחברי הכנסת, זה בסך הכול לא יותר מ-4–5 מיליון לשנה.

עפו אגבאריה: זה אפס השתתפות בגירעון שמדברים עליו ודיבר עליו שר האוצר, של 60 מיליארד בעוד שנה, ואם לא ישלמו אז יהיה 62 מיליארד.

עפו אגבאריה: זה אפס, אבל זה פופוליסטי.

עפו אגבאריה: אולי 2% ממשאבי המדינה, להעלות את המס, זה היה ממש סוגר את כל הגירעון בתקציב.

עפו אגבאריה: 2%, על גז, כמו שדיבר דב, על מים.

עפו אגבאריה: רק אתמול שמענו שאלה שסוחרים במים בישראל מכרו את זה ולא משלמים אפילו מס על זה, מים מינרליים.

עפו אגבאריה: האם הדבר הזה הוא באמת הפתרון?

עפו אגבאריה: או שאתם פשוט הולכים ורואים שזה באמת לא הפתרון, אבל אתם חייבים לטייקונים, לבעלי החברות, ואתם חייבים את השירות לבוס הגדול, שזה ראש הממשלה בנימין נתניהו, למדיניות שלו.

עפו אגבאריה: לכן אני שואל אתכם, ותשאלו את עצמכם בסוף הקדנציה הזו – אני לא יודע כמה היא תארך – אתם, מפלגת יש עתיד: האם באמת יש עתיד למפלגת יש עתיד?

עפו אגבאריה: אני חושב שלא.

מיקי לוי: אתה טועה.

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת עפו אגבאריה.

חמד עמאר: חבר הכנסת איציק שמואלי.

חמד עמאר: אחריו – חברת הכנסת מרב מיכאלי.

יחיאל חיליק בר: זה שמולי, שמולי – – –

חמד עמאר: שמולי.

חמד עמאר: שמולי.

יחיאל חיליק בר: משפחת שמואלי כל הזמן מתקשרת.

איציק שמולי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי חברי הכנסת, היום הניח על שולחן הכנסת, בעצם לפני כשבוע – היום הציג שר האוצר את הצעתו לתוכנית הכלכלית, ואין שום ספק שהתוכנית הזו היא תוכנית שהיא אכזרית, תוכנית שהיא קשה, היא תוכנית שאכן האדם העובד נמצא במרכזה, נמצא במרכז המטרה שלה, שלא לדבר על העניים, על האנשים שלא מצליחים לסגור את החודש.

איציק שמולי: ועל כל זה חושב כבוד שר האוצר שהוא יוכל לעלות לכאן, לפודיום, ובאמצעות נאום בנוי לתלפיות או פוסט באמת מרהיב בפייסבוק ניתן לטשטש את המציאות הזאת.

איציק שמולי: ואנחנו אומרים שאת המציאות הזאת לא ניתן למחוק ולא ניתן לטשטש.

איציק שמולי: בראש ובראשונה כי השר לפיד – היום השר לפיד פשוט שדד את האמון של האנשים הצעירים במדינת ישראל.

איציק שמולי: איך קרה שמי שרכב על הגל של המחאה החברתית, היום מביא תוכנית שפשוט מנסה לקבור אותה ואת מה שהניע אותה?

איציק שמולי: אני שומע את שר האוצר מתלונן כל הזמן על כך שהפופוליזם הפך להיות כוח מכריע במדינה.

איציק שמולי: ממך, אדוני שר האוצר, אנחנו צריכים לשמוע את הטפות המוסר האלו?

איציק שמולי: ממך?

איציק שמולי: הרי אתה, אם רק ניקח את העניין של הדיור, אתה הבטחת להוריד את מחירי הדיור.

איציק שמולי: אף אחד לא ציפה שתעשה את זה בתוך שלושה חודשים, אבל אף אחד גם לא ציפה שהצעד הראשון שתעשה כשר אוצר זה להטיל מס רכישה של 3.5% על זוגות צעירים, 50,000–60,000 שקל לדירה.

איציק שמולי: אף אחד לא ציפה שתבטל במחי יד את הטבות מענקי מקום לזוגות צעירים שקונים דירה בפריפריה.

איציק שמולי: אני חושב שאומנם אף אחד לא ציפה מיש עתיד לעשות את כל הרפורמות הגדולות, את כל השינויים הגדולים, בשלושה חודשים, אבל צריך לומר גם שאף אחד לא ציפה מיש עתיד לסגת בצורה כל כך בוטה מההתחייבויות המאוד-מפורשות שנתתם במערכת הבחירות האחרונה.

איציק שמולי: ראשת האופוזיציה נגעה בזה, אבל אני, אני אומר, הייתה לי הזכות לשבת כמעט עם כולכם בפאנלים במהלך מערכת הבחירות.

איציק שמולי: בבתי-ספר, במתנ"סים, איפה לא, ואני כל פעם נדהם מגודל הפער הזה בין ההבטחות שאתם, וגם אני, נתנו כלפי האנשים לבין מה שקורה היום בפועל.

איציק שמולי: ואנשים לא בכדי מרגישים כועסים ומרומים, כי בדיוק אתם יצאתם נגד המדיניות הקודמת; אתם הפכתם להיות קבלני הביצוע של אותה מדיניות ממש.

איציק שמולי: אני חושב שצריך לזכור גם שהמציאות הזאת לא מגיעה על רקע נייטרלי.

איציק שמולי: הביטוח הלאומי, וטוב שעשה כך, אחרי שה-OECD בא והבהיר לנו שמדינת ישראל היא במקום הראשון, לבושתנו, מבחינת שיעורי העוני במדינות המערב, בא הביטוח הלאומי וקבע את מחירה החברתי של התוכנית הזאת: עוד 90,000 עניים במדינת ישראל, בהם 35,000 ילדים.

איציק שמולי: ואנחנו קודם צעקנו מכאן, מספסלי האופוזיציה, לשר האוצר: מה אתה אומר לאנשים האלה?

איציק שמולי: מה אתה אומר לאנשים האלה?

איציק שמולי: 65% מהאנשים העניים במדינת ישראל הם אנשים עובדים.

איציק שמולי: זו האמת.

איציק שמולי: הנתונים לא שלי, של הביטוח הלאומי.

איציק שמולי: מה אתה אומר ל-35,000 ילדים נוספים שהולכים לטבוע מתחת לקו העוני, שיצאו לעבוד?

איציק שמולי: אני חושב שיש הרבה גזירות קשות בתקציב הזה.

איציק שמולי: מבחינתי – ראשת האופוזיציה הזכירה את הפגיעה בעקרות-הבית; אני מתמקד בגזירות על הקשישים, על דור המייסדים, ש-21% מהם כבר חיים היום בעוני.

איציק שמולי: ומה מציעים לאנשים האלה?

איציק שמולי: יש פגיעה בקשישים הסיעודיים.

איציק שמולי: אפילו, אתם יודעים, אפילו עד הקבר רודפים את האנשים: מדברים על העלאת דמי הקבורה.

מיקי לוי: איפה מצאת את זה?

איציק שמולי: ואני חושב – אני חושב שהבעיה היא – –

מיקי לוי: אפשר להגיד.

מיקי לוי: לא חשוב.

איציק שמולי: – – שאתם לא הסתכלתם בתוכנית הזאת מנקודת המבט של סגירת הפערים החברתיים.

איציק שמולי: כל מה שעניין זה פשוט לבוא ולסגור את הבור, בלי לשאול מה המחיר, מה יהיה.

מיקי לוי: חבר הכנסת שמולי, מאיפה העניין של התוספת לדמי הקבורה?

מיקי לוי: אני אשמח אם תגיד לי.

איציק שמולי: אני חושב שאם תתעמק היטב בתוכנית הכלכלית אתה תגלה הרבה מאוד גזירות על ציבור הקשישים.

מיקי לוי: אני שואל שאלה ספציפית.

איציק שמולי: עכשיו, אדוני סגן השר, גם אני שואל אותך שאלה ספציפית כבר במשך שבעה שבועות, ואתה לא מסוגל לתת לי תשובה פשוטה.

איציק שמולי: אתה לא מסוגל לתת לי תשובה פשוטה.

איציק שמולי: שאלתי אותך בהתחלה כמה עניים הולכים להתווסף בעקבות התוכנית הכלכלית שלכם.

איציק שמולי: שבעה שבועות אתה עולה לפה ופשוט לא מתייחס.

איציק שמולי: אז בבקשה ממך, אל תיתן לי שיעורים, כי אם על השאלה הזאת לא הצלחת לתת תשובה, זה אומר שבכלל לא עשיתם את הבדיקה.

איציק שמולי: ולכן אמרתי קודם, מזל, מזל שהגיע הביטוח הלאומי ושם לנו את הדבר הזה, את הדוח הכואב הזה, מול הפרצוף.

איציק שמולי: ומול כל זה בא שר האוצר ואומר: בעוד שנתיים יהיה פה טוב יותר.

איציק שמולי: איך?

איציק שמולי: אולי שר האוצר בטוח שעם חצי חיוך, עם קריצה, באמת אנשים ירגישו פה טוב יותר בעוד שנתיים.

איציק שמולי: אבל לפעמים, אתם יודעים, גם אם אנחנו נמצאים בפוליטיקה, לפעמים להגיד את האמת בפוליטיקה, גם בפוליטיקה החדשה, זאת אפשרות.

איציק שמולי: והאמת היא מאוד מאוד פשוטה: בתקציב הזה אין מחוללי צמיחה.

איציק שמולי: התקציב הזה הולך להרחיב את הפערים החברתיים ואת שיעורי העוני במדינת ישראל.

איציק שמולי: מדינת ישראל, בעקבות התוכנית הכלכלית הזאת, הולכת להמשיך להוביל בשיעורי העוני של ילדים בכל מדינות המערב.

איציק שמולי: ואני חושב שהיום, כששר האוצר מבקש מאתנו תעודת ביטוח, מהציבור הישראלי, אין לנו שום סיבה להאמין לו.

איציק שמולי: צריך לשים לב – צריך לשים לב שהבעיה היא שגם לא מדברים על אלטרנטיבות.

איציק שמולי: בסופו של דבר מאוד קל לעלות לכאן, לדוכן, ולפסול במחי יד את האופציה של מע"מ דיפרנציאלי, מטעמי יעילות.

איציק שמולי: לא שמעתי את סגן שר האוצר מדבר על שיקול היעילות כשלא גובים את אותו מס חברות מכל החברות.

איציק שמולי: לא מדברים על ההתנחלויות, לא מדברים על התאגידים הגדולים – גם אני מכיר בערך של החברות, שהביאו לכאן ידע, טכנולוגיה, משרות תעסוקה.

איציק שמולי: בסדר, אבל אם זה מוסרי להגיד למישהו בעשירון התחתון, וזה לא מישהו אמורפי, זה חולים, זה קשישים – – –

מיקי לוי: ראשת המפלגה שלך – – –

איציק שמולי: – – – אם זה מוסרי להגיד למישהו בעשירון התחתון, תוותר על 6.5% מההכנסה שלך, זה מוסרי לא פחות למישהו בעשירון העליון, שהיום נדרש לוותר רק על 1.5% מהכנסתו, לשאת בנטל קצת יותר.

איציק שמולי: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת מרב מיכאלי.

חמד עמאר: אחריה – חבר הכנסת נחמן שי.

מרב מיכאלי: אדוני היושב-ראש, חברי וחברותי חברות הכנסת, אכן, אני מסכימה עם שר האוצר: תקציב הוא הצהרה.

מרב מיכאלי: הוא לא סתם הצהרה, הוא למעשה ההצהרה היחידה שאנחנו באמת עושות ועושים.

מרב מיכאלי: כמו שהאמריקניות אומרות: שימו את הכסף שלכם איפה שהפה שלכם.

מרב מיכאלי: עכשיו בואו נבחן את ההצהרות של התקציב הזה ונראה, האומנם הכסף נמצא איפה שההצהרות נמצאות?

מרב מיכאלי: אז קודם כול, ההצהרה הראשונה היא שהממשלה פשוט לא פה.

מרב מיכאלי: זה היה מקובל מאז ומעולם, מעמד הגשת התקציב לכנסת היה פעם מעמד חגיגי, מעמד מכובד, שבו כל הממשלה הייתה באה ויושבת ומאזינה לשר האוצר המציג את התקציב לכנסת.

מרב מיכאלי: לא רק שהממשלה לא פה, גם רוב הקואליציה לא באה לשמוע את שר האוצר מציג את התקציב לכנסת.

מרב מיכאלי: אני תוהה מה זו ההצהרה הזאת, האם זה זלזול?

מרב מיכאלי: האם זאת שאננות?

מרב מיכאלי: אולי זאת בושה?

מרב מיכאלי: כי האמת היא שהתקציב הזה הוא תקציב שיש מה להתבייש בו.

מרב מיכאלי: בהחלט יהיה הגיוני שהממשלה תתבייש בו.

מרב מיכאלי: כמו שאמר חברי איציק שמולי, באמת הייתי חושבת ששר האוצר – אולי כי הוא בא מעולם שבו אם אתה אומר משהו אז נדמה שזאת המציאות, אבל האמת היא ששר האוצר משתמש פשוט באותה שיטה ובאותן מילים שראש הממשלה היה רגיל מאז ומתמיד להשתמש בהן, שאם אתה אומר משהו אז נדמה שזה הופך אותו לאמיתי, אולי לפחות בעיני הציבור.

מרב מיכאלי: אז בואו נבדוק, אוקיי?

מרב מיכאלי: שר האוצר אומר: למען האדם העובד.

מרב מיכאלי: מה "למען האדם העובד", עוד 1.5% מס הכנסה, לא משנה מה ההכנסה שלך?

מרב מיכאלי: מס על עבודה?

מרב מיכאלי: מע"מ על כל רכישת מחסה, מזון, מלבוש, שהאדם העובד הזה צריך לרכוש?

מרב מיכאלי: אין בתקציב הזה מס על רווחי הון; אותו רווח שיש מעבודה של האדם העובד הזה, אבל אלה שעושים אותו לא עובדים על זה בעצמם.

מרב מיכאלי: אין מס נוסף על חברות, כמו שהיה בעבר, שהן אלה שמרוויחות מאותו אדם עובד שישלם עוד מס.

מרב מיכאלי: אין מס ירושה – מס על ירושה, שגם היא הכנסה, מהון שעובר בירושה, לא מעבודה.

מרב מיכאלי: ברווחים האלה התקציב הזה לא נוגע.

מרב מיכאלי: ועוד לא דיברנו על האישה העובדת, שכבר הוזכרה כאן לא פעם ולא פעמיים, ובצדק.

מרב מיכאלי: עליה – – –

מיקי לוי: יש מס על רווחי הון.

מרב מיכאלי: יש מס על רווחי הון, אין תוספת מס על רווחי הון.

מרב מיכאלי: אתם לא הוספתם מס על רווחי הון, אדוני סגן שר האוצר.

מרב מיכאלי: בחרתם בזה לא לגעת.

מרב מיכאלי: האישה העובדת, שאותה שר האוצר לא מזכיר, הוא רק מדבר על האדם, אבל לא על האישה העובדת, ודאי לא האישה העובדת בבית למען התשתית החברתית של גידול ילדות, ילדים, משפחות שלמות, שמחזיקות את החברה הישראלית – אותה ממסות, אותה ממסים.

מרב מיכאלי: שר האוצר אומר: הקדשנו מיליארד שקלים למשרד הרווחה.

מרב מיכאלי: ובכן, היום בוועדת החוקה – אתם חייבים לשמוע את זה, חברים – היום בוועדת החוקה היה לנו דיון על שיקום, טיפול ופיקוח על קטינים שמועדים לעבירות מין.

מרב מיכאלי: נציג משרד האוצר אמר בדיון הזה שמשרד הרווחה קיבל בתקציב הזה 300 מיליון שקלים מתוך המיליארד שהוא הציג בתור צרכים שהוא צריך בתקציב הקרוב.

מרב מיכאלי: 300 מיליון מתוך מיליארד.

מרב מיכאלי: איפה הקדשנו מיליארד שקל?

מרב מיכאלי: לא ברור.

מרב מיכאלי: זה היה נציג האוצר.

מרב מיכאלי: איך, כשמשרד הרווחה מקבל 300 מיליון מתוך מיליארד, איך יהיה מספיק כסף לשקם עברייני מין, לטפל בזה שלא יהיו עוד ילדות וילדים שנפגעים מעבירות מין?

מרב מיכאלי: לא ברור.

מרב מיכאלי: לא נגענו במענקי האיזון לרשויות החלשות, אמר שר האוצר.

מרב מיכאלי: ואיך נממן את מענקי האיזון האלה?

מרב מיכאלי: בחוק ההסדרים נכריח את הרשויות החזקות לקחת הלוואות ענק, שישמשו את הרשויות העניות.

מרב מיכאלי: זאת אומרת, האדם העובד – ההוא מסעיף "למען האדם העובד" – הוא ממושכן על-ידי הרשות החזקה, הוא ישלם יותר ארנונה, וככה, דרך זה שהבנקים גם ירוויחו קצת ריבית בדרך, הוא יממן את הרשויות החלשות, שהממשלה לא נגעה במענקי האיזון שלהן.

מרב מיכאלי: אז באמת, הבנקים זה דווקא נקודה טובה.

מרב מיכאלי: חברה ידידותית למגזר העסקי, אמר שר האוצר, וצדק.

מרב מיכאלי: אכן, ידידותית – אפילו מאוד מאוד ידידותית.

מרב מיכאלי: משאבי טבע – בסבבה, כמעט ללא הגבלה, עם מסים נמוכים מאוד על תמלוגים נמוכים מאוד; רווחים כלואים, גם הם בהרחבה; מס חברות, כבר אמרתי, הועלה באופן, כמו כאילו היה עבודה – מאוד ידידותית, אבל לאיזה מגזר עסקי, חברי וחברותי חברות הכנסת?

מרב מיכאלי: לא לעסקים הקטנים, לא לאלה שהם עצמם האדם העובד.

מרב מיכאלי: אגב, עד כדי כך ידידותית למגזר המכונה העסקי, ששר האוצר אמר – נטפל בריכוזיות.

מרב מיכאלי: ובכן, בימים אלה בוועדת הכספים, שמטפלת בחוק הריכוזיות, אפשר לראות את עמדתם של חברי וחברות סיעת יש עתיד, שמסרבות להחמיר את המגבלות על אלה שמחזיקים גם בבנקים שלנו, גם בחברות הביטוח, גם במה שמכונה "המוסדיים", וגם בכל החברות שמייצרות או מוכרות.

מרב מיכאלי: עשר המשפחות, כמו שזה נראה כרגע, לא עומדות להיפגע ממפלגת יש עתיד.

מרב מיכאלי: האדם העובד, זה שעובד אצלם וכפוף להם, לעומת זאת, ייפגע גם ייפגע.

מרב מיכאלי: אבל הכי אני אוהבת את האמירה הזאת, שמתעלמת ממה שאמר הביטוח הלאומי על התוספת האדירה של העניים, שתיווצר, שמתעלמת ממה שאמר בנק ישראל שלא הולך להיות פה יותר טוב בעוד שנתיים, אלא להפך, האדם העובד יצטרך לשלם עוד יותר ויותר בעוד שנתיים.

מרב מיכאלי: האמירה שאמר שר האוצר – מה שהשכבות החלשות הכי זקוקות לו זו מדינה חזקה עם כלכלה חזקה – המציאות, מה לעשות, אדוני שר האוצר ואדוני ראש הממשלה, המציאות היא שבעשר השנים האחרונות אנחנו מתבשרות חזור והתבשר איזו כלכלה חזקה יש לנו, איזו צמיחה מעולה, איזו יציבות ועוצמה כלכלית, אלא שבמהלך העשור היציב, החזק והצומח הזה נוספו לשכבות שהן חלשות כי מישהו החליש אותן עוד כמעט 10% מהאוכלוסייה, שהוחלשו עד כדי כך שירדו גם הם מתחת לקו העוני.

מרב מיכאלי: ולא עוני יחסי, חברותי וחברי; עוני אמיתי, מוחשי, חמור ושערורייתי, פשוט משום שאפילו האי-שוויון הכי גרוע הזה, מכל מדינות ה-OECD, שנמצא אצלנו, האי-שוויון הזה התייצב בשנים האחרונות.

מרב מיכאלי: אי-אפשר אפילו להגיד עוני יחסי; עוני אמיתי לגמרי.

מרב מיכאלי: השכבות המוחלשות לא צריכות כלכלה חזקה.

מרב מיכאלי: השכבות המוחלשות צריכות כלכלה הגונה, כלכלה שרואה אותן, שעושה למענן, כלכלה שהיא למען החברה, למען האזרחיות והאזרחים, ולא למען הכלכלה.

מרב מיכאלי: כן כן, כלכלה הגונה.

מרב מיכאלי: אולי משהו שצריך להתחיל לשנן.

מרב מיכאלי: אני, לבי לבי לחברותי וחברי מיש עתיד, שחשבו שהם באו לשנות.

מרב מיכאלי: הבטיחו לכן ולכם שבאתם לשנות, והאמנתם שבאתם לשנות.

מרב מיכאלי: והנה, אתם מוצאים את עצמכם ומוצאות את עצמכן תומכות ומעבירות את אותו תקציב מזיק ונוראי לחברה הישראלית ולציבור הישראלי, שראש הממשלה שלכם נתניהו רגיל להעביר.

מרב מיכאלי: אולי תחשבו מחדש, בואו לשנות.

מרב מיכאלי: כלכלה הגונה זה מה שאנחנו צריכות, חברות וחברים.

מרב מיכאלי: תרשמו לכם – כלכלה הגונה, עם תקציב הגון.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה, חברת הכנסת מרב מיכאלי.

חמד עמאר: חבר הכנסת עמר בר-לב, ואחריו – חבר הכנסת אבישי ברוורמן.

עמר בר-לב: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני נבוך, עומד כאן ונבוך; נבוך על כך שבמדינה דמוקרטית מתקיים פטנט כזה, פטנט ישראלי, לא אחד המבריקים שבהם, שקוראים לו "חוק ההסדרים", פטנט שעוקף את הרשות המחוקקת, מאפשר להעביר נושאים שאין קשר בין האחד לשני, כולם כמקשה אחת, בהצבעה אחת, באוושת יד אחת, והנה, החוק הועבר.

עמר בר-לב: אבל אם זה כך, נשאלת רק שאלה אחת: בשביל מה אנחנו כאן?

עמר בר-לב: בשביל מה צריך את בית-המחוקקים הזה?

עמר בר-לב: אבל נעזוב את זה לרגע.

עמר בר-לב: חוק ההסדרים, כפי שהוא מובא היום הנה, לכאן, פוגע קשות ברוב אזרחי מדינת ישראל, שלא לדבר על השכבות המוחלשות.

עמר בר-לב: לפני כחודש געשנו כולנו בעקבות פרסום דוח העוני, שחשף נתונים מזוויעים על מצבם של הילדים במדינת ישראל, והנה עכשיו, שוב בהנפת אצבע אחת, שמופעלת תחת מה שיכונה כאן "משמעת קואליציונית", אתם, חברי הקואליציה, הולכים להגדיל את מעגל העניים במדינת ישראל בצורה מחפירה.

עמר בר-לב: אני כמובן מדבר על ההחלטה בחוק ההסדרים על קיצוץ קצבאות הילדים.

עמר בר-לב: במקום בחינה לעומק של מערך הקצבאות עם אנשי מקצוע שונים, אנו מצביעים בהינף יד אחת על קיצוץ, ומתעלמים מהנתונים של המוסד לביטוח לאומי, שטוען שהקיצוץ יוסיף 35,000 ילדים למעגל העוני – ילדים רעבים, שהולכים לישון בלילה רעבים, עם בטן ריקה.

עמר בר-לב: אנחנו גם מדחיקים את העובדה שכבר היום מדינת ישראל, בהשוואה למדינות ה-OECD, נמצאת בתחתית הסולם, או מהכיוון של העוני, בחלק הגבוה של המדינות שבהן יש הכי הרבה ילדים רעבים.

עמר בר-לב: לא פעם אני שומע שבלי קיצוץ יתמלאו הרחובות במשפחות מרובות ילדים של חרדים וערבים.

עמר בר-לב: מעבר לגזענות המקוממת שחבויה כאן, נדמה ששוכחים שהבאת ילדים לעולם לא נעשית בשביל אותם שקלים בודדים ששינוי החוק הזה ימנע את קבלתם; אני בטוח שאתם יודעים, חברי חברי הכנסת, שגידול ילד הוא הרבה הרבה יותר יקר מאותה תוספת.

עמר בר-לב: אני גם יודע, בטוח שרובכם יודעים כי אותן משפחות מרובות ילדים שמהן אתם כל כך חוששים מונות בסך הכול אחוזים בודדים בקרב המשפחות במדינת ישראל.

עמר בר-לב: ואתם יודעים מה, עכשיו אני הולך להגיד משהו לא כל כך פופולרי, בנושא ליד; חוק ההסדרים המוצע קובע שמי שמשת

עמר בר-לב: כר יותר מ-67,630 שקלים בחודש, שאין ספק שזאת משכורת אסטרונומית, מאוד מאוד גבוהה, לא יקבל קצבת ילדים מהביטוח הלאומי.

עמר בר-לב: 140 שקלים, זאת ההצעה שלכם.

עמר בר-לב: נשמע לכאורה כחוק סוציאלי, למה לא לתמוך בו?

עמר בר-לב: מוזר.

עמר בר-לב: למה להתנגד?

עמר בר-לב: והתשובה שלי היא לא, יש להתנגד לכך.

עמר בר-לב: כן, אני מתנגד לשינוי החוק הקיים, מכיוון שבבסיס החוק הקיים מונחים שני עקרונות יסוד מאוד מאוד חשובים בעיני: האחד, כל אדם מפריש לביטוח לאומי כנגזר מהכנסתו.

עמר בר-לב: אדם בעל הכנסה גבוהה מפריש יותר מאשר אדם בעל הכנסה נמוכה.

עמר בר-לב: מצד שני, כל בני האדם מקבלים אותה תמורה מהביטוח הלאומי, ללא כל קשר להכנסתם.

עמר בר-לב: כלומר, אזרח או אזרחית שמשלמים דמי ביטוח לאומי שונים אלו מאלו, כנגזר מגובה הכנסתם, יקבלו תמורה זהה.

עמר בר-לב: אכן חוק סוציאלי.

עמר בר-לב: שבירת או פריצת שני העקרונות האלה, עקרונות סוציאליים חשובים ביותר, יביאו בהמשך, לדעתי, לפריצה רחבה יותר של עקרונות נוספים, ובסופו של דבר יהפכו, למשל, את החוק הזה לאיזושהי תמיכת סעד למשפחות נצרכות.

עמר בר-לב: אל תטעו, הנושא של קצבת ילדים אינו פטנט ישראלי.

עמר בר-לב: היא מקובלת – היא אפילו לא המצאה של פוליטיקאים ישראלים שדואגים למגזר מסוים.

עמר בר-לב: היא מקובלת ברוב העולם, וברובו ערך הקצבה הרבה יותר גדול ממה שקיים אצלנו, עוד לפני ששונה החוק כפי שאתם רוצים לשנות אותו ולקצץ בקצבת הילדים.

עמר בר-לב: העיקרון האוניברסלי הנ"ל גם אמור לתת ביטוי לגודל של המשפחה, למספר הילדים שבה, ובא להכיר בכך שמשפחה, ככל שמספר הילדים רב בה יותר, כן ההוצאה על חינוך, והשכלה, ורווחה, ושהילדים האלה לא יהיו רעבים, גדולה יותר.

עמר בר-לב: ולכן אני שואל אתכם, חברי חברי הכנסת: אם נוותר על העקרונות הללו, במקרה זה לגבי מי שמרוויח הרבה, איפה נשים את הגבול?

עמר בר-לב: היום אתם מציעים את הגבול ב-67,000 שקל לחודש, שכמו שאמרתי קודם אין ספק שזו משכורת אסטרונומית, אבל בשנה הבאה, אם פרצתם כבר את הסכר הזה, אתם תבואו ותגידו: אתם יודעים מה, הגבול הוא 20,000, וכן הלאה, ובסופו של דבר המטרה שלשמה חוקק החוק הזה ביסודו של דבר תפוספס, וכל הנושא של תשלום הביטוח הלאומי בקצבאות ילדים יהפוך לעוד חוק שנותן תשלום כזה או אחר כסעד למשפחות עניות.

עמר בר-לב: ולא זו הייתה הכוונה בבסיסו של החוק כאשר חוקק.

עמר בר-לב: אבל אם רוצים באמת להתמודד עם השאלה הזאת, של אנשים שמשתכרים שכר מאוד גבוה במדינת ישראל, ולקשור אותה לנושא הביטוח הלאומי, אפשר ללכת בדרך נוספת.

עמר בר-לב: היום בן-אדם שמרוויח 40,000 שקל לחודש ובן-אדם שמרוויח 100,000 לחודש, משלמים אותו תשלום לביטוח לאומי, כי התקרה המקסימלית נעצרת ב-40,000 שקל.

עמר בר-לב: אני ממש לא רואה שום סיבה – אם הכוונה שלכם הייתה באמת לעשות חוק מתקדם, סוציאלי, שמי שמרוויח יותר משלם יותר לביטוח הלאומי, אפשר היה להוסיף מדרגה אחת או שתיים יותר גבוהות גם לבעלי משכורות גבוהות שמעל ל-40,000 שקל, ויש רבים כאלה במדינת ישראל.

עמר בר-לב: את זה אפשר וצריך היה לשנות, אבל במקום זאת קל יותר לעשות צעד פופוליסטי ולהראות לציבור שהנה אנחנו לוקחים מהעשירים ולא נותנים להם תמורה – מאוד פופוליסטי – ולשכוח ולהדחיק את העיקרון הבסיסי שממנו נובע החוק הזה.

עמר בר-לב: הנה עוד דוגמה – ראינו שחוק ההסדרים מדבר על תוספת מס הכנסה של 1.5% לכל בן-אדם עובד; דוגמה נוספת לחוק שרירותי, קשוח, לא הוגן, שבעצם לא מסתכל על האוכלוסייה במדינת ישראל כאוכלוסייה מורכבת ורבת פנים.

עמר בר-לב: זה לא הוגן כלפי מעמד הביניים שכבר נשחק, ובוודאי לא הוגן כלפי המעמדות היותר-חלשים מבחינה כלכלית, שממש נשחקו כבר מזמן והיכולת שלהם לגרום לילדיהם לקום בבוקר שבעים היא כבר בלתי אפשרית.

עמר בר-לב: תנו לי רגע לתת הצעה, ממש על רגל אחת; לא צריך להיות גאון כלכלי גדול בשביל לתת הצעה כזאת, חלופה לחוק הזה – במקום להעלות את מס הכנסה ב-1.5% לכלל האוכלוסייה, בואו, בשכבות החלשות לא נעלה בכלל את מס ההכנסה, בשכבות הביניים נעלה בקצת, ובשכבות היותר-מבוססות ובעשירונים העליונים נעלה את מס ההכנסה ביותר מ-1.5%.

עמר בר-לב: זהו, נגמר לי הזמן?

מיקי לוי: – – – 5,600.

חמד עמאר: הוספתי לך יותר מדקה.

עמר בר-לב: טוב, אז תודה רבה.

עמר בר-לב: נתתי לכם כמה הצעות.

עמר בר-לב: לא צריך להיות כלכלן גדול, מיקי, בשביל להבין את התועלת בהן.

מיקי לוי: הוא לא חל על 5,600.

מיקי לוי: אתה לא ממציא את הגלגל.

עמר בר-לב: כן, אבל אין שום סיבה לא להעלות יותר מאשר 1.5% על אנשים שמרוויחים 40,000 שקל ומעלה.

עמר בר-לב: התמורה לקופת המדינה ולקופת האוצר הייתה הרבה יותר גדולה מאשר למעמד הביניים, שלפחות לכאורה בשמו אתם הגעתם הנה.

עמר בר-לב: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת עמר בר-לב.

חמד עמאר: חבר הכנסת אבישי ברוורמן.

חמד עמאר: אחריו – חבר הכנסת מיקי רוזנטל.

אבישי ברוורמן: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, אורי היקר, אני חושב, איזו לשון שנונה יש לך, אני זוכר, כעיתונאי וכחבר כנסת.

אבישי ברוורמן: אני חושב שאם לא היית שר בממשלת ישראל והיית שומע את נאומו של שר האוצר ערב הבחירות ואת נאומו היום, איזה צרור של – –

יעקב מרגי: הומור.

אבישי ברוורמן: – – מילים מושחזות שהיית כותב לי מפעם לפעם.

אבישי ברוורמן: ולכן, כשאני מדמיין בעיני רוחי – –

אורי אורבך: יש פוזיציה ויש אופוזיציה.

אבישי ברוורמן: – – אני שואל מה היה אומר חבר הכנסת אורבך על אדם שרץ לבחירות ואומר: רבותי, אני הולך רק בשביל מעמד הביניים – כאשר כבר כולנו יודעים שיש גירעון, אז הוויכוח היה אם 35 מיליארד או 40 מיליארד – לא אטיל מס, לא אעשה דבר.

אבישי ברוורמן: לא עושה תוכנית כלכלית.

אבישי ברוורמן: אם רצים ואתה רוצה להשפיע על הכלכלה, אתה לוקח את ד"ר רונן הופמן, אתה לוקח את ניצב מיקי לוי, אתה מכנס אנשים בחדר ואתה מכין תוכנית של 100 ימים איך אתה תתמודד גם עם הגירעון ותיתן תקווה למעמד הביניים.

אבישי ברוורמן: ככה מתנהגים במשטר נאור שעדיין לא מנוהל בפייסבוק.

אבישי ברוורמן: אם אתה היית מנהל, לשעבר ניצב מיקי לוי, את מחוז ירושלים בפייסבוק, אני ממש חושב מה היה קורה לירושלים.

אבישי ברוורמן: ולכן, מעבר ליכולת להיבחר, מעבר ליכולת להשתמש בפייסבוק במילים, יש גם דבר שנקרא רצינות, בגרות, עשייה ואחריות.

אבישי ברוורמן: ואני ציפיתי – השר אורבך, אני לא יכול להמשיך לנהל את הדיון אם אתה יוצא.

אורי אורבך: לא, לא, אני לא יוצא, אני רוצה לראות אותך מהזווית הנכונה.

אבישי ברוורמן: אה, בבקשה.

אבישי ברוורמן: אני רק כל הזמן רואה אותך יושב אתי ואני זוכר איך השחזת את מילותיך לגבי כל אחד.

אבישי ברוורמן: ואני כבר יודע שבמסתרים תשלח לי את אותם מכתמים שאתה תכתוב לגבי נאומו של השר לפיד.

אבישי ברוורמן: רבותי, מעבר לקרקס הזה, שהוא קרקס כשהוא ריק, כשאני משווה את הדברים לפרלמנט הבריטי או אפילו לסנאט האמריקני, כאשר מציגים את התקציב ועולה שר האוצר ומסביר דברים, וקם אדם ואומר לו: בסעיף הזה זה לא ככה, ובדברים האלה – והפרלמנט פה משועמם, מכיוון שמזמן כבר הרסנו את הפרלמנט הישראלי.

אבישי ברוורמן: יש איזה רצון, יש כנסים, מדברים, אנחנו יודעים שיש הצבעה של מריונטות, תמיד ישלחו את דובר שר האוצר, סגן השר מיקי לוי, שיקרא את הנאום שלו.

אבישי ברוורמן: הידיים יעלו, הידיים ירדו.

אבישי ברוורמן: אין דיון אמיתי.

אבישי ברוורמן: רבותי, הבעיה היא שבעוד שנתיים אנחנו עדיין נהיה פה, ואנחנו נתעורר בעוד שנתיים למדינה שגמרה את תקציב 2014, ותהיה ב-2015 – אולי לא יהיה לה גירעון, ואני חושב שכן יהיה לה גירעון, ואני אסביר – אין לה שום בשורה של צמיחה, מעמד הביניים שלה הוכה על-ידי המיסוי, הקבוצות החלשות זועקות, והתעשייה שלה שומעת את הנאומים בכנסים הגדולים: אנחנו הכי גדולים בתור Start-up Nation, ושכחנו שאנחנו אומה שצריכה לבנות תעשייה חדשנית, אבל שכל העובדים יקבלו שכר ראוי.

אבישי ברוורמן: מה שקרה בישראל הוא ש-50% מהעובדים לא משלמים מס הכנסה.

אבישי ברוורמן: למה?

אבישי ברוורמן: כי השכר שלהם נמוך.

אבישי ברוורמן: אמרנו: אתה רוצה כלכלה אחרת?

אבישי ברוורמן: יש.

אבישי ברוורמן: ויש פה שלוש שאלות מרכזיות שלצערי שר האוצר לא מתמודד אתן, ולכן אנחנו נתעורר בעוד שנתיים, ואז יצטרכו לגלגל עיניים, לסובב את הבלורית, לעמוד מול העם ולהגיד לו: יש פה גירעון מבני.

אבישי ברוורמן: אדוני שר האוצר, בוא אני אלמד אותך דבר אחד בכלכלה.

אבישי ברוורמן: הגירעון הנוכחי הוא לא גירעון מבני, הוא גירעון שנבע ממשבר ניהולי, שבו שר האוצר הקודם לא שם לב שתקציב הביטחון ברח לו, נתן תחזיות לא ריאליות לגבי הצמיחה והמיסוי – תתקן את שר האוצר, ידידי סגן שר האוצר.

אבישי ברוורמן: זה לא גירעון מבני; זה גירעון שנבע מכשל ניהולי לפני שנה.

אבישי ברוורמן: אתם תתעוררו לא רק לגירעון, ואני אגיד לך מדוע – פה אני מדבר באמת מדם לבי, כי אפשר לעשות ססמאות – אין פה תקציב שיביא צמיחה בת-קיימא לאזרחי ישראל, כולל רוב אזרחי ישראל שלא שייכים לאותה קבוצה שהיא הקבוצה הפריבילגית.

אבישי ברוורמן: ואני רוצה להסביר, ידידי ד"ר הופמן, מה צריך לעשות לדעתי.

אבישי ברוורמן: הדברים לא פשוטים, אבל הם מחייבים להיכנס לשקט, להתכנס, לעבוד ולעזוב את הפייסבוק.

אבישי ברוורמן: לעשות מורטוריום על הפייסבוק.

אבישי ברוורמן: מי שנבחר לא צריך לעשות פייסבוק כל יום.

אבישי ברוורמן: הבעיה פה היא שכל אחד רץ לתפקיד הבא לפני שהוא עושה את התפקיד הנוכחי.

אבישי ברוורמן: תפקיד צריך לעשות באמונה כמה שנים, ואז, אם אתה ראוי, אולי תגיע לתפקיד הבא.

אבישי ברוורמן: ברוב המשטר הישראלי כל אחד עושה את התפקיד הבא, וזה כשל של המציאות הישראלית.

אבישי ברוורמן: שלוש שאלות.

אבישי ברוורמן: שאלה ראשונה – כן, לגבי תקציב שיש בו צמיחה וחזון, צריך לקחת את התעשייה הישראלית ולהגיד: אנחנו לוקחים תעשייה שהפריון – התפוקה – לא עובד.

אבישי ברוורמן: באסל ידידי, חבר הכנסת, מה זה: התפוקה לא עובדת?

אבישי ברוורמן: הציבור לא מבין.

אבישי ברוורמן: זה אומר שאנחנו, בישראל, ברוב התעשיות, מייצרים לא מספיק עם המכונות שיש לנו ועם ההכשרה שיש לנו.

אבישי ברוורמן: אז הולכים בתרועה ואומרים: כן, הכשרה טכנולוגית?

אבישי ברוורמן: לא, עושים מהפכה.

אבישי ברוורמן: חלק מהקולג'ים, מהמכללות, שמוציאים תארים, אפילו שיש מישהו שיגיד ש-B.A.

אבישי ברוורמן: זה דבר חשוב, שהם לא שווים כלום – דואגים שהם לא יהיו.

אבישי ברוורמן: הולכים ומשקיעים עכשיו בטכנולוגיית גז.

אבישי ברוורמן: יש פה גז.

אבישי ברוורמן: הגז הזה, אם לא נבנה תעשיות נלוות – – –

מיקי לוי: יש חמישה בתי-ספר טכנולוגיים רק בשנה זו.

מיקי רוזנטל: – – –

אבישי ברוורמן: מיקי, תעזוב.

אבישי ברוורמן: מיקי.

מיקי רוזנטל: – – – המילים הן חינם.

אבישי ברוורמן: מיקי, תעזוב.

מיקי לוי: כולם, כל החרדים נרשמו לשם.

יעקב מרגי: איפה?

מיקי לוי: בוא ואני אתן לך.

מיקי לוי: אבישי, אני מתנצל.

אבישי ברוורמן: בגילנו המתקדם, כשאתה מפסיק אותנו, לפעמים אנחנו שוכחים, והתפקיד שלך, אדם שהוא סגן שר האוצר, גם להזכיר לי מה שכחתי.

מיקי לוי: אתה סופרסטאר.

מיקי לוי: לא יכול להיות – – –

יעקב מרגי: אבישי, הוא כל כך טוב שאתה יכול לחזור – – –

מיקי לוי: אבישי הוא טוב.

אבישי ברוורמן: רבותי, כן, צריך להשקיע היום בטכנולוגיות, להקים פה תעשיות של דלק, אמוניה ופלסטיק, להתחיל לבנות, להתחיל לעשות, ואז הפריון יהיה גבוה, מפני שנשקיע, ולא נשאיר את רוב הציבור באותה ססמה של צמיחה.

אבישי ברוורמן: גם לידידי פרופסור פישר אני אומר שנים – ואנחנו בהבנה גדולה – נגידי בנק מגדירים כלכלה טובה רק באמצעות הדת שלהם, כי נגידי בנק לא אחראים להכול.

אבישי ברוורמן: הם אחראים לתוצר הלאומי, ולפי זה הם נמדדים לנפש, על היחס חוב–תוצר, על הגירעון ועל האינפלציה.

אבישי ברוורמן: לכן בשבילם הכלכלה טובה.

אבישי ברוורמן: אבל הכלכלה איננה טובה, ד"ר הופמן, ניצב לשעבר לוי, איננה טובה לרוב אזרחי ישראל.

אבישי ברוורמן: ולמה הם מוחים?

אבישי ברוורמן: כי השקר הזה, שכתוב בעיתונות, הכלכלה הטובה בעולם, שאולי יבואו פה לכנס של הנשיא ויסבירו – זו כלכלה טובה לקבוצה קטנה.

אבישי ברוורמן: למה יש פה מחאה חברתית?

אבישי ברוורמן: כי רוב האנשים מקבלים שכר נמוך.

אבישי ברוורמן: רוב האנשים, עקב העלאת מס ערך מוסף, כוח הקנייה שלהם נמוך.

אבישי ברוורמן: רוב האנשים, מכיוון שההוצאות לבריאות, חינוך ורווחה הן נמוכות, לא מקבלים את התמורה.

אבישי ברוורמן: לכן, איפה הכסף?

אבישי ברוורמן: איפה הכסף?

אבישי ברוורמן: על זה הלכו לבחירות, נכון, מר רוזנטל?

אבישי ברוורמן: על זה הלכו לבחירות.

מיקי רוזנטל: גם על זה.

אבישי ברוורמן: איפה הכסף?

אבישי ברוורמן: זה דבר מאוד פשוט.

אבישי ברוורמן: הדרך הפשוטה זה הזיגזג של מס ערך מוסף: הכסף הוא אצל מעמד הביניים והקבוצות החלשות.

אבישי ברוורמן: יש בעיה, נכשלנו בניהול – מס ערך מוסף וכמה גזירות.

אבישי ברוורמן: הכסף הגדול מחייב לא לומר ססמאות.

אבישי ברוורמן: אם רציתם לעשות את המהפכה במיסוי, לא הייתם מדברים פה על עוד פקיד או מלשינונים.

אבישי ברוורמן: הייתם מכריזים עכשיו שאתם סוגרים 30 אנשים – ולא בססמאות – שאומרים: אנחנו מפשטים את מערכת המס; אין תכנוני מס אגרסיביים; אנחנו מאחדים את מערכת המס; נותנים תאריך, ובתוך שנה יש מס אחד בלבד.

אבישי ברוורמן: אם למר לוי יש שמונה דירות, ונגיד ששתיים פטורות – אני מחשב את ההכנסה שלו משש דירות, ואם יש לו מניות – אני מחשב את ההכנסה לדיבידנדים, ואם יש רווח הון – אני מחשב את ההכנסה מרווח הון, ואם הוא ניצב במשטרה – אני מחשב את ההכנסה שלו, מסכם אותם במס אחד בלבד.

אבישי ברוורמן: דבר שלישי – הון שחור.

אבישי ברוורמן: אתם יודעים כמה הון שחור מסתובב פה?

אבישי ברוורמן: ממה שהם עושים לא יצא דבר, לצערי, ואני התייעצתי עם טובי האנשים שהיו במערכת.

אבישי ברוורמן: שמונה מלשינונים ו-100 פקידים לא יעשו דבר.

אבישי ברוורמן: רק חובת דיווח – להתחיל עם חובת דיווח כמו בארצות-הברית, להתקדם בהדרגה.

אבישי ברוורמן: פה אני בא לנושא השלישי.

אבישי ברוורמן: מצד אחד אמרנו שאפשר להביא את הכסף, אבל מצד שני צריך משילות, ומה זה משילות?

אבישי ברוורמן: שארבעה שרים עובדים יחד, שהם חושבים מה שהם עושים, ולא מחביאים.

אבישי ברוורמן: עכשיו, כשיש לנו בוועדת הכלכלה דיון על המזון, יושבים שני שרים ואומרים: יאללה, בוא ונמצא איזה "שירקס" ונעשה דברים.

אבישי ברוורמן: יש כנסת, יש שקיפות.

אבישי ברוורמן: תתחילו לעבוד בשקיפות, כי כרגע אתם הונאה טוטלית לגבי העם.

אבישי ברוורמן: יושבים חברי כנסת ביש עתיד, שהם אינטליגנטים ורציניים, והם מדברים כמו מריונטות, והם מבינים שמשהו לא בסדר פה, כי ההצגה הזאת תיגמר.

אבישי ברוורמן: וההצגה הזאת היא הצגה קשה, כי העם מתעורר, והוא עוד לא מבין הכול, והוא מתעורר לגזירות, והוא מתעורר לחוסר צמיחה.

אבישי ברוורמן: תתעוררו כבר, כי המחיר – מעמד הביניים והקבוצות החלשות ישלמו big time.

אבישי ברוורמן: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת אבישי ברוורמן.

חמד עמאר: חבר הכנסת מיקי רוזנטל, ואחריו – חברת הכנסת זהבה גלאון.

נסים זאב: הממשלה כל כך עייפה, גם אם היא תתעורר היא תירדם שוב.

פנינה תמנו: – – – הגירעון הזה נוצר – – –

מיקי לוי: היו אחראים – – –

פנינה תמנו: ההצגה תיגמר?

פנינה תמנו: ההצגה שלכם צריכה להיגמר.

פנינה תמנו: אתם הייתם אמורים לפקח שהגירעון לא יהיה כזה גדול.

קריאה: אוהו.

אבישי ברוורמן: אורי, אני לא אשכח לך.

אבישי ברוורמן: אתה חייב לכתוב לי איזה מכתב.

מיקי לוי: – – – לא אנחנו ישבנו בוועדת הכספים.

מיקי לוי: לא עשינו – – –

פנינה תמנו: ההיתממות הזאת.

מיקי לוי: – – – ב-120 מיליון – – –

חמד עמאר: סגן השר, יהיה לך זמן לעלות ולהשיב.

חמד עמאר: תודה רבה.

מיכל בירן: מיקי, זה בסדר.

מיכל בירן: אתם צוברים כישלונות בקצב מספיק זריז בעצמכם.

חמד עמאר: אני עכשיו מתחיל לך את הזמן.

מיקי רוזנטל: אין בעיה.

מיקי רוזנטל: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך, חברי חברי הכנסת, אני הקשבתי ברוב קשב לנאומו של שר האוצר, ואני אומר לך שאני פשוט מאוכזב, כי האיש הזה, שמבין לא מעט במילים, בקושי הצליח להלהיב את עצמו.

מיקי רוזנטל: תקציב כל כך חסר מעוף, חסר חזון, שאין בו כלום, באמת שום דבר חוץ מערמה של גזירות – ותכף נפרט.

מיקי רוזנטל: אבל, לשר האוצר הייתה קריאה אחת, והיא: לא לרדוף אחרי המצליחים.

מיקי רוזנטל: אני חש בעשור האחרון שדווקא המצליחים הם אלה שרודפים אחרינו.

מיקי רוזנטל: ואני יודע למה השר התכוון.

מיקי רוזנטל: הוא רצה לומר שיש פה, במדינה, שנאה לעשירים ומצליחים.

מיקי רוזנטל: בכל זאת, העם הזה לא טיפש.

מיקי רוזנטל: הוא לא שונא עשירים כמקשה אחת, והוא כן עושה הבדלה בין העשירים שהתעשרו על חשבוננו, מאוצרות הטבע שלנו, בגלל שוק מונופוליסטי, בגלל פגיעה באזרחים, לבין כאלה שעשו את הונם בזכות כישרונם.

מיקי רוזנטל: ויש הבדל.

מיקי רוזנטל: ולכן יש כאלה שאנחנו אוהבים פחות, שלא לומר מתעבים, כי הם עשו לנו תספורות בפנסיה שלנו וניצלו את משאבי הטבע שלנו, ואותם אנחנו אוהבים פחות מאשר את אלה שבזכות כישרון הקימו חברת סטרט-אפ והרוויחו ביושר, ביושר, ביושר, את הונם.

מיקי רוזנטל: הקריאה הזאת, שלא לפגוע או לא לרדוף את המצליחים, היא בערך כמו ההבנה הכללית של שר האוצר בכלכלה, משום שלשר האוצר שלנו יש בעיה שהוא נותן את אותו משקל למילים ולמעשים.

מיקי רוזנטל: באמת.

מיקי רוזנטל: זאת אומרת, המילים מאזנות אצלו איזה עולם, איזה ריק, אבל שום דבר לא יצליח לכסות על המצב הנורא, כי זאת מסתמנת כממשלה האטומה ביותר בתולדות המדינה, הממשלה שהכריזה מלחמה על רוב אזרחי ישראל.

מיקי רוזנטל: זו ממשלה ממש בלתי מוסרית כי היא פוגעת בחלשים ביותר והיא לוקחת רק ממי שאפשר.

מיקי רוזנטל: אנחנו יכולים להסכים על הסימפטומים, מיקי.

מיקי רוזנטל: יש בעיה.

מיקי רוזנטל: יש בעיה.

מיקי רוזנטל: אבל על הפתרונות – אתם פוגעים במי שאפשר.

מיקי רוזנטל: אתם לוקחים רק ממי שאפשר, אפילו לא מקבוצת כוח קטנה אחת.

מיקי רוזנטל: לא נגעתם חוץ מהמס-שפתיים – זה לא מס אמיתי, זה מס שפתיים – על טלוויזיות גדולות ועל יאכטות.

מיקי רוזנטל: כמה אנשים קונים פה יאכטות?

מיקי לוי: חבר הכנסת מיקי רוזנטל – – –

מיקי רוזנטל: וחוץ מזה פגעתם רק בחלשים – –

מיקי לוי: הייתי שמח אם ראשת העבודה שלך – – –

מיקי רוזנטל: – – רק במסכנים, בעקרות-הבית, בסטודנטים, בנכים, בקשישים ובחסרי ההגנה.

מיקי רוזנטל: זהו.

מיקי לוי: הייתי שמח אם ראשת העבודה שלך הייתה מגלה אומץ לב ולוקחת את התפקיד.

מיקי רוזנטל: זה הכול.

מיקי רוזנטל: זה הכול, מיקי, זה הכול.

מיקי רוזנטל: ובמילים אתם אלופים, אבל מילים זה הדבר היחידי שנשאר זול פה.

מיקי לוי: ראשת המפלגה שלך – – –

מיקי רוזנטל: רק המילים הן זולות, כל היתר התייקר בגללכם.

מיקי רוזנטל: כי אם הייתם רוצים באמת לעשות מעשה נכון וצודק, מה הייתם עושים?

מיקי רוזנטל: הייתם אומרים: תשמעו, יש בעיה, בואו ניקח מס צודק.

מיקי רוזנטל: מה זה מס צודק?

מיקי רוזנטל: מי שיש לו ומשתכר הרבה, לוקחים לו 5% תוספת מס, ומי שנאנק תחת עול החיים פה במדינה לוקחים לו 1% ואולי אפילו פחות.

מיקי רוזנטל: זה נקרא לעשות צדק.

מיקי לוי: למה היא לא באה לעשות צדק?

מיקי רוזנטל: עזוב, אל תדבר עליה, בוא נדבר עליכם.

מיקי רוזנטל: כן, אתם אומרים שבאתם לשנות אבל בעצם באתם להונות.

מיקי רוזנטל: באתם להונות.

מיקי רוזנטל: זה כל הסיפור, בלוף.

מיקי רוזנטל: אני גם מסתכל על הרפורמות המופלאות שאתם מתכננים לנו ואני כבר רואה אותן מככבות בדוח מבקר המדינה על הרפורמות הקודמות, כשעוד לא סיימנו לטפל בדוחות החמורים של הרפורמות הקודמות של הגאון הכלכלי ההוא, של ראש הממשלה שלנו, כן?

מיקי רוזנטל: איך נגמרה הרפורמה של בכר?

יצחק הרצוג: או הנמלים?

מיקי רוזנטל: איך נגמרה הרפורמה של הנמלים?

מיקי רוזנטל: איך נגמרה הרפורמה של המרפסות?

מיקי לוי: בוז'י, אתה היית שותף לזה.

מיקי רוזנטל: אותו דבר יהיה ברפורמה ברכב.

מיקי רוזנטל: אתה יודע מה קרה?

מיקי רוזנטל: ביבי – – –

יצחק הרצוג: זו רפורמה מ-2003, אני הובלתי את האופוזיציה בוועדת הכספים, מה אתה רוצה?

מיקי לוי: למה לא עשיתם?

מיקי לוי: הייתם שם, היית שם.

יצחק הרצוג: זו הייתה רפורמה מבזה.

יצחק הרצוג: 3 מיליארד שקלים – – –

מיקי לוי: אבל היית שם, למה לא עשית?

יצחק הרצוג: הוא מדבר על רפורמה שהייתה, אתה לא מקשיב בכלל, אתה רק – – –

מיקי לוי: אני מקשיב היטב.

מיקי רוזנטל: תקשיב, אז תשמע טוב.

מיקי רוזנטל: הייתה רפורמה, למשל, במוצרי החלב.

מיקי רוזנטל: לא מזמן ישבנו בוועדת ביקורת המדינה – הורדתם את הפיקוח על מוצרי החלב.

מיקי רוזנטל: נו, מה קרה?

מיקי רוזנטל: במקום שהשוק יעשה את שלו, כמו בתיאוריות שלכם, אנשים משלמים פי שניים ושלושה על המוצרים; וזו רפורמה שאתם עשיתם.

מיקי רוזנטל: הרי מה ביבי אמר?

מיקי רוזנטל: תהיו "כחלונים".

מיקי רוזנטל: אי-אפשר להיות "כחלון" כל יום, והתוצאה היא איומה.

מיקי רוזנטל: כמעט כל דבר שהממשלה הזאת עשתה ועושה ייגמר בדוח מבקר מדינה.

מיקי רוזנטל: כי מה זו הרפורמה בדיור?

מיקי רוזנטל: אתם נורא טובים במילים אבל אתם לא מטפלים אף פעם בשורש.

מיקי רוזנטל: אם הייתם מטפלים למשל – מה זו רפורמה בדיור?

מיקי רוזנטל: רפורמה בדיור זה להגיד: תראו, העניין מורכב לא רק מהיצע וביקוש אלא גם מחיים של בני-אדם, ובחיים של בני-אדם הם רוצים שתהיה להם קורת גג.

מיקי רוזנטל: למחצית מהאנשים במדינת ישראל אין אפשרות באמת לקנות דירה, והם היו שמחים לשכור דירה אם הייתם מארגנים שוק השכרה ראוי, כמו במדינות אירופה, והייתם אומרים: נגביל את המחיר, נעשה דיור להשכרה ציבורית, נפחית את הלחץ על קוני הדירות.

מיקי רוזנטל: כי הרי רוב האנשים שקונים דירות, או רבים מהם, לא מסוגלים לעמוד בתשלומים, אבל הם חייבים ללכת לקנות דירה כי אין פה שוק ראוי להשכרת דירות, ואנשים לא יכולים כל שנה להחליף את הבית שהם מתגוררים בו, כי דירה זה גם בית.

מיקי רוזנטל: אתה לא יכול לעבור כמו כלב מדירה לדירה בהשכרה.

מיקי רוזנטל: ורוב האנשים, כמו באירופה, היו שמחים לשכור דירה אם היה פה שוק ראוי להשכרה, ואם הייתם דואגים לזה הייתם באמת פותרים חלק מהבעיות.

מיקי רוזנטל: אבל אתם רוצים מהר, אתם רוצים תוצאות בעיתונים, אתם רוצים שיהיה: הנה, עשינו רפורמה.

מיקי רוזנטל: רפורמה לשם הרפורמה ולא רפורמה כדי לשנות פה תחומי חיים שלמים שאנשים נאנקים בהם ולא מצליחים לחיות בכבוד.

מיקי רוזנטל: אבל אתם לא רואים אנשים.

מיקי רוזנטל: אתם לא רואים אנשים, מיקי.

מיקי רוזנטל: אני אומר לכם, אתם לא רואים בני-אדם; אתם רואים מספרים, אתם רואים מאזנים, אתם רואים תוכניות, אתם לא רואים בני-אדם.

מיקי רוזנטל: כי אם רואים בני-אדם אי-אפשר להגיע למסקנות העגומות שאתם הגעתם אליהן ולתוכנית שבעיקר מה שיש בה זה מה שאין בה, אין בה שום חזון.

מיקי רוזנטל: צריך להביא כסף ממסים, אז אפשר להתווכח איך – לא מסכים עם חצי מהצעדים שאתם נוקטים.

מיקי רוזנטל: אבל מה אתם עושים כדי לשנות את מצב המשק?

מיקי רוזנטל: מה אתם עושים כדי להביא מעט תקווה?

מיקי רוזנטל: כדי להביא מעט צמיחה?

מיקי רוזנטל: אם הייתם אומרים: טוב, אתם יודעים מה?

מיקי רוזנטל: יש יעד צמיחה ויש יעד אינפלציה, בואו נעשה יעד לאומי אמיתי להוריד את מספר העניים במדינת ישראל, זה יעד ראוי מאוד.

מיקי רוזנטל: משהו, תעשו משהו, תכריזו על איזושהי מטרה.

מיקי רוזנטל: הרי תקציב זה מכשיר לא רק לקחת מסים אלא גם להשיג מטרות.

מיקי רוזנטל: מה אתם רוצים להשיג פה?

מיקי רוזנטל: חוץ מהבטחות שיהיה טוב פה בעוד שנתיים.

מיקי רוזנטל: אין שום קשר בין המילים ובין המעשים.

מיקי רוזנטל: אבל אצלכם, כמו שאמרתי, למילים יש את אותו ערך כמו למעשים, וזאת הבעיה.

מיקי רוזנטל: זאת הבעיה, והכול יחזור לכם בפנים.

מיקי רוזנטל: זה לא הפוליטיקאים.

מיקי רוזנטל: אתם, עד היום – עשרות פעמים שאלתי אותך, מיקי, ושאלתי את שר האוצר: תגידו, המספר שהביטוח הלאומי אומר, זה נכון או לא? יש לכם איזו תחזית אחרת שאומרת: זה לא נכון, המספר של הביטוח הלאומי לא נכון?

מיקי רוזנטל: כי אם אתם לא אומרים שהוא לא נכון אז הוא כן נכון, ואם הוא כן נכון אז הצעדים שלכם, המשמעות שלהם היא תוספת של עשרות אלפי עניים.

חמד עמאר: צריך לסיים, חבר הכנסת רוזנטל.

מיקי רוזנטל: חבל, יש לי הרבה עוד מה להגיד לכם.

מיקי רוזנטל: אני אומר לכם שאם לא תתעשתו אתם פשוט מגבירים את הרוע במדינת ישראל בצורה כל כך אכזרית וכל כך אטומה.

מיקי רוזנטל: די לכם, תעצרו, תחשבו.

מיקי רוזנטל: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת מיקי רוזנטל.

חמד עמאר: חברת הכנסת זהבה גלאון.

חמד עמאר: אחריה – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, שר האוצר יאיר לפיד הניח תקציב פחדני, פחדני.

מיקי לוי: אני שומע אותך – אני חוזר.

זהבה גלאון: טוב שאתה חוזר.

זהבה גלאון: תקציב פחדני שלא מתעמת עם הממסדים הגדולים שלשם הולך הכסף, שלשם באמת הולך הכסף.

זהבה גלאון: מה בדיוק החוכמה לקחת כסף על-ידי זה שמקצצים בטיפולי שיניים לילדים, מרחיבים תשלומי הורים, מבטלים את הסבסוד בצהרונים, מקצצים אולי במשרד החינוך, בקצבאות ילדים?

זהבה גלאון: התקציב של שר האוצר יאיר לפיד משרת בעיקר, חברי חברי הכנסת, את מערכת הביטחון, את בנט, על חשבון עקרות-הבית, על חשבון הפריפריה, על חשבון מערכת החינוך.

זהבה גלאון: תקציב שמשרת את בנט – "תקציבי זה הכי אחי", חברי חברי הכנסת.

זהבה גלאון: תקציב שהולך להתנחלויות.

זהבה גלאון: מה, מקצצים מהתקציב להתנחלויות?

זהבה גלאון: מישהו בכלל מעז לגעת בתקציב שהולך להתנחלויות, שגדל כל שנה אקסטרה יותר ממה שמתוכנן במיליארד שקלים?

זהבה גלאון: אפילו הקיצוץ שתוכנן בחטיבה להתיישבות מבוטל.

זהבה גלאון: אני רוצה, חברי חברי הכנסת, לתת לכם כמה נתונים מהחשב הכללי, רק מלפני כמה ימים, נתונים שחשפתי ומתפרסמים היום בעיתון: בתחילת שנת 2011 אושרו לחטיבה להתיישבות 62 מיליון ש"ח.

זהבה גלאון: זה בתקציב המדינה.

זהבה גלאון: אבל מה?

זהבה גלאון: יש ועדת כספים של הכנסת, יש העברות תקציביות – בלי פיקוח, בלי שקיפות, בלי בקרה.

זהבה גלאון: התקציב שהועבר לחטיבה להתיישבות בפועל הוא 373 מיליון שקלים – 600% יותר ממה שתוכנן מלכתחילה.

זהבה גלאון: שלא נדבר על התקציב שאושר למשרד לשירותי דת באותה שנה.

מיקי לוי: – – –

זהבה גלאון: זה היה 370 – אל תפריע לי – זה היה – תשמע את הנתונים.

מיקי לוי: – – –

זהבה גלאון: אני בזה לא מאשימה אותך, אבל אתם תעשו בדיוק אותו דבר.

מיקי לוי: לא, אני שואל, אני שואל: זה עבר לוועדת הכספים, זהבה?

זהבה גלאון: אני רוצה להסביר, אדוני היושב-ראש.

זהבה גלאון: כל שנה הכנסת הזאת מאשרת תקציב.

זהבה גלאון: וכל שנה התקציב לשירותי דת – התקציב לחטיבה להתיישבות עולה ב-600% לעומת מה שאושר מלכתחילה.

זהבה גלאון: זה היה – זה יהיה גם אצלכם, כי אתם לא אומרים לא לממסדים האלה.

זהבה גלאון: התקציב למשרד לשירותי דת, אני נותנת לך נתון, היה 373 מיליון שקלים.

זהבה גלאון: התקציב בפועל גדל ב-51% – 564 מיליון שקלים.

זהבה גלאון: ואלה כמובן רק דוגמאות עם מה לא מתעסק התקציב של שר האוצר.

זהבה גלאון: התקציב הזה הוא כל כך ימני, חברי חברי הכנסת, שאני לא שומעת את ראש הממשלה מדבר על התקציב הזה.

זהבה גלאון: הוא אפילו לא נדרש אליו; הוא אפילו לא מציג אותו בפני הציבור – דברים שהוא עשה בפעם הקודמת, כששטייניץ, למשל, היה שר אוצר.

זהבה גלאון: עכשיו, ממי לוקח יאיר לפיד את הכסף הזה?

זהבה גלאון: ממי?

זהבה גלאון: מעקרות-הבית, ממערכת החינוך.

זהבה גלאון: ולאן הוא מעביר את זה?

זהבה גלאון: איך הוא קורא לו, אחי?

זהבה גלאון: חבר הכנסת רוזנטל, ראיתי שדיברת קודם, אז אני רוצה להסב את תשומת לבך: כשהוא משרת את בנט, לפיד, זה תקציבי הכי אחי; הכי אחי, אני חוזרת בשבילך.

זהבה גלאון: חברי חברי – – –

יעקב מרגי: – – – עשית את זה יפה, תחזרי.

מיקי לוי: שאפו על החרוזים.

זהבה גלאון: אתה יודע, היה לי – חברי חברי הכנסת, למה אני אומרת שזה תקציב פחדני?

זהבה גלאון: כי כדי להתעמת עם ממסדים גדולים צריך אומץ.

זהבה גלאון: צריך אומץ לומר לא למערכת הביטחון, שלא מכירה את המילה לא.

זהבה גלאון: כל שנה תקציב הביטחון עולה ב-10 מיליארד על מה שמאשרים.

זהבה גלאון: מגיע הרמטכ"ל לוועדת הכספים או לוועדת החוץ והביטחון, וגם שר הביטחון, וישר מהלכים עלינו אימים, איך חלילה ביטחונה של מדינת ישראל עלול להיפגע אם רק יקצצו בתקציב הביטחון.

זהבה גלאון: אז אין לי טענה לשר הביטחון, זה חלק מהריטואל הקבוע של שרי ביטחון.

זהבה גלאון: אבל יושב שר האוצר יאיר לפיד בוועדת הכספים של הכנסת – באיזו מהירות הוא הפנים את הרטוריקה של משרד הביטחון; ואני מצטטת ציטוט חופשי, כך הוא אמר בוועדת הכספים, הוא אמר:

זהבה גלאון: אני יושב בקבינט הביטחוני – בפתוס כזה – אני יושב בקבינט הביטחוני, והיד רעדה לי כשאני שמעתי על האיומים הביטחוניים לקצץ בתקציב הביטחון.

זהבה גלאון: הלו, כל כך מהר הפנמת את הרטוריקה הזאת?

זהבה גלאון: מישהו מדבר על פגיעה בביטחון המדינה?

זהבה גלאון: אנחנו מדברים על השומנים, על בורות השומן, שכל שנה מתווספים למערכת הביטחון, ושאף אחד לא רוצה לקצץ בה.

זהבה גלאון: איך הוא אמר?

זהבה גלאון: רעדה לי היד.

זהבה גלאון: רעדה לי היד.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, אז במשרד הביטחון הוא לא נוגע; במפעל ההתנחלויות, כמו שאמרתי קודם, הוא לא נוגע, כי אחרת זה יפגע באחיו – האח היקר, הבן יקיר לי; הוא לא נוגע בטייקונים ובבעלי ההון.

זהבה גלאון: הוא עומד כאן ומטיף לנו מוסר, והדגיש את זה קודם חבר הכנסת רוזנטל: אל תרדפו את המצליחים.

זהבה גלאון: מי רודף את המצליחים?

זהבה גלאון: אנחנו רוצים שהמצליחים יישארו פה.

זהבה גלאון: כל פעם מספרים לנו מין אגדות אורבניות כאלה: מרוב שאתם רודפים אותם, את אותם טייקונים ובעלי הון, הם ייקחו את העסקים שלהם וילכו מכאן.

זהבה גלאון: מה, אנחנו מציעים את זה?

זהבה גלאון: אנחנו רק מציעים להתעמת עם הפטורים המופרכים שניתנים לבעלי הון, שאין שום הצדקה לתת אותם.

זהבה גלאון: ואתה יודע, חבר הכנסת – סליחה, סגן השר לוי, למה עדיין זה תקציב פחדני?

זהבה גלאון: כי כשיש 27 מיליארד שקלים רווחים כלואים שלא עושים אתם כלום, אז נפגשים באופן אישי עם מנכ"ל "טבע" ובאים אתו בדברים.

זהבה גלאון: זאת מדיניות של שר אוצר?

זהבה גלאון: הוא פוגש כל אחד מהמנכ"לים של החברות לחוד במקום לנהל כאן מדיניות תקיפה.

זהבה גלאון: זה פחדני, כי גם הוא, כמו קודמו, לא מסוגל להתעמת עם הממסדים האלה; אלה ממסדים חזקים.

זהבה גלאון: אז מי משלם את המחיר?

זהבה גלאון: מי משלם את המחיר?

זהבה גלאון: משלמים את המחיר אותם אלה – אותם ילדים שעל-פי דוח הביטוח הלאומי יהיו עכשיו מתחת לקו העוני; משלמות את המחיר עקרות-הבית; משלמים את המחיר הורים צעירים.

זהבה גלאון: מה רוצים, לגרש מכאן, מהארץ, את ההורים הצעירים והילדים שלהם?

זהבה גלאון: איזו תקווה?

זהבה גלאון: איזו תקווה מציעים להם?

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, התקציב ששר האוצר וסגנו, חבר הכנסת מיקי לוי, סגן שר האוצר, מגישים לכנסת זה תקציב שהוא גרוע מכל העולמות, כי ככה: הוא גם מתעלל במעמד הביניים, הוא גם מבטיח גירעון עצום בעתיד, וכל ההחלטות האלה שדורשות אומץ כמובן לא קיימות.

זהבה גלאון: ואני מוטרדת, כי יש חלופה, ואפשר היה להציג חלופה.

זהבה גלאון: חבר הכנסת גפני ואני הצגנו תוכנית שאומרת איפה מוצאים את הכסף במקומות שהם לא הכיסים של מעמד הביניים והשכבות המוחלשות.

זהבה גלאון: אנחנו חושבים שהתוכנית שלכם היא איומה; באמת, אין לי דרך אחרת להגדיר אותה.

זהבה גלאון: היא ממש מרסקת את מה שנשאר ממערכת הרווחה, ממדינת הרווחה.

זהבה גלאון: כל פעם אומרים: מה, מדינת הרווחה.

זהבה גלאון: אני רוצה לבשר לכם, חברי חברי הכנסת: יש מדינת רווחה; רק היא משתרעת בין פסגות לבית-אל, היא ממש לא כאן.

זהבה גלאון: כי מי שגר כאן, בתוך הקו הירוק, אין לו אופק, אין לו תקווה.

זהבה גלאון: ולכן, חברי חברי הכנסת, כל האיומים האלה על ספרד ויוון, כל פעם החזרה הזאת – אם לא נעשה את המהלכים שאני מציע, אומר שר האוצר, אנחנו נהיה ספרד ויוון – אין לזה קשר למציאות, להצעות האלה.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, התקציב שהוגש לנו כאן היום זה העתק מדויק, נאמן למקור, של המדיניות התקציבית של נתניהו.

זהבה גלאון: אמר שר האוצר בוועדת הכספים – למי שהיה הוא אמר:

זהבה גלאון: הסוציאליזם מת – אני לא יודעת, אני לא חושבת ככה, אבל נניח – אני מציג תוכנית אחרת.

זהבה גלאון: מה זה "התוכנית האחרת"?

זהבה גלאון: הוא אמר: מתקדמת.

זהבה גלאון: תוכנית ניאו-ליברלית, שנאמנה למקור של נתניהו, היא מתקדמת?

זהבה גלאון: היא חדשנית?

זהבה גלאון: היא פוגענית, חברי חברי הכנסת.

זהבה גלאון: הממשלה הקודמת שבאמת דרדרה אותנו לתהומות גירעוניים, תחוויר לעומת מה שיהיה בממשלה הזאת.

זהבה גלאון: עכשיו, זה לא גם תקציב אין-ברירה, לא צריך לטעות.

זהבה גלאון: יש כאן מדיניות מכוונת של קיצוץ שירותי המדינה, של חיזוק החזקים.

זהבה גלאון: התפיסה של נתניהו, שאימץ אותה בכזאת מהירות גם שר האוצר לפיד, של פגיעה במגזר הציבורי, של קיצוץ בשירותים החברתיים, זו מדיניות שגויה, חברי חברי הכנסת.

זהבה גלאון: היא תחסל את הצמיחה, היא תחסל את הכלכלה, היא תעמיק את הגירעון העתידי, וגם את העוני וגם את הפערים החברתיים.

זהבה גלאון: ואני קוראת לכם, חברי חברי הכנסת: תצביעו נגד התקציב.

זהבה גלאון: תגידו לא ללפיד, וגם לא לאחיו בנט.

זהבה גלאון: תקציבי זה הכי אחי, כבר אמרתי?

זהבה גלאון: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה, חברת הכנסת זהבה גלאון.

חמד עמאר: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

חמד עמאר: אחריו – חברת הכנסת חנין זועבי.

קריאות: – – –

מיקי לוי: – – –

מיקי רוזנטל: כל מילה בסלע.

יעקב מרגי: אבל אתה לא זוכר את זהבה – – –

מיקי לוי: זהבה, יכולתי לנאום במקומך.

זהבה גלאון: – – –

ג'מאל זחאלקה: מכובדי היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת – –

קריאה: – – –

אורי אורבך: אנחנו לא אחים.

ג'מאל זחאלקה: – – הטענה – – –

מיקי לוי: – – – לחזור על דבריה, כי פשוט – – –

חמד עמאר: אני מבקש לא לדבר בטלפון במליאה.

ג'מאל זחאלקה: הטענה שנשמעת תדיר בדיונים על התקציב ובדיונים כעין אלה היא שזה תקציב של אין-ברירה.

ג'מאל זחאלקה: כלומר, אם אנחנו שומעים – אנחנו חייבים לעשות א', חייבים לעשות ב', חייבים לעשות ג', אחרת יהיה משבר, יהיה גירעון גדול, יהיה ככה ויהיה ככה, ואז העניים לא יסתדרו.

ג'מאל זחאלקה: אבל כמו בכל דבר, יש הנחות שהפכו כמעט לאקסיומות.

ג'מאל זחאלקה: מציגים לנו תקציב כאילו הכיבוש הוא אקסיומה, דבר שאין לגעת בו, דבר שאפילו לא חושבים עליו; תקציב ביטחון כל כך ענק הוא אקסיומה; מיסוי זעום על ההון הוא אקסיומה.

ראובן ריבלין: כשקיומה של מדינת ישראל יהיה אקסיומה, לא יצטרכו את האקסיומות האחרות.

ג'מאל זחאלקה: אני מקווה שאתה בעד קיומה של מדינת ישראל ובעד סיום הכיבוש.

ג'מאל זחאלקה: בוא נסכים על זה.

ראובן ריבלין: איזה כיבוש?

ג'מאל זחאלקה: כיבוש – – – 67'.

ג'מאל זחאלקה: בוא נסכים, נעשה הסכם על סיום הכיבוש, אני ואתה, עכשיו.

ראובן ריבלין: חוץ – – –

ג'מאל זחאלקה: אנחנו – – –

ראובן ריבלין: כל מה שלפני 67' לא נכבש.

אורי אורבך: אתה בעד מה שלפני 67'?

ג'מאל זחאלקה: אני בעד פשרה היסטורית.

אורי אורבך: לא, שאלתי – – –

ג'מאל זחאלקה: לא פשרה על ההיסטוריה.

חנין זועבי: – – –

ראובן ריבלין: – – –

מיקי לוי: – – – 3,000 שנה – – –

ג'מאל זחאלקה: אני בעד פשרה, בעד פשרה.

ג'מאל זחאלקה: אני בעד החיים.

ג'מאל זחאלקה: אני רוצה חיים.

חנין זועבי: – – –

ג'מאל זחאלקה: אני – – –

מיקי לוי: – – –

ראובן ריבלין: זו התקדמות.

חנין זועבי: אתה לא – – –

חמד עמאר: בוא לא נפריע לחבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – – –

חנין זועבי: – – –

מיקי לוי: – – –

חמד עמאר: סגן השר מיקי לוי, בבקשה בוא לא נפריע ונאפשר לחבר הכנסת זחאלקה לגמור את דבריו.

חנין זועבי: – – –

ג'מאל זחאלקה: החלטה פוליטית, שהממשלה מסכימה – מסכימה לחוק הבין-לאומי ולהחלטות האו"ם בעניין הפלסטיני ובעניין הסכסוך.

ג'מאל זחאלקה: רק הצהרה כזאת תאפשר הורדה של תקציב הביטחון ותקציבים נלווים ב-50% לפחות, עשרות מיליארדים יתפנו לדברים אחרים.

ג'מאל זחאלקה: רק הצהרה כזאת – –

מיקי לוי: נגמרו הימים – – –

ג'מאל זחאלקה: – – הצהרה ישראלית פוליטית שהיא מוכנה לפירוז של המזרח התיכון מנשק גרעיני, גם זה יפנה תקציב של מיליארדים, כי זה יאפשר פתרון, יוריד מתח.

ג'מאל זחאלקה: אז זה הפוליטיקה.

ראובן ריבלין: יאפשר – – –

ג'מאל זחאלקה: אז בהנחת התקציב כאן, בהנחה של התקציב, שצריך להמשיך בכיבוש – שצריך להמשיך במירוץ החימוש.

ג'מאל זחאלקה: דרך אגב, ישראל עושה מירוץ חימוש כשאין מי שרץ; היא רצה לבד על המגרש – –

מיקי לוי: אתה מגלה לנו שהיהודים – – –

ג'מאל זחאלקה: – – היא רצה לבד.

ג'מאל זחאלקה: רצה לבד.

ג'מאל זחאלקה: אפילו פעם, בשנות ה-70, כולם קנו נשק – איך אומרים – מתקדם.

ג'מאל זחאלקה: עכשיו אף אחד לא קונה, חוץ מישראל.

ג'מאל זחאלקה: עוד פעם ועוד פעם אנחנו חוזרים לאותו סרט.

ג'מאל זחאלקה: אני אומר שהמשנה של נתניהו, שאפשר כיבוש, ואפשר מתח, עם צמיחה כלכלית, והוא תמיד – אני זוכר את הנאום שלו משנת 2003.

ג'מאל זחאלקה: הוא אמר: הנה, קחו למשל את הודו.

ג'מאל זחאלקה: יש פיתוח כלכלי בהודו, עם הבעיות הביטחוניות שיש להודו.

ג'מאל זחאלקה: ישראל תעשה אותו דבר.

ג'מאל זחאלקה: לא צריך שלום בשביל כלכלה, לא צריך הסדר בשביל להתקדם בכלכלה.

ג'מאל זחאלקה: זה המשוואה של מר בנימין נתניהו, והוא מנסה אותה.

ג'מאל זחאלקה: בכלל, הוא לא רוצה הסדר פוליטי.

ג'מאל זחאלקה: זה מתבטא בתקציב, זה לא כתוב.

ג'מאל זחאלקה: זה כמו בספרי המתמטיקה, האקסיומות לא נכתבות תמיד.

ג'מאל זחאלקה: יש אקסיומות שלא מדברים עליהן; בואו נדבר עליהן.

ג'מאל זחאלקה: יש כאן תקציב לא מוסרי.

ג'מאל זחאלקה: מה זה תקציב לא מוסרי?

ג'מאל זחאלקה: אני אגיד לכם למה זה לא מוסרי.

ג'מאל זחאלקה: נוסף על כך, הוא מרושע, אפילו.

ג'מאל זחאלקה: ואני אגיד לכם איזה סוג של רשעות יש בו: כאשר אתה יודע שהתוצאה של מעשיך היא שעשרות אלפי אנשים, עשרות אלפי ילדים, ירדו מתחת לקו העוני, ואתה לא עושה את כל מה שאתה יכול כדי למנוע זאת, אתה עושה מעשה מרושע, אתה עושה מעשה לא מוסרי.

ג'מאל זחאלקה: יגידו לי, למה אתה חושב ששר האוצר וראש הממשלה הם אנשים מרושעים – –

ראובן ריבלין: מרושעים.

ג'מאל זחאלקה: – – לא אכפת להם, הם רוצים להגדיל את מספר העניים?

ג'מאל זחאלקה: לא, אבל הם מעלימים עין.

ג'מאל זחאלקה: הם לא עושים את הצעד האלטרנטיבי לכך – ויש אלטרנטיבה; הנה, למשל, הפורום לצדק חברתי הגיש הצעה מפורטת שבדקו אותה כלכלנים מאוד בכירים בישראל, שמבינים בכלכלה, ומבינים בתקציב, שמדברת על העלאה של מסים ישירים, שמכניסה 17 מיליארד שקל, ובצעדים מתונים, מדודים, שלא יעשו רעידות אדמה.

ג'מאל זחאלקה: למשל, נשאלת השאלה, מדוע המיסוי על ההון, על רווחי הון, הוא פחות ממיסוי על עבודה?

ג'מאל זחאלקה: למה אדם עובד צריך לשלם פחות, או יותר מס הכנסה מאשר רווח על הון?

מיקי לוי: אחרת לא יהיה – – –

ראובן ריבלין: מס כפול.

ראובן ריבלין: על ההון שילמת מס הכנסה, כדי שיהיה לך הון – – –

ג'מאל זחאלקה: אני רוצה לדעת, מה מס ההכנסה של חברות ענק כאשר הן שילמו 6%?

ראובן ריבלין: זה נכון.

ראובן ריבלין: זה כבר שאלה אחרת.

מיקי לוי: אחרת הם לא היו – – –

ג'מאל זחאלקה: אז לא מציעים כאן הצעה מפורטת – הצעה מפורטת – שלא רואה את המיסוי על ההון בשיעור מדוד, שמכניסה לבד 6 מיליארד.

ג'מאל זחאלקה: העלאה מדודה של מס החברות, 2%, שתכניס 4 מיליארד.

ג'מאל זחאלקה: העלאה של מס הכנסה רק לאנשים בעלי הכנסות גבוהות, שתכניס 3 מיליארד.

ג'מאל זחאלקה: אפשר אחרת.

ג'מאל זחאלקה: זה לא גזירה משמים.

ג'מאל זחאלקה: אפשר למנוע, להציל עשרות אלפי ילדים מעוני, אבל לא עושים את זה כי יש דת הניאו-ליברלים, דת השוק החופשי, היד הנעלמה שעושה הכול, ולא אכפת התוצאה.

ג'מאל זחאלקה: אז עשו לנו את התרגיל של הגדלת הגירעון, שזה שקר נוסף – מי ישלם את ההגדלה הזאת?

ג'מאל זחאלקה: העניים ומעמד הביניים ישלמו את זה בשנה הבאה.

ג'מאל זחאלקה: ייצרו משבר, ומי ישלם על המשבר?

ג'מאל זחאלקה: למה עשו את זה?

ג'מאל זחאלקה: כי הם לא רוצים לפגוע בעשירים.

ג'מאל זחאלקה: רוצים לצמצם ולפגוע עוד יותר במדינת הרווחה.

ג'מאל זחאלקה: אי-אפשר לפגוע – וזה מה שאני אומר כבר עשר שנים – אי-אפשר לפגוע במדינת הרווחה בימים כתיקונם, צריך משבר.

ג'מאל זחאלקה: בנימין נתניהו לא מצליח.

ג'מאל זחאלקה: הליכוד ירד ל-11 חברים, חבר הכנסת ריבלין, כאשר הלכתם במדיניות אגרסיבית.

ג'מאל זחאלקה: הוא הסיק את המסקנה: צריך לעשות את זה – איך אומרים – בתחבולה; ליצור משברונים כלכליים-חברתיים, ודרכם לשנות ולכרסם עוד ועוד במדינת הרווחה.

ג'מאל זחאלקה: כאשר יוצרים גירעון כזה, בשנה הבאה יהיה עוד, ייאלצו לקצץ, יבואו ויכנסו את הכנסת, אין ברירה, חייבים לעשות קיצוץ, ומה יקצצו?

ג'מאל זחאלקה: עוד פעם בקצבאות הילדים, עוד פעם בחינוך, ועוד פעם ועוד פעם.

ג'מאל זחאלקה: רק היום בבוקר התכנסה ועדת החינוך בעניין תשלומי הורים.

ג'מאל זחאלקה: שר החינוך, בגלגול עיניים למתחילים, אומר:

ג'מאל זחאלקה: אנחנו לא מגדילים את תשלומי ההורים.

ג'מאל זחאלקה: מה זה לא מגדילים את תשלומי ההורים?

ג'מאל זחאלקה: קודם כול מגדילים, אני אסביר תכף.

ג'מאל זחאלקה: יש מתווה של טרכטנברג, שדיבר על קיצוץ, או על הפחתה, של 500 מיליון שקל בתשלומי הורים, במתווה ארבע-שנתי.

ג'מאל זחאלקה: עד 2015 צריך להוריד 500 מיליון שקל.

ג'מאל זחאלקה: אז מה עשו?

ג'מאל זחאלקה: שנה הבאה – הורידו.

ג'מאל זחאלקה: שר החינוך לשעבר, בוועדת החינוך, אמר: Read my lips, גם בשנה הבאה תהיה הפחתה.

ג'מאל זחאלקה: לא הייתה לא הפחתה ולא בטיח.

ג'מאל זחאלקה: השאיר אותו כמו שהוא.

ג'מאל זחאלקה: אי-הפחתה הוא בעצם, למעשה, גידול.

ג'מאל זחאלקה: דרך אגב, בדרך אחרת, דרך החלון, הגדילו את התשלומים לתל"ן – תוכנית לימודים נוספת, לטיולים – –

חמד עמאר: אתה צריך לסיים.

חמד עמאר: בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: – – וכמובן, אנחנו יודעים שיש שוק שחור של תשלומי הורים, שבו אם אין תשלומים למזגנים ולסידורי כיתות, ההורים משלמים בסופו של דבר.

ג'מאל זחאלקה: אני קורא לממשלה לשנות את התקציב ככה שזה יהיה תקציב הוגן יותר, צודק יותר.

ג'מאל זחאלקה: התוצאה של התקציב הזה תהיה פגיעה חמורה בעניים, במעמד הביניים.

ג'מאל זחאלקה: תהיה פגיעה קשה ביותר בציבור הערבי, שהוא עני, שהוא סובל מאפליה.

ג'מאל זחאלקה: דווקא בימים אלה אנחנו זקוקים לתוכנית אחרת, שתהיה צודקת יותר, שתעזור לעניים ולאנשים שבשוליים ובפריפריה, ולאוכלוסייה הערבית, לעבור את המשבר ולצמוח.

ג'מאל זחאלקה: אפשר אחרת, יש מקורות.

ג'מאל זחאלקה: הממשלה הזאת החליטה לעשות מלחמה לא בעוני, אלא בעניים.

ג'מאל זחאלקה: לא לפגוע – אין עניין לפגוע, אבל לקחת – העשירים הרוויחו כל כך הרבה בימי נתניהו, שייתנו קצת.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה לחבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

חמד עמאר: חברת הכנסת חנין זועבי, ואחריה – חבר הכנסת נחמן שי.

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אדוני סגן השר, כל מדיניות נמדדת במטרות שלה, בשקיפות שלה, בתוצאות שלה.

חנין זועבי: עכשיו, מבחינת השקיפות, אני רוצה לציין – נדמה לי שאמרו את זה במכון הישראלי לדמוקרטיה לפני כמה שנים, והמצב לא השתנה מאז – שהמידע שהוצג לשרי הממשלה ולחברי הכנסת בדיון על תקציב המדינה הוא דל יותר מהמידע שעליו מתבססת משפחה טיפוסית לפני שהיא קונה דירה או מכונית.

חנין זועבי: בכל המדדים שהזכרתי – השקיפות, התוצאות, הנחות היסוד והמטרות, המדיניות היא דורסנית.

חנין זועבי: כבר אנחנו חוזרים על עצמנו, אבל צריכים לחזור על עצמנו אם המציאות לא משתנה.

חנין זועבי: אולי המדיניות הכלכלית תצליח במטרות שלה, אבל המטרות שלה דורסניות.

חנין זועבי: אז עצם ההצלחה, במקרה הזה, היא כישלון.

חנין זועבי: היא כישלון לאזרחים.

חנין זועבי: הכלכלה חזקה, אבל חזקה על אזרחים חלשים.

חנין זועבי: אני ניסיתי לחפש כותרת למדיניות הכלכלית של שר האוצר, כי דברים מיוחדים במינם, שאתה לא מצליח להכניס לקטגוריה, אתה מנסה לחפש להם שם מיוחד.

חנין זועבי: אני חושבת שהכותרת של ההתחלה – של ההתחלה – של המדיניות של שר האוצר, אפשר לקרוא לה: "אם מנכים את הערבים ואת החרדים, מצבנו מצוין".

חנין זועבי: זה כבר משפט מפורסם, מיוחד במינו, ואני חושבת שככה התחילה המדיניות של שר האוצר; לאו דווקא הפגיעה במעמד הביניים, שמרבים לדבר עליה.

חנין זועבי: אנחנו נזכור את המשפט הזה, שהוא משפט מכונן במדיניות העכשווית.

חנין זועבי: אם אתם – אם אנחנו מנכים את הערבים ואת החרדים ממדדי האי-שוויון, אנחנו נמצאים במצב מצוין בלעדיהם, ככה אמר ראש הממשלה לפני יותר משנה.

חנין זועבי: עשתה את זה לפניו המועצה הלאומית לכלכלה.

חנין זועבי: כלומר, זה לא משהו חריג וארעי בחשיבה הכלכלית בישראל.

חנין זועבי: לפני שנה מהמשפט הזה – או לפני המשפט הזה, לפני יותר משנה, המועצה הלאומית לכלכלה במשרד ראש הממשלה ניכתה מהמרחב את החרדים והערבים, מהמחקרים ומהחישובים שלה.

חנין זועבי: לא עברה שנה מהמשפט הזה, ובא שר האוצר.

חנין זועבי: בא שר האוצר והתחיל בהענשת שתי הקבוצות האלה.

חנין זועבי: מרבים פה לדבר על גזירות וקיצוצים למעמד הביניים, אבל המדיניות לא נאמדת רק במה שהיא עושה, אלא במה שהיא לא עושה.

חנין זועבי: המדיניות הכלכלית לא הציגה תוכנית להרחבת שוק העבודה ולהכנסת העניים, הערבים והחרדים, לשוק העבודה; ולא נדבר על קיצוץ בסבסוד מעונות יום, המס על עקרות-בית, קצבאות ילדים, שפוגעים בראש ובראשונה בערבים ובחרדים.

חנין זועבי: אז לפיד התחיל בגזירות האלה.

חנין זועבי: הוא ביסס את המדיניות שלו – להעניש את האזרחים שרוצים לעבוד, אבל אין מקומות עבודה לקלוט אותם.

חנין זועבי: הוא חשב שהוא יסתפק בזה.

חנין זועבי: הוא חשב שהמדיניות שלו לא תשפיע על מעמד הביניים.

חנין זועבי: אני רוצה לקשר בין שתי הקבוצות האלה, הערבים והחרדים, שנקראות גם קבוצות שלא משתתפות בשוק העבודה, אבל גם שתי הקבוצות שלא משתתפות בנטל.

חנין זועבי: ואנחנו פה חוזרים על הרעיון של השוויון בנטל.

חנין זועבי: אז גם לפיד רצה להעניש את שתי הקבוצות האלה, שכאילו לא משתתפות בנטל.

חנין זועבי: אלה הן אותן קבוצות: אלה שלא משתתפים בנטל הם אלה שלא משתתפים בשוק העבודה.

חנין זועבי: אבל פה לפיד עשה טעות כלכלית.

חנין זועבי: מה הטעות הכלכלית שלו, שדיברו עליה?

חנין זועבי: הטעות היא בהגדרת מהות העוני.

חנין זועבי: וזה מה שאמר אז פרופסור דהן: שהעוני בישראל כיום, שהוא 20% מהאוכלוסייה, הוא כפול בדיוק מממוצע העוני במדינות ה-OECD.

חנין זועבי: הוא אמר שגם – הוא גילה – זו תגלית, זו תגלית, כי זה חורג מהקונסנזוס – שגם אם מנכים את החרדים, שיעור העוני בישראל כמעט לא משתנה; וגם אם מנכים את הערבים, שיעור העוני בישראל יורד רק מ-19.8% ל-17.8%.

חנין זועבי: כלומר, גם אם מנכים את החרדים וגם אם מנכים את הערבים, שיעור העוני בישראל יורד רק ל-16.6%.

חנין זועבי: לכן, ביטול החרדים והערבים לא מבטל את האי-שוויוניות ולא מבטל את העוני.

חנין זועבי: ולכן הפגיעה במעמד הביניים היא פגיעה הכרחית.

חנין זועבי: אם רוצים להעניש את האזרח, ואם לא רוצים להתעמת עם העשירים ועם חברות חזקות, ממשיכים מהערבים והחרדים למעמד הביניים המוחלש, העני.

חנין זועבי: ומה אומר שר האוצר על הגזירות האלה?

חנין זועבי: הוא אומר שכשאין ברירה צריך לקחת.

חנין זועבי: נכון, צריכים לקחת.

חנין זועבי: השאלה מאיפה לוקחים.

חנין זועבי: אז הוא החליט: לוקחים מילדים רעבים – כאשר מולו עומדים 220,000 ילדים רעבים, והוא לא רוצה לקחת ממשכורות של עשרות אלפי שקלים.

חנין זועבי: ממי לוקחים?

חנין זועבי: לוקחים מעקרות-בית, לוקחים מאזרח קשה-יום, ולא ממתנחל שחי על חשבונם של הפלסטינים, על אדמתם של הפלסטינים.

חנין זועבי: לוקחים מילדה ערבייה בנגב, ונותנים לבולדוזר שהורס את הבית שלה.

חנין זועבי: יש כסף לבולדוזר שהורס את הבית שלה, אבל לתכנון אזורי תעשייה אין.

חנין זועבי: לוקחים מסטודנט, מעקרות-בית, מעניים, מקשישים ומערבים.

חנין זועבי: ומקצצים את תקציב החינוך, כאשר מתחילים, בעוד כמה חודשים – מתחילים את שנת הלימודים עם מחסור של יותר מ-6,000 כיתות לימוד ומחסור של יותר מ-4,000 תקנים.

חנין זועבי: עכשיו אני רוצה להגיד משהו על ערבים שלא משתתפים בשוק העבודה, ומענישים אותם על זה שהמדינה לא מייצרת להם מקומות עבודה, ואני רוצה לצטט מאמר של עודה בשאראת ב"הארץ".

חנין זועבי: הוא אומר: הקיצוץ הברוטלי בקצבאות הילדים אמור לעודד ערבים להצטרף למעגל העבודה?

חנין זועבי: איזו בדיחה עצובה.

חנין זועבי: הרי מעגל העבודה עצמו מודה שאת אהבת העבודה למד מהערבים.

חנין זועבי: בזמן של הממשל הצבאי נאבקו העובדים הערבים לקבל אישורי יציאה מכפריהם כדי לעבוד.

חנין זועבי: ובאמצע שנות ה-50 פרצה הפגנה סוערת, מחאה על כך שלא היו להם מקומות באוטובוסים שהסיעו עובדים לחיפה.

חנין זועבי: מי בנה את המפעלים – שנסגרו בפני הבונים רגע אחרי שהסתיימה בנייתם?

חנין זועבי: מי בנה בתי-כנסת, שמחלקם יוצאים פסקי הלכה נגד מגורי ערבים?

חנין זועבי: מי בנה את נצרת-עילית, העיר שנבנתה על אדמות שלנו, שראש העיר שלה מתגאה בגירוש ערבים?

חנין זועבי: את מי אתם רואים בשעות הבוקר המוקדמות?

חנין זועבי: לא את העובדים הערבים שנוסעים למקומות העבודה המרוחקים?

חנין זועבי: ואולי זו אחת הסיבות לכך שהם מעורבים יותר בתאונות דרכים; ומנגד, שיעור תאונות העבודה בקרבם גבוה פי כמה מזה שבכלל האוכלוסייה – –

נסים זאב: הם מסכנים שהם עובדים?

חנין זועבי: – – כי רוב העובדים בעבודות המסוכנות הם הערבים.

חנין זועבי: ביפיע לבדה נהרגו בשנים האחרונות שישה פועלים צעירים בתאונות עבודה.

חנין זועבי: ואילו ביחס לעובדות הערביות, די להזכיר כי כשהיו בכפרים מפעלי טקסטיל, אלפי פועלות ערביות נקלטו בהם.

חנין זועבי: אז תשחררו – – –

חמד עמאר: את צריכה לסיים.

חמד עמאר: בבקשה.

חנין זועבי: אתה נתת דקות ודקות לכל חברי הכנסת.

חמד עמאר: נתתי לכולם, גם לך נתתי.

חמד עמאר: אני לכולם נתתי.

חנין זועבי: אני מסיימת, בסדר.

חנין זועבי: עכשיו תשחררו לנו את האדמות שלנו, תקימו אזורי תעשייה, ורק אחר כך תקראו לנו לעבודה.

חנין זועבי: אתם יודעים מה?

חנין זועבי: אין צורך לקרוא לנו לעבוד; אנחנו מייד ניכנס לעבודה.

חנין זועבי: ומי בסופו של דבר ינצח בקרב הזה?

חנין זועבי: בטח לא לפיד, בטח לא שר האוצר, ובטח לא האזרחים.

חנין זועבי: העוני ינצח, האי-שוויון יחגוג, והכעס יגבר.

חנין זועבי: ואתם ממעיטים בעניין של הכעס, הכעס של האזרחים.

חנין זועבי: אבל האזרחים המוחלשים, גם הערבים, גם העניים, גם עקרות-הבית, גם מעמד הביניים המוחלש, לא ירגישו חלשים.

חנין זועבי: ואני מקווה ואני בטוחה – לא מקווה, אני בטוחה – שהם ישיבו מלחמה בכל התחומים.

חמד עמאר: תודה רבה, חברת הכנסת חנין זועבי.

חמד עמאר: חבר הכנסת נחמן שי, ואחריו – חבר הכנסת יצחק כהן.

מיקי לוי: – – – זה לא מלחמה, זה מאבק.

חנין זועבי: אני לא אמחק את המילה "מלחמה".

מיקי לוי: אבל מלחמה בקונוטציה אחרת, את לא אוהבת אותה.

חנין זועבי: – – – מדברת על מלחמה של העניים – מלחמה.

חנין זועבי: כשמגרשים מהאדמות שלהם – מלחמה.

מיקי לוי: אבל בקונוטציה אחרת את לא אוהבת אותה.

חמד עמאר: חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה.

נחמן שי: אני לא רוצה לקלקל להם.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש – – –

חמד עמאר: אני עכשיו הפעלתי לך את הזמן.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני עוד מתקשה להתאושש מהנאום של שר האוצר.

נחמן שי: כבר שמעתי נאומים של שרי אוצר.

נחמן שי: זה היה שטף מאוד מרשים, אבל ריק לחלוטין.

נחמן שי: לא יכול להיות, לא יכול להיות שיש קשר בין מה שהוא אומר לבין הכלכלה והמשק הישראלי.

נחמן שי: לא יכול להיות.

נחמן שי: לא יכול להיות – הוא אדם הגון, הגיוני, נבון, כותב נפלא – לא יכול להיות שהוא לא רואה את מה שהתקציב הזה הולך לעשות לציבור הישראלי.

יצחק כהן: הוא כותב נפלא, אמרת?

נחמן שי: מה?

יצחק כהן: הוא כותב נפלא?

נחמן שי: הוא כותב נפלא.

יצחק כהן: באיזה פרמטרים בדקת אותו?

נחמן שי: הוא כותב נפלא; מה לעשות, מוכשר בכתיבה.

נחמן שי: אני לא נוטל לאדם את כישרונותיו.

יצחק כהן: – – –

נחמן שי: עזוב, הוא כותב יפה.

יצחק כהן: אני גם רוצה לפרגן.

נחמן שי: הוא כותב יפה.

נחמן שי: הנאום היה כתוב יפה, רק לא היה קשר בינו לבין המציאות.

נחמן שי: הלוא לא יכול להיות שכל בר בי רב, כל אדם שמבין משהו בענייני העולם הזה, בענייני כלכלה, בכספים, בתקציב – –

אמנון כהן: איזה נאום.

נחמן שי: – – ראה שם דברים אחרים לגמרי.

נחמן שי: לא יכול להיות שראינו שני תקציבים שונים.

נחמן שי: הלוא זה היה תקציב אחד, בסופו של דבר.

נחמן שי: אני הסתכלתי ואמרתי: משהו פה לא מתחבר לי.

נחמן שי: יכול להיות שהרוח הזאת, הרוח העילית שהביאה אותו לתפקיד מעולמות אחרים – יכול להיות שהיא עדיין מנשבת במפרשיו, יכול להיות שהוא עוד לא נחת, יכול להיות שהוא עוד לא הגיע, יכול להיות שהוא עוד – בחודשים האחרונים ישב עם חבריך באוצר; לשעבר, חבריך לשעבר, אולי הם עדיין חבריך – והם העמיסו עליו כל מיני תיקים, ומכרו לו סחורה, אמרו לו דבר אחד, ויצא דבר אחר, או שהם ידעו היטב לאן הם מובילים אותו.

נחמן שי: הרי לא יכול להיות שהוא השתלט כל כך טוב על הכלכלה הישראלית בשלושה חודשים.

נחמן שי: כבר היה לנו שר אוצר שהשתלט מהר, וראינו את התוצאות.

נחמן שי: אני עדיין לא מבין איך הוא – מילא, היה אומר, אני מביא לכם תקציב של דם יזע ודמעות; אנחנו הולכים לעבור תקופה קשה.

נחמן שי: הוא אמר את זה באיזשהו שלב.

נחמן שי: היום הוא בא בצבעים זוהרים: זה בכלל תקציב של זינוק, של הליכה קדימה, של שינוי.

נחמן שי: איזה תקציב?

נחמן שי: זה בלימה, זה ברקסים, זה מכונית שאיבדה את הברקסים.

נחמן שי: באיזו מהירות הוא דילג על כמעט 40 – הוא מזכיר מספר יותר קטן של מיליארדי שקל של גירעון.

נחמן שי: נעזוב את זה עכשיו.

נחמן שי: אני רוצה לדבר על עוד שלושה דברים.

נחמן שי: אני רוצה לדבר על שני הקצוות של החברה הישראלית שמשלמים את המחיר בצורה הכי לא הוגנת, וזה מתחבר בסוף למקום אחד: הילדים והזקנים.

נחמן שי: חברה נמדדת ביחס שלה לחלשים; ביחס שלה לחלשים, לא ביחס שלה לבריאים, למועסקים, למצליחים.

נחמן שי: את עוצמתה של החברה בודקים לפי עוצמת החוליות החלשות שלה, וזה הילדים מצד אחד, והמבוגרים, הזקנים, מצד אחר.

נחמן שי: כלפי הילדים זה קיצוץ הקצבאות.

נחמן שי: עכשיו, הקצבאות הן לא קדושות, אפשר לגעת בהן, אפילו אולי צריך לגעת בהן, יכול להיות.

נחמן שי: צריך לבדוק אותן, צריך לבדוק אם המדינה יכולה לתת ביד רחבה כשאין.

נחמן שי: יכול להיות.

נחמן שי: אבל לא יכול להיות שהתוצאה תהיה בסוף שעל-פי דעת גורמים מוסמכים – ובעיני הביטוח הלאומי הוא גורם מוסמך, וגם אחרים, כי כבר יש בארץ מכוני מחקר אחרים – הקיצוץ הזה יוביל להגדלת העוני ולדחיקתם של 35,000, 40,000 ילדים מתחת לקו העוני.

נחמן שי: אל תחשבו שזה 35,000 הילדים הראשונים, זה מצטרף ל-800,000 ילדים שנמצאים היום מתחת קו העוני במדינת ישראל.

מיקי לוי: מה זה המספרים האלה?

נחמן שי: מי לוקח אחריות בכלל על הילדים האלה?

נחמן שי: מי חושב בכלל איזה מין חיים הולכים להיות להם?

נחמן שי: אגב, המרחקים הם קצרים – זה עוד משהו שיחסר להם בבית, זה עוד מעט שכבר לא יהיה להם.

נחמן שי: 35,000 ילדים, או-טו-טו 850,000 ילדים.

נחמן שי: אתם יודעים, מחר נפתחת ועידת הנשיא בירושלים.

נחמן שי: רבים מאתנו יהיו שם.

נחמן שי: היא תהיה מפוארת ויפה, ויעלה הנשיא, ויבוא קלינטון, בטח גם יהיה שם, ומנהיגי עולם, ובאמת, ישראל במיטבה.

נחמן שי: האם מישהו יזכיר שלמעלה מ-20% מתושבי מדינת ישראל נמצאים מתחת לקו העוני?

נחמן שי: האם מישהו יגיד להם שהמדינה המופלאה והנפלאה והמצליחה וכל הסופרלטיבים שבעולם, יש בה 21% מהאנשים – אחד מכל חמישה הוא מתחת לקו העוני?

נחמן שי: בזה אנחנו יכולים להתגאות?

נחמן שי: דיברתי על הילדים.

נחמן שי: אני אדבר על הקשישים – על התרגיל הזה של להעביר את התשלומים מהחברות למשפחות ואליהם עצמם.

נחמן שי: עשו פה ניסיון, הניסיון היה חלקי.

נחמן שי: לא בטוח שהוא היה מוצלח.

מיקי לוי: – – – להם יותר כסף, לך תלמד.

נחמן שי: לא, לא, סגן השר, תאמין לי – – –

מיקי לוי: נחמן ידידי, לך תלמד את זה.

נחמן שי: אני עברתי את זה.

נחמן שי: גם להורי, גם להורי – – –

מיקי לוי: אתה מוזמן להביא להם יותר כסף.

נחמן שי: סגן השר, בבקשה.

מיקי לוי: אתה פשוט לא עשית שיעורי-בית.

נחמן שי: גם להורי, זיכרונם לברכה – הם הלכו לעולמם בשנים האחרונות – הייתה מטפלת; מטפלת נפלאה, באמת צריך לומר.

נחמן שי: אני ראיתי – אנחנו ניהלנו את הכול דרך אותה חברה.

נחמן שי: האם יכלו לעשות את זה בעצמם?

נחמן שי: אולי כן, אולי היינו עושים אנחנו – – –

מיקי לוי: אני אומר לך – – –

נחמן שי: – – – אבל אנחנו לא בדיוק – אבל יש משפחות שהכסף הזה עלול לעוור אותן.

מיקי לוי: אני אומר לך, זה 600 שקלים, והכול ייעשה דרך הביטוח הלאומי.

מיקי לוי: תלמד את זה בבקשה.

נחמן שי: אני חושב שצריך להשאיר את זה פתוח, ואני חושב שאי-אפשר להטיל את זה עליהם.

נחמן שי: יש מי שאינו יכול, יש מי שאינו רוצה, ויש מי שאסור לו לנהל את זה – אסור לתת לו לנהל את זה, כי אנחנו לא יודעים לאן – – –

מיקי לוי: אנחנו רוצים למנוע מאותן חברות את כל הכספים החודשיים שמקבלים מאותו – – –

נחמן שי: אני מבין.

נחמן שי: הבנתי.

נחמן שי: הבנתי.

נחמן שי: גם לי זה חרה.

נחמן שי: גם לי זה חרה שחלק מהכסף נשאר שם.

מיקי לוי: רוצים להעביר את זה לאחריותו של הנזקק.

נחמן שי: אבל אנחנו לא בטוחים שזה יהיה בשימוש נכון.

נחמן שי: אני מבין את הרעיון, תאמין לי.

נחמן שי: אני חושש מאוד שזה הימור שהם ישלמו עליו את המחיר; חלק מהם אפילו לא ידעו מה קרה, לאן נעלמה המטפלת, למה היא לא באה, איזו מטפלת שלהם, פתאום זה חלקי, פתאום זה כך.

נחמן שי: סגן השר לוי, העם הוא עם מורכב, יש בו כל מיני אנשים.

נחמן שי: יכול מאוד להיות שימוש לרעה.

נחמן שי: אני לא מקבל את זה.

נחמן שי: אני חושב שזה נעשה בצורה חפוזה ולא נכונה.

נחמן שי: ודבר אחרון – אני מבקש עוד דקה ממך, זה סעיף קטן, סעיף קטן שמצאתי בתקציב הזה, ומה הוא אומר?

נחמן שי: אני חייב להתייחס אליו, כי הוא חרה לי מאוד, למרות שזה כסף קטן, אבל כסף קטן לפעמים הוא כסף גדול, אם אין את אראלה ממפעל הפיס כמובן בסביבה, כי היא בזמן האחרון לא הייתה אתנו.

נחמן שי: אני מדבר על הפגיעה בספריות הציבוריות.

נחמן שי: גם ילדים וגם קשישים או מבוגרים נזקקים לספריות ציבוריות, לא יכולים לקנות – אפילו לא שלושה ב-100; לא יכולים לקנות ספרים.

נחמן שי: ויש ספריות בישראל, וספריות זה מפעל נפלא.

נחמן שי: זה נפלא שאפשר ללכת ולהחליף ספר.

נחמן שי: פגשתי ילד לפני כמה ימים, הראה לי שיש לו צבע כזה, משנה לשנה מתחלף הצבע, והוא היה גאה שהוא רץ לפני הכיתה שלו.

נחמן שי: הספריות צריכות לקבל איזושהי תוספת כדי לשמור על עצמן – אני עוד 20 שניות – רק לשמור על עצמן, לא יותר, כדי שתתקיימנה ספריות ציבוריות.

נחמן שי: זו תרבות, רבותי, זו תרבות.

נחמן שי: עם ישראל זה תרבות.

ראובן ריבלין: עם הספר, עם הספר.

נחמן שי: ודאי, נכון.

נחמן שי: אז על מה מדובר?

נחמן שי: הסתכלתי: דחיית השלמת מלוא השתתפות הממשלה באחזקתן וניהולן של ספריות ציבוריות.

נחמן שי: זה כלום כסף, זה 11 מיליוני שקלים ב-2015.

נחמן שי: זה כל הכסף.

נחמן שי: אז אנשים – מילא, אתה יכול לומר, אם אין להם כל כך הרבה מה לאכול, אז שלא יקראו ספרים.

נחמן שי: אני אומר שזה הכול ביחד, הם יהיו – הילדים שלנו יהיו גם עניים וגם בורים – לא יהיו להם ספרים.

נחמן שי: לא יוכלו להחליף ספרים.

ראובן ריבלין: כדי שהילדים שלהם לא יהיו עניים הם צריכים לקרוא ספרים.

נחמן שי: אני קונה את כל מה שאתה אומר.

נחמן שי: הייתי פעם מנכ"ל המשרד הזה, זו חשיבות עליונה.

נחמן שי: אני יודע שזה לא – אבל זה כל כך קטן, כל כך לא חשוב.

נחמן שי: תנו להם לפחות את ההנאה לקרוא ספר.

נחמן שי: תודה, אדוני היושב-ראש.

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת נחמן שי.

חמד עמאר: חבר הכנסת יצחק כהן, ואחריו – חבר הכנסת אמנון כהן.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש – –

חמד עמאר: עכשיו אני מפעיל לך את הזמן.

יצחק כהן: – – חברי חברי הכנסת, כבוד השר, כבוד סגן השר, כבוד חברי וידידי ורעי רובי ריבלין, בימי חלדנו, רובי, העברנו כמה תקציבים, ובדרך כלל, סגן השר, כשמעבירים תקציב, בונים את התקציב, מתכננים את התקציב, קובעים דגלים.

יצחק כהן: כל שר ו-.

יצחק כהן: שרי אוצר לדורותיהם, הדגלים שלהם היו תשתיות, תעשיות היי-טק, doing business, ביטול הביורוקרטיה, צמצום הביורוקרטיה, הגברת הרגולציה, מנועי צמיחה.

אראל מרגלית: גליל, נגב.

יצחק כהן: גליל, נגב, חינוך, השכלה גבוהה, פריפריה.

יצחק כהן: כל שר אוצר, ר' מאיר – – –

קריאה: המגזר הערבי.

באסל גטאס: לא היה – – –

יצחק כהן: כל שר אוצר, שמוטלת על כתפיו אחריות כבדה מאוד, כבדה מאוד, יושב עם המומחים, יושב עם הצוותים.

יצחק כהן: רואים תוצאות של ארבע שנים אחורה, ארבע שנים קדימה.

יצחק כהן: מחפשים את כשלי השוק ומנסים לפתור את הבעיות.

יצחק כהן: מציבים איזה אתגר, אתגר.

יצחק כהן: הפעם משהו מוזר קורה, משהו מאוד מוזר.

יצחק כהן: א.

יצחק כהן: כבר אמרתי לא פעם שיצירת האליבי הפתטי הזה – השאירו לנו גירעון, השאירו לנו בור, בור, קטסטרופה – זה במקרה המנומס פתטי מכיוון שב-2009 קיבלנו גירעון של 5.2% לתוצר.

מיקי לוי: – – – מבני.

יצחק כהן: אתה עכשיו בונה תקציב עם גירעון מבני של 35 מיליארד, אז מה – – – ב-5 מיליארד?

מיקי לוי: – – –

יצחק כהן: מבני, מבני.

מיקי לוי: לא, לא מבני.

יצחק כהן: אוקיי, בסדר.

יצחק כהן: אבל גירעון.

יצחק כהן: במונחי תוצר – – –

קריאה: – – –

מיקי לוי: במספרים – – – במונחי תוצר זה 5.1, 5.2, זה 52 מיליארד.

מיקי לוי: אבל ד"ר יובל שטייניץ, פעם אחת לא שמעת אותו אומר: השאירו לי גירעון.

מיקי לוי: היה משבר גלובלי עולמי.

מיקי לוי: אגב, הוא מתמשך.

מיקי לוי: יצאנו ברוך השם מצוין.

מיקי לוי: תראו את נתוני המקרו שהשארנו לכם – להתפאר.

מיקי לוי: לא אנחנו, אפילו חברות דירוג האשראי במהלך 2012, שידעו על הגירעון המצטבר הזה, המתהווה, העלו את דירוג האשראי מכיוון שידעו שיש הנהגה אחראית.

מיקי לוי: אבל נחזור רגע להכנת התקציב.

מיקי לוי: מה הדגלים של שר האוצר יאיר לפיד?

מיקי לוי: תעשייה – לא, היי-טק – לא, צמיחה – לא, doing business – לא, ביורוקרטיה – לא, תכנון – לא.

מיקי לוי: הדגלים, זה לא ייאמן, חרדים.

מיקי לוי: חרדים זה הדגלים.

מיקי לוי: בונים תקציב שהדגלים זה חרדים.

מיקי לוי: יש לכם מזל אתם.

מיקי לוי: תתארו לעצמכם שהיה בא שר אוצר, בונה תקציב שהדגלים שלו זה ערבים, איפה להכות ערבים.

באסל גטאס: – – –

חנין זועבי: – – –

יצחק כהן: – – – אז בא שר האוצר – – –

חנין זועבי: – – –

יצחק כהן: – – – מה שאני אומר לך.

יצחק כהן: תארי לעצמך מה היה קורה, איזו צעקה הייתה קמה.

יצחק כהן: ההוא היה מתערב, ההוא היה מתערב.

מיקי לוי: חנין, צעקת לו אותו הדבר לפני שנה.

חנין זועבי: – – –

יצחק כהן: רגע, אני אסביר.

יצחק כהן: אני אסביר.

קריאה: – – – היו גם ערבים, גם חרדים.

יצחק כהן: דרך אגב, תמיד זה הולך ביחד.

יצחק כהן: חרדים-ערבים תמיד הולך ביחד.

יצחק כהן: אבל פה – – –

חנין זועבי: אבל אתם הייתם בשלטון.

יצחק כהן: תשאלי את החברים שלך אם כשאנחנו בשלטון זה היה כך.

יצחק כהן: תשאלי.

יצחק כהן: על כל פנים, חברי היקר ראובן ריבלין, צאצא של הגאון מווילנה, ואגב, הגאון מווילנה גם חרדי, הדגלים – חרדים.

יצחק כהן: אז יושב שר האוצר ואומר להם: תראו לי איפה החרדים משתלבים בתקנות האלה.

יצחק כהן: אמרו לו: בקצבאות ילדים.

יצחק כהן: תורידו, תמחקו.

יצחק כהן: אמרו לו: רוב החרדיות הן עקרות-בית – נו, תכו.

יצחק כהן: אמרו לו: אתה יודע, החרדים בלי עין הרע מתחתנים, דיור, משפרי דיור – משפרי דיור.

יצחק כהן: אמרו לו: מענקי פריפריה, הרוב הולך לחרדים.

יצחק כהן: תכו בהם, בחרדים.

יצחק כהן: מימוש כושר השתכרות – נוסחה, פטנט.

יצחק כהן: מימוש כושר השתכרות – אה, מימוש.

יצחק כהן: תכניסו את הפרמטר הזה בכל דבר ועניין – מימוש כושר השתכרות.

יצחק כהן: הלאה – טיפולי שיניים, הרי דבר כל כך נפלא.

יצחק כהן: עשו את החשבון מאיזה גיל עד איזה גיל, יאללה אודרוב.

יצחק כהן: אמרו לו: חרדים, יש הרבה ילדים חרדים – תן מכה.

יצחק כהן: מוסדות התורה, עולם התורה שנבנה פה אחרי השואה, ישראל הפכה להיות המרכז הרוחני הגדול ביותר בעולם.

יצחק כהן: מדינת ישראל זכתה.

יצחק כהן: מיקי, היא זכתה.

יצחק כהן: ואתה ומאיר כהן לא גדלתם לא בשיכון ל' ולא ברמת-אביב ג'.

יצחק כהן: אתה גדלת בשכונת-הארגזים פה.

מיקי לוי: פחים.

יצחק כהן: שכונת-הפחים, ומאיר גדל בדימונה.

יצחק כהן: אתם טעמתם את המצוקה, אתם הייתם צריכים לזעוק, להגיד לו: לא, זה בלתי אפשרי, עם כל הכבוד לדגלים שלך.

יצחק כהן: אנחנו יודעים שאתה רוצה למחוק את החרדים, הבאת את זה לפני הציבור שלך, ציבור בוחריך.

יצחק כהן: יושב-ראש הכנסת, ברוב הגינותו, כשישבו על חוק ההסדרים, הוא אמר לו: תשמע – יחד עם היועץ המשפטי של הכנסת ישבו.

יצחק כהן: אמרו: תשמע, זה מוגזם.

יצחק כהן: הוא אומר: לא, בזה לא נוגעים.

יצחק כהן: כשעשו הפרדה בחוק ההסדרים מה להוציא, מה להשאיר.

יצחק כהן: לא, לא.

יצחק כהן: בזה לא נוגעים.

יצחק כהן: זה הדגלים שלי, אני חייב את זה לציבור שלי.

יצחק כהן: בזה אתם לא נוגעים, אני אתפטר.

יצחק כהן: ככה בונים תקציב? א.

יצחק כהן: זה גם לא חוקי, זה לא חוקי.

יצחק כהן: אי-אפשר לתפוס ציבור שאתה אוהב אותו לכאורה ואתה תוקף אותו ואתה יורד לחייו.

יצחק כהן: מאיר, זה לא חוקי.

יצחק כהן: אין לי שום ספק שאם זה יבוא למבחן בג"ץ זה ייפסל.

יצחק כהן: לא ככה בונים תקציב.

יצחק כהן: מדיניות המיסוי – אתם נמצאים במצב שיש גירעון – – –

ראובן ריבלין: – – –

יצחק כהן: אין לי הרבה זמן.

יצחק כהן: תגיד לי דבר אחד שהוא לא נכון, מיקי.

יצחק כהן: דבר אחד שהוא לא נכון.

יצחק כהן: מיקי, התקציב הזה לא יישאר בו אבן על אבן, אני מבטיח לך.

יצחק כהן: כי דבר שהוא לא מוסרי ולא חוקי, שבא לטפל באוכלוסייה אחת שאתם לא אוהבים אותה – לא אתה, השר שלך.

יצחק כהן: שר האוצר לא אוהב את החרדים.

יצחק כהן: זה לא יחזיק מעמד, לא מבחינת ציבורית, לא מבחינה כלכלית, לא מבחינה מוסרית, לא מבחינה חוקית.

יצחק כהן: אין לזה סיכוי, זה לא יחזיק מעמד.

יצחק כהן: גם הציבור שלכם, אגב, שרובו ציבור הגון, מביע סלידה מהגישה שלכם, מהדרך שבה אתם פועלים.

יצחק כהן: ואגב, יש גם כלכלה, ופה אין שום דבר כלכלי, כי יש אלטרנטיבות.

יצחק כהן: אם מדברים על קיצוצים מצד ההוצאה, יש אלטרנטיבות, והוא קיבל ברכיים קרות כשהוא הלך לטפל בהן.

יצחק כהן: הוא ויתר לציבור החזק ביותר, לא לקח ממנו שקל אחד; שקל אחד הוא לא לקח.

יצחק כהן: הלך, פגישה אחת עם יושב-ראש ההסתדרות, ואני מצדיע ליושב-ראש ההסתדרות.

יצחק כהן: הוא חזר מקופל עם הזנב בין הרגליים.

יצחק כהן: שקל אחד הוא לא תרם לו לזה.

יצחק כהן: נתן לו הלוואה בריבית לעוד שנה.

יצחק כהן: בושה.

יצחק כהן: זה בושה.

מיקי לוי: – – –

יצחק כהן: לציבור החזק הזה לא נגעתם בשקל, והציבור החלש, הכיתם אותו מכה ועוד מכה ועוד מכה.

יצחק כהן: חיפשתם תקנה אחרי תקנה איפה יש קמצוץ של חרדים ונתתם מכה.

יצחק כהן: רבותי, זה לא יחזיק.

יצחק כהן: הבית הזה לא ייתן לזה לעבור, זה לא יעבור.

יצחק כהן: תודה רבה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: יעלה חבר הכנסת אמנון כהן, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: ואחריו – סגן שר האוצר מיקי לוי, לפי סעיף – – –

מיקי לוי: – – – מוותר.

מיקי לוי: אני אגמור את זה אתו בארבע עיניים.

יחיאל חיליק בר: בסדר, אני מכבד את בקשתך.

יחיאל חיליק בר: אם תרצה בכל זאת, יש לך לאחר – – –

מיקי לוי: – – –

יחיאל חיליק בר: טוב, אז אני מוחק אותך.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת באסל גטאס.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: שמונה דקות לרשותך.

אמנון כהן: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, האמת, אני היום התאכזבתי מהצגת התקציב של שר האוצר.

אמנון כהן: באמת חשבתי, כפי שהבטיח גם, שיביא פוליטיקה אחרת, תקציב שונה, יביא בשורה, בשורה לציבור, לציבור הכללי ולציבור ששלח אותו.

אמנון כהן: הציבור שלח אותו בתקוות רבות.

אמנון כהן: לא פשוט לקבל 19 מנדטים, זה לא פשוט בכלל.

אמנון כהן: כנראה העם האמין לספינים הריקים מתוכן שהיו בתקופת הבחירות, ואמרו: סוף-סוף מישהו שמדבר, אבל לא שמו לב שזה רק דיבורים.

אמנון כהן: והיום אנחנו גילינו שזה רק ספינים ואחיזת עיניים, והבשורה היא בשורה מרה וקשה.

אמנון כהן: אין כאן פוליטיקה חדשה, אין כאן דרך חדשה, ההפך הוא הנכון.

אמנון כהן: אפשר להגיד שזה תקציב של – מישהו אמר פה: תקציב פחדני.

אמנון כהן: אני מסכים עם האמירה הזאת, התקציב הוא לא אמיץ – –

באסל גטאס: מישהי.

אמנון כהן: – – זה תקציב ששמו לו על השולחן.

אמנון כהן: ציין כאן קודם חברי מהסיעה, סגן שר האוצר הקודם, יצחק כהן, שבאמת הגזירות הקשות על ציבור מסוים זה מעל ומעבר לפרופורציה, מעל 50% בכל מה שנוגע למגזר הזה, כאשר הקיצוץ flat למשרדים אחרים זה אחוזים בודדים.

אמנון כהן: גם פה אנחנו כמובן נבחן את המידתיות, איך אפשר לפגוע כה קשה בסעיפים ספציפיים שמוגדרים כלפי אוכלוסייה מסוימת.

אמנון כהן: אבל אתם יודעים מה, אני לא רוצה לדבר על האוכלוסייה שלנו, כי אנחנו כבר מכירים את האג'נדה.

אמנון כהן: דווקא הסתכלתי על התקציב וראיתי שהוא אמר שהוא רוצה לחזק את מעמד הביניים, כמובן גם את המוסדות להשכלה גבוהה ואת הלומדים במוסדות להשכלה גבוהה.

אמנון כהן: אבל מה אנחנו רואים?

אמנון כהן: אנחנו רואים שיש פה קיצוץ בנקודות הזיכוי במס לסטודנטים הלומדים לתואר ראשון, ומחצית הנקודה לבוגרי תואר שני ושלישי, ותבוטל גם הזכאות לנקודת זיכוי לאחר התמחות בעיסוק.

אמנון כהן: אז מה אנחנו אומרים פה?

אמנון כהן: הם לא חרדים, זה סטודנטים, שרוצים לרכוש השכלה גבוהה, ואלה שגרים בפריפריה, שגם מממנים את הלימודים שלהם בשעות לא שעות, במקצועות לא מקצועות.

אמנון כהן: אני מכיר, חלקם רוחצים חדרי מדרגות, עובדים כמלצרים ועובדים בכל בעבודה אפשרית שמתאימה לשעות, כמוקדנים בעיריות, בשעות לילה – –

מיקי לוי: – – –

אמנון כהן: – – כדי לממן את הלימוד, לוקחים הלוואות, ולמעשה אחר כך רוצים, כשכבר רכשו את ההשכלה סוף-סוף, לעבוד ולהחזיר, אבל גם פה, בנקודת הזיכוי הזאת, בדבר הפשוט הזה, לתת – קצת חמלה, שבאמת ילמדו הסטודנטים מהפריפריה, שההורים לא יכולים לעזור להם בשכר לימוד – לא אלה שגרים בהרצלייה-פיתוח וברמת-אביב ג' – אבל גם שם הוא פגע.

אמנון כהן: גם אלה שלומדים לתואר שני או דוקטורט – גם שם הוא פגע קשה בנקודת הזיכוי.

אמנון כהן: מצד שני, אנחנו לא רוצים כאן בריחת מוחות, ואנחנו יודעים שהחוקרים האלה נדרשים ביותר בעולם.

אמנון כהן: כל מקום שאנחנו הולכים, אומרים: ההון האנושי של היהודים, או הגנים של היהודים.

אמנון כהן: בסוף, עם הגנים האלה, עם ההון האנושי הזה, הוא מחפש לו במקומות אחרים, שמעריכים את העבודה שלו, וכמובן גם נותנים את התמיכה בצורה עדיפה, בצורה כזאת שהוא יכול ללמוד שם.

אמנון כהן: ואני מסתכל פה, ישב קודם ידידי חבר הכנסת בועז טופורובסקי, יושב-ראש השדולה להשכלה הגבוהה, הסטודנטים.

אמנון כהן: יקירי, אתה באותה סיעה, איך אתה יכול לעמוד בראש השדולה ופה אתה נותן יד לקיצוץ, מזערי אומנם, אבל פה מדובר ב-200 מיליון שקל?

אמנון כהן: ואני אומר לך, אני, כידיד, אמרתי לך את זה גם מאחור, שזו השליחות שלך כאן, לעזור לאותה קבוצה ששלחה אותך לכאן, ולהגיד להם: חבר'ה, אני רוצה לחזק את אלה שלומדים, את הסטודנטים האלה, כי כולנו יודעים היום שעם תואר ראשון כמעט אין עבודה, הולכים כבר ללמוד לתואר שני ושלישי, כי כולנו רוצים לעבוד בעבודות מכובדות, ואתה תרים את הדגל.

אמנון כהן: ויש פה חלופות.

אמנון כהן: לא אמרתי שתתנגד, או תלך נגד התנועה, אבל אנחנו חיים בעולם שיש בו חלופות.

אמנון כהן: לכן, תתייעץ עם חברי ועדת הכספים, יש פה ותיק, גם יושב-ראש הכנסת, גם חבר ועדת הכספים ותיק, ידידי חבר הכנסת רובי ריבלין, תשב, ואני בטוח שתמצא נוסחה אחרת וחלופה אחרת.

אמנון כהן: ואני חושב – – –

ראובן ריבלין: כבר דיברתי עם הסטודנטים.

ראובן ריבלין: ממה להוריד?

ראובן ריבלין: מהרווחה, מהבריאות?

אמנון כהן: אני אגיד לכם, ראיתי – – –

ראובן ריבלין: אני חושב שהסטודנטים צודקים.

ראובן ריבלין: יכול להיות שלגבי אחדים יש איזה אפשרות לעזור להם על-ידי דחיית התשלום, שהם יחזירו אותו, זאת אומרת, לתת להם הלוואה – –

אמנון כהן: יש חלופות.

אמנון כהן: יש.

ראובן ריבלין: – – אבל זה 200 מיליון.

ראובן ריבלין: אם אתה צריך לקחת 200 מיליון מהתקציב, מה תיקח, מהרווחה?

אמנון כהן: אם כבודו כבר אמר רווחה, יש חלופות אחרות.

ראובן ריבלין: זה עניין אחר – – –

בועז טופורובסקי: הוסיפו תקציבים לשכר – – –

אמנון כהן: ידידי – – –

מיקי לוי: – – –

אמנון כהן: ידידי בועז, אני אמליץ לך על ארבע חלופות, עם זה תבוא לשר האוצר, ואני כמובן את המסגרת לא רוצה לפרוץ.

ראובן ריבלין: היינו בממשלה אחת, לא הלכנו על החלופות שאתה הולך להציע.

ראובן ריבלין: הסכמנו לכוחות השוק, הסכמנו לכך שכלכלה יציבה היא כלכלה שבה משקיעים הון.

ראובן ריבלין: זאת אומרת, היו לנו בעיות.

ראובן ריבלין: הרי בזמן שהיה פרוספריטי, שהייתה באמת הכנסה גדולה למדינה, לא נפגענו, אבל יש לנו בעיה.

ראובן ריבלין: מישהו יצטרך לוותר.

ראובן ריבלין: הסטודנטים חשובים ביותר, אין כל ספק, אבל נדמה לי שזה לא בראש מעיינינו.

ראובן ריבלין: קודם כול – –

אמנון כהן: בסדר.

אמנון כהן: את זה ראיתי כנקודה – –

ראובן ריבלין: – – כל המשפחות – – –

אמנון כהן: – – והנקודה השנייה, כשאני ככה מסתכל – לאחר שהעבירו תקציב – – –

מיקי לוי: – – –

אמנון כהן: רגע, לקחו לי כמה דקות שם.

ראובן ריבלין: מאה אחוז.

ראובן ריבלין: מאה אחוז.

יחיאל חיליק בר: סגן השר, אני מרשה לך להתחרט ולעלות להשיב אם אתה רוצה, אבל לא להפריע לחבר הכנסת בינתיים.

אמנון כהן: תוסיף לי איזה דקה, שתיים.

יחיאל חיליק בר: דקה.

אמנון כהן: אני רוצה לדבר על נקודה שנייה, שבממשלה הקודמת – אני דווקא רוצה לשבח את שר השיכון אריאל אטיאס שהעביר החלטת ממשלה, 3282, שדיברה על חיזוק הפריפריה, וב-28 יישובים, שבהם נבנים מבנים לא רק לחרדים, לזוגות צעירים, שלהם תינתן הטבה, כ-100,000 שקל, 60 ו-40 – חלק מענק וחלק בפיתוח – – –

מיקי לוי: – – –

אמנון כהן: גם פה.

אמנון כהן: גם פה.

אמנון כהן: מאבק לא פשוט היה מול האוצר, והייתה בשורה; סך הכול נכנסו לפרויקט הזה כ-700 זוגות צעירים – –

מיקי לוי: 530.

אמנון כהן: – – והם כרגע נמצאים בתהליכים חדשים, כשעמותות נכנסו.

אמנון כהן: בגלל ההטבה הזאת נכנסו לאיזה תהליך, ואיזו בשורה אנחנו מביאים?

אמנון כהן: זוגות צעירים, פריפריה, דירה ראשונה – איזו בשורה אנחנו מביאים?

ראובן ריבלין: מי שהתחייבו לו ב-60,000, אי-אפשר לבטל את זה.

אמנון כהן: בוודאי.

אמנון כהן: 700.

אמנון כהן: 700 זוגות בסך הכול.

אמנון כהן: כרגע בתהליך נמצאים – –

מיקי לוי: 530.

אמנון כהן: – – כ-2,000 – – –

ראובן ריבלין: אי-אפשר לבטל, חבל על הזמן.

אמנון כהן: כ-2,000.

אמנון כהן: ולמעשה אין המשכיות.

אמנון כהן: אין המשכיות – – –

מיקי לוי: 530.

אמנון כהן: אני יודע, לא צריך.

אמנון כהן: 700 בערך.

אמנון כהן: 742, אם אתה רוצה בדיוק.

אמנון כהן: ולכן – – –

מיקי לוי: – – –

אמנון כהן: עוד פעם הוא לוקח לי רבע שעה.

אמנון כהן: לכן אני אומר, עד שיש הישג, פתרון לזוגות צעירים, לא צריך בהינף יד כבר לבטל, להגיד: אוקיי, עד סוף השנה לפחות ניתן, נספוג את זה, כבר נתנו החלטה.

אורלי לוי אבקסיס: לא צריך – – – בכלל.

אמנון כהן: אני רוצה לנצל את זה שיושב כאן שר הרווחה, ברגישות שלו, כבודו – –

מאיר כהן: אני פה.

אמנון כהן: – – אתה פה, אז אני אומר שאמרו שרוצים להקים איזו ועדה למלחמה בעוני, או לצמצום פערים חברתיים, ואני לא רואה את הוועדה הזאת קמה, אבל מצד שני יש קיצוץ עמוק.

אמנון כהן: כאשר אנחנו נגלה שכמעט מיליון ילדים ייכנסו עקב הקיצוצים שיהיו עכשיו מתחת לקו העוני, מה נגיד?

אמנון כהן: מה נגיד?

אמנון כהן: יש לנו אמרה בבוכרית שאומרת: מי שהבטן או הכרס שלו מלאה לא מבין את ההוא שהכרס שלו ריקה, שהבטן שלו ריקה.

אמנון כהן: לעולם הוא לא יבין, כי הוא לא חווה.

אמנון כהן: אבל דווקא שר הרווחה, אני חושב, הוא בא מאזור שאולי בתקופה מסוימת הוא חווה את זה, לכן אי-אפשר לראות את זה בפרספקטיבה כוללת.

אמנון כהן: לכן, כשאני מסתכל על שר האוצר, בראייה שלו – ראיתי באמת בכמה חוקים ששמתי כאן, את שר הכלכלה – שהם בכלל לא נוחתים עדיין, הם נמצאים באיזשהו מקום למעלה, באטמוספירה עליונה, כי הם לא מסתכלים על הבעיות האמיתיות, על המקרר הריק, על הבטן הריקה, על התלמיד שלא יכול להביא סנדוויץ' לבית-הספר.

אמנון כהן: אומנם יש כמובן אחריות להורים, אבל גם המדינה לא יכולה להתעלם, ולהטיל עליהם עוד גזירות ועוד גזירות, ולהגיד: ההורים, אתם חייבים לטפל בילדים שלכם.

אמנון כהן: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת כהן.

יחיאל חיליק בר: סגן השר, האם אתה מתחרט ורוצה להשיב?

מיקי לוי: אני – – –

יחיאל חיליק בר: בסדר גמור.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת באסל גטאס, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת ניצן הורוביץ.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: שמונה דקות לרשותך.

באסל גטאס: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חוט דק כשערה, אבל זה חוט עשוי מפלדה, מקשר בין החלטת ראש הממשלה לשלם חצי מיליון שקל על מיטה זוגית בנסיעתו בת חמש השעות ללונדון, לבין התקציב המוגש לכנסת.

באסל גטאס: חוט הקושר קשר גורדי עשוי מחוסר רגישות – חוסר רגישות חברתית, עור עבה כמו עור של פיל, נהנתנות, דורסנות שלטונית, עם היעדר מנהיגות המושתתת על ערכים בסיסיים של שוויון וצדק טבעי.

באסל גטאס: מנהיגות שמקדשת כיבוש והתנחלויות, מעצימה איומים כדי להצדיק תקציבי עתק של ביטחון, איך תבין ללבם של החלשים והעניים?

באסל גטאס: נוסף על כל העוולות והגזירות, שדווקא התקציב הנוכחי המוגש אלינו רווי בהן, שמתי לב לחוסרים מהותיים בשלושה תחומים.

באסל גטאס: חוסר שקיפות הגובל ביחס מכפיר לכנסת – לעתים מהתלים בנו, ודוגמאות לא חסר.

באסל גטאס: רק עכשיו עלה שר האוצר של מדינת ישראל ואמר:

באסל גטאס: אנחנו משלמים 85 – או לא יודע באיזה מספר נקב – מיליארד שקל ריבית.

באסל גטאס: באמת, אני עשיתי חישוב פשוט, יש לישראל 600 מיליארד שקל חובות, כפול, בוא נגיד, 6% – 36 מיליון.

באסל גטאס: שליש.

באסל גטאס: חזרתי לספר התקציב, לא רוצה לאבד הרבה זמן, לקרוא לכם מספרים, אומרים: 95 מיליארד שקל החזר חובות, החזר חובות כולל ריבית.

באסל גטאס: אז איך, ריבונו של עולם, שר עומד כאן ואומר, מחזירים 85 מיליארד שקל ריביות?

ראובן ריבלין: גם קרן וגם ריבית.

באסל גטאס: אבל הוא לא אמר את זה.

באסל גטאס: אני צעקתי עליו משם, אמרתי: זה כולל הקרן.

באסל גטאס: עמדו כאן, וגם בוועדות, ואתה היית, רובי, ואיימו עלינו בהורדת דירוג האשראי.

באסל גטאס: וכמה פעמים – כולל חברי השר לשעבר מאיר שטרית, אמר: יעלה מיליארדים, אם מורידים את דירוג האשראי.

באסל גטאס: אז אני עשיתי שיעורי בית, עשיתי הרצאה בוועדת הכספים, מה-620 מיליארד שקל חובות, החוב הכללי של מדינת ישראל, כ-120 מיליארדים חוב חיצוני.

באסל גטאס: בדולרים.

באסל גטאס: שני-שלישים של החוב הזה לא קשורים לריבית ולא קשורים לדירוג האשראי, כי הרוב של השני-שלישים הוא בערבות של ארצות-הברית, כלומר מקבל דירוג אשראי של ממשלת ארצות-הברית, שזה כמעט היה, אתם יודעים, דירוג פרפקט, עכשיו הוא קצת פחות מדירוג אופטימלי, והשליש הוא חשוף לדירוג אשראי, יעני, 30 ומשהו מיליארד שקל.

באסל גטאס: אני לא בעד הורדת דירוג האשראי, אבל אל תפחידו, אל תנצלו אי-ידע, או את זה שחברי הכנסת לא עוקבים בדקויות המספרים, כדי להפריח כאן כל מיני איומים, קלישאות ודברים שאחר כך – זה מראה, באמת, באמת, אני אומר, חוסר כבוד לכנסת, לא מטעמך, מטעם כל השדרה הניהולית – איך מתייחסים אלינו כשבאים לתת דוחות.

באסל גטאס: אני אומר לך – איפה סגן השר מיקי לוי?

באסל גטאס: הוא אמור לענות לי, לא?

ראובן ריבלין: מחליף אותו מאיר כהן.

באסל גטאס: אני אומר – אני רוצה לשאול אותו, אם תקציב כזה היה מוגש לו בתור מנכ"ל של חברה, מה הוא היה עושה לחשב שלו?

באסל גטאס: אני הייתי זורק אותו מכל המדרגות.

באסל גטאס: זה לא תקציב.

באסל גטאס: אני ניהלתי ניהול בסיסי של ארגון, של עמותה, של חברה – היה צריך להיות הרבה יותר, הרבה יותר טוב מזה.

באסל גטאס: מגישים לנו תקציב מדינה – –

ראובן ריבלין: אם זה יעזור לך, אני אתן לך את כל זה, אז תוכל – – –

באסל גטאס: – – אני אומר לכם, חוסר השקיפות משווע, הוא לא נותן לנו כלי להחליט.

באסל גטאס: אם סעיף תקציבי כלשהו במשרד שלך, השר, או במשרד הפנים, לא מראה מה היה באותו סעיף בשנת 2012, ומה היה הביצוע באותו סעיף באותה שנה, איך נדע אם הסעיף הזה הוא אמיתי, הוא נכון, צריך לעלות, צריך לרדת?

באסל גטאס: אין פה כלים לנהל מדינה, לנהל תקציב.

באסל גטאס: כל מי שעבד במינימום שקיפות בארגון כלשהו, יודע שאני צודק בכל מילה שאני אומר על התקציב הזה.

באסל גטאס: ככה מנהלים תקציב של מדינה?

באסל גטאס: נוסף על כל העוולות האחרות.

באסל גטאס: זה חוסר ראשון.

באסל גטאס: חוסר שני – חוסר יעדים.

באסל גטאס: מה היעדים הכלכליים של התקציב הזה?

באסל גטאס: שלא לדבר על החברתיים, שעמדנו כאן ודיברנו, מה היעד בהורדת העוני, מה היעד שרוצים להשיג בכל מיני תחומים חברתיים אחרים?

באסל גטאס: אבל אפילו יעדים כלכליים, מה רוצים?

באסל גטאס: איך מגיעים לתל"ג כלשהו?

באסל גטאס: היעד שלנו, של התקציב הזה, להגיע לתל"ג של 40,000 דולר בממוצע.

באסל גטאס: אין יעדים אפילו כלכליים בתקציב הזה.

באסל גטאס: היום היה דיון שלם בוועדת הכלכלה על יוקר המחיה, מה היעד – איך מורידים את יוקר המחיה?

ראובן ריבלין: צריך להכניס לחוק התקציב שהממשלה צריכה להביא יעדים.

באסל גטאס: מה היעד המיידי ב-2013–2014 בהורדת יוקר המחיה?

באסל גטאס: מה תמהיל המסים העקיפים לעומת הישירים בתקציב?

באסל גטאס: איך אנחנו משפרים את התמהיל לכיוון, כמובן, מסים ישירים?

באסל גטאס: אין.

באסל גטאס: חוסר מוחלט של יעדים – כלכליים אפילו, שלא לדבר על חברתיים.

באסל גטאס: החוסר השלישי, כמובן, רבותי, זה חוסר מעוף, חוסר אופק.

באסל גטאס: לאן מובילה המדיניות הכלכלית של הממשלה הזאת?

באסל גטאס: אין אופק מדיני ואין אופק כלכלי.

באסל גטאס: זה בתמצית מה שהתקציב הזה אומר לי.

באסל גטאס: זה מטיל שאלה כבדה אם יש עתיד, ואיזה עתיד זה.

באסל גטאס: השאלה הזאת מופנית כמובן ליש עתיד בעיקר.

באסל גטאס: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה לחבר הכנסת גטאס.

יחיאל חיליק בר: יעלה חבר הכנסת ניצן הורוביץ.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת אראל מרגלית.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת ראובן ריבלין.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: שמונה דקות לרשותך.

ניצן הורוביץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני השר, התקציב הזה, שמובא עכשיו לכנסת לקריאה ראשונה, הוא אחד התקציבים האכזריים והמרושעים שאני ראיתי בכנסת הזאת.

ניצן הורוביץ: אני לא חבר כנסת כל כך ותיק, אבל כבר ראיתי כמה וכמה תקציבים.

ניצן הורוביץ: התקציב הזה, בעיני, שובר את כל השיאים של ההתעמרות במה שנקרא האזרח הרגיל; ולא רק האזרח הרגיל אלא גם עסקים קטנים וכל השכבה הזאת שמחזיקה את הכלכלה הישראלית.

ניצן הורוביץ: אתמקד בדברים שלי היום בהשלכה של התקציב הזה על פעילות של רשויות מקומיות ועל מעמדם של תושבים בערים.

ניצן הורוביץ: קודם כול, מבחינת ארנונה – ואלה דברים שטרם הובררו וטרם התפרסמו – התקציב הזה וחוק ההסדרים טומנים בחובם צמצום של הנחות בארנונה וביטול פטורים והנחות אחרות בארנונה, לרבות לאזרחים ותיקים, מה שאומר פגיעה ישירה, ממשית, בכיס ובנטל הכלכלי של אנשים, במיוחד של אזרחים ותיקים שגרים בעיר, למשל בעירי, תל-אביב–יפו.

ניצן הורוביץ: ההעלאה של הארנונה ברשויות חזקות, כמו בתל-אביב או ברמת-גן או בגבעתיים או בהרצלייה, לצורך מימון של מענקי איזון ופיתוח ברשויות מקומיות חלשות – לכאורה אפשר לומר שמדובר בהחלטה פרוגרסיבית, כלומר לקחת כסף מאוכלוסייה חזקה ולהעביר אותה לאוכלוסייה חלשה.

ניצן הורוביץ: אבל צריך לשים לב שגם בערים חזקות יש שכונות חלשות, ויש תושבים עניים, ויש הרבה תושבים עניים למשל בתל-אביב או בדרום תל-אביב או ביפו.

ניצן הורוביץ: והאוכלוסיות האלה נאלצות לשלם מחיר כבד.

ניצן הורוביץ: לכן, אם הממשלה רוצה לעשות מהלך פרוגרסיבי – לא דרך ארנונה.

מאיר כהן: אתה אומר דברים – – –

ניצן הורוביץ: אשמח אם תתקן אותי אחר כך, אבל אני ישבתי על זה וראיתי, וגם שאלתי ראשי רשויות, ואת המהלך הזה צריך לעשות באמצעות מס הכנסה, שהוא מסגרת מתאימה לזה.

ניצן הורוביץ: תעלו את המס במדרגות הגבוהות, אבל אל תעשו את הדיפרנציאציה הזאת – – –

ראובן ריבלין: ארנונה היא לא מס; היא תשלום עבור שירותים.

ראובן ריבלין: לכן היא נקראת ארנונה.

מאיר כהן: לא נלקח כסף מהערים החזקות לטובת החלשות.

מאיר כהן: זה לא קרה.

מאיר כהן: מהארנונה – – –

ראובן ריבלין: בשירותים שניתנים – שירותי דת, שירותי קבורה.

ראובן ריבלין: צודק שר הרווחה.

מאיר כהן: אבל זה לא קרה מבחינת ארנונה.

ניצן הורוביץ: לגבי חינוך ותרבות, הגדלת תשלומי הורים לבתי-ספר, ביטול סבסוד צהרונים עד גיל 12, צמצום שעות הוראה פרטניות ייחודיות לתלמידי כיתות ב', דחיית השתתפות המדינה במימון ספריות ציבוריות, כפי שהובטח ובניגוד לחקיקה קודמת – אלה דברים שגורמים לפגיעה קשה בהורים לילדים, למשל.

ניצן הורוביץ: גם היום תשלומי ההורים הם גדולים.

ניצן הורוביץ: אם מגדילים אותם, אם מבטלים סבסוד צהרונים, מבטלים שעות הוראה פרטניות, זו פגיעה קשה.

ניצן הורוביץ: מים, למשל; ההאצה של התהליך הזה של הקמת תאגידי המים, ובכך עידוד של תהליכי הפרטת מים, שכבר ראינו איך הם גורמים להעלאת מחיר המים בחשבון המים.

ניצן הורוביץ: בדיור – ביטול הפטור ממס שבח במכירת דירה כל ארבע שנים לבעלי שתי דירות, אותו פטור שעודד דווקא את הפעילות הזאת – מה שיגדיל, אגב, עכשיו את נטל המס על הדירות למגורים – והקטנת הכדאיות במכירת דירות להשקעה, והקטנת היצע הדירות בשוק – בדיוק ההפך ממה שצריך לעשות.

ניצן הורוביץ: ההצעה שבתקציב, להטיל מס רכישה על רוכשי דירה שבבעלותם כבר הייתה דירה בעבר – עוד הצעה שלא מבחינה בין משפרי דיור לבין מפחיתי דיור.

ניצן הורוביץ: והעלאת המיסוי על השכרת דירות – מה שבוודאות יגלגלו אותו על השוכרים ועל האנשים שמשלמים את שכר הדירה.

ניצן הורוביץ: הצעדים האלה, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אמר פה שר האוצר: אני קיבלתי חור בתקציב ואני צריך לכסות אותו.

ניצן הורוביץ: אבל השאלה היא איך מכסים, וזו לא הדרך היחידה, ובטח לא הדרך הטובה והיעילה, לא מבחינה חברתית ולא מבחינה כלכלית, לכסות את החור בתקציב.

ניצן הורוביץ: אנחנו יודעים את זה, חוזרים על זה, אבל אגיד שוב את המילה – למשל, ענייני הגז, ענייני אוצרות הטבע, בנקים, שוק ההון, המונופולים, החברות הגדולות שלא משלמות מס בכלל.

ניצן הורוביץ: אני יודע שקשה ללכת לשם.

ניצן הורוביץ: שם הכסף לא זמין כמו למשל העלאה של 1% במע"מ והעלאה של 1% במע"מ – מי שכבר משלם 17% ישלם 18%, אבל פה הנטל הוא באמת קשה; או ההעלאה של מס הכנסה בכמה אחוזים, או העלאה של מס החברות, שנפגעים עסקים קטנים, שגם כך לא קל להם.

ניצן הורוביץ: זו הדרך הבטוחה, אבל היא לא דרך טובה; היא מעכבת צמיחה, היא פוגעת באנשים שגם ככה קשה להם, והיא משאירה מחוץ ללופ את הכסף הגדול, ששם נמצא המקום שבאמת אפשר לקחת ממנו.

ניצן הורוביץ: הביטוח הלאומי העריך את ההשפעה של הגזירות הכלכליות לגבי העשירונים באחוזים מתוך ההכנסה שיש.

ניצן הורוביץ: לגבי העשירון התחתון, הפגיעה הייתה קשה ביותר.

ניצן הורוביץ: נדמה לי שהמספר היה 6.5% מבחינת פגיעה בהכנסה של העשירון התחתון, הנמוך ביותר, שזה הרבה מאוד.

ניצן הורוביץ: מבחינת אחוזים, זה די דומה לפגיעה בעשירון העליון, רק שהיחס כאן הוא בעייתי ביותר.

ניצן הורוביץ: אני חושב שאתם, אדוני השר, לקחתם כאן כיוון לא נכון.

ניצן הורוביץ: יכולתם ללכת בדרך אחרת.

ניצן הורוביץ: היה לכם אשראי ציבורי, ואני חושב שעדיין יש לכם, לקחת צעד אמיץ וללכת בכיוון אחר, איפה שהכסף נמצא, ולא כמו אותה בדיחה על ההוא שאיבד מטבע בשדה, ובלילה מחפש אותו מתחת לפנס ולא איפה שהוא איבד אותו, כי שם יש אור.

ניצן הורוביץ: אז אני יודע שיותר קל להעלות מע"מ ומס הכנסה, ולהגדיל תשלומי הורים, ולעשות מס בריאות על עקרת-בית שבכלל לא מקבלת משכורת, וכל מיני דברים כאלה.

ניצן הורוביץ: אבל זו לא הדרך הנכונה.

ניצן הורוביץ: היא מעכבת צמיחה.

ניצן הורוביץ: בגלל צעדים כאלה קרה מה שקרה ביוון וספרד, ולא בגלל מה שראש הממשלה אומר.

ניצן הורוביץ: אם אנחנו נלך בדרך הזאת, יש פה דברים שהם בעיני כמעט בלתי הפיכים.

ראובן ריבלין: זה שילוב – גם מה שאתה אומר וגם מה שראש הממשלה אומר.

ראובן ריבלין: בשני המקרים זה בהחלט דברים שישפיעו.

ראובן ריבלין: אני בעוד חמש דקות אדבר שלוש דקות.

ניצן הורוביץ: נכנס שר האוצר, אז אומר את זה גם לו: המפלגה ששר האוצר הוביל בבחירות קיבלה באמת אשראי ציבורי שאפשר לכנות אותו "נדיר".

ניצן הורוביץ: ואני חושב שבתקציב הזה, בחוק ההסדרים הזה, שר האוצר ומפלגתו והממשלה שבה הם חברים בזבזו את האשראי הזה בצורה פשוט מחפירה.

ניצן הורוביץ: אני חושב שחבל.

ניצן הורוביץ: לא היה הכרח.

ניצן הורוביץ: הייתה אווירה ציבורית.

ניצן הורוביץ: מאז המחאה החברתית נוצר שיח שמאפשר היום למקבלי ההחלטות לקבל החלטות אמיצות.

ניצן הורוביץ: אם היו, למשל, יורדים לבסיס המס של התאגידים הגדולים, שכמעט לא משלמים מס הכנסה במדינת ישראל, לא הייתה קמה זעקה ציבורית.

ניצן הורוביץ: אנשים היו עומדים בכיכרות ומריעים לשר האוצר.

ניצן הורוביץ: אני אומר את זה כי אני מדבר עם אותם אנשים שמפגינים מדי שבוע מול ביתו של שר האוצר ומול ביתו של שר האנרגיה על הגז ומול ביתם של אנשים אחרים.

ניצן הורוביץ: והם אומרים את זה: ציפינו למהלך אחר.

ניצן הורוביץ: דעת הקהל היום יודעת איפה נמצא הכסף.

ניצן הורוביץ: דעת הקהל היום מבינה איך נוצר העיוות בשוק הכלכלי שלנו ואיך אפשר לתקן אותו.

ניצן הורוביץ: היום כבר ילדים מדברים על הדברים האלה, על מיסוי שהוא רגרסיבי, מיסוי שהוא לא הוגן, כמו מע"מ לעומת מיסוי ישיר, שהוא יותר הוגן.

ניצן הורוביץ: אתה מדבר היום – כשאני הולך לבתי-ספר, אתה מדבר עם ילדים בכיתה ו' וז', והם מסבירים לך את הדברים האלה, איך העוגה לא מתחלקת נכון ואיך אפשר לחלק אותה נכון.

ניצן הורוביץ: דעת הקהל היום היא לא מה שהיא הייתה לפני ארבע או חמש שנים, ושר האוצר היה יכול לרתום את דעת הקהל הזאת ולהציג כאן מהלכים כלכליים אמיצים.

ניצן הורוביץ: אבל התקציב הזה הוא תקציב פחדני, והמהלכים האלה הם מהלכים פחדניים, שפוגעים בכיס הקטן של האנשים שעובדים, ואפילו של אנשים שלא עובדים, כמו עקרות-בית, שפה עשו דבר שלא העזו לעשות אף פעם – להטיל על אנשים שלא עובדים, שאין להם משכורת; היא תשלם ביטוח לאומי ומס בריאות.

ניצן הורוביץ: זה דבר שאי-אפשר לתאר אותו.

ניצן הורוביץ: לסיכום, עדיין לא מאוחר מדי.

ניצן הורוביץ: אולי כבר מאוחר, המשחק מכור פה, הארגזים כבר יושבים, כבר לא יפתחו אותם הרי, ומה שבפנים, זה מה שיעבור.

ניצן הורוביץ: לפחות בחוק ההסדרים – אדוני, אתה לא יושב-ראש הכנסת, אבל אני מצפה מיושב-ראש הכנסת – יושב פה יושב-ראש הכנסת הקודם – יש בידי הכנסת האמצעים לעשות את הפיצולים, ולעשות את ההפרדות, ולעשות את הדיון הזה יותר נקי ויותר אחראי לטובת כל עם ישראל.

ניצן הורוביץ: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: יעלה חבר הכנסת אראל מרגלית, ואחריו – חבר הכנסת ראובן ריבלין.

יחיאל חיליק בר: הכתב לירון, אני חייב להודות שאתה הבהלת אותנו שם.

יחיאל חיליק בר: לירון מרוז, אני אומר, אני חייב להודות שאתה הבהלת אותנו שם.

יחיאל חיליק בר: אנחנו מסתכלים מפה וחשבנו שאתה השר בנט.

יחיאל חיליק בר: אמרנו: אולי כבוד השר עשה הסבה לעיתונאי.

יחיאל חיליק בר: מרחוק, מאחורי המצלמה אתה בהחלט נראה ככה.

יחיאל חיליק בר: נכון?

ראובן ריבלין: זה הולך הפוך.

ראובן ריבלין: עיתונאים הופכים להיות שרים, לא ההפך.

עדי קול: לא בטוחה שזה דיון פרלמנטרי.

יחיאל חיליק בר: זהו, אבל אמרתי, אולי התהפך – שר הפך להיות עיתונאי.

יחיאל חיליק בר: הוא היה ככה מאחורי המצלמה, ואומר לי סגן מזכירת הכנסת: מה השר בנט עושה שם למטה?

יחיאל חיליק בר: אולי יבוא ויהיה נציג הממשלה?

יחיאל חיליק בר: אם נצטרך כפיל.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

אראל מרגלית: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, אדוני שר האוצר, יש עתיד, ברור שיש עתיד.

אראל מרגלית: השאלה היא איזה והשאלה למי.

אראל מרגלית: יש עתיד לריכוזיות, יש עתיד לבורות, יש עתיד לקו העוני, לשכירות, לבריחת המוחות, ויש עתיד לאבטלה.

אראל מרגלית: אתמול קיבלנו בוועדת הכספים דוגמה לעתיד לבוא.

אראל מרגלית: חבר הכנסת עפר שלח הביא מתווה להפרדת הריאליים והפיננסיים שעבדנו עליו ביחד.

אראל מרגלית: אבל בסוף, המתווה טיפל אך ורק ב-13 חברות בישראל; מתווה שמחריג חברות ענק ומיטיב עם הבנקים, ובעיקר עם בנקים כאלה ששר האוצר עשה להם פרסומות והיה תועמלן שלהם.

אראל מרגלית: ההצעות של חבר הכנסת שלח הן חמורות, אבל חמורה יותר ההתנערות שלו ממתווה אחר, שפחות משבוע קודם הובלנו ביחד כמתווה משותף.

אראל מרגלית: לפתע, ללא שום הודעה מוקדמת או הסבר הגיוני, יש עתיד קופצים לסייע לנציגת מעמד הביניים, הגברת שרי אריסון.

אראל מרגלית: אני הייתי מציע לשר האוצר להגדיל ולעשות ולהוביל קמפיין למענה: "תקרע את ההצעות הטובות לגזרים – תצליח".

אראל מרגלית: ככה זה כשרוצים לפרק ריכוזיות – לפרק ריכוזיות כאשר אצלכם הכול מתבסס על דמות מרכזית אחת.

אראל מרגלית: ויש עתיד גם לבורות, כי התקציב הזה הוא יריקה בפרצופם של אנשים צעירים שהולכים ללמוד.

אראל מרגלית: ביטול נקודת הזיכוי לאקדמאים שסיימו את התואר הראשון הוא האמירה של המדינה: התאמצתם, מימנתם, סיימתם, עכשיו תסתדרו לבד.

אראל מרגלית: זוהי פגיעה כלכלית במי שרק מתחילים את הקריירה.

אראל מרגלית: הרי מי שרק משתלב בעבודה נמצא גם ככה ברמת שכר נמוכה.

אראל מרגלית: בוגרי תואר ראשון יפסידו במצטבר למעלה מ-7,500 שקל בשנה.

אראל מרגלית: זוהי בעצם העלאת שכר הלימוד בדלת האחורית.

אראל מרגלית: כדאי שנזכיר שלא כל הסטודנטים זכאים להנחת סלב מהאוניברסיטה.

אראל מרגלית: שר האוצר, אתה הרי עברת הרבה עם בוגרי תואר ראשון בתקשורת.

אראל מרגלית: אתה יודע כמה הם מרוויחים ואתה יודע כמה קשה לסיים את התואר.

אראל מרגלית: אדוני ראש הממשלה, הילדים שלך בגיל שהם תכף מתחילים את הקריירה, אז אם לא בשביל כולם, לפחות בשבילם תחשוב קצת.

אראל מרגלית: חתכתם את חתיכת הבשר הלא-נכונה.

אראל מרגלית: יש עתיד לשכירות.

אראל מרגלית: החלטתם לבטל את הפטור ממס רכישה.

אראל מרגלית: 50,000 שקל יותר תעלה דירה למשפחות שלא רוכשות דירה באיזה מגדל מפואר אלא דירת מגורים סטנדרטית ראשונה, קורת גג שהיא תחילת החיים של אנשים צעירים ועובדים, דירה שלא עולה יותר מ-1.47 מיליון שקל.

אראל מרגלית: כי אין להם באמת מעמד, ואצלכם אין ביניים.

אראל מרגלית: ואיך אתם מורידים את מחירי הדירות?

אראל מרגלית: אתם מורידים את תקרת הפטור ממס הפרשות מעסיק לפנסיה לשכר של 15,000 שקל במקום 35,000 שקל.

אראל מרגלית: בפעם האחרונה עשו את זה עם קרנות השתלמות.

אראל מרגלית: הדבר הזה דחף הרבה מאוד אנשים לבטל את קרנות ההשתלמות, לקחת את הכסף ולהשקיע במקורות אחרים, שהעלו את ההשקעה בדירות והעלו את מחירי הדירות.

אראל מרגלית: יש עתיד לקו העוני.

אראל מרגלית: בגזירות הכי קשות שהטיל בנימין נתניהו ב-2003 לא קוצצו קצבאות הילדים לילדים שכבר נולדו.

אראל מרגלית: מי שנולד – קיים, אי-אפשר לבטל או לקצץ או לפרמט אותו.

אראל מרגלית: הוא כאן, בן-אדם חי ונושם.

אראל מרגלית: אתם במו-ידיכם מורידים משפחות מתחת לקו העוני, ולטפל במשפחה שירדה מתחת לקו העוני יותר קשה וגם יותר יקר מלהחזיק משפחה מעל לקו הזה.

אראל מרגלית: לפחות הייתם מגדילים את תקציב שירותי הרווחה והעובדות הסוציאליות, אבל אולי עדיף שלא, כי כמה עובדות סוציאליות כבר יכולות לעבוד על מחשב אחד בלי אינטרנט?

אראל מרגלית: ויש עתיד לבריחת המוחות.

אראל מרגלית: בנימה אישית, אני בא מהיזמות, אני מכיר את עולם ההיי-טק הישראלי היטב.

אראל מרגלית: בתוך ים המילים הקשות אנחנו צריכים להצדיע גם לעצמנו.

אראל מרגלית: ראינו את זה בשבוע שעבר, אנחנו מעצמת היי-טק.

אראל מרגלית: במקום הזה, על חלקת האדמה הקטנה הזאת, גדלים אנשים יצירתיים, מבינים, חולמים, שעובדים בצוות, שעובדים קשה; אנשים שלוקחים רעיון והופכים אותו למציאות שמשנה חיים של אנשים אחרים בכל הארץ ובעולם.

אראל מרגלית: היצירתיות הזאת מובילה לצמיחה שמובילה לכסף ולהכנסות למדינה; היצירתיות הזאת יוצרת עוד ועוד מקומות עבודה, גם בגליל ובנגב ובפריפריה; היצירתיות הזאת היא שמכניסה למעגל העבודה, ללא כפייה וללא שיח מתלהם, אוכלוסיות שאנחנו רוצים שתשתלבנה – אזרחים ישראלים, כולל ערבים, כולל חרדים, שמשתלבים לאט-לאט בעולם ההיי-טק.

אראל מרגלית: אבל היצירתיות הזאת זקוקה לתמיכה.

אראל מרגלית: ואיך אתם תומכים בה?

אראל מרגלית: אתם מקצצים 400 מיליון שקל בתקציב המדען הראשי, שזה בוודאי הולך לקיצוץ של חברות חדשות שמתחילות ברחבי הארץ מאפס.

אראל מרגלית: ומרכז השקעות, שיש לו הכלי לתגמל חברות שאנחנו בשדולה לתעסוקת חרדים פוגשים אותן כל שבוע, חברות שמקבלות מענק חודשי במידה שהן מעסיקות חרדים או מעסיקות ערבים – שמנו את כל התקציב הזה על 200 מיליון שקל, שזה נשמע הרבה אבל זה מעט, זה מספיק ל-1,000 עובדים, ואנחנו היינו צריכים להביא שם תקציב שמספיק ל-8,000 עובדים, דבר שהיה מייד מחזיר לנו בריבית דריבית במס ההכנסה שלהם ובשילוב שלהם במעגל העבודה.

אראל מרגלית: חרדים, ערבים, צעירים ישראלים, מבוגרים ישראלים, מחכים להזדמנות של צמיחה.

אראל מרגלית: אין בתקציב הזה בשורה של צמיחה.

אראל מרגלית: אין בשורה של אשראי לעסקים קטנים, 455,000 עסקים קטנים שנמצאים ברחבי הארץ: בית-קפה שרוצה להתרחב בעשרה שולחנות, ולקחת לעבודה עוד אדם וחצי; מספרה שרוצה לקחת עוד כובע כזה ולקחת עוד עובדת.

אראל מרגלית: העסקים שממלאים את הארץ חנוקים.

אראל מרגלית: החברות הגדולות מקבלות אשראי ב-4%, ו-700 מיליארד לתוך המשק, ו-99% מהעסקים בישראל, חברות קטנות, בינוניות, מקבלות אשראי ב-11% עם ערבות אישית, שזה אומר שאין אשראי.

אראל מרגלית: אין אשראי – אין צמיחה.

אראל מרגלית: אין הזדמנות להרבה אנשים חדשים שרוצים להיכנס למעגל העבודה.

אראל מרגלית: אין הזדמנות לצעירים שרוצים להמציא את הדבר הבא.

אראל מרגלית: ובעצם, אם אנחנו נסתכל בעוד שנה, שנתיים, תחזיות הצמיחה של בנק ישראל ירדו מ-4% ל-2.8%, מה שאומר שגם לא יהיה מאיפה להביא מסים, מה שאומר שהמצב הקשה הזה לא ילך ויתבהר אלא, לצערי, ילך וייעשה קודר.

אראל מרגלית: תודה, כבוד היושב-ראש.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת מרגלית.

יחיאל חיליק בר: יעלה חבר הכנסת ראובן ריבלין, ואחריו – מנחם אליעזר מוזס, ואחריו – חברת הכנסת שקד.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת ריבלין, אתה מקופח, בהיותך חבר הקואליציה, ותדבר רק שלוש דקות.

אברהם מיכאלי: לא, אתה – – –

ראובן ריבלין: אני יכול להתפטר מהקואליציה?

יחיאל חיליק בר: אתה נותן לו את השמונה שלך?

ראובן ריבלין: אני יכול להתפטר מהקואליציה, אדוני?

יחיאל חיליק בר: אתה מוזמן, מבחינתנו מאוד.

ראובן ריבלין: אדוני היושב-ראש חיליק בר, סגן יושב-ראש הכנסת, אני מברך אותך, כי אני פעם ראשונה תחת שרביטך נואם.

ראובן ריבלין: אדוני שר האוצר, השר אטיאס, השר לשעבר – –

אריאל אטיאס: לשעבר.

ראובן ריבלין: – – אמרתי "השר לשעבר", השר לעתיד, רבותי וחברותי חברי הכנסת, התקציב תקציב קשה.

ראובן ריבלין: לפני שנה פחות חודש, במאי 2012, כאן, אדוני השר אטיאס – לא סתם הזכרתי את שמך – אני, מעל הבמה, במקום אחר, תוך ישיבה, הזהרתי את הממשלה ואמרתי שהמשבר הכלכלי בעולם מגיע לפתחנו, היצוא יורד כמעט ב-30%, דבר שישליך מייד, אדוני השר, על הכנסות המדינה, ויגרום לנו לתקציב שיחייב אותנו בקיצוצים רבים.

ראובן ריבלין: יותר מכך, אמרתי, אדוני שר האוצר, שהשר הבא יהיה לו קשה מאוד, ולכן אני מציע ללכת לבחירות כמה שיותר מהר, השר מרגי.

ראובן ריבלין: אתם ישבתם כאן.

ראובן ריבלין: אמרתי: רבותי, ההבטחות המחויבות עקב המרד האזרחי שקם, ושאנחנו התחייבנו בו, כממשלה וככנסת, אינן יכולות שלא להיות מובאות בחשבון לגבי התקציב הבא, וזה עוד מחויבות של קרוב ל-10 מיליארד שקלים, אדוני השר.

ראובן ריבלין: זאת אומרת, אז, כאשר דיברו על 14 מיליארד גירעון שבא מהפחתת ההכנסות, ידעו כבר גם על התחייבויות נוספות, בשיעור 10 מיליארד.

ראובן ריבלין: כולם דיברו על 14 מיליארד.

ראובן ריבלין: היחיד שדיבר על 40 מיליארד הייתי אני, וכנראה טעיתי, כי זה היה יותר.

ראובן ריבלין: המדינה נמצאת בפני משבר חמור ביותר, שעלול לדרדר אותנו, וחובת כל הבית הזה, קודם כול: הושיעה נא.

ראובן ריבלין: קודם כול לבוא ולראות איך אנחנו בולמים את המצב שאנחנו הגענו אליו ושעדיין יכול להימשך, משום שתקציב 1 חלקי 12 חוסך מעט לאוצר, אבל הוא גם תקציב מאוד מסוכן, כי אנחנו שוכחים את תקרת הגירעון, אנחנו שוכחים את תקרת ההוצאה, אנחנו לא מבינים שהאחריות כולה עלינו, והממלכה זועקת.

ראובן ריבלין: ואני אומר לך, מזכיר מפלגת העבודה, שאם אתם הייתם בממשלה, או אם השר אטיאס היה מתמנה להיות שר האוצר, או כל אחד מאתנו – אראל, חבר הכנסת ברוורמן – כל אחד מאתנו היה עומד בפני אותה צרה ומצוקה שאתה נמצא בה.

ראובן ריבלין: ולבוא ולדבר היום – האם אנחנו יכולים להפוך את כל המשק ולמצוא את הכסף במקום שבו האור נמצא, אנחנו – יכול להיות שהיינו מוצאים, אבל היינו נמצאים במצב שבו היינו יכולים לדרדר את המשק כולו, ואנחנו רואים זאת היום גם בניסיונותינו למצוא את הדרך המתאימה כדי לבוא ולקבוע מהי הדרך הטובה ביותר לפעול בנושא הריכוזיות במשק בלי שום פחד ומתוך אתגר ברור שהחובה הזאת מוטלת עלינו, יחד עם הרצון שלא לדרדר את המשק למחוזות ש – לא נדע לאן נגיע.

ראובן ריבלין: אני מציע לך, אדוני שר האוצר, מייד לאחר שיאושר התקציב, ואנחנו מחויבים באישור התקציב, המקורות – כן, אני יודע, לפני שנה באו והעלו את המס במידה מאוד מוגבלת.

ראובן ריבלין: זה היה פשוט אספירין לאותה מכה שעמדנו בפניה והתעלמנו ממנה.

ראובן ריבלין: אפילו התגאינו, הממשלה הקודמת והכנסת, בגן-עדן שנמצאת בו מדינת ישראל.

ראובן ריבלין: לא, אני ידעתי שאנחנו נמצאים לקראת תהום שאתה לא יכול לדעת לאן תגיע.

ראובן ריבלין: אני מציע באמת לבוא ולבחון מה הם סדרי העדיפויות.

ראובן ריבלין: מה הסכנה?

ראובן ריבלין: שכאשר נעלה את המסים לקבוצות חזקות יותר, ולא ניתן את לבנו לרווחים כלואים, או נבוא ונאמר: רבותי, כל אחד צריך לתת כאן, במדינה, ומי שלא רוצה יצטרך לעזוב את המדינה – אנחנו חושבים שצריך למצוא את הדרך שבה באמת נעשה יותר צדק.

ראובן ריבלין: ואני בטוח, בטוח, שכאשר אתה תשב בכיסאך, והתקציב יעבור, יהיו רבים שירצו להיכנס לקואליציה, כי אתה כבר עשית את העבודה, ואז אתה אולי תוכל לצעוק עליהם.

ראובן ריבלין: אני מקווה שלא כך יהיה.

ראובן ריבלין: אבל אני רוצה רק לומר פעם נוספת מה שאמרתי בוועדת הכספים: אסור בשום פנים ואופן לפגוע בחסרי הישע.

ראובן ריבלין: זאת חובתנו, ואין בלתה, ואמרתי ואני אומר זאת ל"דברי הכנסת":

ראובן ריבלין: חברה שלא דואגת לחסרי הישע לא תהיה ראויה להיקרא חברה.

ראובן ריבלין: עכשיו אני רוצה רק לומר לחברי החרדים, וגם לך, שיש בך הרבה יידישקייט כי יש לך אימא שכותבת ספרים נפלאים – אני לא מדבר עליך, ולא מדבר על אביך, אני חושב שפרס ישראל היה צריך להינתן לה רק על "גיא אוני".

ראובן ריבלין: אבל אני רוצה לומר לך שבירושלים אנחנו היינו מברכים את ברכת המזון בבתים.

ראובן ריבלין: אבי היה שומר תרי"ג מצוות, אנחנו כבר התחנכנו, לצערי הרב, מתוך חולשה, בגימנסיה.

ראובן ריבלין: אבל אנחנו, ה"מתנגדים", היינו בסיום ברכת המזון – תסלח לי אם אני גולש, כי אני מדבר דברי תורה – היינו אומרים: "נער הייתי וגם זקנתי ולא ראיתי צדיק נעזב וזרעו מבקש לחם".

ראובן ריבלין: ואני, בביתי, בבית אבי, היינו אומרים זאת בלחש.

ראובן ריבלין: והנה גדלתי, והלכתי לחברי הספרדים, והלכתי לחברי החסידים, כי אנחנו היינו בבית של מתנגדים, ושם שמעתי אותם צועקים צעקה גדולה – אלה שרים: "נער הייתי וגם זקנתי ולא ראיתי צדיק נעזב וזרעו מבקש לחם".

ראובן ריבלין: ואני שאלתי את אבי: למה הם כל כך שמחים ושרים ואנחנו אומרים זאת בלחש?

ראובן ריבלין: אמר: כי ראינו, ראינו צדיקים נעזבים וזרעם מבקש לחם.

ראובן ריבלין: ואתה, שר האוצר, תדאג שנוכל באמת לשיר זאת בקול רם.

ראובן ריבלין: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת ריבלין.

יחיאל חיליק בר: יעלה חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

יחיאל חיליק בר: שר האוצר, אני לא מתערב בדיון, אני רק אומר לך שלחבר הכנסת ריבלין בדרך כלל יש עצות מאוד טובות, כדאי להקשיב לו.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חברת הכנסת איילת שקד, ואחריה – חבר הכנסת אריאל אטיאס.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: שמונה דקות.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

מנחם אליעזר מוזס: אדוני היושב-ראש, אדוני שר האוצר, חברי חברי הכנסת, כולם מדברים על התקציב הזה, שפוגע במעוטי היכולת: בילדים, בקשישים, בחולים, בנזקקים, בעקרות-הבית – בכולם.

מנחם אליעזר מוזס: בעצם כמעט בכולם, כי בעשירים, בחזקים, בוועדים הגדולים, התקציב לא פוגע כלל, ולהפך.

מנחם אליעזר מוזס: אדוני שר האוצר, מאיפה בדיוק אתה חושב להעשיר את קופת המדינה, מביטול ההנחה בארנונה לאזרחים קשי-יום מחוסרי עבודה?

מנחם אליעזר מוזס: מהקטנת קצבאות הילדים למשפחות מעוטות יכולת?

מנחם אליעזר מוזס: אולי מהעלאת שיעור המע"מ?

מנחם אליעזר מוזס: מזה יסגרו את הגירעון?

מנחם אליעזר מוזס: כדי לעטוף בצלופן את הקיצוץ בקצבאות הילדים, קיצוץ אכזרי שידרדר, כך על-פי דברי מנכ"ל המוסד לביטוח לאומי, עוד עשרות אלפי ילדים אל מתחת לקו העוני, מספרים לנו שהפעם הקיצוץ הוא דיפרנציאלי, וההורים מהעשירון העליון לא יהיו זכאים יותר לקצבת ילדים.

מנחם אליעזר מוזס: לכאורה רעיון מעולה, רעיון נעלה, אבל כמו כל דבר בממשלה הזאת, גם כשכבר באים ליישם רעיון טוב משבשים אותו בדרך; במקום לקצץ בצורה מדורגת, למשפחות המדורגות נמוך בטבלה לתת יותר, ככל שעולים בדרגות ההכנסות מעט פחות, קיצצו לכולם באופן שווה – 140 שקל לכל ילד.

מנחם אליעזר מוזס: אבל למי יקצצו גם את ה-140 שקל?

מנחם אליעזר מוזס: אתם יודעים למי?

מנחם אליעזר מוזס: אני לא יודע אם החברים שמו לב.

מנחם אליעזר מוזס: אז מופיע ככה.

מנחם אליעזר מוזס: למי?

מנחם אליעזר מוזס: מפנים אותנו לסעיף 121ב בפקודת מס הכנסה.

מנחם אליעזר מוזס: אדוני השר, אני לא יודע אם אתה מודע לזה בכלל.

מנחם אליעזר מוזס: כדי לגלות את הסכום המדויק אתה מגיע לשם, מסתבר שעל מי יוותרו – למי יקצצו 140 שקל לילד?

מנחם אליעזר מוזס: למי שמרוויח 800,000 שקל לשנה.

מנחם אליעזר מוזס: זו הדרגה שמופיעה בסעיף 121ב בפקודת מס הכנסה.

מנחם אליעזר מוזס: מי שמרוויח 800,000 שקל, אדוני היושב-ראש, לא יצטרך לקבל 140 שקל, ובצדק.

מנחם אליעזר מוזס: התביישו אפילו לכתוב את זה.

מנחם אליעזר מוזס: מפנים אותנו ל-121ב.

מנחם אליעזר מוזס: אני מעיין שם ואני רואה: 800,000 שקל.

מנחם אליעזר מוזס: אולי יש כמה בודדים שמשתכרים כאלה סכומים ויש להם ילדים מתחת לגיל 18 הזכאים לקצבת ילדים.

מנחם אליעזר מוזס: החיסכון לקופת המדינה הוא מזערי, אבל לכסוּת העיניים זה טוב, וזה לבד.

מנחם אליעזר מוזס: אדוני היושב-ראש, כאן אני מגיע לציבור שאני מייצג.

מנחם אליעזר מוזס: אדוני שר האוצר יאיר, אני רוצה למנות לך עשר מכות.

מנחם אליעזר מוזס: אתה יודע?

מנחם אליעזר מוזס: בהגדה של פסח יש עשר מכות.

מנחם אליעזר מוזס: גם כאן חטפנו עשר מכות לחרדים שמנחיתה עלינו הממשלה הזאת, בראשות נתניהו, ממשלת הזדון.

מנחם אליעזר מוזס: עשר מכות.

מנחם אליעזר מוזס: וכל מי שמצביע לתקציב זה, אני מודיע לו שהוא נותן יד לפגוע בעשר מכות בציבור החרדי בלבד.

מנחם אליעזר מוזס: ואני מונה – אני בטוח ששר האוצר יאיר, אני בטוח, יאיר, שאתה אפילו לא שמת לב – –

חיים כץ: – – –

מנחם אליעזר מוזס: – – עד כמה זה ממוקד, עשר המכות, כשזה נוגע דווקא לציבור החרדי.

מנחם אליעזר מוזס: אני משוכנע שאתה לא יודע מזה.

מנחם אליעזר מוזס: ואני אמנה אותן: מוסדות הפטור יתוקצבו רק ב-30%.

מנחם אליעזר מוזס: אם ילמדו מיצ"ב ואת תוכנית הלימודים הבסיסית, יתוקצבו בכמה?

מנחם אליעזר מוזס: 55%.

חיים כץ: דבר בכסף.

חיים כץ: למה באחוזים?

חיים כץ: דבר בכסף.

חיים כץ: כמה כסף?

מנחם אליעזר מוזס: למה לא הכול?

מנחם אליעזר מוזס: למה רק 55%?

מנחם אליעזר מוזס: מוכר שאינו רשמי – ביטול חוק נהרי.

מנחם אליעזר מוזס: אתה יודע מה המשמעות?

מנחם אליעזר מוזס: שאשתי ובתי והילדים ילכו לעשות ניקיון בבתי-הספר של הילדים.

מנחם אליעזר מוזס: מה אומר חוק נהרי?

מנחם אליעזר מוזס: חשמל, מים וניקיון, הרשות נותנת.

מנחם אליעזר מוזס: כאן ביטלתם את זה.

מנחם אליעזר מוזס: אז מי ישלם על חשמל?

מנחם אליעזר מוזס: אז לא ישתמשו במזגנים.

מנחם אליעזר מוזס: מי ישלם על מים?

מנחם אליעזר מוזס: שוב פעם ההורים.

מנחם אליעזר מוזס: מי יעשה את הניקיון?

מנחם אליעזר מוזס: שוב פעם, האימהות ילכו לעשות ניקיון.

מנחם אליעזר מוזס: איזה מין גזירה זאת?

מנחם אליעזר מוזס: אני בטוח שאפילו לא שמת לב לזה.

מנחם אליעזר מוזס: אם כן, זה חמור ביותר.

מנחם אליעזר מוזס: ישיבות וכוללים – 50%; קריות חינוך – ביטול התמיכה ממשרד הפנים; תלמידי ישיבות מחו"ל – ביטול התמיכה לתלמידי חו"ל.

מנחם אליעזר מוזס: אני כבר עברתי חמש מכות.

מנחם אליעזר מוזס: ארנונה, תנאי סף לקבלת ארנונה – מיצוי כושר ההשתכרות.

מנחם אליעזר מוזס: אדוני השר, אני רוצה לשאול אותך: האם הכשרת את הבעל, או את האברך הזה, האם הכשרת אותו למקום עבודה?

מנחם אליעזר מוזס: האם הכשרת אותו שיהיה מסוגל לעבוד?

מנחם אליעזר מוזס: אתה כבר מקצץ על חשבון מה שיהיה בעוד שלוש שנים או בעוד ארבע שנים, לפי דעתך, לפי הגישה שלך בנושא הגיוס.

מנחם אליעזר מוזס: המכה השביעית – סיוע בדיור.

מנחם אליעזר מוזס: מיצוי כושר השתכרות יהיה תנאי סף לקבלת דירה, שיש בזה איזושהי הטבה ממשרד השיכון; המכה השמינית – הבטחת הכנסה לאברכים, ביטול הדרגתי של הקצבה; המכה התשיעית – סיוע לפנימיות, לבטל.

מנחם אליעזר מוזס: פתאום אני רואה בספר: סיוע לפנימיות – אפס.

מנחם אליעזר מוזס: סיוע לפנימיות זה לפי מבחן הכנסה.

מנחם אליעזר מוזס: אין להורים לשלם – לא, אפס.

מנחם אליעזר מוזס: והעשירי – קצבאות הילדים, ההורדה הדרמטית, שכולם יתוקצבו רק ב-140 שקל.

מנחם אליעזר מוזס: אז אני שואל: איפה החמלה?

מנחם אליעזר מוזס: אין זאת אלא ממשלת זדון, ולא נותר לי אלא לומר, חברים יקרים: אנחנו מתפללים בתפילת יום הכיפורים: ובכן צדיקים יראו וישמחו וישרים יעלוזו, וכל הרשעה כולה כעשן תכלה, כי תעביר ממשלת זדון מן הארץ, ואני מתפלל שכן תהיה לנו ובמהרה בימינו, אמן.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת מוזס.

יחיאל חיליק בר: תעלה חברת הכנסת איילת שקד.

יחיאל חיליק בר: אחריה – חבר הכנסת אריאל אטיאס, ואחריו – חבר הכנסת אילן גילאון.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, גברתי, גם לך יש שלוש דקות.

איילת שקד: אדוני היושב-ראש, תודה, הממשלה הנוכחית ירשה גירעון של 40 מיליארד שקל.

איילת שקד: בגלל התנהלות כלכלית לא אחראית מצאנו את עצמנו, הקואליציה, עם גירעון של 40 מיליון שקל.

נחמן שי: מי היה בקואליציה?

איילת שקד: אני לא הייתי.

איילת שקד: כל אחד מבין שצריך לכסות את הגירעון הזה.

איילת שקד: השאלה היא מאיפה לוקחים את הכסף.

איילת שקד: אז קל לסיעות האופוזיציה לצעוק, ובעצם זה מה שאתם יכולים לעשות – וזה בסדר, וזה לגיטימי, אבל צריך להציע מאיפה מביאים את הכסף.

איילת שקד: אני מסכימה שיש דברים – – –

מיכל בירן: אה, הנה: רווחים כלואים – – –

איילת שקד: או, הם התעוררו.

מיכל בירן: רצית עצות.

איילת שקד: אני מסכימה שיש דברים שאפשר היה לעשות אחרת.

איילת שקד: בעיני, תקציב הביטחון הוא מנופח ושמן.

איילת שקד: לא ייתכן שב-60 מיליארד שקל, הדבר הראשון שמקצצים זה האימונים לחיילי המילואים.

איילת שקד: למשרד הביטחון יש משלחת רכש לניו-יורק שקונה נשק ותחמושת וציוד ביטחוני מארצות-הברית.

איילת שקד: במשלחת הזאת יש 200 נציגים.

איילת שקד: המצרים קונים את אותה כמות נשק, באותו כסף, עם שני נציגים.

איילת שקד: אז ברור שבתקציב של 60 מיליארד שקל יש הרבה בורות שומן, וזה לא ראוי ולא נכון לקצץ מייד בשעות האימון של חיילי המילואים.

איילת שקד: נכון שהיה צריך לבחון את המונופולים הציבוריים, את הנמלים, את חברת החשמל.

איילת שקד: אני מסכימה שזה פספוס גדול שבמונופולים הציבוריים לא נגעו, אבל אני בטוחה ומקווה שזה יקרה בשנים הבאות.

איילת שקד: הממשלה הזאת גם עושה דברים חשובים בתחום הכלכלי, אם זה חוק הריכוזיות שעובר בוועדת הכספים ואם זה רפורמה בתקינה שעושה משרד הכלכלה, ועוד רפורמות אחרות שיפתחו את השוק לתחרות ויורידו את המחירים.

איילת שקד: לנו, לסיעת הבית היהודי, יש לפעמים חילוקי דעות עם שר האוצר ועם יש עתיד, וזה לגיטימי.

איילת שקד: וכשיש לנו חילוקי דעות אנחנו מדברים אחד עם השני ומגיעים להבנות.

איילת שקד: צר לי שלחברי, דווקא מהסיעות החרדיות – אנחנו כן משתדלים לעזור ומשתדלים באמת ובתמים שהסעיפים שקשורים למגזר החרדי יהיו סבירים, ואני חושבת שמשרד האוצר עשה התאמות בחוק ההסדרים, ויש דברים שבאמת הם נכונים, דברים שהם מעודדי עבודה ומעודדי כושר השתכרות, וזה דבר טוב וראוי.

איילת שקד: אבל צר לי שכשלנו יש מחלוקות, המנהיגים שלכם מתבטאים כלפינו בחוסר כבוד, ואני מקווה שזה לא יקרה יותר.

איילת שקד: אז אני מאחלת הצלחה לקואליציה, ואני חושבת שלכסות גירעון של 40 מיליארד שקל זה אתגר גדול מאוד, ואני מקווה שנעמוד בו, ונעמוד בו בצורה טובה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חברת הכנסת שקד.

יחיאל חיליק בר: יעלה השר אריאל אטיאס.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת אילן גילאון, ואחריו – חברת הכנסת מיכל רוזין.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: שמונה דקות.

אריאל אטיאס: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני שר האוצר, שר האוצר מביא תקציב לכנסת, תקציב שפוגע באדם העובד, שרומס את האדם החלש, שמקצץ בקצבאות הילדים, שמעלה מסים ישירים, שמעלה מע"מ, שמעלה מסים למשפרי הדיור, שמבטל את המענקים בפריפריה, שפוגע בנקודות זיכוי לאימהות החד-הוריות, שמבטל את כל ההטבות שיכולות לגרום לאנשים לצאת לעבוד, כמו הסבסוד במעונות, ולצערי הרב, יש פה הונאה גדולה של הציבור.

אריאל אטיאס: ההונאה הזאת של הציבור החלה מייד כששר האוצר פתח במערכת הבחירות, עם הבטחות לפוליטיקה אחרת, לפוליטיקה חדשה, שלא תיכנס לחדרים האחוריים ופתאום נגלה ששוב פעם פגעו במעמד הביניים, בשכבות החלשות, בריקי כהן הדמיונית שמרוויחה 20,000 שקלים או בריקי כהן שמרוויחה 5,000 שקלים, כמו 23% מהאנשים העובדים במדינה.

אריאל אטיאס: לצערי הרב, הציבור, מרוב שהוא כורע תחת הנטל, יש לו קושי לעבור על הסעיפים הרבים שאנחנו רואים כאן בספרי התקציב.

אריאל אטיאס: הוא אומנם יצא לרחובות, לא בהיקף שהיה – כי אירוע כמו שהיה ב-2011 לא יכול לחזור על עצמו בכל שנה – ועל זה כנראה בונה שר האוצר.

אריאל אטיאס: אבל אני לא יכול להחריש כשאני רואה את הפער הבלתי-נתפס בין היקף ההבטחות, שחזרו על עצמן פעם אחרי פעם אחרי פעם במשך שנה ובמערכת הבחירות – אני לא אהיה כמו הממשלה הקודמת, אני לא אפגע שוב במעמד הביניים, העלאת מסים אצלי זה קו אדום, אני אטפל במחירי הדיור – ובין מה שאנחנו רואים, בפרק זמן כל כך קצר, הפרה כל כך בוטה, של כל ההבטחות, אחת אחרי השנייה.

אריאל אטיאס: הרי מפורסם הטור הגדול שכתב שר האוצר על אחיו העבדים, אחיו העבדים המודרניים שעובדים קשה מבוקר עד ערב ולא מצליחים לגמור את החודש, אבל בסוף מה אנחנו מקבלים?

אריאל אטיאס: אנחנו מקבלים את העבדים שעובדים עליהם, בגלל שאם מה שקיבלנו זה קיצוץ של 2 מיליארד שקלים בקצבאות הילדים, הרי הכי קל זה לזרוק איזה רימון עשן, משהו על החרדים, ואז כל מקבלי קצבאות הילדים במדינת ישראל – החלשים, והחלשים ביותר, והערבים, וכל האוכלוסיות, וגם החרדים – נפגעים מזה.

אריאל אטיאס: ואז, זורקים רימון עשן, קצבאות ילדים – זה בכלל לא קשור לאוכלוסייה בישראל.

אריאל אטיאס: רבותי, קצבאות הילדים לפעמים זה הלחם והחלב של 23% מהציבור העובד במדינת ישראל, וכשמורידים לו את זה אז עובדים עליו כשמספרים לו שזה קשור לחרדים.

אריאל אטיאס: וכשהולכים ומורידים 1.7 מיליארד מהסבסודים לצהרונים ולמעונות, שזה חלק מרכזי מדוח טרכטנברג, אחרי שהייתה מחאה שעליה רכב שר האוצר והביא למעלה ממחצית מהמנדטים שלו, הולכים ומורידים את זה באבחת חרב?

אריאל אטיאס: אם כל המשכורת של אותה ריקי כהן משדרות שתרוויח 5,000 שקלים, חצי ממנה הולך למעונות ילדים, ממה היא תתקיים ואיזה פת לחם היא תביא לילד שלה?

אריאל אטיאס: כמה אטימות וחוסר חמלה יכול להיות בתקציב כזה?

אריאל אטיאס: ואני יודע שאתם תסבירו לנו שהגירעון הוא של הממשלה הקודמת.

אריאל אטיאס: נכון, אבל אני רוצה להזכיר לכם למה היה כזה גירעון.

אריאל אטיאס: הדבר הראשון זה התקציב הדו-שנתי, שלא הוכיח את עצמו, ושר האוצר חוזר עליו פעם נוספת.

אריאל אטיאס: והוא לא הוכיח את עצמו כי מדינה לא יודעת לתכנן הכנסות לשנתיים, היא לא יודעת.

אריאל אטיאס: וזה ששר האוצר יוצא עכשיו זה לא ישנה – – –

יאיר לפיד: אני פה.

אריאל אטיאס: אה, אתה פה, בסדר.

אריאל אטיאס: – – – זה לא ישנה את העובדה שכשמנסים לטפל בדיור, אי-אפשר לטפל בו באמצעות מכות וגרזנים והעלאת מסים.

אריאל אטיאס: הדבר המרכזי זה להגדיל את היצע הקרקעות, לסבסד את הפיתוח, לסבסד תשתיות, כדי לזרז את התחלות הבנייה, ולא לתת עוד מכות.

אריאל אטיאס: מס משפרי הדיור זה מס גזל בגלל שמדובר באזרחים ששילמו כבר פעם אחת מס רכישה, כשהם קנו את הדירה הראשונה – בהגדרה שלנו זה נקרא דירה יחידה.

אריאל אטיאס: הם קנו את הדירה, הם עכשיו רוצים או דירה יותר קטנה, או יותר גדולה, והם צריכים לשלם עוד 3.5%, נוסף, למרות שזו לא דירה שנייה, זו דירה יחידה.

אריאל אטיאס: הם מכרו אחת, קנו אחרת, עושים הלוואת גישור, ואומרים להם לשלם עוד 3.5%.

אריאל אטיאס: זה אפילו לא חונק את הביקושים הכבושים, זה סתם איזה מס גזל כזה שאפשר להפיל על כולם.

אריאל אטיאס: זו הבשורה הראשונה שהייתה בתחום הדיור.

אריאל אטיאס: ודבר נוסף, איך הממשלה יכולה לבטל את מענקי המקום בפריפריה, דבר שגרם ל-30% גידול בהתחלות הבנייה.

אריאל אטיאס: אני רוצה להזכיר לכם שבממשלה הקודמת היה על זה מאבק קשה מאוד, בעיקר מול משרד האוצר ושר האוצר, כי הם בתפיסת עולם של לא להתערב בשוק.

אריאל אטיאס: ההתערבות היחידה זה רק כשצריכים לתת גרזן על הזוגות הצעירים, זה התערבות בסדר; להעלות מע"מ זה התערבות בסדר; לתת מס משפרי דיור זה כן התערבות.

אריאל אטיאס: לקחת מהאזרחים זה לא נקרא להתערב, אבל לתת לאזרחים זה נקרא להתערב בשוק.

אריאל אטיאס: מענקי המקום עודדו את הצמיחה בפריפריה.

אריאל אטיאס: כל זוג צעיר שקונה דירה ראשונה בחייו היה מקבל, בהחלטת ממשלה שהעבירה תנועת ש"ס, למעלה מ-100,000 שקלים סבסוד ופיתוח – לכל מי שקונה דירה ראשונה ב-28 יישובים.

אריאל אטיאס: יש יישובים שלא היו בהם התחלות בנייה למעלה מעשר שנים, והתעורר בהם הפיתוח.

אריאל אטיאס: אגב, אדוני היושב-ראש, הכסף הזה חוזר למדינה בגלל שעלות המע"מ על דירה של 600,000 שקלים זה בדיוק הכסף של הפיתוח, אבל את מי זה מעניין, אתם חושבים שהוא בדק את זה בכלל?

אריאל אטיאס: באו לו אגף תקציבים, ישבו שם, אמרו לו – תשמע, הסעיף הזה זה גרזן על החרדים, זה בגלל חריש, יאללה תבטל.

אריאל אטיאס: בכלל, מה זה משנה כמה זה עולה, לבטל.

אריאל אטיאס: אנשים קנו יחידות דיור.

אריאל אטיאס: יש שם את דימונה, את אופקים, את נתיבות, את ערד.

אריאל אטיאס: יש שם בצפון את נהרייה, את מעלות, את קריית-שמונה, את עכו, שמונה יישובים ערביים.

אריאל אטיאס: את מי זה מעניין.

אריאל אטיאס: ברגע שהורידו את הדבר הזה יש צניחה דרמטית בהיקף השיווקים המוצלחים של משרד השיכון בקרקעות בפריפריה.

אריאל אטיאס: יזמים לא ניגשים למכרזים לקרקעות בפריפריה כי אין תמריצים, כי אנשים לא מוכנים לקנות שם דירות.

אריאל אטיאס: הולכים ומבטלים את זה.

אריאל אטיאס: מסך העשן הזה שנקרא חרדים פג, הוא התפוגג.

אריאל אטיאס: אתם רואים?

אריאל אטיאס: אין קריאות ביניים.

אריאל אטיאס: תגיד מה שאתה רוצה, זה לא רלוונטי.

אריאל אטיאס: איך הוא פתח את הנאום שלו היום?

אריאל אטיאס: כושר השתכרות, עניינים – אנחנו לא במשחק, זהו, זה נגמר.

אריאל אטיאס: עכשיו מה שידבר זה רק הספר הזה.

אריאל אטיאס: בספר הזה ריקי כהן חוטפת גרזן, בספר הזה אחיו העבדים נהיו עובדי פרך, בספר הזה שאנחנו רואים כאן של התקציב יש הונאה של הציבור בישראל, שהביע תקווה שאולי תהיה פוליטיקה אחרת, ושוב התבדה והתבזה.

אריאל אטיאס: ולכן, אנחנו מתנגדים לתקציב הזה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת אטיאס.

יחיאל חיליק בר: סימסו לי מהיציע שקראתי לך השר אטיאס, אז אני מתנצל.

אריאל אטיאס: לשעבר.

אריאל אטיאס: לשעבר.

יחיאל חיליק בר: אמרתי לשעבר או לא?

אריאל אטיאס: לא, לא אמרת.

אריאל אטיאס: עוד לא התרגלת.

יחיאל חיליק בר: לא אמרתי, אז יאיר צדק.

יחיאל חיליק בר: יאיר צדק.

נחמן שי: פעם שר תמיד שר, יש – – – כזאת.

נחמן שי: פעם שר תמיד שר, זה בסדר גמור.

יחיאל חיליק בר: כן.

יחיאל חיליק בר: קשה תמיד לקואליציה בלי ש"ס, אתה מתכוון להגיד, חבר הכנסת שי.

יחיאל חיליק בר: יעלה חבר הכנסת אילן גילאון, אחריו – חברת הכנסת מיכל רוזין, ואחריה – חבר הכנסת יעקב מרגי.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, נכבדי, שמונה דקות לרשותך.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, כבוד שר האוצר, חברי חברי הכנסת, אני לא אפשפש בציטוטים מן העבר.

אילן גילאון: בדרך כלל, על-פי הזיכרון הקצר אני רוצה לקחת את הדברים, ולא, אין לי שום עניין להתפלמס על מה שאמר שר האוצר בעבר, זו מלאכה קלה.

אילן גילאון: אבל דווקא על-פי הזיכרון הקצר, על-פי דברים ששמעתי אותך אומר היום, אדוני שר האוצר, כאן במליאה הזאת, לא מזמן, דיברת – ואני באמת לא מעמת אותך עם העבר שלך, רק עם היום.

אילן גילאון: דיברת על כך שאפשר לבנות מדינה מכלום, וזה מה שהמדינה שלנו הוכיחה, מדינת ישראל.

אילן גילאון: אבל אני לא בטוח אם חשבת פעמיים על כך שגם אפשר להפוך את המדינה הזאת, שקמה על בסיס של ערכים – כבוד יושב-ראש הכנסת לשעבר, אדוני, יושב-ראש ועדת הכספים, אני אצטרף אליכם, נעשה קנוניה מרובעת.

אילן גילאון: זה בסדר.

אילן גילאון: לא, אני מאוד מעריך את זה שאתה פה, אני מרגיש כמו ב-40 חתימות, ויש לי עניין ללבן אתך כמה דברים מתוך סימפתיה באמת עמוקה.

אילן גילאון: לא לא, אתו נדבר בנפרד, כי כמה דברים לא נהירים לי, ואמרתי, כשלא הקשבת, שאני לא מחפש לצטט ציטוטים מן העבר, הנה אמרת ככה, עשית ככה, וזה וזה.

אילן גילאון: אני אגיד לך את האמת, אני גם לא מצפה שאתה תקיים את האג'נדה שלי.

אילן גילאון: אני רואה הרבה מאוד פוליטיקאים שלא נבחרים ובסופו של דבר הם רוצים שמישהו שנבחר על אג'נדה אחרת – יקיימו את האג'נדה שלהם.

אילן גילאון: אני, לשיטתך אני רוצה ללכת.

יעקב מרגי: למה לא אמרת לו את זה לפני הכנת התקציב?

אילן גילאון: אתה רואה?

אילן גילאון: כל מה שאני אומר לך זה טיפים, משום שאני אופטימיסט חסר תקנה.

אילן גילאון: אני אידיוט כזה, שאני מאמין שעד יום התקציב עוד יש לכם סיכוי לשנות את כל הדברים, אבל לשנות את הדברים על-פי שיטה מסוימת.

אילן גילאון: אני רוצה להגיד לך מה אמרת היום, לא מה אמרת במאמרים שלך.

אילן גילאון: אגב, הייתה לי תחושה, כשהיית על הדוכן כאן, שאתה כותב מאמר; שלעתים מתבלבלים העניינים.

אילן גילאון: למה אני יודע את זה?

אילן גילאון: כי היה לי איזשהו ניסיון קטן בתקשורת, ואז הייתי מרגיש, כל פעם שהייתי מסיים את תוכנית הרדיו שלי, שכל מה שאמרתי, אדוני השר, זה גם מתרחש, זה ממש קורה.

אילן גילאון: היה לי רושם שכנראה אתה גם כן מרגיש כך.

אילן גילאון: אתה אמרת לנו, באמת, שמדינת ישראל היא מדינה מיוחדת, היא נבנתה מאפס, וזה מאוד נכון, אבל גם מאוד קל, מדינה שנבנתה מאפס והפכה למדינה, להפוך אותה למדינה ששווה אפס, כי תסתכל איפה אנחנו נמצאים היום.

אילן גילאון: אני לא רוצה לנכס לך שום ירושה קודמת.

אילן גילאון: אין לך מושג מה חשבתי על הממשלה הקודמת, אבל ממך אני מאוכזב, כי מהם לא הייתה לי ציפייה, ואני נשבעתי כל חיי שרק כאשר יגיע מישהו שהוא חף מכל הבנה פוליטית, רק אז הפוליטיקה הזאת תהיה בנויה לבני-אדם, אבל זה תנאי הכרחי כדי לעשות שינויים, ואיננו תנאי מספיק.

אילן גילאון: והנה אתה באת, והיום אתה מציג, מגיש תקציב, אבל אתה רק מגיש תקציב, כי אתה ממשיך להגיש את אותו תקציב של קודמיך, בשינויים, ניואנסים כאלה או אחרים, שהיו קודם, שהיו בנויים על אותה כלכלה בדיוק, של פחות אנשים מקבלים יותר ויותר אנשים מקבלים פחות, אשר בנתה משבר אמון מוחלט ועמוק בין המדינה לאזרחיה ובין אזרחים למדינתם.

אילן גילאון: בסופו של דבר אנחנו חיים היום בתקופה שכל אזרח במדינת ישראל שלא הוכיח את חפותו הוא בגדר נאשם בעיני השלטונות.

אילן גילאון: והשלטון יודע, יודע היטב, שהזיכרון הוא קצר.

אילן גילאון: הוא יכול להתעמר בו היום ולגשת למה שנגיש, מה שמיידי – לגשת למס ערך מוסף flat של 1% זה דבר מיידי, נגיש, קל.

אילן גילאון: משול הדבר לזה שהייתם רודפים את מי שקשה לו לרוץ ולוקחים לו את הארנק, זה באותה מידה מוסרי כמו המעשה הזה.

אילן גילאון: ואתה בא ואומר: כלכלה חזקה, ואתה בא ואומר: חברה חזקה, ובעצם מה אתה אומר?

אילן גילאון: למי נועדה הכלכלה החזקה והחברה החדשה החזקה הזאת אם לא לשרת את בני-האדם?

אילן גילאון: זאת אומרת, חברה, כלכלה חדשה וצמיחה גדולה, my foot, אם הדבר הזה לא מגיע בסופו של דבר למטה.

אילן גילאון: וכאשר אתה מדבר על אדם עובד – היום דיברת עליו – אתה שוכח לציין ש-50% מהאנשים שעובדים במדינת ישראל נמצאים על סף קו העוני, וחלקם גם מתחתיו.

אילן גילאון: אז לכן, כאשר אתה אומר את הדברים האלה, כדאי לך לזכור: ללכת ולהשביח משובחים זה לא קשה.

אילן גילאון: אני, בכלל, אני בעד כלכלת שוק, כעיקרון.

אילן גילאון: אנחנו חיים בחברה גלובלית, ואני לא בעד חברת שוק.

אילן גילאון: אני רוצה להגיד לך, אני מאוד בעד אנשים שמתעשרים.

אילן גילאון: אני מברך אותם על כך, אבל אני גם צריך לחשוב שלא כולם מצליחים להתעשר.

אילן גילאון: ומה קורה לאלה שאינם מצליחים?

אילן גילאון: כי מה לעשות, אדוני השר, רובנו ירשנו מהורינו לא רק כסף, בסופו של דבר רובנו ירשנו סוכרת ולחץ דם.

אילן גילאון: זה בעיקר מה שרובנו ירשנו, וכדאי להביא את הדבר הזה בחשבון.

אילן גילאון: ואז אתה בעצמך יודע שהאמירה הזאת, של שוויון בנטל, שאתם כל הזמן מדברים עליה, שלעתים נראה לי שזה הופך לעיר מקלט עם כל דבר שקורה, היא לא דבר אמיתי.

אילן גילאון: אתה בעצמך, בתוך תוכך, יודע שלגשת לשוויון בנטל היום, כפי שאתם מדברים עליו, במובן הצבאי שלו – יעלה לכם יותר ממיליארד שקלים לגייס אנשים שאינם רוצים להתגייס, במקום אולי במיליארד הזה לתמוך באלה שכן רוצים להתגייס.

אילן גילאון: אז השוויון בנטל לא יכול להיות כסות הכול, והשוויון בנטל הוא לא רק במראה הצבאית.

אילן גילאון: ואני, תאמין לי, אני בעד שתכתוב בפייסבוק, ואני בעד שתכתוב בשבת, אני לא מתערב בזה, אני בעדך בעניין הזה.

אילן גילאון: אני חושב שזכותך לכתוב בכל יום מימות השבוע.

אילן גילאון: אבל אני לא סגור על מה באמת קורה אתך בסופו של דבר, ובתקציב, שאתה, כפי שאמרת, בעצם מייצג את קווי היסוד של הממשלה הזאת, אם אתה סגור על מה שרצית לעשות, או שנקלעת לתוך בולען שהולך ומערבל אותך.

אילן גילאון: כי תראה איפה האכזבה הכי גדולה – אני הייתי מצפה ממך, בתור אדם שרואה את הדברים נכוחה, וללא דעות קדומות, לקחת את הקופסה הזאת, ששוקלת 8.5 קילוגרם – שקלתי אותה – ולפרק אותה עד הבורג האחרון, באומץ, מה שאף אחד לא עשה קודם לכן, ולשאול שאלות מהותיות בכל תחום ותחום.

אילן גילאון: קודם כול בתחום הביטחון, שהוא פרה קדושה שכולם מצדיעים לפניה, וכל פעם, כל אימת שיש פה תקציב יש דיבור על תקציב הביטחון, ופתאום מתחילים לא לגייס את המילואים, לעשות כל מיני פוזות, הרמטכ"ל מתלבש בבגדי ב'.

אילן גילאון: רבאק, זו פרה קדושה שיש לשחוט אותה כמו עוד כמה בולענים.

אילן גילאון: לכן הבעיה שלי עם המדיניות שלך עד כה, ואני רוצה לבקש ממך – אני גם מוכן לעזור לך – שתשנה כמה מהדברים, לשיטתך, שתהיה הגון עם שיטתך הקפיטליסטית.

אילן גילאון: אגב, קפיטליזם צרוף, אם הייתם הולכים עליו, הייתם צריכים לקחת ולייבש את כל ההתנחלויות ולפנות אותן.

אילן גילאון: זה מה שהיה אומר קפיטליזם צרוף.

אילן גילאון: זה אליבא דתאצ'ר, לא אני.

יצחק וקנין: זה גם מה שהוא אמר.

אילן גילאון: לא, הוא אמר, אבל בינתיים בתוך האמירה הזאת יש אחוות אחוקים, אז צריך להחליט, או אחוקים או קפיטליזם.

אילן גילאון: זה לא הולך יחד.

יצחק וקנין: מה הוא יעשה עם אחיו?

אילן גילאון: ובדבר הזה יש שתי בעיות מרכזיות: אחת, זה סדר עדיפויות, שלא אתה המצאת אותו, אבל הוא סדר עדיפויות שגוי, שנותן פחות ליותר ויותר לפחות, והדבר השני זה חוסר תעוזה, וחוסר השראה וחוסר יצירתיות בהתעסקות בכלל במבנה תקציב המדינה, שמזמן כבר אבד עליו הכלח.

אילן גילאון: נדמה לי שנגמר לי הזמן.

מיקי רוזנטל: – – –

אילן גילאון: הנה, אני אומר לך פה, אני רוחש לך הרבה, הרבה מאוד, סימפתיה.

אילן גילאון: מתמיד.

אילן גילאון: חבל, אבא שלך לא נמצא פה, הוא היה אומר לך באיזה ידידות היינו, באמת.

אילן גילאון: אבל בסופו של דבר אתה הגעת לפה כדי לחולל שינוי.

אילן גילאון: אל תחמיץ את זה, ואל תאכזב, ואל תסתכל על כמה יצביעו בעדך.

אילן גילאון: יש לך הזדמנות, יש לך כל התנאים לחולל שינוי אמיתי, ואז – איך אומרים – תקבל את הקרדיט על מה שאמרת.

אילן גילאון: אם אתה רוצה לבד – לבד.

אילן גילאון: אגב, אני אף פעם לא מציע לך, כשאתה רוצה להיות מנהיג, לנסות לנצח את כל האנשים כל הזמן.

אילן גילאון: מדי פעם תנצח, מדי פעם תן לאחרים לנצח, אני מבטיח לך שהתוצאות הן שיובילו אותך.

אילן גילאון: בינתיים זה לא נראה משהו.

אילן גילאון: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת גילאון.

יחיאל חיליק בר: תעלה חברת הכנסת מיכל רוזין, ואחריה – חבר הכנסת יעקב מרגי.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת אברהם מיכאלי.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, חברת הכנסת רוזין.

יחיאל חיליק בר: שמונה דקות לרשותך.

מיכל רוזין: חבר הכנסת גילאון, איזה תענוג להיות אתך באותה מפלגה.

מיכל רוזין: איזה תענוג צרוף.

מיכל רוזין: כל מילה אמת, כל מילה פנינה.

אילן גילאון: – – – חברת הכנסת רוזין – – – פעמיים.

מיכל רוזין: השתתפנו היום אחר-הצהריים יחד, אילן, בהפגנה פה, מחוץ לכנסת.

מיכל רוזין: עמדו עשרות נערות ונערים ומחו על התקציב, ובעצם מחו על העתיד שלהם.

מיכל רוזין: פגשתי שם בחור, שלומי, שדיבר על זה שהוא לא יודע בכלל אם הוא מתכוון להישאר בארץ, כי מה הסיכוי שלו פה לפרנסה הוגנת, לפרנסה הולמת, לדיור, לחינוך ילדים, גידול ילדים בכלל.

מיכל רוזין: אז אתם צריכים להבין, חברי וחברות הכנסת, שכשאנחנו מדברים על תקציב אנחנו לא מדברים על מספרים, אנחנו מדברים על אנשים.

מיכל רוזין: אתם יודעים, עצוב לי מאוד על חברי ביש עתיד.

מיכל רוזין: אנשים ראויים, באמת.

מיכל רוזין: הם חשבו שהם באו לשנות, אבל הדבר היחיד שמשתנה פה זה השמות שחתומים על התקציב הזה.

מיכל רוזין: בעצם, זה אותו תקציב – שטייניץ, ביבי – אותו תקציב שהביא מחד גיסא לגירעון ומצד שני לקריסה של מעמד הביניים והשירותים החברתיים.

מיכל רוזין: אבל, שאלו כל הזמן, ושר האוצר לפיד עצמו שאל במהלך קמפיין הבחירות שלו: איפה הכסף?

מיכל רוזין: אנחנו סיפרנו לו לאורך כל קמפיין הבחירות, ואני רוצה לשוב ולחזור ולספר לו.

מיכל רוזין: גם איילת שקד אמרה לנו: מאיפה אתם רוצים שניקח את הכסף?

מיכל רוזין: חייבים לקצץ, חייבים להדק חגורות.

מיכל רוזין: אז בואו נדבר על העובדות, ולא רק בססמאות.

מיכל רוזין: ממשלת ישראל דיווחה לארצות-הברית על סכום עודף של מיליארד ו-60 מיליון שקלים שהעבירה ישירות להתנחלויות בשנת 2011 – מיליארד ו-60 מיליון שקלים.

מיכל רוזין: נושא הדיור, שכולנו מסכימים שהוא מרכיב מרכזי ביוקר המחיה של הציבור הישראלי – התקציבים והמימון שממשלת ישראל משקיעה בבניית יחידות דיור בהתנחלויות הם בהיקפים גבוהים בהרבה מאשר בתוך ישראל.

מיכל רוזין: היום בבוקר שר הכלכלה, שדיבר על כך שהניסיון להקים את המדינה הפלסטינית נכשל, הסתיים, ושצריך כמו – ואני מצטטת מדבריו: לבנות, לבנות ולבנות – אז אני רוצה לספר לכם מה היה בשנים האחרונות בתקציב המדינה, ואין ספק שבתקציב הזה יהיו עוד ועוד העברות להתנחלויות.

מיכל רוזין: בחמש השנים האחרונות הוקצו 17% מתקציב משרד השיכון להתנחלויות, למרות שהמתנחלים מהווים רק 4% מהאוכלוסייה.

מיכל רוזין: הם קיבלו פי-ארבעה מיחסם באוכלוסייה.

מיכל רוזין: ב-2011 כמעט 30% מתקציב משרד השיכון להקמת מוסדות ציבור הועברו להתנחלויות.

מיכל רוזין: כך גם לגבי תקציב הבנייה הכפרית – 34% מתקציב המשרד הועבר להתנחלויות.

מיכל רוזין: תארו לעצמכם מה יקרה עכשיו בתקציב הזה, כשמשרד השיכון נשלט על-ידי מפלגת ההתנחלויות.

מיכל רוזין: אבל לא רק זאת: בתוך שטחי ישראל מחיר הארנונה למגורים עמד בממוצע על 1,031 שקלים, לעומת 30% פחות בהתנחלויות.

מיכל רוזין: הרשויות המקומיות מעבר לקו הירוק יכולות לגבות פחות ארנונה מהתושבים, כי למשל בשנת 2011 העביר משרד הפנים לרשויות המקומיות 3.7 מיליארד שקלים, ומתוך זה קיבלו הרשויות בהתנחלויות 14% – פ-3.5 מחלקן באוכלוסייה.

מיכל רוזין: אבל לא רק משרד השיכון.

מיכל רוזין: גם משרד הפנים מעביר מענקי איזון.

מיכל רוזין: 12.6% מסך מענקי האיזון הועברו להתנחלויות – שוב, פי-שלושה מחלקן באוכלוסייה.

מיכל רוזין: כדי שתבינו על מה אני מדברת, אז מענקי האיזון מעניקים לכל אזרח בתוך הקו הירוק 327 שקלים, לעומת 1,088 שקלים לאזרח בהתנחלות.

מיכל רוזין: מרבית ההתנחלויות מוגדרות כאזורי עדיפות לאומית – את זה בוודאי אתם יודעים – בעוד יישובים בישראל במעמד סוציו-אקונומי נמוך – למשל אשקלון, שהיא בקו חזית וחוטפת טילים, לא מוגדרת כאזור עדיפות לאומית.

מיכל רוזין: ההגדרה הזאת כיישוב בעל עדיפות לאומית מעניק תוספת למשכנתה, מימון 50% מהפיתוח, פטור ממכרז על הקרקע, הנחה על ערך הקרקע ועוד ועוד, ועוד לא התחלנו איזה מענקים מוענקים ממשרד התעשייה, המסחר והתעסוקה, היום הכלכלה והמסחר.

מיכל רוזין: והמצב לא שונה בתחום החינוך.

מיכל רוזין: תלמיד בהתנחלות זוכה להשקעה של מעל 8,000 שקלים לתלמיד, בעוד תלמיד בתוך ישראל זוכה רק ל-4,900 שקלים.

מיכל רוזין: אז בזמן ששואלים איפה הכסף, בזמן שמדברים על הצורך בעידוד תעסוקה, בעיקר בקרב חרדים וערבים, בעיקר נשים ערביות, על הצורך בדאגה למעמד הביניים – האדם העובד, כמו שאומר שר האוצר – בואו ותהיו כנים עם הציבור ותגידו לו שהכסף שדרוש להכשרה תעסוקתית, להשקעה בעסקים קטנים זעירים וביזמות, הכסף שדרוש למשרדי הרווחה, הבריאות והחינוך – הכסף הזה, בסופו של דבר, מגיע רק ל-4% מהאזרחים.

מיכל רוזין: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חברת הכנסת רוזין.

יחיאל חיליק בר: יעלה חבר הכנסת יעקב מרגי, ואחריו – חבר הכנסת מיכאלי וחבר הכנסת דוד אזולאי.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת מרגי, יש לך שמונה דקות.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, לא זכור לי אם זכיתי לדבר בזמן שאתה יושב.

יעקב מרגי: תרשה לי לברך אותך.

יחיאל חיליק בר: ודאי.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי כבוד שר האוצר, אנו דנים היום בהצעת התקציב ובחוק ההסדרים לקראת ההצבעה בקריאה ראשונה.

יעקב מרגי: אני שואל את שר האוצר ואת חברי הממשלה: עם כינוסה של הכנסת הנוכחית ביקשה הממשלה מהכנסת להאריך את זמן הכנת התקציב, ובמקביל לצמצם את זמן הדיונים על התקציב וחוק ההסדרים בכנסת.

יעקב מרגי: לצערי הרב, הכנסת נענתה בחיוב.

יעקב מרגי: אני לתומי חשבתי שעם גירעון כל כך גדול וההבטחה הגדולה של שר האוצר, בלשון כפולה ומכופלת, כנראה שהממשלה ושר האוצר הולכים להביא תקציב עם בשורה; אותו שר האוצר, כן, שהבטיח לכולם – אם לא לי, אדוני שר האוצר, אז לפחות לציבור בוחריך.

יעקב מרגי: אותו שר אוצר הבטיח פעם אחר פעם: אנחנו נגלה היכן הכסף.

יעקב מרגי: והנה, היום, לאחר שהונח ספר התקציבים וחוק ההסדרים, אנחנו רואים שאת רוב זמנו כנראה בילה שר האוצר בכתיבה בעמוד הפייסבוק, ואת העבודה השטחית והרדודה השאיר לפקידי האוצר.

יעקב מרגי: ברשותך, אדוני שר האוצר, אסביר מדוע שטחית ורדודה.

יעקב מרגי: פקידי האוצר בחרו בדרך הקלה ביותר להכנת תקציב מדינה.

יעקב מרגי: מי שמעמיק בהצעת התקציב רואה כמה דרכי פעולה של האוצר: ביטול החלטות הממשלה הקודמת בעלות עלות תקציבית; ביטול פטורים ממס לעובדים בזמן שהפטורים הגדולים של בעלי ההון נשארו על כנם; גזירות במסים עקיפים וישירים; קיצוצים בסעיפים חברתיים רבים; ושלא נדבר על ההתעללות וההתעמרות בכל מה שקשור לחרדים.

יעקב מרגי: אדוני שר האוצר, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בתקציב זה אין מנופי צמיחה; בתקציב זה אין התמודדות עם יוקר המחיה; בתקציב זה אין התמודדות עם הריכוזיות במשק; בתקציב זה אין התמודדות עם הקרטלים; בתקציב זה אין התמודדות גם עם הוועדים הגדולים; בתקציב זה אין התמודדות עם המצב הכלכלי בעולם.

יעקב מרגי: בקיצור, בתקציב זה אין בשורה – אין בשורה לעובד, אין בשורה למעמד הביניים, אין בשורה לשכבות המוחלשות ואין בשורה לילדים.

יעקב מרגי: אם כן, מה יש בתקציב זה?

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, בתקציב הזה האוצר גובה עוד 450 מיליון ש"ח מהאזרחים ארנונה שלא נשארת ברשויות המקומיות אלא עוברת ישירות לאוצר.

יעקב מרגי: בתקציב זה יש גזירה על המובטלים שלא יוכלו לקבל הנחה בארנונה.

יעקב מרגי: אתם יודעים למה?

יעקב מרגי: יש מושג חדש, פופולרי, וגם פופוליסטי: מיצוי כושר ההשתכרות – כאילו האוצר הוריד את אחוז האבטלה לאפס, סגר את לשכות התעסוקה, מאחר שאין דורשי עבודה יותר.

יעקב מרגי: חדלו מובטלים.

יעקב מרגי: אז הסעיף הזה של מיצוי כושר תעסוקה – ללא הסעיף הזה לא יוכל אותו מובטל לקבל הנחה בארנונה.

יעקב מרגי: בתקציב זה האוצר דאג שאת מימון בתי-החולים הממשלתיים ייתנו קופות-החולים.

יעקב מרגי: מהיכן?

יעקב מרגי: ממס הבריאות של כולנו.

יעקב מרגי: מי שלא יודע, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, האוצר מחייב את קופות-החולים לרכוש 95% מהצריכה הפרטנית שלהם מבתי-החולים הממשלתיים.

יעקב מרגי: אין כאן שיקול של כדאיות כלכלית.

יעקב מרגי: אין כאן שיקול של התייעלות.

יעקב מרגי: העיקר שהקופות יממנו חלק מעלות התפעול של בתי-החולים הממשלתיים.

יעקב מרגי: בלשון המקצועית זה נקרא capping.

יעקב מרגי: בתקציב הזה יש פגיעה בחולי הנפש ובבריאות הנפש, מה שנקרא חלק מהסדר הקפיטציה.

יעקב מרגי: להסדר התחשבנות זה יהיו השלכות על היקפי השירות האשפוזי והאמבולטורי.

יעקב מרגי: יש כאן מהלך כולל של העברת האחריות לבריאות הנפש ממשרד הבריאות למשרד האוצר.

יעקב מרגי: אתם שומעים מה שאני אומר?

יעקב מרגי: העברת אחריות לטיפול בחולי הנפש, כל מערך בריאות הנפש, ממשרד הבריאות למשרד האוצר, שם יחשבו היטב היטב על כל חור שיש בגרוש.

יעקב מרגי: האוצר עצמו אומר שהשאלה בסוגיות אלה היא כבדת משקל וטרם נערך בהן דיון ציבורי, אבל את האחריות הם כבר מעבירים בדיוני התקציב הנוכחי.

יעקב מרגי: גם בשידורי הטלוויזיה בכבלים, שזה מוצר שציבור בוחריו של שר האוצר צורך – גם שם הוא נוקט צעדים שיביאו לעליית מחירים לצרכני השירות.

יעקב מרגי: הבטיחו לנו שגם החברות הגדולות במשק ייטלו חלק בנטל, בנטל הבראת המשק, ואכן, ביג דיל, מצאנו סעיף אחד בין השורות, מעלים את מס החברות ב-1.5%.

יעקב מרגי: באמת ביג דיל.

יעקב מרגי: לשכיר העובד מעלים 1.5% בכל מדרגות המס ולחברות במשק מעלים 1.5%, כשרוב הכנסות המדינה ממסים, אדוני היושב-ראש, מגיעות מהשכירים.

יעקב מרגי: לידיעת החברים, 83.5% מהכנסות המדינה הן ממס הכנסה, כש-44.8% באים מהשכירים ורק 29.2% באים מהחברות ו-11.4% באים מהעצמאים.

יעקב מרגי: כפי שאמרתי, ביג דיל.

יעקב מרגי: 1.5% מס חברות.

יעקב מרגי: בעבר מס חברות היה גדול יותר והייתה צמיחה והיו השקעות.

יעקב מרגי: ואני שואל, אדוני שר האוצר, מה הפחד שלכם מהעלאת מס החברות?

יעקב מרגי: בתקציב הזה יש פגיעה בהטבה לחיסכון הפנסיוני.

יעקב מרגי: מומחים אומרים: אנשים יפסיקו להשקיע בחיסכון הפנסיוני, עובדה שתביא להפסקת החיסכון הפנסיוני, דבר שיגרום לכך שיעברו להשקעה בנדל"ן, השקעה שתביא לגידול בביקושים לדירות ונדל"ן.

יעקב מרגי: ואנחנו חיים כאילו שוק הנדל"ן בארץ רווי ועליית המחירים בשוק זה נבלמה, אבל את האוצר לא מעניין.

יעקב מרגי: גם נקודות הזיכוי לאקדמאים יבוטלו.

יעקב מרגי: אדוני שר האוצר, נקודות הזיכוי לאקדמאים.

יעקב מרגי: כאילו שכל האקדמאים חרדים.

יעקב מרגי: אדוני שר האוצר, התבלבלת.

יעקב מרגי: מה, מעמד הביניים שהביא את הממשלה המוזרה הזו לשלטון, אין בו אקדמאים?

יעקב מרגי: כמה מעילה באמון יש כאן, כמה זלזול בציבור יש כאן, ובמיוחד בציבור בוחריך, אדוני שר האוצר.

יעקב מרגי: שלא נדבר על הגדלת הקנסות על נישומים.

יעקב מרגי: היכן שרק יכלו שדדו וחמסו.

יעקב מרגי: רבותי ציבור העובדים, שר האוצר יאיר לפיד וראש הממשלה בנימין נתניהו הכריזו עליכם מלחמה, לא השאירו שום סעיף שיכלו לפגוע בכם ולא פגעו, לא דילגו על שום מס ישיר ועקיף.

יעקב מרגי: אחי העובד, זה ששר האוצר שם אותך במרכז, שים לב, אחי העובד, יאיר לפיד אחריך, הוא הכריז עליך מלחמה, הפך אותך לאויב המדינה.

יעקב מרגי: גם אותך, עקרת-הבית, גם אתכם, הילדים, שר האוצר וראש הממשלה לא רואים ממטר.

יעקב מרגי: ואני אומר לך, אדוני שר האוצר, ולפחות במשפט האחרון אני רוצה שתקשיב.

יעקב מרגי: אנחנו, כפי שאומרים לך אחד אחרי השני, גם אני, מסיעת ש"ס: אכזבה.

יעקב מרגי: שמענו הבטחות, שמענו דברים חדשים, אמרנו: אולי יבוא מישהו מכיוון אחר.

יעקב מרגי: אנחנו, אני אומר לך, את אותו תקציב, את אותן הצעות של פקידי האוצר שהגישו לנו פעם אחר פעם, את אותן דברים יישמת.

יעקב מרגי: אני אומר לך, אין תקופה פורחת וטובה לפקידי האוצר כמו התקופה שקיבלת את משרד האוצר לידיך.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת מרגי.

יחיאל חיליק בר: יעלה חבר הכנסת אברהם מיכאלי, אחריו – חבר הכנסת דוד אזולאי.

יחיאל חיליק בר: אם מישהו מעמיתיו בש"ס רוצה להתריע בפניו שהוא צריך לדבר אז אתם מוזמנים.

אברהם מיכאלי: הוא בדרך.

יחיאל חיליק בר: הוא בדרך?

יחיאל חיליק בר: ואחריו – חבר הכנסת יוני שטבון.

אברהם מיכאלי: אם רוצים אני אדבר במקומו.

יחיאל חיליק בר: בסדר גמור.

יחיאל חיליק בר: ואחריו – חבר הכנסת משה גפני.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: שמונה דקות לרשותך.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב בראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אני לא רוצה לחזור על אותן נקודות שחברי פה הזכירו, שהגזירות אכן קשות והן פוגעות במעמד הביניים והן פוגעות הכי קשה בשכבות החלשות.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לדבר על אותם מיתוסים שפקידי האוצר חיים אתם שנים רבות, ובתקציב הנוכחי הם מחזקים את אותה תפיסה, שאגב עומדת בניגוד לדעתם של הרבה כלכלנים מוכשרים וטובים; ומי שעוקב אחרי עמדות שונות שמובעות על-ידי כלכלנים אחרים, רואה שבהחלט לא מסכימים עם הדעה הזאת של פקידי האוצר.

אברהם מיכאלי: השאלה שנשאלת: מדוע בישראל יש יותר עניים?

אברהם מיכאלי: אז יש מספר מיתוסים, אני אמנה אותם, ונוכל ללמוד מזה איך פקידי האוצר חושבים ולכן ישנן היום הגזירות בתקציב המוצע; לכן הגזירות מתחזקות והולכות לפגוע באותם עניים שאנחנו כבר שמענו עליהם לפני כחודש, כשפורסם דוח ה-OECD, שבעצם מעמיד אותנו כמעט בראש, המובילים במדינות המתפתחות בנושא של העוני.

אברהם מיכאלי: יש מיתוס אחד שאומר שאם נקצץ בקצבאות נאלץ אנשים לצאת לעבוד וכך נוציא אותם ממעגל העוני.

אברהם מיכאלי: אבל המציאות היא, אדוני היושב-ראש, שב-2003 ראש הממשלה הנוכחי, שר האוצר דאז, קיצץ בקצבאות, ואז מה קרה?

אברהם מיכאלי: העוני גבר משמעותית.

אברהם מיכאלי: במקום שהעוני ירד העוני גבר משמעותית.

אברהם מיכאלי: ב-2003, כאשר העוני עמד על בערך 18%, אנחנו רואים מאז שהעלייה שעלתה במשך עשור כמעט – אנחנו היום כבר עשור אחרי – העוני גבר במספר אחוזים וכמות העניים גדלה.

אברהם מיכאלי: ולכן, התזה הזאת שקיצוץ בקצבאות יאלץ אנשים לצאת לעבוד, התזה הזאת לא נכונה.

אברהם מיכאלי: המיתוס השני, אדוני היושב-ראש, מדבר על כך שכביכול השיטה למדידת העוני בישראל היא אבסורדית.

אברהם מיכאלי: גם על כך בשנים שעברו עשו מחקר, הושיבו נציגי ממשלה שונים, כולל אנשי אקדמיה, והגיעו למסקנה שאין שיטה טובה יותר למדידת העוני, ושמישהו יכול לבוא ולהגיד שכביכול העוני הוא לא אמיתי ואפילו הנתונים שם קצת מבוימים.

אברהם מיכאלי: המיתוס השלישי מדבר על כך ששיעור העוני בישראל גבוה בגלל שני מגזרים: המגזר החרדי והמגזר הערבי.

אברהם מיכאלי: אבל המציאות היא, מה לעשות, אותו אחוז עוני גבוה שאנחנו מדברים עליו – 23% מכל המשפחות בישראל נמצאות מתחת לקו העוני – ואם אנחנו אפילו מוציאים מהחישוב את כל האוכלוסייה החרדית ומחשבים מחדש את קו העוני בהתאם, אז שיעור העוני עומד – בוא נחזיק חזק – שיעור העוני עומד עדיין על 20%.

אברהם מיכאלי: כלומר, לא נלקח בנתון האמיתי אפילו נניח את הציבור החרדי, ואחוז העוני הוא גבוה.

אברהם מיכאלי: ולא רק זה, גם אם מדברים אפילו על המגזר הערבי, הוא כמעט שאינו משפיע גם כן על שיעור העוני.

אברהם מיכאלי: המגזר הערבי כן רוצה לצאת לעבודה ולא מאפשרים להם לעבוד, כמו שגם במגזר החרדי, מי שכבר רוצה לצאת לעבודה, גם לא מוצא את מקומו בתעסוקה.

אברהם מיכאלי: אז המיתוס הזה שכביכול – קודם כול זה גזעני לבוא ולומר ששני המגזרים האלה הם אלה שגורמים לעוני, אבל גם אם ננתח בצורה שכלתנית וישירה אנחנו נגלה שזה אכן לא נכון.

אברהם מיכאלי: המיתוס הנוסף אומר: ישראל מוציאה הון תועפות על קצבאות וקל מדי לקבל דמי אבטלה בארץ.

אברהם מיכאלי: וזה השקר הכי גדול, אדוני היושב-ראש, כי העובדה שהדעה הזו הופכת לרווחת כל כך בציבור הישראלי בעצם גם מראה על הכישלון שלנו וגם על הכישלון, מה לעשות, של התקשורת, שמטפחת את העמדה הזאת.

אברהם מיכאלי: האמת היא שאם אנחנו נבדוק את הנתונים האלה מול העולם המערבי אנחנו נגלה שמדינת ישראל היא במקום הכי נמוך כמעט, או בין הנמוכים ביותר בעולם, בסיוע במתן קצבאות.

אברהם מיכאלי: ואם אנחנו גם ניקח אפילו את דמי האבטלה, אנחנו נגלה שמדינת ישראל היא כמעט מן המדינות שבתחתית הטבלה במובן של עזרה בדמי אבטלה, ובדמי הבראה אנחנו אולי בקושי עולים על קוריאה, הרבה פחות מארצות-הברית.

אברהם מיכאלי: במובן של סיוע ועזרה בדברים האלה מדינת ישראל היא בין החלשות בעולם.

אברהם מיכאלי: והמיתוס האחרון שאני רוצה להתייחס אליו הוא שאומרים: אם נגדיל את ההוצאה על קצבאות לאזרחים נגביר את העוני.

אברהם מיכאלי: במציאות זה פשוט מאוד – היא לא תואמת.

אברהם מיכאלי: ישנו מחקר שפרסם ד"ר, היום כבר פרופסור, מומי דהן, שמדבר על כך שבמדינות מפותחת שבהן יש סיוע גבוה יחסית לאזרחים בקצבאות אין עוני, אין עוני גבוה יותר נכון, ולעומת זאת במדינות שבהן יש עוני גבוה הסיוע לאזרחים הוא נמוך יחסית.

אברהם מיכאלי: אז בעצם אנחנו פה שומעים מיתוסים, והמיתוסים האלה הופכים כביכול לאמיתות, כאשר הם לא נכונים בכלל, ולפי זה באים פקידי האוצר ומביאים בתקציב החדש שאדוני, שר האוצר, הבאת אותו היום למליאה – בעצם במדיניות שפקידי האוצר מלעיטים אותך בה ומנסים לשכנע אותך שאם תפגע באותם חלשים, אם תפגע בקצבאות, אם תפגע באותם מגזרים חלשים – ובוא נחשוב, אדוני היושב-ראש, מי המגזרים החלשים האלה.

אברהם מיכאלי: אנחנו, לצערנו, משמשים להם בקושי לפה, כי אין להם פה.

אברהם מיכאלי: אף אחד לא שומע אותם, אף אחד לא מדבר אתם, אף אחד לא יודע גם מי אלה שבאים בסוף לקבל את אותן תמיכות מינימליות, את אותן תרופות שאין להם כסף לקנות, ומקצצים בתרופות שלהם.

אברהם מיכאלי: אלה אותם מקבלי קצבאות, שאני יודע שהם לא מסתמכים רק על הקצבאות בשביל לגדל את הילדים שלהם, אבל את אותם 150 או 200 שקל שאתה מקצץ להם הם צריכים לחפש במקור אחר, הכנסה אחרת.

אברהם מיכאלי: ולכן, זה לא דבר שגם מוכח מבחינה מחקרית, מבחינת הדעות של כלכלנים, של מבינים בדבר.

אברהם מיכאלי: ואנחנו באים היום, מחזקים בגזירות החדשות שאנחנו מביאים פה בתקציב שמוצג לפנינו היום, נגד אותם מגזרים.

אברהם מיכאלי: ואותם מגזרים בעצם, בסוף, יבואו ויבקשו סיוע ועזרה ממקורות שבסוף המדינה תצטרך לשלם להם.

אברהם מיכאלי: הביטוח הלאומי הוא הגורם הכי אובייקטיבי שאפשר לסמוך עליו.

אברהם מיכאלי: אנחנו יודעים בכנסת מה זה לשנות, אדוני היושב-ראש, פסקה קטנה בתקציבי הביטוח הלאומי, כי הם נלחמים כאריות, אני אומר את זה.

אברהם מיכאלי: כי אומרים שזה פוגע בסוף בתקציב של הביטוח הלאומי, עושים את החשבונות האקטואריים.

אברהם מיכאלי: ואנחנו בסוף היום באים, ובגזירות האלה גורמים לכך שאנשים יהפכו לנזקקים ולמקבלי קצבאות, אפילו שאתה רוצה לקצץ בהן.

אברהם מיכאלי: לכן, הגזירות האלה הן גזירות שהציבור לא יוכל לעמוד בהן, ואנחנו נעשה את כדי לשנות אותן במאבקים שלנו במהלך החודש הקרוב.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: אני מבקש מחבר הכנסת יצחק וקנין שידבר כרגע במקום חבר הכנסת דוד אזולאי.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת יוני שטבון, ואחריו – חבר הכנסת משה גפני.

יצחק וקנין: אדוני היושב-ראש, אדוני שר האוצר, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת סלומינסקי, ידידי היקר, יושב-ראש ועדת הכספים, תן לשר האוצר דקה אתי, לא יותר.

ניסן סלומינסקי: – – –

יצחק וקנין: דקה, לא יותר.

יצחק וקנין: תאמין לי.

ניסן סלומינסקי: – – –

יצחק וקנין: ואני לא – – –

ניסן סלומינסקי: – – –

יצחק וקנין: – – – אני דווקא רוצה לעזור לשר האוצר.

ניסן סלומינסקי: אני אעזור יותר, תאמין לי.

יצחק וקנין: אני לא בטוח.

ניסן סלומינסקי: – – –

יצחק וקנין: אני לא בטוח.

יצחק וקנין: אני אגיד לך למה אני לא בטוח, ואני מדבר במלוא הרצינות.

יצחק וקנין: אדוני שר האוצר, אגיד לך איפה הטעות שלך – הטעות שלך, שאתה לוקח את עצמך, ועליך אתה בונה את כל התיאוריה של הכלכלה הישראלית; או: אני הייתי לוקח אותו דבר, והייתי בונה את כל מאוויי לבי, איך אני רוצה לראות את החברה הישראלית.

יצחק וקנין: אני לא חולק על דעתך בדברים מסוימים שאתה רוצה לעשות, אבל דבר אחד אני חייב להגיד לך; אמרתי את זה לאורך כל הדרך, כאחד מוותיקי הבית הזה: היו כבר, בעבר, שדגלו בשיטה שלך.

יצחק וקנין: פקידי האוצר לא משתנים.

יצחק וקנין: המנטרה שלהם זו אותה מנטרה.

יצחק וקנין: לידיהם נפל תפוח זהב, ואני אומר לך, ואני אומר, אני לא – אתה אולי, אתה תגיד לי עכשיו: זו דמגוגיה, אבל אני אגיד לך משהו:

יצחק וקנין: אתה רוצה לפגוע באותם אלה שמקבלים קצבה מסוימת.

יצחק וקנין: אתה אומר: בוא, אני לא רוצה לתת קצבת ילדים.

יצחק וקנין: למה?

יצחק וקנין: קצבאות זה תלות.

יצחק וקנין: כל הזמן אותה תלות.

יצחק וקנין: מתי אני יכול להגיד את הדבר הזה?

יצחק וקנין: כאשר השכר במשק – המרווחים בשכר הם לא גדולים.

יצחק וקנין: כאשר המרווחים הם גדולים מאוד, אתה לא יכול להגיד שאתה לא נותן קצבאות.

יצחק וקנין: וזה לא משנה, רבותי, אני אומר לכם, אני אומר לכם את זה במלוא האחריות: אותם אלה שמקבלים קצבאות היום זה לא ציבור חרדי, או ערבים, כמו שפעם אמרו, מי שמקבל קצבאות.

יצחק וקנין: רבותי, זה משפחות עם שלושה ילדים, שהבעל עובד ומשתכר 5,000 שקל.

יצחק וקנין: הוא עובד, אבל המציאות לא יכולה להשתנות אצלו, כי הוא מקבל 5,000 שקל, רבותי, והאישה עובדת ומקבלת 6,000 או 5,000 שקל.

יצחק וקנין: אני שואל שאלה את שר האוצר: מה תעשה משפחה עם 10,000 שקל?

יצחק וקנין: היא צריכה לשלם משכנתה.

יצחק וקנין: עכשיו, שני בני-הזוג עובדים; לא אחד, שניהם עובדים.

יצחק וקנין: לשיטתו של שר האוצר – הם עובדים, הם לא בטלנים, הם לא יושבים בישיבות, על-פי מה שהוא אומר.

יצחק וקנין: אותו מעמד ביניים שהוא מתכוון לייצג.

יצחק וקנין: הם עובדים.

יצחק וקנין: איך הם מסיימים את החודש?

יצחק וקנין: מישהו שיסביר לי.

יצחק וקנין: רבותי, עם 10,000 שקל הם צריכים לשלם משכנתה, או שכר דירה, רבותי, שהרקיע שחקים.

יצחק וקנין: מה הוא אומר?

יצחק וקנין: אני אוריד את קצבת הילדים.

יצחק וקנין: זוג כזה, עם שלושה ילדים, לקחת לו עוד 700, 800 שקל בחודש, לקחת לו את זה מפת – מפתו שהוא אוכל – את הלחם שהוא אוכל הוא לקח לו.

יצחק וקנין: ומה הוא אומר?

יצחק וקנין: רבותי, אני, אין לי ברירה, זה מקום שאני צריך לקחת ממנו.

יצחק וקנין: אני הייתי חושב שהדבר הזה היה צריך להיות דיפרנציאלי לחלוטין, על-פי שיטתו.

יצחק וקנין: אם באמת הוא חושב נכון, שצריך להוריד את הקצבאות, רבותי, נוריד אותן גם לאלה שמקבלים קצבת זיקנה אבל יש להם איזה פנסיה של 40,000 שקל בחודש.

יצחק וקנין: הפנסיה 40,000 שקל – הוא לא צריך את קצבת הזיקנה.

יצחק וקנין: אבל אותו קשיש, אותו קשיש שמקבל 1,400 שקל קצבת זיקנה, אתה לא יכול להוריד לו.

יצחק וקנין: אז, אני מבין, הוא לא פגע בהם.

יצחק וקנין: אבל אותו דבר בקצבאות הילדים: משפחה שמשתכרת 5,000 שקל, הבעל, וגם הבעל וגם האישה עובדים, ממשכורת כזאת, רבותי, אסור לקצץ את קצבאות הילדים.

יצחק וקנין: זה פשוט להוריד אותם עוד יותר למטה.

יצחק וקנין: איך תהיה תקווה לאותה משפחה?

יצחק וקנין: אני שואל, איך?

יצחק וקנין: הרי אנחנו, זו האחריות שלנו.

יצחק וקנין: אני, מה אמרתי פה?

יצחק וקנין: מה אמרתי, אדוני שר האוצר?

יצחק וקנין: אני נותן לך מיליארד שקל פה – אדוני שר האוצר, אדוני שר האוצר, אתה רוצה מיליארד שקל?

יצחק וקנין: עכשיו אני נותן לך, בחמש דקות.

יצחק וקנין: הסגן שלך אמר לי, הסגן שלך אמר לי: תביא הצעת חוק.

יצחק וקנין: אני צריך להביא הצעת חוק?

יצחק וקנין: אתה הבאת את זה.

יצחק וקנין: אתה הבאת, שלנו, חברי הכנסת, נקצץ 10%.

יצחק וקנין: אני אומר לך פה, מעל הדוכן הזה: אני מוכן לתרום 15%, תביא את זה בחקיקה.

יצחק וקנין: 15% מחברי הכנסת.

יצחק וקנין: אבל בוא, אני אתן לך כמעט 2 מיליארד שקל.

יצחק וקנין: אני אגיד לך איך – אני אגיד לך איך: לקחת מחברי הכנסת, נכון?

יצחק וקנין: חברי הכנסת, השרים ונשיא המדינה.

יצחק וקנין: סך הכול, עשיתי חשבון פשוט, הכפלתי את זה – בהכפלות: 7 מיליון שקל, זה מה שאנחנו נתרום בשנה וחצי הקרובות, אוקיי?

יצחק וקנין: חשבון פשוט, לא צריך להיות גאון.

יצחק וקנין: אני בא ואומר לך: כל המגזר הציבורי, כל המגזר הציבורי, תקשיב, השופטים, הרבנים, המנכ"לים, כל מי שמשתכר יותר מ-40,000 שקל – למה אתה מגחך, אדוני?

יצחק וקנין: למה אתה מגחך?

יצחק וקנין: כל מי שמשתכר יותר מ-40,000 שקל, תביא את זה פה בחקיקה, נצביע על זה.

יצחק וקנין: למה אתה לוקח רק את חברי הכנסת?

יצחק וקנין: תביא את כולם לפה, נצביע אתך יחד.

יצחק וקנין: יש לך 2 מיליארד שקל בשנה וחצי.

יצחק וקנין: תוריד את זה, תיתן את זה לעניים.

יצחק וקנין: אנחנו נתרום את חלקנו, נשמש דוגמה.

יצחק וקנין: אבל מה אתה עושה?

יצחק וקנין: אתה אומר: נראה לעם שאנחנו תורמים את חלקנו, חברי הכנסת.

אברהם מיכאלי: – – –

יצחק וקנין: זה פופוליזם הכי גדול שיכול להיות.

יצחק וקנין: בוא נתרום 15%, לא 10%, אבל כולם.

יצחק וקנין: שופטים מקבלים 57,000, עובדי הנמל, כל עובדי הרשויות שמקבלים: רשות הנמלים, רשות שדות התעופה, כל המנכ"לים במשרדי הממשלה – את כולם נכניס לאותו סד.

יצחק וקנין: פנסיונרים של צה"ל שמקבלים יותר מ-40,000 שקל, רבותי, יתרמו את חלקם, אין מה לעשות.

יצחק וקנין: אם אנחנו רוצים להתחשב בעניים, בחלשים, שמקבלים 5,000 שקל בחודש, זאת הדוגמה.

יצחק וקנין: רבותי, זאת הדוגמה שנראה לעם.

פנינה תמנו: אודה על תחילת סיכום הדברים.

פנינה תמנו: נותרו לך שתי דקות.

יצחק וקנין: עוד לא ידעתי ששתי דקות וחצי לפני הזמן מודיעים לי על זה.

פנינה תמנו: אני מתחשבת בך, כדי שתוכל באמת לסכם בצורה נאותה.

יצחק וקנין: מה לעשות.

קריאה: – – –

יצחק וקנין: לא, בסדר, לא תחסום שור בדישו, מה לעשות.

יצחק וקנין: אני שוב אומר, רבותי, הדוגמה שאנחנו צריכים להראות לעם צריכה להיראות, לא באיזו סמנטיקה כזאת, שלוקחים חברי כנסת ובאמת זה אפילו לא הקופה הקטנה, אמרתי את זה כמה פעמים, של ועדת הכספים.

יצחק וקנין: רבותי, השכבות החלשות חוטפות את המכה הגדולה ביותר, במסים ישירים.

יצחק וקנין: ברגע שאתה מוסיף במע"מ עוד 1% – רבותי, זה פגיעה בשכבות החלשות.

יצחק וקנין: בשכבות הביניים.

יצחק וקנין: ברגע שאתה מוסיף מס הכנסה, זה אותו הדבר, רבותי.

יצחק וקנין: וכך אתה מוסיף על הגמל עד שהוא שוכב על הארץ ולא יכול לקום.

יצחק וקנין: רבותי, זאת המציאות שהממשלה הנוכחית מביאה.

יצחק וקנין: ב-2002, רבותי, הייתה לנו אותה ממשלה, שקיצצה ברשויות המקומיות.

יצחק וקנין: אברהם פורז היה שר הפנים, ומ-3 מיליארד שקל מענקי איזון ל-1.8 מיליארד, במחי יד, ככה, מורידים גרזן ומקצצים, בלי להבין את המשרד, בלי להבין כלום.

יצחק וקנין: וחצי מיליארד שקל, רבותי, מענקי פיתוח, קוצצו באותה שנה.

יצחק וקנין: מה עמלנו, רבותי, במשך שבע-שמונה שנים?

יצחק וקנין: אני, כחבר ועדת הכספים, בכל אותה תקופה, כדי להחזיר את התקציב הזה.

יצחק וקנין: באים היום, ושר האוצר מנסה, ככה, ללגלג אולי, להגיד: זה לא, אני לא חדש, לא עשו עלי סיבוב.

יצחק וקנין: אדוני, לא יכול להיות שלא עשו עליך סיבוב.

יצחק וקנין: אתה יודע למה?

יצחק וקנין: מכיוון שכל מה שאתה אמרת – ב-180 מעלות, בביצוע.

יצחק וקנין: זאת אומרת, אמרת משהו?

יצחק וקנין: ניקח אחד לאחד, וגם את אותן תוספות שאתה אומר.

יצחק וקנין: אדוני, שום תוספת לא מצדיקה פגיעה באותן שכבות חלשות ושכבות ביניים.

יצחק וקנין: שום דבר שאתה הבאת ואמרת במערכת הבחירות שלך, גם לגבי השיכון, אדוני, אתה לא תפתור אותו – –

פנינה תמנו: תודה רבה לחבר הכנסת וקנין.

יצחק וקנין: – – אתה לא תפתור את אותם דברים בדרך הזאת.

יצחק וקנין: האוצר, פשוט אותם פקידים ימשיכו ויביאו לנו את מה שנוח להם, את אותם מסים שפוגעים בחלשים, בדלק ובסיגריות.

יצחק וקנין: ואני אומר לך, זה גם יביא למיתון במשק.

יצחק וקנין: הפגיעה הזאת, באותם מסים, שמכפילים אותם ומשלשים אותם, על דברים מסוימים, לא יביאו בשורה טובה למשק.

יצחק וקנין: תודה.

פנינה תמנו: תודה רבה, חבר הכנסת וקנין.

פנינה תמנו: הדובר הבא – חבר הכנסת יוני שטבון, ואחריו – חבר הכנסת משה גפני.

יוני שטבון: גברתי היושבת בראש, אדוני השר, בשבוע שעבר התקיים שיח מורים פתוח בוועדת החינוך.

יוני שטבון: שיח מאוד חיובי, של מורים מכל גוני הקשת הישראלית שבאו לדבר בצורה פתוחה ומדהימה עם חברי ועדת החינוך.

יוני שטבון: היו שם מהצפון, מהדרום, חילונים ודתיים, ערבים ויהודים.

יוני שטבון: במשך 90 דקות דיברו על דברים מאוד חשובים: על פתיחות, על קבלת האחר, על סובלנות, על דמוקרטיה, על גזענות.

יוני שטבון: 90 דקות.

יוני שטבון: בסוף השיחה, בסוף אותו מפגש פניתי אליהם ואמרתי להם: תקשיבו, חברי, מסתובבת לי הבטן.

יוני שטבון: יש לי שישה ילדים, אתם תהיו המורים של הילדים שלי.

יוני שטבון: דיברתם על דברים חשובים, אבל לא דיברתם אפילו מילה אחת על יהדות, על מורשת ישראל, על אהבת המדינה, על ציונות.

יוני שטבון: מה קרה?

יוני שטבון: מה קרה?

יוני שטבון: אתם מפחדים לדבר?

יוני שטבון: ובאמת, אחרי שפניתי אליהם באופן אישי, ודיברתי עם כמה מורים אחרי זה, ובאמת הם אמרו שיש מקומות מסוימים שאיזה שיח שהשתלט עלינו – לא נעים לדבר על דברים כאלה, כמו יהדות, מורשת.

יוני שטבון: זה לא השיח עכשיו.

יוני שטבון: בחודשים האחרונים יש שיח מאוד בוטה, אגרסיבי, סביב סוגיית לימודי הליבה.

יוני שטבון: הנוסחה היא פשוטה: מי שמקבל לימודי ליבה, מי שלומד לימודי ליבה, מקבל ומתוגמל; מי שלא לומד לימודי ליבה לא מתוגמל.

יוני שטבון: מה הם לימודי הליבה?

יוני שטבון: אנגלית, פיזיקה, מתמטיקה.

יוני שטבון: אלה הם לימודי הליבה של עם ישראל?

יוני שטבון: רק זה?

פנינה תמנו: חבר הכנסת גפני, לא נאה להפנות את גבך בזמן שהוא מדבר.

יוני שטבון: לימודי הליבה, הלב של העם היהודי לאורך השנים, תמיד היו ותמיד יהיו מורשת ישראל, ערכי היהדות, תורת ישראל.

יוני שטבון: אלה לימודי הליבה, אלה הלב של העם היהודי.

יוני שטבון: זה מה שאיחד אותנו במשך 2,000 שנה, וזה מה שישאיר אותנו כאגרוף אחד גם פה, במדינת ישראל.

יוני שטבון: אחרת למה אנחנו נמצאים פה ולא באוגנדה?

יוני שטבון: מדינה שמתנערת מהמקורות שלה, מהשורשים שלה, מהיסודות שלה, מאבדת את עצמה לדעת.

יוני שטבון: חברים, חברי חברי הכנסת, אנחנו צועדים, בקצב הזה, עם אמירות כאלה בחוק התקציב, לכיוון מדינת כל אזרחיה.

יוני שטבון: צריך להגיד את האמת, לשים את הדברים על השולחן.

פנינה תמנו: תודה רבה, חבר הכנסת שטבון.

יוני שטבון: אני רק אסיים, ברשותך, גברתי היושבת בראש.

יוני שטבון: הערב נאשר את התקציב, כי צריך להצטמצם.

יוני שטבון: עם גירעון כזה צריך להצטמצם, אין מה לעשות.

יוני שטבון: אבל מחר, בוועדות, בוועדות הכנסת השונות, אני חושב שכל מי שיש לו לב יהודי, חייב וראוי שבוועדות השונות בחוק התקציב יילחם ויאבק על הלב היהודי בכל חקיקה וחקיקה.

יוני שטבון: תודה רבה.

פנינה תמנו: תודה, חבר הכנסת שטבון.

פנינה תמנו: הבא בדוברים – חבר הכנסת משה גפני, ואחריו – חבר הכנסת אברהים צרצור.

משה גפני: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, אדוני שר האוצר, האמת היא שאין לי שום דבר נגדך, אבל היה לך נאום פתטי.

יעקב ליצמן: לא מאמין, לא יכול להיות.

משה גפני: אין לי שום דבר נגדך.

משה גפני: עמד פה שר האוצר בפעם האחרונה נדמה לי בנובמבר, הפעם האחרונה, כשהוא הציג תוכנית כלכלית, ותקציב, וחוק הסדרים, נדמה לי בנובמבר 2010.

משה גפני: אנחנו מחכים בכנסת כבר יותר משנתיים וחצי שיבוא לכאן שר אוצר ויציג תוכנית כלכלית, שנדע לאן פנינו מועדות.

משה גפני: אני, האמת, לא כל כך חיכיתי, ידעתי שלא תדע להגיד, אז לכן לא נכנסתי, לא רציתי להתרגז אפילו.

משה גפני: ואין לי שום דבר נגדך, שלא תבין אותי לא נכון.

משה גפני: מה אתה בא ואומר?

משה גפני: תקציב משרד החינוך גדל.

משה גפני: מי מחברי הכנסת החדשים שלא יודע, תקציב משרד החינוך גדל עם טייס אוטומטי, כי צריך לשלם משכורות למורים ולמורות.

יעקב ליצמן: הבריאות.

משה גפני: תקציב משרד הבריאות גדל.

משה גפני: צריך לשלם משכורת לרופאים, וצריך לשלם משכורת לאחיות, אז התקציב, עם טייס אוטומטי, גדל.

משה גפני: מה, לא נשלם כבר משכורות?

משה גפני: מה, אנחנו מדינה נחשלת?

משה גפני: מדינת עולם שלישי?

משה גפני: עומד כאן שר האוצר, כשאנחנו מחכים שנתיים וחצי, עם מצב כלכלי לא פשוט, שיבוא וייתן הרצאה של 40, 50 דקות, לזה חיכינו.

משה גפני: כשהייתה תוכנית איך מסדרים את סדר-היום, היה מדובר ששר האוצר ידבר לפחות שלושת-רבעי שעה, ויציג תוכנית כלכלית.

משה גפני: במשרד החינוך גדל התקציב.

משה גפני: אדוני שר האוצר, תדע שיש פה חברי כנסת שגם מבינים.

משה גפני: לא כולם לא מבינים.

משה גפני: איזה תוכנית כלכלית אתה הבאת?

משה גפני: מה אמרת?

משה גפני: אולי תסביר לכנסת מה הולך לקרות בתום התקציב הזה?

משה גפני: איזה מנוע צמיחה נתת בתקציב הזה?

משה גפני: מה בתוכנית הכלכלית יקרה אחרי שלאנשים לא יהיה כסף לקנות מכיוון שאתה מקצץ בהכול?

משה גפני: מעמד הביניים יקצץ את הוצאותיו, לא תהיה לו ברירה.

משה גפני: מפעלים לא ייצרו באותה מתכונת שהם מייצרים היום.

משה גפני: פועלים יפוטרו, אני לא מדבר על מפעלים שייסגרו.

משה גפני: אין מנוע צמיחה.

משה גפני: אין.

משה גפני: לא רק זה: גם לא מעודדים את העבודה, בגלל שאפילו מי שמשתכר 5,000 שקל בחודש ישלם עוד 1.5% מס הכנסה – מה שבחיים אני לא נתתי לעשות.

משה גפני: כשבאו פקידי האוצר, ישבו, כדרכם – שהם מנהלים את העולם, באו אלי ללשכה ואומרים: מעלים מס הכנסה ב-2%.

משה גפני: אמרתי להם: תחפשו הטבת חלום, תעשו במקום אחר.

משה גפני: הפחתנו בקדנציה הקודמת 2% – 2% – במס הכנסה למעמד הביניים.

משה גפני: אתה גם התמודדת מול פקידי האוצר כשהם ישבו לך בלשכה כמו מלכי העולם והכינו לך נאום שפשוט מבזה אותך?

משה גפני: תגיד מה הולך לקרות, תאמר לכנסת, תאמר לעם ישראל, מה הולך להיות טוב בעוד שנה וחצי, מה?

משה גפני: יהיו יותר מפעלים?

משה גפני: תהיה יותר תעסוקה?

משה גפני: אנשים יותר יוכלו לקנות מוצרים?

משה גפני: מה יקרה?

משה גפני: אנשים מאבדים תקווה.

משה גפני: איזה בשורה, כשעמדת כאן היום – חמש דקות, שבע דקות, לא זוכר כמה זה היה, בגלל שלא הייתי באולם – עם מה יצאנו?

משה גפני: אין דבר אחד שלא פגעתם בו.

משה גפני: לקחתם את עקרות-הבית – אגב, אותו דבר – עקרות-הבית לא יאושר בסוף בכנסת.

משה גפני: סתם, אני אומר לך מניסיון.

משה גפני: תרשום, תגיד לפקידי האוצר שיחפשו מסחטה אחרת.

משה גפני: עקרות-הבית לא יאושר, לא יהיה חבר כנסת אחד שירים את ידו לעניין הזה, שאישה בת פחות מ-50, שלצערה הרב איננה עובדת, היא מגדלת את הילדים, היא גרה בעיר פיתוח או בשכונת מצוקה – פתאום אתה הולך לקחת ממנה כסף.

משה גפני: זה לא יקרה.

משה גפני: הרבה דברים לא יקרו.

משה גפני: אלא אם כן יש פה כנסת חדשה שאני לא מכיר; שיש חברי כנסת ממספר מפלגות, אולי גם במפלגה שלך, אדוני שר האוצר, שאתי הם מדברים אחרת, אבל מצביעים אחרת.

משה גפני: מפחדים ממך, בגלל שאתה הבעל-בית.

משה גפני: אתה תחליט אם יהיו חברי כנסת בכנסת הבאה.

משה גפני: אתה תחליט אם הם יהיו שרים או לא.

משה גפני: ואז יכול להיות שכל המצפון שלהם נשאר בבית, או בשיחות אתי או עם אחרים, אבל להצביע – הם יצביעו מה שאתה אומר.

משה גפני: יכול להיות, אבל זה עדיין לא רוב.

משה גפני: יש חברי כנסת בכנסת הזאת – אני, אגב, כבר ראיתי את זה: איך חברי כנסת מיש עתיד אמרו דבר אחד, ובסוף לא באו להצביע, פחדו.

משה גפני: אני כמובן לא אומר שמות, בגלל שאני רוצה שהם ייבחרו לכנסת הבאה, אם תעבור בכנסת הבאה את אחוז החסימה.

משה גפני: החלק הזה – – –

יעקב ליצמן: – – –

משה גפני: אני מדבר ברצינות.

שמעון סולומון: – – –

קריאה: כבר היו דברים מעולם.

יאיר לפיד: אותי זה הצחיק.

משה גפני: אני מציע לך לא להתחיל אתי בפרצי צחוק – אצלכם זה הופך להיות מסוכן.

יעקב ליצמן: בדיחות, בדיחות.

פנינה תמנו: בדיחות מותר לשמוע אצלי.

משה גפני: בדיחות – כן.

משה גפני: לא, אני בעד.

משה גפני: הבעיה שהפעם הם לא אומרים בדיחות.

יעקב ליצמן: אז איך אפשר להשיג תקציב?

יעקב ליצמן: זה גם בדיחה.

מיקי רוזנטל: הבעיה שהם לא מבינים את ההבדל.

משה גפני: לא, אני אומר לכם, אני מייצג מפלגה שמונהגת על-ידי גדולי התורה.

משה גפני: אנחנו הולכים לגדולי התורה, ואנחנו בסופו של דבר מקבלים את הדעה שלהם.

משה גפני: מה שהם אומרים – זה אנחנו עושים.

משה גפני: אבל מנהלים דיון אצלם גם.

משה גפני: פה אין דיונים בכלל: המפקד אומר "זה עושים" – וזה עושים.

משה גפני: התקציב הולך להיות המבחן של הדמוקרטיה הישראלית: האם הולכים לבטל את נקודת הזיכוי שאני עשיתי לסטודנטים – אני, החרדי – או שלא מבטלים את זה?

משה גפני: אם חברי הכנסת מיש עתיד יעשו את מה שהמצפון שלהם אומר, הם יצביעו נגד; אם יפחדו שלא ייבחרו לכנסת הבאה, הם יצביעו בעד.

משה גפני: זה יהיה המבחן.

משה גפני: עכשיו, אדוני שר האוצר, אני לא הולך לדבר על החרדים.

משה גפני: אתה יודע מה, השחורים האלה, תכה בהם, הכול בסדר.

משה גפני: אתה הרי ידעת – ובזה אתה מבין – ידעת שיתקפו אותך על התקציב הזה, שאין בו כלום – רק גזירות רעות.

משה גפני: אין מנועי צמיחה, אין יכולת לעתיד טוב לאזרחי ישראל.

משה גפני: אזרחי ישראל פשוט, מה שהם רואים כקרן אור באפלה: שהקואליציה הזאת תתפרק.

משה גפני: והיא תתפרק, במוקדם או במאוחר.

משה גפני: אין דבר שמאחד את הסיעות שמרכיבות את הקואליציה.

משה גפני: זו קרן אור באפלה.

משה גפני: אבל אתה שמת – שמעתי את יושב-ראש הכנסת בחוק ההסדרים – אמרת: תוציאו את ויסקונסין.

משה גפני: תוציאו – אל תפריע לי עכשיו, תעשה לי טובה, על הישיבות דבר אתו אחר כך, לא עכשיו.

משה גפני: אתם, מה שהוא עושה לכם, זה טוב.

משה גפני: אתה אמרת – אתה אמרת, לפי דברי יושב-ראש הכנסת: תוציאו איזה רפורמות שאתם רוצים, אבל את החרדים תשאירו.

משה גפני: כל הכבוד, אתה באמת איש עקרונות.

משה גפני: ותשימו לב: בחוק ההסדרים, יש שם סעיף של החרדים כמובן, שצריך ללמוד את הליבה.

משה גפני: עכשיו אני שואל: מאה אחוז, הכול בסדר, צריך ללמוד את הליבה, צריך לבדוק, לומדים לא לומדים – לא רלוונטי.

משה גפני: מה זה קשור לחוק ההסדרים?

משה גפני: מה הנושא האידיאולוגי הזה, שמתנהל עליו ויכוח מאז קום המדינה, מה הוא קשור לחוק ההסדרים?

משה גפני: מה זה חוק ההסדרים?

משה גפני: חוק ההסדרים זה חוק שעובר במהירות, יש לו "דד-ליין", צריך לסיים אותו בתאריך מסוים, הוא תלוי-תקציב באופן מוחלט – מה שמודעי עשה ב-1986.

משה גפני: מה זה קשור לעניין?

משה גפני: אולי לא ילמדו את הליבה – אז לא יחסכו כסף.

משה גפני: דיון על הליבה עושים בחוק ההסדרים?

משה גפני: אומר שר האוצר ליושב-ראש הכנסת, על-פי דבריו, הוא אומר לו: תוציא את ויסקונסין.

משה גפני: אגב, זה דבר טוב שהחרדים עשו, שהוציאו את ויסקונסין; זה כישלון מוחלט, כל התוכנית הזאת.

משה גפני: תוציא רפורמות אחרות – תשאיר את החרדים.

משה גפני: עכשיו, אני אגיד לכם למה.

משה גפני: שר האוצר יודע – ותתקן אותי, אדוני שר האוצר, אם אני טועה – שר האוצר יודע שכולם יתקפו אותו על התקציב הזה, שאין בו כלום, רק נזק; לא מועיל לכלכלת ישראל, מוריד את דירוג האשראי, מזגזג כל הזמן עם הנושא הכלכלי, הפקידים עושים מה שהם רוצים.

משה גפני: איך הם אומרים: זאת הזדמנות חד-פעמית, לא היה לפניה ולא יהיה אחריה.

משה גפני: ואז יתקפו אותו, ואז הוא ינהל את הוויכוח על החרדים – מה זה הליבה.

משה גפני: אנחנו לא הולכים לתת לך, אדוני שר האוצר, את התענוג הזה.

משה גפני: לא מנהלים אתך ויכוח.

משה גפני: תעשה רע לחרדים.

משה גפני: עברנו את פרעה, עברנו הרבה גזירות, נעבור גם את זה.

משה גפני: לא ננהל ויכוח על העניין הזה.

משה גפני: אתה תסביר לעם בישראל מה עשית בתקציב הזה, מה הועלת במה שאתה פוגע.

משה גפני: אין תחום כמעט – אני עברתי על הכול – אין תחום שלא פוגעים.

משה גפני: המציאות הזאת שבה אתה לוקח תקציב, שאנחנו מחכים לו, כפי שאמרתי, שנתיים וחצי – לבוא עם בשורה.

משה גפני: ממשלה חדשה, שר אוצר חדש – לבוא עם בשורה.

יצחק וקנין: כמה זמן עוד, אדוני, אתה צריך?

מיקי רוזנטל: תוספת מע"מ.

משה גפני: לא, לא, אני כבר מסיים.

משה גפני: לבוא עם בשורה, ולהגיד: עכשיו רע – אגב, שתדעו, כשאני נכנסתי לתפקיד של יושב-ראש ועדת הכספים, הגירעון שלי אמרו שקיים – ואז זה באמת היה קיים – זה היה 5.2%, נכון?

משה גפני: 50 וכמה מיליארד?

יצחק כהן: 52.

משה גפני: 52 מיליארד.

משה גפני: ובאו אלי פקידי האוצר ואמרו: תשמע, צריך לפגוע, קצבאות הילדים – בקיצור, מס הכנסה.

משה גפני: אמרתי להם: תירגעו, תירגעו, תירגעו, לא קרה שום דבר.

משה גפני: עם כל הכבוד, אנחנו לא מפעל לחביות בירה שאנחנו צריכים מאזן חיובי בסוף השנה.

משה גפני: עם כל הכבוד, אנחנו חברה, יש בה חלשים וחזקים, ויש בה עשירים ועניים, ונכים ובריאים, וערי פיתוח ומרכז הארץ, ו"מגדלי אקירוב" ואופקים – –

יצחק כהן: חרדים וערבים.

משה גפני: – – יהודים וערבים, עולים וותיקים, אני לא רוצה להגיד את הכול.

משה גפני: עזוב את החרדים רק, חרדים אל תגיד.

משה גפני: חרדים זה לא – עזוב, חרדים נשאיר בחוץ.

משה גפני: אמרתי להם: אנחנו לא עושים מאזן בסוף השנה.

משה גפני: המאזן בסוף השנה:

משה גפני: אם אדם יכול לחיות פה.

יצחק וקנין: עוד דקה אני מוסיף לך.

משה גפני: אני מסיים.

משה גפני: אם אדם יכול לחיות פה.

יצחק וקנין: כבר שלוש דקות הוספתי לך.

יצחק וקנין: תסיים בדקה הזאת.

משה גפני: מסיים.

משה גפני: אם אזרח יכול לחיות פה.

משה גפני: אם המציאות היא שאנחנו יודעים לאזן בין המצב הכלכלי – והרי התוצאה: התוצאה הייתה שהצמיחה גדלה, האבטלה ירדה, דירוג האשראי עלה, נכנסנו להיות חברה במדינות ה-OECD.

משה גפני: אין תחום שלא נגענו בו ולא הצלחנו; להוציא את הנושא של הדיור – שם היה כישלון קולוסלי.

משה גפני: ואני חשבתי: אין תורה – לפחות סחורה.

משה גפני: תביא דיור.

משה גפני: מה אתה מביא לנו?

משה גפני: מס על שיפור דיור.

משה גפני: שום דבר שמועיל לנושא של הדיור, של הפחתת המחירים, כלום.

משה גפני: הולך להיות רע.

משה גפני: אני אומר לאזרחי ישראל: אל תדאגו, הקדוש-ברוך-הוא מנהל את העולם, ובעזרת השם הקואליציה הזאת תתפרק והגזירות האלה יבוטלו.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת משה גפני.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אברהים צרצור.

יצחק וקנין: גם לך, אדוני, שמונה דקות.

יצחק וקנין: אם תצטרך עוד דקה, אני אוסיף לך, ויותר.

אברהים צרצור: כבוד היושב-ראש, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, מצאתי לנכון להתחיל את נאומי בשאלה הבסיסית, שלפי דעתי היא המכרעת, האם יש קשר בין כלכלה מקרטעת לבין מדיניות חוץ קלוקלת חסרת מצפן, חסרת מצפון ואחריות?

אברהים צרצור: מתברר, רבותי חברי הכנסת, שיש קשר הדוק מאוד בין שני העולמות האלה – מדיניות עיוורת יכולה להביא לכלכלה קטסטרופלית.

אברהים צרצור: בשנות ה-90, למשל, קמה ממשלה שהיו לה תעוזה ואומץ, יש להגיד, וקיבלה החלטה לשנות סדר עדיפויות.

אברהים צרצור: הממשלה ההיא הייתה בראשותו של יצחק רבין ז"ל.

אברהים צרצור: והנה פתאום, בשל ההחלטה הנועזת הזאת שהיא קיבלה, היא חוללה נסים, ולא מסים, כבוד היושב-ראש; היא פשוט חוללה נסים ונפלאות, גם בנושא הכלכלה.

אברהים צרצור: כל אזרחי ישראל ללא הבדל גזע, מין, דת ולאום, ללא שייכות פוליטית או אידיאולוגית או דתית, נשמו לרווחה, הרגישו שאכן יש התפתחות, יש שיפור במצבם הכלכלי וגם במצבם החברתי.

אברהים צרצור: הם חשו, פשוט מאוד חשו ברחובות שלהם את התוצאות החיוביות של המדיניות הזאת.

אברהים צרצור: לצערי הרב, לאחר מכן באו ממשלות שלקו בעיוורון שהמילים לא יכולות לתאר אותו.

אברהים צרצור: ועדיין אנחנו ממשיכים עם אותה מדיניות עיוורת, שלא שמה בבסיסה את האינטרס העליון של כלל אזרחי ישראל, אלא, לצערי הרב, שמה בבסיס המדיניות שלה את הגחמות של חלק ממרכיבי הממשלה, שהיום מחזיקים, פשוט מאוד, בגרון של כל המפלגות המרכיבות את הממשלה.

אברהים צרצור: ואני מתכוון לכל מיני, למשל ה"דנונים" האלה, כמו דני דנון סגן שר הביטחון, שהרשה לעצמו, דרך אגב, לדבר בשם כל חברי הממשלה, גם חברי הממשלה מיש עתיד ומהתנועה, והוא אמר בצורה חד-משמעית: אין בממשלת ישראל הנוכחית מאן דהוא שתומך בפתרון של שתי מדינות.

אברהים צרצור: זה הדבר שאמר בצורה חד-משמעית סגן שר הביטחון.

אברהים צרצור: לצערי הרב, אני שמעתי גם תגובות מגמגמות מכל צדי וצירי ממשלת ישראל, הדבר שהכפיל פשוט מאוד את התחושה הלא-קלה הזאת, שאכן יש דבר במה שאמר סגן שר הביטחון.

אברהים צרצור: דוגמה אחרת, מה שאומר לעתים קרובות ובכל הזדמנות סגן שר במשרד ראש הממשלה שנקרא אופיר אקוניס.

אברהים צרצור: הוא אומר דבר חד-משמעי: העם הפלסטיני לא בשל לעשות שלום עם ממשלת ישראל.

אברהים צרצור: הממשלה הזאת, שאימצה לעצמה את כל הלאווים שאפשר לחשוב עליהם, שהחליטה, איך אומרים, להחליף כיסאות עם העולם הערבי והמוסלמי, שביום מן הימים, ב-1967 למשל, הוא אימץ את כל הלאווים שאפשר להעלות את הדעת, אבל לאחר מכן הוא התחיל באמת לחשוב, לשקול שנית את עמדותיו, והחליט ללכת לכיוון של שלום, והכריז על מה שנקרא "היוזמה הערבית לשלום".

אברהים צרצור: היוזמה הזאת, מי שתומך בה זה לא רק הערבים והמוסלמים בכל העולם, גם הפלסטינים.

אברהים צרצור: והנה, אבו מאזן, האיש שבתקופה מסוימת היה האהוב על כל העולם, בין היתר על ארצות-הברית, אירופים וישראלים, כפו אותו על ערפאת ביום מן הימים; הוא נבחר לאחר פטירתו של ערפאת ז"ל לנשיא מדינת פלסטין, הוא הוביל וניווט, ואמר בצורה חד-משמעית: אני בעד לנהל את המאבק שלנו כנגד הכיבוש הישראלי אך ורק בדרכי שלום.

אברהים צרצור: והנה, האדם הזה באופן ספציפי הגיע למצב של ייאוש מוחלט מהאפשרות שהוא יגיע לשלום או לשלום אמת – לא צודק, שלום אמת – עם ממשלת ישראל.

אברהים צרצור: אז בא אופיר אקוניס, ומה הוא אומר?

אברהים צרצור: הוא אומר שהפלסטינים אינם בשלים.

אברהים צרצור: יתרה מכך, אנחנו היינו עדים בימים האחרונים לאדם שהוא מרכיב מרכזי בממשלת ישראל, שר הכלכלה נפתלי בנט, שבא ואמר דברים שהם מעל ומעבר למה שאמרו דני דנון ואופיר אקוניס.

אברהים צרצור: וכנראה שברגע מסוים הוא הפך למעין משורר, ודיבר בצורה פואטית כזאת, והגדיר את העם הפלסטיני כרסיס.

אברהים צרצור: אני לא רוצה באמת להשתמש בביטוי שהוא השתמש בו, אבל אני אומר לכל מיני ה"דנונים" וכל מיני ה"אקוניסים" וכל מיני ה"בנטים", שאכן הכיבוש הישראלי הוא רסיס בעמוד השדרה של כל האזור.

אברהים צרצור: בראש ובראשונה הוא רסיס בעמוד השדרה של עצם קיומה של מדינת ישראל, בנוסף לכך שהוא רסיס בעמוד השדרה של החלום הפלסטיני להקים את המדינה העצמאית ליד מדינת ישראל.

אברהים צרצור: אבל אם הוא אומר שהרסיס, לפי דעתו אם מוציאים אותו, לפי דעתו הציוניות, הוא אומר שאם מוציאים את הרסיס הזה, הגוף יכול למות, ישראל יכולה למות, ועל כן הוא מעדיף להישאר עם הרסיס הזה מבלי להוציא אותו.

אברהים צרצור: אני אומר לו, כבוד השר בנט, אני אומר לך, אם מוציאים את הרסיס הזה של הכיבוש שלכם – –

יעקב ליצמן: איפה השר?

אברהים צרצור: – – מעמוד השדרה של העם הפלסטיני, של העם בישראל, של כל המזרח התיכון, העם הפלסטיני יחיה, ישראל תתקיים בביטחון מלא, וה-nightmare הזה, הסיוט הזה של מאבק מדמם, שיכול להביא לתוצאות הרסניות ביותר לכל העמים, יכולים להרחיק אותו עד כמה שאפשר יותר.

אברהים צרצור: דוגמה לכך, כבוד היושב-ראש, מאמר שמצא חן בעיני, שפורסם לפני כמה ימים, יומיים-שלושה, שנכתב על-ידי ארי שביט ופורסם ב"הארץ", הכותרת הייתה: "התאבדות מרהיבה".

אברהים צרצור: ומה הוא אומר שם?

אברהים צרצור: אני מצטט: "מעטים", כבוד היושב-ראש, "הקדישו תשומת לב לחדשות", והוא מפרט: "ברבעון הראשון של 2013 החלו להיבנות 865 יחידות דיור חדשות בהתנחלויות.

אברהים צרצור: מספר התחלות הבנייה בשטחים עלה ב-176% לעומת התקופה המקבילה אשתקד", ותשמע, כבוד היושב-ראש, "וב-355% לעומת הרבעון האחרון של 2012".

אברהים צרצור: הוא מוסיף גם: "בעוד שמתוך כל 100 ישראלים יש רק ארבעה מתנחלים, מתוך כל 100 דירות חדשות שבנייתן החלה השנה, שמונה וחצי נבנות בהתנחלויות".

אברהים צרצור: הוא מוסיף: "בעוד שבישראל הריבונית היקף הבנייה החדשה נמצא בירידה" – הדבר שיוצר בעיות קשות מאוד לגבי דורשי הדיור מכל השכבות, מכל התחומים ומכל האוכלוסיות – "בעוד שבישראל הריבונית היקף הבנייה החדשה נמצא בירידה, היקף הבנייה החדשה" – בשטחים הכבושים – "מגיע בימים אלה לשיא של שבע שנים.

אברהים צרצור: המגמה" – התוצאה שהוא מגיע אליה בסוף, המגמה ברורה: להציף את השטחים במספר גדול מאוד של מתנחלים, בצורה שתהפוך את הפתרון של שתי המדינות לבלתי אפשרי.

אברהים צרצור: המסקנה שהוא מגיע אליה: הדבר הזה מסכן את עצם קיומה של מדינת ישראל.

אברהים צרצור: אני מסכם, כבוד היושב-ראש, במילים האלה: מי מנווט היום?

אברהים צרצור: מי קובע את המדיניות של ישראל, גם המדיניות הכלכלית וגם מדיניות החוץ?

אברהים צרצור: לא האינטרס העליון של כלל אזרחי ישראל, לא העתיד של הדורות הבאים של הישראלים והפלסטינים, אלא קבוצה מסוימת, משיחית, שחרתה על דגלה דברים שהיא אומרת בריש גלי; קבוצה משיחית שמחזיקה את הממשלה בגרונה, מאיימת בכל בוקר ובכל ערב על עצם קיומה של ממשלת ישראל, ובכך, לצערי הרב – וברגע שיש לנו ראש ממשלה, אפשר להגדיר אותו כמוג לב, הוא לא נמנה עם שורת המנהיגים ההיסטוריים, שיכולים לקבל החלטות נועזות ולגרור את העם אחריהם.

אברהים צרצור: הוא החליט להיגרר על-ידי גורמים משיחיים, שלצערי הרב יביאו לקריסת הכלכלה, כפי שאנחנו רואים אותה בהצעת חוק התקציב המונחת בפנינו, ותביא גם לקריסת מדינת ישראל, ואולי בסופו של דבר לחדילתה מקיום, וזה חבל.

אברהים צרצור: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אברהים צרצור.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת טלב אבו עראר.

יצחק וקנין: גם לך שמונה דקות, אדוני.

טלב אבו עראר: היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, רציתי להתחיל בדברי בהתבטאויות שנגע בהן חבר הכנסת שיח' צרצור, להתייחס להתבטאותו האומללה של שר הכלכלה מר נפתלי בנט.

טלב אבו עראר: שר בממשלת ישראל אומר כך, אני מצטט איך שנכתב, איך שאמר: "צריך ללמוד לחיות עם הפלסטינים.

טלב אבו עראר: חבר שלי עם רסיס בישבן ואמרו לו שאפשר לנתח אבל הוא יישאר נכה.

טלב אבו עראר: אז הוא החליט להמשיך ולחיות עם זה".

טלב אבו עראר: אז הוא אומר: "כי הפלסטינים כמו רסיס הנעוץ בישבן".

טלב אבו עראר: אני, האמת, לא מופתע מהתבטאות זו של שר בממשלת ישראל, כי זה פרצופה האמיתי של הממשלה הזו, פרצוף שחצני, פוגעני, מתנשא.

טלב אבו עראר: פניו אינם מועדות לשלום אלא למלחמה.

טלב אבו עראר: אני מאחל לשר בנט לחזור לשפיותו בקרוב.

טלב אבו עראר: אני רוצה להתייחס להצעת חוק התקציב.

טלב אבו עראר: המדינה מבטיחה תקציבים שיושקעו באוכלוסייה, ובמיוחד באוכלוסייה הערבית.

טלב אבו עראר: האמת מדברת בשפה אחרת, כי שפת הממשלה הנה שפת השקר ושפת ספר התקציב הנה שפת האמת.

טלב אבו עראר: מה כתוב בספר התקציב?

טלב אבו עראר: לא מה שהבטיחה ממשלה זו.

טלב אבו עראר: לדוגמה, הקמת מטה היישום להתיישבות הבדואית בנגב.

טלב אבו עראר: זו האמת, הקמת מטה ליישום ההתיישבות הבדואית בנגב על-פי התוכנית המכונה פראוור-בגין.

טלב אבו עראר: הקמת מטות ולא תקציב לטובת האוכלוסייה.

טלב אבו עראר: ואם באמת נסתכל על ספר התקציב, על הצעת התקציב, כמה הוקצב להקמת המטה הזה?

טלב אבו עראר: 7 מיליון שקל.

טלב אבו עראר: הקמת מטה, זאת אומרת, לעובדים, לכוח-אדם.

טלב אבו עראר: לא רשום שם כי הולכים להשקיע מיליונים בחברה הערבית.

טלב אבו עראר: אלו הן הטעיות לאוכלוסייה הערבית-בדואית בנגב.

טלב אבו עראר: בהצעת התקציב, תחת תקציב משרד ראש הממשלה מופעים כל מיני תקציבים לאוכלוסייה הערבית.

טלב אבו עראר: בספר הצעת חוק התקציב מופיעות כל מיני התייחסויות.

טלב אבו עראר: רשות הבדואים – הרי לבדואים יש אוטונומיה.

טלב אבו עראר: נדמה לי שעוד מעט הם יוכלו לבקש מדינה עצמאית כי – רשות החינוך לבדואים, מינהלת הבדואים, המינהלה להסדרת התיישבות הבדואים.

טלב אבו עראר: הולכים לחוקק חוק מיוחד לבדואים, כאילו שהם בכלל מנותקים מהמדינה, לא אזרחי מדינת ישראל.

טלב אבו עראר: רשות הבדואים – 23 מיליון שקל.

טלב אבו עראר: הרי גם מטה וגם כוח-אדם.

טלב אבו עראר: מה עושה רשות הבדואים לטובת הבדואים?

טלב אבו עראר: הרשות לפיתוח כלכלי של המגזר הערבי – 19 מיליון שקל.

טלב אבו עראר: מה הרשות הזאת עשתה למען המגזר?

טלב אבו עראר: כלום.

טלב אבו עראר: אז גם היא מטה וכוח-אדם.

טלב אבו עראר: אני רואה כל מיני מספרים בתקציב שהם תקציבי מטה וכוח-אדם בלבד.

טלב אבו עראר: אין 1.5 מיליארד, כפי שהיא משקרת בהבטחותיה.

טלב אבו עראר: הממשלה, לצערי, משקרת במצח נחושה ומממנת מטות הרס, שרק יודעים להרוס ולא לבנות.

טלב אבו עראר: אני מציע לממשלה להשקיע כספים אלו בהכרה ובבנייה ביישובים הערביים הבדואיים בנגב, ולא להשקיע במטות הרס, כפי שרואים זאת היטב בספר התקציבי.

טלב אבו עראר: המדינה הזאת פניה למלחמה ולא לשלום, כי מי שמשקיע בחטיבה להתיישבות בהתנחלויות 58 מיליון שקל – סכום עתק לכיבוש אכזר ואלים בשטחי פלסטין.

טלב אבו עראר: ניקח לדוגמה את נושא הדיור.

טלב אבו עראר: הזכות לדיור הנה זכות בסיסית שהוכרה ברמה בין-לאומית.

טלב אבו עראר: אין ספק כי רמת הדיור משליכה על המצב הקהילתי של המשפחה.

טלב אבו עראר: הפער בין ערבים ליהודים הוא גבוה מאוד ואיננו נתפס.

טלב אבו עראר: כך, למשל, בסקר בריטי שנערך לפני קום המדינה נקבע כי לעיר סח'נין יש בערך 79,000 דונמים בשטח שיפוטה, או, סליחה, 7,900, לעומת היום, כשבשטח השיפוט של סח'נין יש לא יותר מ-9,000 דונמים; עד היום.

מסעוד גנאים: 79,000 דונם.

טלב אבו עראר: – – – היום 90,000.

מסעוד גנאים: בהתחלה.

טלב אבו עראר: כן, ואז 90,000 היום.

טלב אבו עראר: נתון זה מדבר בעד עצמו על שוד אדמות מאורגן, על שוד אדמות לאור יום, וכך רוצים לעשות גם בנגב.

טלב אבו עראר: יותר מ-800,000 דונמים הולכים להפקיע, לנשל, תחת הכותרת "הסדרת התיישבות".

טלב אבו עראר: נישול מקרקעות – תחשפו את הפן האמיתי, את הכוונה הנכונה.

טלב אבו עראר: הפסקנו להיות אהבלים כמו שהיינו פעם.

טלב אבו עראר: כל שבוע דוחים את החקיקה הזו, כי יש מחלוקת בין מרכיבי הממשלה – להוסיף יותר לבדואים, להוריד מהבדואים.

טלב אבו עראר: מה, הבדואים הם מעבדה לניסיונות שלכם?

טלב אבו עראר: מדינת ישראל לאורך כל שנות קיומה הפקיעה קרקעות מערבים והעבירה אותן לטובת הקמת התיישבות יהודית ענפה, תוך רמיסה בוטה של זכויות המיעוטים ילידי הארץ; לא ילידי אתיופיה ולא ילידי רוסיה.

טלב אבו עראר: מאז שנת 1948 מדינת ישראל לא הקימה אף יישוב ערבי חדש, מלבד אלה שהוקמו לערבים-בדואים בנגב לצורך ריכוזם במינימום שטחים ומקסימום נפשות, ולא למטרות רווחת התושבים, לצערי.

טלב אבו עראר: לעומת זאת הכירה המדינה ב-700 יישובים, קיבוצים, מושבים יהודיים.

טלב אבו עראר: המספרים מדברים בעד עצמם.

טלב אבו עראר: איפה זה קורה?

טלב אבו עראר: במדינת אירופה?

טלב אבו עראר: באמריקה?

טלב אבו עראר: איפה עוד קיים דבר כזה מלבד בישראל?

טלב אבו עראר: רק בימי משטרים חשוכים נהגו באפליה מושבעת כזאת.

טלב אבו עראר: על מדינת ישראל להתעורר לפני שיהיה מאוחר.

טלב אבו עראר: כיום יש ביקוש של יותר מ-5,000 יחידות דיור בקרב החברה הערבית.

טלב אבו עראר: הנתון העצוב הוא כי המדינה אינה עושה דבר כדי לצמצם את הפערים ולספק את הדיור הנאות לצעירים.

טלב אבו עראר: ההורים נאלצים להושיב על דונם אחד מספר משפחות.

טלב אבו עראר: צפיפות זו מולידה חיכוך מיותר, אלימות ופשיעה.

טלב אבו עראר: בעיון בספר התקציב אין שום התייחסות קונקרטית לצמצום הפערים שהזכרתי כאן.

טלב אבו עראר: אם נדבר – ברשותך, אדוני, שני משפטים.

טלב אבו עראר: לגבי החינוך – מספר הילדים בכיתה במגזר הערבי הנו פי-1.5 לעומת המגזר היהודי.

טלב אבו עראר: שעות ההוראה אשר מוקצות למגזר הערבי אינן מתקרבות לכמות שמקבל תלמיד במגזר היהודי.

טלב אבו עראר: התקציב השנתי פר-ילד במגזר הערבי סובל ממחסור אדיר לעומת האוכלוסייה היהודית.

טלב אבו עראר: אחוז הנשירה, מכובדי היושב-ראש, כפול בקרב ערבים לעומת יהודים.

טלב אבו עראר: על כל יהודי נושרים שני ערבים, נתון שמהווה קטסטרופה.

טלב אבו עראר: אין לנתונים אלה שום התייחסות בספר התקציב.

טלב אבו עראר: תקציבי משרדי הממשלה רק קוצצו לסגירת הגירעון.

טלב אבו עראר: ברור שהמצב ילך ויחמיר, המצב ילך אחורה.

טלב אבו עראר: אני בז לתקציב זה ולממשלה הזאת.

טלב אבו עראר: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת טלב אבו עראר.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת מסעוד גנאים, ואחריו – חבר הכנסת מרדכי יוגב.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מסעוד גנאים, גם לך שמונה דקות.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, שר האוצר הציג בפנינו היום את עיקרי התקציב, או התקציב של המדינה, אבל האמת, רציתי לשאול, מה אפשר לצפות מממשלה שבה מי שמחליטים הם בעלי מנטליות של או קוץ בגרון, או רסיס בישבן, או בעלי מנטליות של איראנופוביה?

מסעוד גנאים: תראו מה קורה בעולם – כל העולם אופטימי היום בגלל תוצאות הבחירות באיראן, למשל, חוץ מראש הממשלה נתניהו.

מסעוד גנאים: הוא לא רואה לא מתינות, לא נאורות, לא אור בקצה המנהרה; הכול חושך, הכול מלחמה.

מסעוד גנאים: אי-אפשר שרוחאני הזה יהיה אולי מתון, לא ידבר על שואה על היהודים, לא החרבה של מדינת ישראל, לא אושוויץ חדש – איך יקלקל לו את חגיגת האיראנופוביה?

מסעוד גנאים: זו הממשלה, זו המנטליות הרווחת בה.

מסעוד גנאים: אז האם אפשר לצפות ממנה לתקציב הוגן, צודק ושוויוני?

מסעוד גנאים: אי-אפשר.

מסעוד גנאים: ואם מוסיפים על זה את כל הפלאות של ראש הקואליציה, יריב לוין, שמביא לנו הצעת חוק ראשונה, על זה שמדינת ישראל היא מדינת הלאום היהודי וארץ-ישראל היא ארץ מולדתו, וחוק חדש יביא לנו את זכות הקדימה של אלה ששירתו בצבא, ושירתו שירות לאומי או אזרחי, דבר הפוגע בדמוקרטיה ובשוויון זכויות, ובזכות לעבוד, דבר שמכרסם בדמוקרטיה של מדינת ישראל?

מסעוד גנאים: ממשלה כזאת, מה אפשר לצפות?

מסעוד גנאים: איפה הצדק?

מסעוד גנאים: איפה ההגינות?

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, יש כאלה שחושבים שהצעירים הערבים, כאשר מסיימים י"ב, הם יושבים בבתי-קפה, מעשנים נרגילה, מפצחים גרעינים, או הולכים לחוף.

מסעוד גנאים: הם לא יודעים, אני אחרי י"ב עבדתי בטיח, בשפריץ, בבנייה, מימנתי את הלימודים שלי, פרנסתי את המשפחה שלי ואת עצמי.

מסעוד גנאים: אפילו במודיעין, פה, העיר מודיעין, עבדתי פה שנה וחצי.

מסעוד גנאים: זה היה בשנת 1989, אני חושב.

מסעוד גנאים: הצעירים הערבים עובדים, מפרנסים את עצמם, הם אינם נטל, הם לא רק רוצים לקבל.

מסעוד גנאים: הם לא רוצים לקבל מאף אחד, הם נותנים.

מסעוד גנאים: לבוא היום ולקפח אותם?

מסעוד גנאים: לבוא היום ובהצעת חוק גזענית, שמתנה את הזכות לעבוד, את הזכות ללמוד, מתן שירותים שהם זכות טבעית לכל אזרח?

מסעוד גנאים: תיתנו – תקבלו.

מסעוד גנאים: מה תיתנו?

מסעוד גנאים: נתנו, עבדנו, משלמים מסים.

מסעוד גנאים: כל החובות בעולם מסתכמות רק בשירות הצבאי, וזהו, חלאס?

מסעוד גנאים: הם לא עושים שום דבר?

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, לגבי התקציב.

מסעוד גנאים: יש לנו פתגם טוב מאוד בערבית שאומר: אל-ת'לם אל-אעווג' מן אל-ת'ור אל-כּבּיר – התלם העקום מהשור הגדול.

מסעוד גנאים: אז כאשר יש חור, יש בור, יש בולען, יש מה שאתם רוצים – 40 מיליארד שקל – למה שהאזרח הפשוט הוא שישלם?

מסעוד גנאים: הממשלה שטעתה, שעשתה את העוול, שעשתה את הבור הזה, למה היא רוצה לטמון את כל האזרחים בו, במיוחד את האזרח הפשוט, אדוני היושב-ראש?

מסעוד גנאים: שהיא תשלם על הטעויות שלה.

מסעוד גנאים: שר האוצר הציג לנו תקציב שהוא לא רק התקציב שלו, אלא תקציב של מורו ורבו בנימין נתניהו, בעל האוריינטציה והדוקטרינה הקפיטליסטית הניאו-ליברלית, שרואה כלכלה חזקה, חיזוק העשירים והחזקים ודפיקת החלשים.

מסעוד גנאים: מה זאת אומרת שהחזון של התקציב זה האדם או האזרח העובד, האדם העובד?

מסעוד גנאים: אני שואל, איך?

מסעוד גנאים: כאשר לעקרות-הבית אתה מסיר את הפטור ממס הבריאות, מה אתה רוצה מהן?

מסעוד גנאים: אתה מחליש את החלשים יותר.

מסעוד גנאים: ככה אתה מעודד אותם לעבוד?

מסעוד גנאים: אתה מדרדר משפחות לעוני ככה ולא מעודד את האדם או את האזרח העובד.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, תקציב טוב זה תקציב צודק, שוויוני והוגן.

מסעוד גנאים: כאשר הביטוח הלאומי מבשר לנו על כ-90,000 עניים חדשים, כאשר דוח ה-OECD מבשר לנו על פערים גדולים בחברה הישראלית – מה עושה הממשלה?

מסעוד גנאים: מה היא עושה כדי למנוע את העוני, כדי למנוע את הפערים האלה או לצמצם אותם?

מסעוד גנאים: מה היא עושה?

מסעוד גנאים: אני חושב שהתקציב הזה הוא תקציב של פחדנים.

מסעוד גנאים: למה?

מסעוד גנאים: כי שר האוצר וראש הממשלה לא רוצים לראות את האמת, לא רוצים לחפש את הכסף במקום הנכון.

מסעוד גנאים: שר האוצר אולי חושש מהכעס של אחיו בנט, וראש הממשלה משחק על כולם, מפחד מכולם, אז למה לנגוע בהתנחלויות?

מסעוד גנאים: למה בכיבוש?

מסעוד גנאים: ידוע, אדוני היושב-ראש, כמה מפסידה ישראל מהכיבוש, כמה היא מפסידה בהתנחלויות; אף אחד לא רוצה לנגוע בזה.

מסעוד גנאים: לא, נלך לכיס של האדם הפשוט, ניקח ממנו את הכסף, שם האיום הביטחוני על מדינת ישראל.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, אני חושב שתקציב כזה, לא ראוי שנתמוך בו וראוי שנתנגד לו.

מסעוד גנאים: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת מרדכי יוגב.

יצחק וקנין: לרשותך שלוש דקות.

יצחק וקנין: ואחריך – חבר הכנסת יעקב ליצמן.

מרדכי יוגב: אדוני היושב-ראש, כבוד שר האוצר, שר החקלאות, חברי למליאה, הכורח לגייס עשרות מיליארדים לכיסוי הגירעון ברור לכולם.

מרדכי יוגב: אף-על-פי-כן בהצעת התקציב לשנים 2014-2013 יש פגיעות קשות בכמה נושאים שאני סבור שלא נכון להשאירם במתכונת הנוכחית, ומחובתנו עד הקריאה השנייה והשלישית למצוא אלטרנטיבות תקציביות.

מרדכי יוגב: ואני מדבר על שניים מתוך שלושה נושאים: על הפגיעה באוכלוסיות החלשות, הפגיעה בעולם התורה והפגיעה בהתיישבות בפריפריה, בדגש על החקלאית.

מרדכי יוגב: אני אגע בפגיעה באוכלוסיות החלשות: 1.

מרדכי יוגב: צמצום הקצבאות לילדים ל-140 שקל בלבד.

מרדכי יוגב: זו אמירה קשה.

מרדכי יוגב: כביכול המדינה לא מעודדת ילודה.

מרדכי יוגב: ההצעה היא לצמצם את קצבאות הילדים באופן מדורג ולא אחיד, ואף לצמצם כליל אצל מי שמשכורתו לא 800,000 בשנה, כפי ששמעתי באחד הנאומים, אלא אף למי שמשכורתו עולה על 50,000 לחודש.

מרדכי יוגב: כך גם באחוזי המס – –

יצחק וקנין: אני אמרתי את זה.

מרדכי יוגב: – – להשית אותם באופן מדורג ולא קבוע, ובעוד שלושה סעיפים – לא להעלות את המע"מ על פירות וירקות.

מרדכי יוגב: צריך לחשוב בעתיד על הורדת המע"מ ממוצרי יסוד נוספים.

מרדכי יוגב: נושא מיצוי ההשתכרות הוא מורכב.

מרדכי יוגב: יש אוכלוסיות חלשות שפשוט אינן מצליחות להשתכר, ולא יעזור הניסיון להוציא אותן לעולם העבודה.

מרדכי יוגב: לכן הייתי מציע להוריד אותו, לבחון אותו שוב דרך ועדות, כתנאי להנחות בארנונה ובמעונות.

מרדכי יוגב: וכך גם בהורדה של המס המוטל בהצעת התקציב על משפרי דיור או מחליפי דירה, ובתנאי שזו דירתם היחידה.

מרדכי יוגב: ובמקביל, להעלות באופן מדורג את המס על מי שרוכש דירות מעל 2 או 3 מיליון והלאה, שם ניתן להעלות ובכך לכסות מדבר לדבר.

מרדכי יוגב: הפגיעות בעולם התורה – שום סעיף בתקציב לא קוצץ באחוזים כה ניכרים כמו הפגיעה בתמיכה והעברה למוסדות תורניים.

מרדכי יוגב: ואני רוצה לומר ששום ארגון או מוסד לא – – –

יצחק וקנין: בכמה אחוזים?

מרדכי יוגב: 52.8% ב-2013–2014, 25% ו-27.8%.

יאיר לפיד: אתה היושב-ראש.

יצחק וקנין: כנראה כבודו לא מכיר את התקנון.

יצחק וקנין: אני יכול לתת לו תזכורת.

קריאה: אני מכיר.

מרדכי יוגב: אני רוצה לומר שתהליך התייעלות – ואני תומך בתהליך שבו לאורך השנים ישולבו יותר מהעולם החרדי בעבודה ובשירות הצבאי, אבל יש פה איזה זבנג שלהערכתי הוא קשה לעיכול ועלול להשאיר אחריו הרס של מוסדות רבים ושל משפחות רבות כשבוודאי בתהליך כזה של שנה וחצי אין שום סיכוי שיצליחו למצוא חלופה לכך.

מרדכי יוגב: התמיכות לתלמידים הבאים ללמוד מחוץ-לארץ – אני רוצה לומר לך קודם כול יישר כוח, שר האוצר, כי הקצית תקציב חשוב למינהל הסטודנטים, והדבר הזה של סטודנטים הבאים מחוץ-לארץ ושל תלמידי ישיבה הבאים מחוץ-לארץ הוא באמת תמריץ לעלייה; הם מביאים אחריהם את הוריהם, הוריהם מביאים את רכושם, ויש בזה השקעה גדולה, אם בסטודנטים ואם בתלמידי הישיבה הבאים מחוץ-לארץ לעלייה לישראל – חיזוק לעם, למדינה ולכלכלתה.

מרדכי יוגב: נושא המשמשים בקודש – ואני עוד רגע מסיים – גם בזה יש פגיעה קשה, מעל לאחוזי הצמצום הכלליים.

מרדכי יוגב: נכון אולי לצמצם, אבל באחוזים הרבה יותר נמוכים, תוך בחינה של משרד הדתות היכן כן והיכן לא, כדי לא לפגוע לא בשירותי הדת ולא בעובדים עצמם ומשפחותיהם.

מרדכי יוגב: כאשר מחברים באופן מצרפי את הפגיעה באוכלוסיות חלשות, יחד עם הפגיעה – כפי שאחד מהדוברים מנה – בחברה החרדית, אני חושב שלא נכון שנעשה את זה – בערבות ההדדית ובאחריות שלנו לכל חלקי העם.

מרדכי יוגב: ובין הקריאה הראשונה של התקציב לבין הקריאות השנייה והשלישית מחובת כולנו, בידינו, לתקן את סעיפי התקציב, הן אלה שפוגעים באוכלוסיות החלשות, בהתיישבות, בפריפריה, הן אלה שפוגעים בעולם התורה ובאוכלוסייה החרדית.

מרדכי יוגב: אני מאמין שניתן למצוא לכך חלופות תקציביות באופן שיפגע פחות באוכלוסיות החלשות ויביא אותנו לבנות יחד גם את האוכלוסיות החלשות וגם את כל החברה בישראל.

מרדכי יוגב: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מרדכי יוגב.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת יעקב ליצמן, ואחריו – חברת הכנסת מיכל בירן.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, למדנו בתקציב הזה שהסכמים לא צריך לקיים במדינת ישראל.

יעקב ליצמן: יש הסכם בין משרד האוצר למשרד הבריאות, מ-2010, שטיפולי שיניים בגיל 12 עד 14 ייכנסו לתקציב מ-1 ביולי 2013, החל מ-1 ביולי; הסכם חתום בין משרד האוצר למשרד הבריאות – אני חתום עליו, האוצר חתום עליו.

יעקב ליצמן: בא שר האוצר ובמחי יד מוחק את הכול.

יעקב ליצמן: אולי תסבירו לי, למה שאובמה יאמין לישראל?

יעקב ליצמן: הוא רואה שלא מקיימים כאן הסכמים, לא צריך לקיים הסכם חתום, זה רק המלצה, שום דבר; זה לא הסכם, לא מקיימים, לא צריך לקיים.

יעקב ליצמן: חתמו הסכם עם הרופאים על תוספת שכר – לא, צריך לריב, לא מקיימים הסכם חתום.

יעקב ליצמן: אז אם השרים שקרנים, ואם הממשלה שקרנית שהרי היא חתמה על זה, מה מצפים מהאזרחים?

יעקב ליצמן: אם מתנערים מהסכם חתום, אז למה שאזרח, כל אזרח במדינה – הוא לא מאמין למדינה.

יעקב ליצמן: מבטיחים לו דבר אחד.

יעקב ליצמן: אמרתי היום לשרת הבריאות בוועדת הכספים: מה שווה הסכם חדש עם האוצר?

יעקב ליצמן: הרי מפרים את זה ברגע אחד, אומרים לא קיים, אז למה לחתום עוד הסכמים אתכם?

יעקב ליצמן: למה להפסיק שביתות ולחתום על הסכמים עם האוצר?

יעקב ליצמן: הם משקרים לנו, ועוד מעט מבטלים את זה בחוק ההסדרים הראשון.

יעקב ליצמן: אני חושב שאנחנו צריכים להמליץ לגורמים ממשלתיים בין-לאומיים שלא לסמוך על שום הסכם חתום כאן במדינה.

יעקב ליצמן: הגיע הזמן.

יעקב ליצמן: הדבר השני – בדרך כלל יום הגשת תקציב היה כל פעם יום חגיגי לשר האוצר.

יעקב ליצמן: הוא היה בא ברוב חגיגיות, והוא הציג תקציב, וכולם היו בהתרגשות.

יעקב ליצמן: נכון, היו ויכוחים, אבל אף פעם לא היו ויכוחים סוערים; אני לא זוכר עד כדי כך.

יעקב ליצמן: היום שמעתי את זה גם, אגב, בדרך, קודם, ברדיו.

יעקב ליצמן: אף אחד מהליכוד לא רוצה להתייחס לתקציב, כולם ברחו, כולם נעלמו, מתביישים בתקציב.

יעקב ליצמן: ואני, אדוני שר האוצר – הוא פשוט עסוק – נניח, אדוני היושב-ראש, אם היו מצביעים על התקציב הזה בהצבעה חשאית בכנסת, מה לדעתך היו כאן התוצאות?

יעקב ליצמן: אדוני שר האוצר, שאלתי שאלה: אם היו מניחים את התקציב שהגשת היום להצבעה חשאית, מה לדעתך היו התוצאות היום?

יאיר לפיד: רוב עצום.

יעקב ליצמן: מה?

יאיר לפיד: היה עובר ברוב עצום.

יעקב ליצמן: לדעתי, אני לא בטוח שיש לך חמישה קולות אפילו.

יעקב ליצמן: אני מאמין שאפילו אתה לא היית מצביע על תקציב כזה.

יעקב ליצמן: היום אתה מצביע כי אתה מתבייש בזה, כי אין לך עצה – אתה חייב להצביע.

יעקב ליצמן: אני מבטיח לך שבהצבעה חשאית גם אתה היית מתנגד לתקציב הזה.

יעקב ליצמן: עכשיו, שר האוצר בישר לנו שהוא הקים קרן של 200 מיליון שקל, הוא דואג למשפחות חלשות.

יעקב ליצמן: 200 מיליון שקל, רבותי; סכום עתק – 200 מיליון שקל.

יעקב ליצמן: כמה הוא הוריד?

יעקב ליצמן: 3.5 מיליארד.

יעקב ליצמן: מורידים 3.5 מיליארד שקל מקצבאות ילדים, מרחמים כביכול, במירכאות, על החלשים, מוסיפים 200 מיליון שקל קרן, ואני לא יודע איזה ג'ובות, מי יתחלק בכסף הזה.

יעקב ליצמן: אני לא מדבר על המגזר החרדי.

יעקב ליצמן: דובר כבר על תקציב הישיבות, כושר השתכרות, קצבאות ילדים.

יעקב ליצמן: זה לא שייך לחרדים.

יעקב ליצמן: מס על השיפוצים, על הדירות, ביטול מענקים – אדוני שר האוצר, יש לי בשבילך עוד מס שלא חשבת עליו, יש לי מס: שקל עבור מעבר חציה.

יעקב ליצמן: מי שיעבור במעבר חציה, שישלם שקל.

יעקב ליצמן: לעשירים זה לא נוגע כי יש להם רכבים.

יעקב ליצמן: זה בדיוק טוב בשבילו.

חיים כץ: תשים שקל – – –

יעקב ליצמן: נשים כרטיס אלקטרוני.

חיים כץ: מר ליצמן, איפה הקופה?

חיים כץ: תשים שקל.

יעקב ליצמן: עשירים לא ישלמו כי יש להם רכבים.

יעקב ליצמן: עניים הרי בין כך הולכים ברגל, אז ישלמו עוד קצת מס.

יעקב ליצמן: זה בדיוק מה שהוא רוצה – שהעשירים לא ישלמו והעניים ישלמו.

מרב מיכאלי: אולי ישלמו ישר לרכבים.

יעקב ליצמן: זה רעיון.

יצחק וקנין: אל תיתני להם רעיונות כאלה.

יעקב ליצמן: בזמנו, במשרד הבריאות, הגשתי הצעה לסיעוד ממלכתי.

יעקב ליצמן: משרד האוצר התנגד לסיעוד ממלכתי.

יעקב ליצמן: אני שומע שגם משרד האוצר מתנגד.

יעקב ליצמן: הגשתי את זה, אגב, כהצעת חוק פרטית.

יעקב ליצמן: הגשתי את זה כבר.

יעקב ליצמן: משרד האוצר מתנגד באיזו טענה מוזרה, שהם נגד העלאת מסים, כי אני רציתי לממן את זה בהעלאה של 0.5% של מס בריאות.

יעקב ליצמן: הם נגד אחוז מס הכנסה.

יעקב ליצמן: מה נתנו לנו בינתיים?

יעקב ליצמן: מע"מ, 1.5% מס הכנסה, עקרות-בית – לא יודע עוד כמה דברים באמצע.

יעקב ליצמן: וכפי שנגיד בנק ישראל סטנלי פישר אמר, אנחנו ב-2015 נשלם עוד יותר מסים.

יעקב ליצמן: האם לא כדאי שיחשבו פעם אחת להכניס את הנושא הזה של סיעוד ממלכתי, שהאוכלוסייה המבוגרת, שיהיה לה מענה, שלא יצטרכו לקחת כל מיני דברים מתוך – של הילדים, של המשפחות?

יעקב ליצמן: שיהיה להם לשלם את זה?

יעקב ליצמן: חברת "שטראוס" אמרה שהמנכ"ל אמר שאם הוא היה עובד בשבת הוא היה מרוויח 8%, והיה יכול להוריד את המחיר.

יעקב ליצמן: אבל הוא לא לקח בחשבון שהוא היה מפסיד הכנסות של 20% מהציבור החרדי.

יעקב ליצמן: הציבור החרדי הוא הקניין הכי גדול.

יעקב ליצמן: וזה המשך של הדמגוגיה של הממשלה.

יעקב ליצמן: אבל לא בכול שר האוצר אשם.

יעקב ליצמן: יש אשם יותר גדול, וזה ראש הממשלה.

יעקב ליצמן: ראש הממשלה, שיושב בצד, לא מגיב על כל ההתקפות על שר האוצר שלו, לא מתערב בכך שהוא מאמלל את המשפחות החלשות, מוריד עשרות-אלפי ילדים מתחת לקו העוני.

יעקב ליצמן: הוא יושב בצד ושותק.

יעקב ליצמן: הוא לא יכול להיפטר בלי כלום; הוא אחראי לא פחות משר האוצר.

יעקב ליצמן: אני רוצה בסוף רק להגיד, דקה, ברשותך, אדוני היושב-ראש, שהגמרא אומרת, במסכת סוטה: אמר ר' סימאי: שלושה היו באותה עצה – של פרעה – בלעם, איוב ויתרו.

יעקב ליצמן: בלעם שיעץ נהרג, איוב ששתק נידון בייסורים, יתרו שברח זכו מבני בניו שישבו בלשכת הגזית.

יעקב ליצמן: אז בלעם – כולם מבינים, הוא שנתן את העצה להרוג את הילדים שם.

יעקב ליצמן: בסדר, הרגו אותו.

יעקב ליצמן: למה הגיעו לאיוב ייסורים?

יעקב ליצמן: הוא שתק.

יעקב ליצמן: מסביר הרב מבריסק: הוא לא רצה למחות.

יעקב ליצמן: הוא ישב בצד.

יעקב ליצמן: הוא חשב שאולי לא יועילו דבריו, אולי חשב שלא יוכל לתקן.

יעקב ליצמן: נתנו לו ייסורים.

יעקב ליצמן: והוא קפץ מהייסורים, התחיל לצעוק.

יעקב ליצמן: אה, אם כאב לך, אתה יודע לצעוק, אז למה כשכואב לשני אתה לא יודע לצעוק?

יעקב ליצמן: אי-אפשר לעמוד בצד ולשתוק, לראות מה שעוברים פה החלשים, מה שהולכים לעשות כאן לילדים; שוחטים אותם ממש, בפועל.

יעקב ליצמן: וראש הממשלה עומד בצד, כאילו הוא באו"ם, הוא משקיף.

יעקב ליצמן: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יעקב ליצמן.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת מיכל בירן, ואחריה – חבר הכנסת זבולון קלפה.

יצחק וקנין: שמונה דקות לרשותך.

מיכל בירן: אדוני היושב-ראש, חברותי וחברי חברי הכנסת, הצופים בבית, אני לא יודעת אם שמעתם, אבל כת של קנאים השתלטה על המדינה.

מיכל בירן: אדוני שר האוצר, אתה אולי תופתע, אבל אני דווקא לא מתכוונת לאלו שלובשים שחור.

מיכל בירן: פקידי האוצר מתנהלים ככת של כלכלנים מקצועיים, אשר במסווה של נייטרליות עובדתית מיישמים מדיניות ניאו-ליברלית המחסלת חיסול שיטתי את מדינת הרווחה, כשחוק ההסדרים משמש בידם כדי לעקוף את ריבונותה של הכנסת.

מיכל בירן: איך זה קרה בעצם?

מיכל בירן: גרעין השינוי התחיל בבית-הספר לכלכלה של האוניברסיטה העברית, כשפרופסור דן פטינקין הגיע מארצות-הברית עם כל הרעיונות של אסכולת שיקגו.

מיכל בירן: הוא חינך דור של כלכלנים עם אש בעיניים.

מיכל בירן: הם התייחסו לכלכלה כמדע.

מיכל בירן: הם חשבו שהאתגרים של המשק הם חידות מתמטיות שיש להן פתרון אחד, אובייקטיבי, מנותק מערכים.

מיכל בירן: הם האמינו שהמדינה היא הבעיה, ולא הפתרון – היא לא יודעת לעשות כלום; שבוועדי העובדים הגדולים צריך להילחם; שהשוק החופשי הוא המנגנון היעיל ביותר לחלוקת המשאבים בחברה.

מיכל בירן: בשנת 1985 התהליך הזה הבשיל.

מיכל בירן: הם הגיעו לעמדות השפעה במשרד האוצר.

מיכל בירן: היום אנחנו קוראים להם "נערי האוצר", אבל אז קראו להם "נערי פטינקין".

מיכל בירן: הם ניצלו את שעת המשבר ואת האינפלציה הגואה כדי להעביר שורה של רפורמות מבניות שמטרתן צמצום הסקטור הציבורי, ריסון תקציבי ושבירת העבודה המאורגנת.

מיכל בירן: הם השתמשו במכשיר חדש – אולי הוא נשמע לכם קצת מוכר: חוק ההסדרים.

מיכל בירן: אז הוא מנה עשרות בודדות של סעיפים.

מיכל בירן: מאז הוא מלווה את התקציב דרך קבע, והוא הלך ותפח ותפח עד שהפך למנגנון שעוקף את הריבונות של הכנסת.

מיכל בירן: בשנים האלה, ולא סתם, השתנה המבנה של החברה הישראלית.

מיכל בירן: הפערים גדלו ב-23% – מדד ג'יני מראה גידול של 23% באי-שוויון.

מיכל בירן: העבודה המאורגנת הותקפה והוחלשה, מספר העובדים המאורגנים צנח, צורות העסקה פוגעניות הפכו לנורמטיביות, כשהמדינה היא הראש והראשונה להעסקה הפוגענית של עובדים דרך קבלנים ומיקור-חוץ.

מיכל בירן: מכל הרעיון החדש – הגמשת שוק העבודה – הדבר היחיד שנותר זה מאות-אלפי עובדים ללא גב, מנוצלים, ללא ביטחון תעסוקתי וללא אופק.

מיכל בירן: המיסוי הפך יותר ויותר רגרסיבי, מדינת הרווחה קוצצה בחדות, מעורבותה של הממשלה בשוק הופחתה עוד ועוד ואפשרה למעט בעלי כוח ואמצעים לצבור עוד ועוד משאבים וכוח.

מיכל בירן: משאבי הטבע שלנו נמכרו לטייקונים, מספר מצומצם של משפחות קנו את אותן חברות ממשלתיות ואת אותם נכסים ציבוריים בכסף שלנו, שהם לוו מהבנקים, ואותו הם מינפו, ומחזרו, ובנו פירמידות כל כך שבירות, שכל משב רוח קטן מאיים לנפץ אותן.

מיכל בירן: אתם בטח חושבים לעצמכם בשלב הזה: "כת" – היא קצת מגזימנית, חברת הכנסת הזאת.

מיכל בירן: פרופסור דן פטינקין מזמן לא אתנו, אבל לכת הזאת יש אדמו"ר חדש: בנימין נתניהו.

מיכל בירן: הוא אידיאולוג, נחוש בדעתו, והוא לא נותן לעובדות לבלבל אותו, ועכשיו הוא זכה לשחקן חיזוק, קנאי לא פחות – שר האוצר, שיושב כאן אתנו ומסתכל במחשב, יאיר לפיד.

יאיר לפיד: אני שומע.

יאיר לפיד: אני multi-tasking.

מיכל בירן: בכל העולם כבר יודעים שמדיניות הצנע לא מוציאה ממשברים אלא מעמיקה אותם.

מיכל בירן: אפילו בדוח של קרן המטבע הבין-לאומית, ארגון שקשה להאשים אותו בתפיסה סוציאל-דמוקרטית, מכירים בטעות.

מיכל בירן: הם לא העריכו נכונה, שעל כל קיצוץ של יורו בתקציב בסופו של דבר יש ירידה של יותר מיורו בתוצר.

מיכל בירן: למה זה קורה בעצם?

מיכל בירן: כי אנשים שחשים שהם נמצאים במשבר מחכים עם לקנות מכונית, מחכים עם להחליף מקרר, ובטח לא הולכים לשבת במסעדה עם כל המשפחה.

מיכל בירן: ואז כל המקומות האלה צריכים לפטר וצריכים לצמצם, כי יש פחות ביקוש, ואותם אנשים שמפוטרים כמובן הם בעצמם צורכים פחות ומבזבזים פחות, ובסופו של דבר יש פה גלגל שקשה מאוד לצאת ממנו, ספירלה שלילית.

מיכל בירן: בסופו של דבר זה גורם לזה שגם המטרה הראשונית – לצמצם את החוב – הולכת ומתרחקת, כי גם ההכנסות ממסים הולכות ופוחתות ככל שהפעילות במשק הולכת ומצטמצמת.

מיכל בירן: כל זה ממש לא רציונלי.

מיכל בירן: זה לא מדע; כך מתנהלת כת קנאית.

מיכל בירן: דוגמה נוספת: כשמעמידים אחת מול השנייה את תוכנית ויסקונסין, שהממשלה שלנו כל כך נחושה בדעתה לקדם, יחד עם זה שמצד שני הם סוגרים את המכונים להכשרה מקצועית באגף התיירות.

מיכל בירן: אז אני משווה פה: תוכנית ויסקונסין היא דרך לעקוף את שירות התעסוקה, להפקיר את מה שהם קוראים לו המובטלים הכרוניים, החלשים ביותר, לידי השוק הפרטי תאב הרווח.

מיכל בירן: לעומת זאת, המכונים להכשרה מקצועית – זו דרך של המדינה לתת הכשרה יקרה מפז ומסובסדת בפריפריה ובכל מקום: טבחים, קונדיטורים, אנשים שהתעשייה פשוט משוועת לידיים העובדות שלהם.

מיכל בירן: בתוכנית ויסקונסין לא יוצרים אפילו מקום עבודה אחד.

מיכל בירן: לעומת זאת, במכונים האלה נותנים לאנשים הזדמנות להתפרנס בכבוד, בעבודה טובה.

מיכל בירן: לעומת זאת, בתוכנית ויסקונסין רק עושים מיחזור של עבודות ניקיון ואבטחה בתשלום נמוך, בהפרת זכויות שיטתית.

מיכל בירן: בתוכנית ויסקונסין – מי שזוכר את הכתבה המעולה של חיים ריבלין בערוץ 2 על שיעור מחשבים ללא מחשבים.

מיכל בירן: לעומת זאת, במכונים להכשרה מקצועית נמצאים טובי המורים; השפים המפורסמים והמעולים ביותר בארץ צמחו שם.

מיכל בירן: שם נותנים הכשרה אמיתית.

מיכל בירן: בוויסקונסין יש תמריץ לשלילת קצבאות מהחלשים ביותר; המכונים מביאים לנערי מקא"ם, לאוכלוסיות מוחלשות, לפריפריה, תקווה והזדמנות.

מיכל בירן: על ויסקונסין המדינה הייתה מוכנה לשים בפעם הקודמת מיליארד שקלים; המכונים להכשרה מקצועית בענף התיירות עולים מקסימום 30 מיליון שקלים.

מיכל בירן: את ויסקונסין הממשלה מנסה לקדם; את המכונים הממשלה רוצה לסגור.

מיכל בירן: תעשו אתם את החשבון.

מיכל בירן: אני מגזימה?

מיכל בירן: לא מדובר פה בכת קנאית שעובדות לא מבלבלות אותה?

מיכל בירן: אני חולקת על האידיאולוגיה הניאו-ליברלית של נערי האוצר, ויותר מהכול, אני כופרת בהיתממות כאילו מדובר במדע אובייקטיבי.

מיכל בירן: זאת תפיסת עולם, ויש לה אלטרנטיבות.

מיכל בירן: אבל האחריות היא לא על נערי האוצר.

מיכל בירן: האחריות היא על נבחרי הציבור.

מיכל בירן: לפיד ונתניהו מנסים ליצור מצג שווא של היעדר אלטרנטיבה, אבל יש אלטרנטיבה.

מיכל בירן: יכולתם לגבות חלק מהרווחים הכלואים מחברות הענק, אבל בחרתם להעלות את המע"מ; יכולתם להעלות את מס ההכנסה ב-5% לאלו שמרוויחים יותר מ-60,000 בחודש, אבל בחרתם להקשות על כולם, על מעמד הביניים, ולהעלות לכולם ב-1.5% את מס ההכנסה; יכולתם להקטין את הפטורים המופלגים לחברות הענק, אבל אתם בחרתם אחרת – בחרתם לגבות תשלומי ביטוח לאומי ומס בריאות מעקרות-הבית; יכולתם להטיל מס ירושה על ירושות גבוהות במיוחד, אבל אתם בחרתם לקצץ בקצבאות הילדים.

מיכל בירן: אתם, אדוני שר האוצר, אדוני ראש הממשלה, לא רציונליים.

מיכל בירן: אתם חברים בכת קנאית שמקדשת את השוק החופשי והופכת אותנו לעבדים.

מיכל בירן: את מחיר הקנאות שלכם משלם הציבור הישראלי.

מיכל בירן: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת מיכל בירן.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת זבולון קלפה, ואחריו – חברת הכנסת מירי רגב.

יצחק וקנין: אם היא לא תהיה נוכחת באולם המליאה – חבר הכנסת ישראל אייכלר.

יצחק וקנין: שלוש דקות.

זבולון כלפה: מה זאת האפליה הזאת?

זבולון כלפה: נתת לה שמונה.

יצחק וקנין: כבודו, זה מה שחילקו בין האופוזיציה לקואליציה – –

זבולון כלפה: בסדר, בסדר.

יצחק וקנין: – – בוועדת ההסכמות.

זבולון כלפה: לא, זה בסדר, זו בדיחה.

יחיאל חיליק בר: זבולון, בגלל שאתה חולק אתי את השדולה – – –

יצחק וקנין: אני גם לא אקפיד.

יצחק וקנין: אם תצטרך עוד דקה, אז לא נקפיד עליך.

זבולון כלפה: תודה.

זבולון כלפה: אדוני היושב-ראש, שר האוצר, חברי חברי הכנסת, אני דווקא בחרתי להתחיל ממשהו אחר לגמרי.

זבולון כלפה: קודם כול, שבח לשר האוצר, שהסכים להיכנס לתפקיד ההזוי הזה.

זבולון כלפה: אני אומר לך אמיתית, אני במקומך הייתי עושה דברים אחרים ולא את זה, במיוחד שפורסם בכל מקום מה מצופה לך פה.

זבולון כלפה: אז אני מברך על האומץ.

זבולון כלפה: מצד שני, אני רוצה להעיר את תשומת לבך לשתי נקודות.

זבולון כלפה: נקודה אחת – אני חי במרחב הכפרי, ואדוני היושב-ראש מכיר קצת את האזור.

זבולון כלפה: לפני שלוש שנים בערך התחילה יוזמה מאוד מרתקת ומעניינת שיצרה מהפך במרחב הכפרי – נכנס פרויקט שנקרא שיקום תשתיות ביישוב הוותיק, דבר שערכו לא יסולא בפז.

זבולון כלפה: הדבר הזה יצר מציאות של פיתוח משמעותי ביישובים, קליטה, התרחבות ושגשוג, והדבר הולך ומתרחב משנה לשנה.

זבולון כלפה: לצערי, במסגרת התקציב הנוכחי, הדבר הזה בינתיים נמצא בקיצוץ מוחלט.

זבולון כלפה: אז זו נקודה אחת.

זבולון כלפה: נקודה שנייה, שקשורה לאותו דבר, היא התרחבות של הדבר הזה.

זבולון כלפה: תמיד כממשלה, לאורך כל הדרך ממשלות רבות ראו חשיבות וערך רב בחיזוק הפריפריה.

זבולון כלפה: לא יעזור שום דבר, חיזוק של הפריפריה, בוודאי יישובים קטנים יותר, קרי, יישובים כפריים, מצריך משאבים ביחס קצת שונה מאשר החלוקה באוכלוסייה, ביישובים העירוניים.

זבולון כלפה: זה בא לידי ביטוי בכל מיני דברים, בין השאר – המשרתים הקודש.

זבולון כלפה: אלה שתי הנקודות לגבי ההתיישבות.

זבולון כלפה: והנקודה האחרונה, שהיא נוגעת לכלל – ודרך אגב, הדברים נאמרים לא לפי סדר החשיבות, כי אם עסקנו עד עכשיו במידה מסוימת בחומר ומעט ברוח, הנקודה האחרונה נוגעת בעיקר ברוח.

זבולון כלפה: כעם ידענו לאורך כל החיים, לאורך כל הדרך וכל התגלגלות האומה, לשמר את עולמה של התורה.

זבולון כלפה: להבנתי, גם פה, כשהגענו לארץ, לא הגענו אל המנוחה והנחלה.

זבולון כלפה: גם פה מוטלת עלינו החובה לשמור על עולם הרוח, עולם הרוח שאותו שמרנו מכל משמר לאורך כל השנים בכל הגלויות השונות.

זבולון כלפה: וכשאנחנו מסתכלים פה על התקציב ורואים את הפגיעה הכל-כך קשה בעולם התורה – ואני מבין את הרצון, הצורך לקצץ, אדוני שר האוצר, אבל עדיין אני חושב שבסופו של דבר ניתן למצוא את הדרך שהקיצוץ יהיה מושת – איך אמרנו?

זבולון כלפה: שוויון בנטל?

זבולון כלפה: – בצורה של שוויון בנטל.

זבולון כלפה: זאת אומרת, באחוזים שאיכשהו באים לצורה שוויונית יותר.

זבולון כלפה: כרגע, כשאתה מסתכל פנימה לתוך המספרים, הדברים נראים שהחלוקה בנושא הזה היא לא שוויונית.

זבולון כלפה: ואני סבור ובטוח שאם נשב ביחד, כל הצדדים הנוגעים לדבר, בטוח שגם נמצא את הדרך לייצר בסופו של דבר מנגנון שנותן מחד גיסא מענה לקיצוץ ומאידך גיסא שומר על עולם התורה.

זבולון כלפה: אני אומר את דעתי באופן אישי, ואני לא בא להלך אימים על אף אחד, חלילה.

זבולון כלפה: אני, אישית, על תקציב כזה, ללא השינויים בעולם התורה – לא מדבר כרגע על ההצבעה הראשונה, אבל לגבי ההמשך – בוודאי שיהיה לי קשה מאוד או כמעט בלתי אפשרי להרים את היד.

זבולון כלפה: ואני בטוח שבהתייעצות מסודרת ומשותפת של כלל החברים נצליח לייצר לכך פתרון ולמצוא את הדרך.

זבולון כלפה: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת זבולון קלפה.

יצחק וקנין: חברת הכנסת מירי רגב – אינה נוכחת.

יצחק וקנין: חבר הכנסת ישראל אייכלר, ואחריך – חבר הכנסת משה זלמן פייגלין.

נסים זאב: מה עם מירי רגב?

יצחק וקנין: אינה נוכחת.

יצחק וקנין: שמונה דקות לרשותך.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה לציין את העובדה שהיושב-ראש ציין שחברת הכנסת רגב איננה נמצאת, וגם לציין שחברי הליכוד והבית היהודי וישראל ביתנו לא היו במליאה בשעה שהציג שר האוצר את התקציב.

ישראל אייכלר: ואני מעריך אותם על כך.

ישראל אייכלר: זה אומר שעדיין יש איזושהי מידה של בושה.

ישראל אייכלר: לא, אני מדבר – בשעה שהוא הציג את התקציב, אף אחד מהליכוד לא היה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת פייגלין לאורך כל הדיון נכח – – –

ישראל אייכלר: חבר הכנסת פייגלין, היית פה בזמן – היית ושתקת?

ישראל אייכלר: איוב ששתק נידון בייסורין, כתוב, לא?

יצחק וקנין: כמו שאני מכיר אותו, הוא לא מהשתקנים.

נסים זאב: יש לו גם ככה ייסורים מהתקציב.

ישראל אייכלר: אז זהו, יש לו ייסורים מעצם הצורך להקשיב לזה.

ישראל אייכלר: מורי ורבותי, אמרה יושבת-ראש האופוזיציה, חברת הכנסת שלי יחימוביץ, שהתקציב הזה הוא תקציב של מלחמה, והיא הסבירה את זה בטוב טעם, בעיקר בנושא עקרות-הבית.

ישראל אייכלר: אבל אני רוצה לומר שזה לא סתם תקציב של מלחמה; זה לא תקציב בכלל, זאת רק מלחמה.

ישראל אייכלר: זה לא תקציב שבא לאזן בין צרכים, זה תקציב שהכריז מלחמה על השכבות החלשות ועל מעמד הביניים, ולא על אלה שהם עשירים והם מסתתרים בשם "מעמד הביניים".

ישראל אייכלר: אם אנחנו ניקח את הסיפור שכבר סיפרה בהרחבה יושבת-ראש האופוזיציה על עקרות-הבית – למה באמת הוא גזר על עקרות-הבית?

ישראל אייכלר: הרי שאלת שאלה טובה.

ישראל אייכלר: עקרות-הבית זה כל אישה שאין לה עבודה.

ישראל אייכלר: הם לקחו את הנושא של עקרות-הבית מתוך הנחה שעקרת-הבית, בדרך כלל – בוא נאמר ככה: אישה שיש לה משפחה ברוכת ילדים היא עקרת-הבית, כי היא עובדת כל היום בבית והיא לא יכולה לצאת לעבודה.

ישראל אייכלר: לכן הם הענישו את כל עקרות-הבית – ובלבד לפגוע באותן עקרות-בית שחוטאות בחטא הגדול של הקמת משפחה ברוכת ילדים בארץ-ישראל.

ישראל אייכלר: ולכן זה לא תקציב, זו רשעות.

ישראל אייכלר: אותו דבר – ראיתי פה למשל פינוי-בינוי.

ישראל אייכלר: זה דבר שלא שייך לחרדים.

ישראל אייכלר: את יודעת שמי שמקבל, מלבד הדירה החלופית, סכום כסף נוסף, יהיה חייב במס על הכסף שהוא קיבל בפינוי-בינוי כשהמדינה מבקשת ממנו לפנות את ביתו?

ישראל אייכלר: כמה כסף המדינה תרוויח מהסעיף הזה?

ישראל אייכלר: לא הרבה.

ישראל אייכלר: אבל כמה רוע יש בזה.

ישראל אייכלר: מי עושה פינוי-בינוי?

ישראל אייכלר: שכונות מצוקה, אנשים שגרים בדירות משנות ה-50.

ישראל אייכלר: נותנים להם אפשרות להחליף את הדירה, אז אם נשאר איזשהו סכום כסף שהוא צריך עוד לקבל – ישלם מס.

ישראל אייכלר: אחים ואחיות לא יוכלו לתת מתנה אחד לשני בלי לשלם מס שבח, אבל ידועה בציבור או חבר מהחברים השונים – הם כן זכאים לפטור ממס שבח.

ישראל אייכלר: וכשרוצים להצדיק את הקיצוץ בקצבאות הילדים – הרי לא רק לחרדים יש ילדים; יש ילדים, ברוך השם, לכל שכבות האוכלוסייה – מה כותבת הממשלה בדברי ההסבר?

ישראל אייכלר: בשל מדיניות הממשלה להרחבת השירותים הממשלתיים לילדים בישראל, ובכללם חינוך חינם ומעונות-יום וצהרונים, צריך לקצץ בקצבאות ילדים.

ישראל אייכלר: הרי לא נתת לא חינוך חינם – דחית את זה – לא מעונות-יום ולא צהרונים וגם קיצצת בקצבאות ילדים.

ישראל אייכלר: הווה אומר שזה תקציב של רוע, זה לא תקציב של כלכלה.

ישראל אייכלר: זה תקציב של מלחמה.

ישראל אייכלר: התקציב הזה – אתם יודעים מה?

ישראל אייכלר: יש בשורה טובה בתקציב הזה.

ישראל אייכלר: דבר אחד ראיתי בו בשורה: יפסיקו למות במדינת ישראל.

ישראל אייכלר: שמעתם את הבשורה?

ישראל אייכלר: לא צחוק.

דוד אזולאי: – – – ארנונה על מתים.

ישראל אייכלר: בתקציב בתי-העלמין, שהיה עד היום 50 מיליון שקלים, יקצצו כמעט שני-שלישים, כי אנשים יפסיקו למות.

ישראל אייכלר: ומה יעשו המתים?

ישראל אייכלר: שלא ימותו.

ישראל אייכלר: זאת בשורה טובה.

יצחק וקנין: לא המתים יהללו יה.

ישראל אייכלר: כן, אז זאת מתנה.

ישראל אייכלר: דיבר פה חבר כנסת יוגב, ואחרים, והראו לי גם מנהלי הישיבות, שהולך להיות קיצוץ של 52.8% בתקציב הישיבות.

ישראל אייכלר: אין עוד תקציב אחד בכל המדינה הזאת שהולכים לקצץ באחוז כזה.

ישראל אייכלר: הווה אומר, זאת הכרזת מלחמה על עולם התורה והישיבות.

ישראל אייכלר: בשבילי זה לא חידוש, אבל האזרחים כולם, רובם ככולם, שחושבים שלימוד התורה הוא חשוב לפחות כמו לימוד סינית – לא, סינית זה היום מאוד חשוב בגלל התעסוקה.

ישראל אייכלר: אבל לימוד – בוא נאמר מחקר על השפעת קרני התיש על קרני השמש.

ישראל אייכלר: זה מחקר מאוד חשוב שצריך לעשות אותו פעם.

ישראל אייכלר: לזה יש תקציב.

ישראל אייכלר: בזה לא יקצצו 52%, אפילו אם יצטרכו לקצץ.

ישראל אייכלר: רבותי, בפרשת בלק שולח בלק ואומר לבלעם לאמור – – –

יצחק וקנין: "הנה עם יצא ממצרים הנה כִּסה את עין הארץ והוא יושב ממֻלי.

יצחק וקנין: ועתה לכה נא אָרָה לי את העם הזה.

יצחק וקנין: "

ישראל אייכלר: אבל לפני זה, זה: "ויָקָץ מואב מפני בני ישראל".

ישראל אייכלר: והיה: "בני ישראל פרו וישרצו וירבו ויעצמו במאֹד מאֹד במצרים", וכתוב שם: "ויקֻצו מפני בני ישראל".

ישראל אייכלר: קודם צריך ליצור מצב ואווירה של "ויקץ מואב", אומר נסים זאב, אומרים.

ישראל אייכלר: "ויקץ מואב מפני בני ישראל", ואחרי זה כבר באים ואומרים: "עתה ילחכו הקהל את כל סביבֹתינו כלחֹך השור את ירק השדה".

ישראל אייכלר: הם יאכלו גם את השורשים, הם יאכלו לנו.

ישראל אייכלר: הכול הם יאכלו לנו.

ישראל אייכלר: נו, אז בלעם, מסכן, צריך לבוא לעזרתו של חבר והוא רוצה לקלל, אבל הקדוש-ברוך-הוא לא נותן לו לקלל.

ישראל אייכלר: ומה הוא אומר?

ישראל אייכלר: הוא אומר: "מי מנה עפר יעקב ומספר את רֹבע ישראל".

ישראל אייכלר: כתוב ברש"י שהקדוש-ברוך-הוא סופר את הילדים, את התינוקות, עוד ברגע שהם נוצרים, כי הוא רוצה ילדים בארץ-ישראל; לא בארץ-ישראל, בעם ישראל.

ישראל אייכלר: ואת זה הבין אפילו בלעם, שהיה המקלל המקצועי שהוזמן על-ידי בלק.

ישראל אייכלר: אז הוא מייד ראה ואמר: "מן ארם ינחני בלק מלך מואב מהררי קדם לכה ארה לי יעקב ולכה זֹעמה ישראל.

ישראל אייכלר: מה אקֹב לא קבֹה אל ומה אזעם לא זעם ה'"; "מי מנה עפר יעקב ומספר את רֹבע ישראל תמֹת נפשי מות ישרים", הוא אומר, "ותהי אחריתי כמֹהו".

ישראל אייכלר: ומה אומר לו בלק?

ישראל אייכלר: "מה עשית לי לקֹב אֹיְבי לקחתִיךָ והנה ברכתָ ברך".

ישראל אייכלר: רבותי, התקציב הזה נועד להרעיב את הציבור החרדי כדי שיעזוב את התורה.

ישראל אייכלר: והקדוש-ברוך-הוא יושב בשמים.

ישראל אייכלר: ישחק השם ילעג למו ועולם התורה ילך ויתחזק עוד יותר ויותר.

ישראל אייכלר: "מי מנה עפר יעקב ומספר את רבע ישראל" – הקדוש-ברוך-הוא רוצה שיהיו משפחות ברוכות ילדים בכל עם ישראל.

ישראל אייכלר: אומר נגיד בנק ישראל, סטנלי פישר, שנולד ברודזיה להורים שנחשבו אז כובשים בארץ זרה – היום זה נקרא זימבבווה, והוא יהודי ממוצא יהודי.

יצחק וקנין: אתה יודע, רבי ישראל, התחדש לי חידוש עכשיו כשאתה אומר את הדבר תורה שלך.

יצחק וקנין: הרב יעקב ליצמן אמר: שלושה היו באותה עצה.

יצחק וקנין: בלעם היה בעצה של לאבד אותם.

יצחק וקנין: למה קרה המקרה עכשיו שהוא רואה שהוא לא יכול לקיים?

יצחק וקנין: כי הוא בעצם אמר: צריך.

יצחק וקנין: כאשר יענו אותו כן ירבה וכן יפרוץ.

יצחק וקנין: זה מה שקרה בעצם.

יצחק וקנין: לכן הוא לא יכול היה לקלל.

יצחק וקנין: אמר: תשמע, בוא הנה, הכול הפוך הולך לי.

יצחק וקנין: אני חושב רע וזה בא, אז אני מעדיף לברך אותם.

יצחק וקנין: לכן חז"ל אומרים שכל ברכותיו נתה

יצחק וקנין: פכו מלבד "מה טובו אוהליך יעקב".

ישראל אייכלר: מה טובו אוהליך יעקב.

יצחק וקנין: שזה התורה, זה התורה.

ישראל אייכלר: זה דבר עצום לסיים בו, מה שאמר היושב-ראש.

ישראל אייכלר: אפילו בלעם מבין.

ישראל אייכלר: מה טובו אוהליך יעקב, משכנותיך ישראל.

ישראל אייכלר: יבוא יום ויכירו וידעו כולם כי עולם התורה והישיבות ובתי-המדרש, מה טובו אוהליך יעקב, משכנותיך ישראל לכולם.

ישראל אייכלר: מה אומר סטנלי פישר?

ישראל אייכלר: היות שהציבור החילוני מכפיל את עצמו רק כל 40 שנה והציבור החרדי כל 17 שנה – לכן זה לא יכול להימשך.

ישראל אייכלר: אז מה אומר יהודי חכם?

ישראל אייכלר: צריך להגיד לציבור החילוני: אדרבה ואדרבה.

ישראל אייכלר: יתרבו ילדים בישראל.

ישראל אייכלר: תרבו משפחות בישראל, תכפילו את עצמכם תוך 17 שנה כמו החרדים.

ישראל אייכלר: תלמדו מהם.

ישראל אייכלר: לא רק "תמֹת נפשי מות ישרים" אלא תחיה נפשי חיי ישרים.

ישראל אייכלר: מה הוא אומר?

ישראל אייכלר: ההפך.

ישראל אייכלר: צריך להפסיק את הילודה פה.

משה גפני: הוא לא אמר.

ישראל אייכלר: הוא לא אמר להפסיק את הילודה, חס וחלילה.

ישראל אייכלר: הוא אמר: זה לא יכול להימשך.

ישראל אייכלר: אז אתה יודע מה?

ישראל אייכלר: בוא נדון אותו שהוא אומר שגם הציבור החילוני יוסיף ילדים.

ישראל אייכלר: אדרבה ואדרבה.

ישראל אייכלר: הקדוש-ברוך-הוא עומד ומחכה שיוסיפו עוד ועוד ילדים.

נסים זאב: עושים היום – – –

ישראל אייכלר: אני אסיים בפסוק הבא: "כנחלים נִטָּיוּ, כְּגַנֹּת עלי נהר כאהלים נטע ה' כארזים עלי מים – – – וְיָרֹם מֵאֲגַג מלכו וְתִנַּשֵּׂא מַלְכֻתוֹ" במהרה בימינו אמן.

ישראל אייכלר: תודה.

נסים זאב: אמן ואמן.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת ישראל אייכלר.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת משה זלמן פייגלין, ואחריו – חבר הכנסת שאול מופז.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

נסים זאב: תספר לנו מה הולך בהר-הבית.

נסים זאב: יותר חשוב מהתקציב.

משה גפני: לא, אבל למה שלוש דקות?

משה גפני: הוא לא בקואליציה.

משה זלמן פייגלין: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הנה באתי לדבר על התקציב, אבל מה לעשות ובזה אחר זה עולים חברי הכנסת מהשמאל וחברי הכנסת מהסיעות הערביות והם מצאו את הבעיה; הבעיה, כידוע, בהתנחלויות ואצל החרדים כמובן.

משה זלמן פייגלין: וכמי שבעוונותיו גר מעבר לקו הירוק, התחלתי לחפש את הכסף כדי להחזיר.

משה זלמן פייגלין: ויש לי חדשות בשבילך, גברתי היושבת-ראש: מצאתי את הכסף.

משה זלמן פייגלין: הרבה כסף מצאתי; 453 מיליארד שקל מצאתי – חצי טריליון בערך?

משה זלמן פייגלין: מצאתי את הכסף.

משה זלמן פייגלין: איפה שר האוצר?

משה זלמן פייגלין: איפה?

משה זלמן פייגלין: נמצא הכסף.

משה זלמן פייגלין: עמד פה אייכלר קודם.

משה זלמן פייגלין: כן.

משה זלמן פייגלין: בכל אופן, איפה הכסף?

משה זלמן פייגלין: רוצים לשמוע איפה הכסף?

משה זלמן פייגלין: אז בואו תשמעו.

משה זלמן פייגלין: 86 מיליארד שקלים במשך 20 השנים האחרונות, למעלה מ-4.5 מיליארד שקל כל שנה, ישראל מעבירה לעזה, לרשות הטרור המכונה הרשות הפלסטינית.

משה זלמן פייגלין: בואו נמשיך.

משה זלמן פייגלין: נעשה את הסיכום לאט-לאט.

משה זלמן פייגלין: שירות הביטחון הכללי – תוספת התקציב לשירות הביטחון הכללי מאז הסכמי אוסלו מסתכמת ב-28.5 מיליארד שקל, מיליארד וחצי כל שנה.

משה זלמן פייגלין: בדקתם כמה עולים לנו המתנחלים?

משה זלמן פייגלין: בואו נבדוק כמה עולים לנו השמאלנים ורעיון חלוקת הארץ של אוסלו.

משה זלמן פייגלין: משמר הגבול ביהודה ושומרון, שלא היה צריך אותו קודם לכן, עולה לנו מאז הסכמי אוסלו 13 מיליארד שקל ועוד 0.7 מיליארד שקל כל שנה.

משה זלמן פייגלין: עלות הרעיון של חלוקת הארץ והסכמי אוסלו, עלות אימוץ האידיאולוגיה של השמאל ב-20 השנים האחרונות.

משה זלמן פייגלין: העלות של צה"ל, העלות הנוספת של צה"ל – אני שירתתי הרבה ביהודה ושומרון לפני הסכמי אוסלו.

משה זלמן פייגלין: עם ג'יפ אחד החזקת את כל שכם.

משה זלמן פייגלין: העלות של צה"ל ביהודה ושומרון מאז הסכמי אוסלו: 87 מיליארד שקל ועוד 4.59 מיליארד שקל בכל שנה.

משה זלמן פייגלין: מאבטחים בכל מקום.

משה זלמן פייגלין: אתם יודעים, חברי חברי הכנסת, שלפני הסכמי אוסלו לא היה צריך שומר בכל בית-קפה?

משה זלמן פייגלין: לא התפוצצו פה מחבלים.

משה זלמן פייגלין: לא היו מחבלים מתאבדים לפני הסכמי אוסלו.

משה זלמן פייגלין: לא היה פה גן-עדן, אבל מסעדות לא התרוממו באוויר.

משה זלמן פייגלין: הקונספציה, הרעיון של המחבל המוסלמי המתאבד – מה לעשות, נולד אחרי אוסלו, ובעטיו אנחנו צריכים היום לשים שומר בכל קניון, בכל בנק.

משה זלמן פייגלין: אז עלות המאבטחים בכל מקום מאז אוסלו, שימו לב: 68 מיליארד שקל.

משה זלמן פייגלין: אתם שומעים, רבותי, שמאשימים את ההתנחלויות ואת הימין ואת החרדים?

משה זלמן פייגלין: שימו לב כמה אתם עולים לנו: 68 מיליארד שקל מאז אוסלו, שווה 3.57 מיליארד שקל בכל שנה, וזה ממשיך כל שנה לעלות, כי עוד גדרות הפרדה, עוד חומות.

משה זלמן פייגלין: בואו נמשיך.

משה זלמן פייגלין: כבישים עוקפים.

משה זלמן פייגלין: לא היה צריך אותם.

משה זלמן פייגלין: אני גר שם עוד לפני אוסלו.

משה זלמן פייגלין: לא היה צריך את הכבישים העוקפים.

משה זלמן פייגלין: היום צריך אותם.

משה זלמן פייגלין: זה 20 מיליארד שקל על כבישים עוקפים.

משה זלמן פייגלין: זה מיליארד שקל בכל שנה מאז אוסלו.

משה זלמן פייגלין: בואו נמשיך.

משה זלמן פייגלין: חומות הפרדה.

משה זלמן פייגלין: לא היה צריך את הדבר הזה.

משה זלמן פייגלין: גדרות, בטונדות.

משה זלמן פייגלין: לא היה צריך, לפני הרעיון המבריק הזה, שלכם – חברי הכנסת מהשמאל, חברי הכנסת הערבים, שיש להם את קונספציית חלוקת הארץ לשתי המדינות.

משה זלמן פייגלין: חומות ההפרדה עולות לנו 4.7 מיליארד שקל, הוצאה חד-פעמית.

רות קלדרון: חבר הכנסת פייגלין, עברת את זמנך, אבל עוד קצת – – –

משה זלמן פייגלין: או-אה, כמה שנתנו פה לאופוזיציה מעבר לעשר דקות.

משה זלמן פייגלין: לי שלוש דקות, לא תוסיפי קצת, גברתי היושבת-ראש?

משה זלמן פייגלין: טוב, אני אזרז את העניין.

משה זלמן פייגלין: אני ניגש לסעיף מחריד, חבר הכנסת אייכלר.

משה זלמן פייגלין: אני ישבתי כאן ושמעתי את כל דברי הבלע הללו, אז אני חייב לענות.

משה זלמן פייגלין: יש לי כאן סעיף מחריד, קשה לי מאוד לומר אותו, אבל מאז אוסלו, פי-כמה וכמה יותר נרצחים.

משה זלמן פייגלין: הם עולים הרבה כסף.

משה זלמן פייגלין: עולה הרבה כסף – אובדן כוח-האדם והפיצויים של שווי הנרצחים כתוצאה מהמדיניות שדחפו אותנו אליה אנשי השמאל וחברי הכנסת מהסיעות הערביות.

משה זלמן פייגלין: "שווי", במירכאות כמובן, חיי נרצחי הטרור – 3.5 מיליארד ש"ח.

משה זלמן פייגלין: מבצע "חומת מגן", ירידה בהכנסות מתיירות – 129 מיליארד ש"ח.

משה זלמן פייגלין: וכל החשבון שעכשיו חישבתי בכלל לא מתחיל לחשב את עלות עליית מחירי הדיור שבאה כתוצאה מכך שהפסיקו לבנות ביהודה ושומרון.

משה זלמן פייגלין: אז, רבותי, חברי הכנסת מהשמאל, אנא בטובכם, טלו קורה מבין עיניכם.

משה זלמן פייגלין: אם יש מישהו, אם יש משהו, אם יש קונספציה, אם יש אידיאולוגיה שהוכיחה את עצמה ככישלון צרוף, ומעבר לכך – שעולה לנו בדם רב, עולה לנו בדמים מרובים, מעל ומעבר לכל מה שהתנחלויות אי-פעם עלו ואי-פעם יעלו, היא האידיאולוגיה שלכם.

משה זלמן פייגלין: הוציאו את המתקפות הנלוזות הללו, את שיסוי חלקי העם זה בזה מתוך דיוני התקציב.

משה זלמן פייגלין: ביהודה ושומרון גרים בני-אדם בדיוק כמוכם.

משה זלמן פייגלין: גם להם מגיע כביש, גם להם מגיע גן-ילדים.

משה זלמן פייגלין: אם לא היו גרים שם הם היו מקבלים את זה בכל מקום אחר.

משה זלמן פייגלין: תפסיקו עם ההסתה הזאת.

משה זלמן פייגלין: אם מדברים על תקציב אז דברו על תקציב, כי אם מתחילים לחשב, אצלכם יש פי כמה וכמה מה לחשב.

משה זלמן פייגלין: תודה רבה.

רות קלדרון: תודה רבה, חבר הכנסת פייגלין.

רות קלדרון: חבר הכנסת שאול מופז, בבקשה.

רות קלדרון: שמונה דקות.

שאול מופז: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, גברתי שרת הקליטה, יושבת-ראש האופוזיציה, אדוני ראש הממשלה ואדוני שר האוצר, אנחנו עומדים רגע לפני קטסטרופה כלכלית.

שאול מופז: מדינת ישראל הולכת להפוך למדינת העניים.

שאול מופז: למדינה יש יותר ויותר ויהיו בה יותר ויותר ילדים רעבים; מדינה של זקנים שמחטטים בפחי האשפה.

שאול מופז: אנשים עובדים שמרוויחים את לחמם ביושר הולכים לצלול אל מעמקי העוני, לתהום שיהיה קשה להעלות אותם משם.

שאול מופז: הם לא יוכלו להסתכל בפניהם של ילדיהם הקטנים.

שאול מופז: אתם, אדוני ראש הממשלה ושר האוצר, עומדים בפני טעות היסטורית שתשנה את פני המדינה שלנו ללא הכר.

שאול מופז: הגזירות הכלכליות שאתם הולכים להעביר פה, בבית הזה, ימיטו עלינו אסון כלכלי ויפגעו יותר מכול באדם העובד.

שאול מופז: שמעתי את חזונו של שר האוצר.

שאול מופז: החזון נכון, הדרך לא נכונה.

שאול מופז: הדרך מאוד לא נכונה, בוודאי התוכנית הכלכלית שהותוותה באוצר.

שאול מופז: לכאורה הטלתם גזירות על כל האוכלוסייה באופן שווה, אבל בפועל, מי שהולך להיפגע זה השכבות החלשות, מעמד הביניים, ובדגש על האדם העובד.

שאול מופז: הוא הולך להיפגע.

שאול מופז: זה לא תקציב שמקצץ לכולם, כפי שאמרתם; זה תקציב שלוקח מהעניים ונותן לעשירים.

שאול מופז: זאת הפעם הראשונה בתולדות המדינה שגם מי שמרוויח שכר מינימום יידרש לשלם מס הכנסה.

שאול מופז: למה בן-אדם שמרוויח פחות מ-5,000 שקל בחודש צריך לשלם מס הכנסה?

שאול מופז: מה, השתגעתם?

שאול מופז: מה נשאר לנו?

שאול מופז: מה באמת נשאר לנו?

שאול מופז: מאיפה הוא ייקח את הכסף הזה לשלם מס הכנסה?

שאול מופז: אני לא מבין היכן השכל הישר והיכן מידת הרחמים.

שאול מופז: אנשים שמחזיקים עסקים קטנים ייאלצו לשלם מס חברות כמו אלה שמחזיקים חברות ענק, והם שיישאו בנטל המס באמת, מכיוון שחברות הענק משלמות פחות מס, ולהן זה לא נוגע כמעט.

שאול מופז: כל אדם במדינת ישראל שיש לו עסק, כל אדם עובד שיש לו עסק ונאבק כדי להחזיק אותו בחיים, הולך עכשיו לחטוף עוד מכה.

שאול מופז: מס ההכנסה עלה, אז המשכורת תפחת.

שאול מופז: מס ערך מוסף עלה, אז האוכל והביגוד הרבה יותר יקרים.

שאול מופז: קצבאות הילדים ירדו, ועכשיו גם מס החברות לעסק הקטן שמפרנס בקושי את המשפחה נפגע.

שאול מופז: זה לא חוכמה להטיל ערמה של מסים על כולם ולהגיד שכולם נכנסים תחת האלונקה, כי בשביל מי שמרוויח 15,000 שקל לחודש זאת מכה, מכה קשה מאוד, עד כדי מכת מוות למי שמרוויח פחות, אבל בשביל מי שמרוויח 40,000, 50,000 או 60,000 שקל זה לא נורא.

שאול מופז: תרשמו בבקשה לפניכם את הנתונים הבאים, הם הנתונים של המוסד לביטוח לאומי, ואני בדקתי אותם, והם אומרים את הדברים הבאים: התקציב הזה, כולל הגזירות שלו, יגדיל את מספר העניים בישראל בכ-5%, לכדי 29.6%.

שאול מופז: כלומר, כמעט 30% מאזרחי מדינת ישראל יהיו עניים על-פי ההגדרה של מדינת ישראל.

שאול מופז: אנחנו היום ב"מקום של כבוד", במקום הראשון במדינות ה-OECD בשיעור העוני.

שאול מופז: והולכים להעמיק את העוני הזה, ואין שאלה לגבי הנתון הזה.

שאול מופז: מספר המשפחות העניות הולך לזנק מ-19.5% לכ-24% מהאוכלוסייה.

שאול מופז: צריך להבין שרבע מהמשפחות במדינת ישראל יהיו משפחות עניות.

שאול מופז: והתקציב הזה יגרום להוספה של 35,000 ילדים למעגל העוני וירחיב את האי-שוויון בחברה.

שאול מופז: אני הייתי שם פעם, במעמד הזה שחווה עוני; אני יודע מה זה לפתוח דלת של מקרר ריק.

שאול מופז: ואני אומר לכם שיותר ויותר אזרחי ישראל ייחשפו לעוני הקשה הזה במדינת ישראל.

שאול מופז: אנחנו כמובן בדרך לבסס את מעמדנו כמדינה הענייה ביותר מבין מדינות ה-OECD.

שאול מופז: מקום של כבוד.

שאול מופז: אדוני ראש הממשלה ושר האוצר, תרוויחו את זה ביושר.

שאול מופז: ואני מבקש מכם כאחד שעבר את זה – זה עדיין לא מאוחר עד אישור התקציב לכל פרטיו והשגותיו.

שאול מופז: אתם עדיין יכולים לתקן.

שאול מופז: זה לא אסון לומר: טעינו, נתקן.

שאול מופז: אפשר עוד למצוא פתרונות אחרים, אנושיים יותר, ערכיים יותר, ישראליים יותר.

שאול מופז: אנחנו לא מדינה שרומסת את אזרחיה, ואסור לנו להיות כאלה.

שאול מופז: מדוע להטיל מס על עקרות-הבית?

שאול מופז: הסבירה זאת היום היטב יושבת-ראש האופוזיציה.

שאול מופז: 400,000 עקרות-בית – פחות 2,000 שקלים בשנה, אנשים שלא עובדים ועושים לביתם בגידול ילדיהם.

שאול מופז: ומה עם הסטודנטים?

שאול מופז: לא פגעו בשכר הלימוד אבל לקחו את זה מכיסם השני ביום שהם מסיימים את לימודיהם.

שאול מופז: 80,000 סטודנטים, כולל הנדסאים, מסיימים כל שנה את לימודיהם.

שאול מופז: הולכים בשלוש השנים הראשונות, המשמעותיות ביותר – שנים של משפחה, גידול משפחה, החלטה על משפחה, ילדים ראשונים – להוריד להם 2,500 שקלים בשנים הללו.

שאול מופז: ככה לא מסייעים למשפחות צעירות במדינת ישראל להקים משפחה ולסלול את דרכם בחיים.

שאול מופז: ואני מאמין שבכנסת ישראל, חברי הכנסת שיושבים כאן היום לא ייתנו את ידם לא למס על עקרות-הבית, לא למס הזה על הסטודנטים וגם לא לפגיעה הקשה בשכבות המצוקה במדינת ישראל.

שאול מופז: ואני שואל: למה צריך להכניס את המשפחות הללו לחרדה קיומית, למתח, לפחד ולמצוקה?

שאול מופז: ואני חושב שיש לשר האוצר, שהוא חדש בתפקידו, הזדמנות לתקן ולתת דוגמה.

שאול מופז: מה שלא עשה ראש הממשלה – הוא פיזר כספים שלא היו לו, הוא הכניס אותנו לגירעון של 40 מיליארד שקלים ולא אמר מילה, וגם לו אני אומר: זה עדיין לא מאוחר.

רות קלדרון: חבר הכנסת מופז, נסתיים זמנך.

רות קלדרון: חבר הכנסת שי, בבקשה אל תדבר בטלפון במליאה.

רות קלדרון: תודה.

שאול מופז: אני מייד מסיים.

שאול מופז: אני אומר לראש הממשלה: אל תלך לפתרון הקל, לקיצוץ אצל אלה שאין להם כוח להילחם בך.

שאול מופז: ואני אומר לשר האוצר לפיד: יש לך את הכוח לעשות מהלך שיאותת לדור העתיד – אנחנו אתכם, אנחנו שומרים עליכם, אתם יקרים לנו.

שאול מופז: ולכן הצעדים האלה חייבים להשתנות.

שאול מופז: ועוד דבר אחד, ברשותך, היושבת-ראש.

שאול מופז: בכל פעם שראש הממשלה היה צריך כסף הוא אמר: אני הולך לרזרבה.

שאול מופז: בפעם האחרונה, כאשר בא שר האוצר ותבע 4 מיליארד מתקציב הביטחון, הוא אמר: מיליארד שקלים מהרזרבה.

שאול מופז: ואני רוצה לשאול היום, ואני מקווה מאוד שאקבל את התשובה, אני שואל את שר האוצר, אני שואל את ראש הממשלה, כמה רזרבה יש בתקציב הזה שאתם מניחים לפתחנו – האם זה 15 מיליארד, האם זה 16 מיליארד, האם זה 17 מיליארד?

שאול מופז: אנחנו תובעים מכם שקיפות.

שאול מופז: אז שימו את כל הנתונים האלה על מנת שמדינת ישראל, עם ישראל והציבור בישראל ידעו כמה רזרבה יש בתקציב של מדינת ישראל.

שאול מופז: ואני אומר שוב, עדיין לא מאוחר לתקן, כולל עם הרזרבה שאתם מתכננים לתקציב של 2013–2014.

שאול מופז: תודה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: חבר הכנסת יעקב אשר, ואחריו – חבר הכנסת דוד אזולאי.

רות קלדרון: סליחה, חבר הכנסת יעקב אשר אינו נוכח.

רות קלדרון: חבר הכנסת דוד אזולאי, ואחריו – חבר הכנסת יחיאל בר.

רות קלדרון: שמונה דקות.

רות קלדרון: בבקשה.

דוד אזולאי: גברתי היושבת-ראש, גברתי השרה, עמיתי חברי הכנסת, ראשית אני רוצה לברך אותך.

דוד אזולאי: זו פעם ראשונה שאני נואם ואת מנהלת את הישיבה, אז ברכה והצלחה.

רות קלדרון: תודה רבה.

דוד אזולאי: היום עלה לכאן שר האוצר ודיבר על הגשת התקציב.

דוד אזולאי: מניסיוני בבית הזה, שר האוצר בדרך כלל עולה לדוכן, מסביר, מנמק, מתפלמס, מנסה אפילו לשכנע, מתווכח עם חברי הכנסת.

דוד אזולאי: היום ראיתי דבר נורא ואיום: עולה לכאן שר האוצר, מדבר במהירות הבזק, שמא יצעקו עליו, ומייד ברח מהמליאה, וכל זה כאשר שולחן הממשלה כמעט ריק.

דוד אזולאי: ותיקי הבית ודאי וודאי לא זוכרים תמונה כזאת זה הרבה שנים, ששר אוצר מסיים את נאומו תוך חמש, עשר דקות, בורח מכאן ושולחן הממשלה ריק מאדם.

דוד אזולאי: נראה לי שהוא אפילו לא מבין על מה הוא מדבר ומה הוא הולך לעולל לאזרחי המדינה.

דוד אזולאי: הוא מדבר על חזון האדם העובד.

דוד אזולאי: אנחנו יודעים למי הוא מכוון, מי זה האדם העובד, אבל אנחנו גם יודעים היום שיש אנשים ששירתו בצבא, שתרמו למדינה ועשו רבות למען עם ישראל, ויושבים בבית חיילים משוחררים מחוסרי עבודה.

דוד אזולאי: הוא יבוא ויגיד – הוא מדבר על חזון של האדם העובד כאשר לאורך כל הדרך אנחנו רואים את הפגיעה, מהגיל הצעיר, מהילדים הקטנים, ועד לאוכלוסייה הבוגרת.

דוד אזולאי: אדוני שר האוצר, מדינה שלמה יודעת: אין לך יד וחלק בהכנת התקציב, למרות שאתה למדת רבות, ישבת אין-ספור ישיבות.

דוד אזולאי: כולם יודעים מי אדריכל התקציב הזה, לאדריכל הזה קוראים ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו.

דוד אזולאי: אתה, שר האוצר, קבלן הביצוע של ראש הממשלה לתקציב הרע הזה.

דוד אזולאי: ראש הממשלה נהנה לשבת במרחק של כיסא ממך, לראות כיצד יושבי הבית הפכו אותך למטרה, ואתה הופך לאישיות המושמצת ביותר בכנסת ובמדינת ישראל.

דוד אזולאי: ראש הממשלה שלח אותך לחזית לחטוף שם את האש, ואני מרחם עליך, כי זו באמת הפעם הראשונה שאתה בחזית.

דוד אזולאי: אז מה התקציב הזה מבשר, גברתי היושבת-ראש?

דוד אזולאי: מס הכנסה של 1.5% על כל אזרחי מדינת ישראל; העלאת מע"מ ב-1% על כל אזרחי מדינת ישראל; פגיעה בכולם – בעשירים, בעניים; בכולם – צעירים, מבוגרים.

דוד אזולאי: ואם לא די באלה, הרי שהממשלה לא יודעת אפילו לפרגן לדור הצעיר, לילדים הקטנים.

דוד אזולאי: הפסקת טיפולי שיניים הניתנים חינם לילדים עד גיל 12 שהנהיג שר הבריאות הקודם, הרב יעקב ליצמן – אנחנו יודעים איזה מאמצים ואיזה מאבקים עד שזה עבר, וחשבנו: הנה, באנו עם בשורה לילדי ישראל.

דוד אזולאי: מורידים את זה.

דוד אזולאי: הורדת קצבאות הילדים ל-140 שקלים – לעג לרש.

דוד אזולאי: למי?

דוד אזולאי: לאותם אנשים שזקוקים לזה, אתה מוריד להם את הלחם מהפה?

דוד אזולאי: שתי נקודות זיכוי של הביטוח הלאומי לילדים; ביטול הסבסוד לצהרונים לגילאי שלוש עד תשע.

דוד אזולאי: רוצים לעודד עבודה.

דוד אזולאי: חזון העבודה, הוא אומר.

דוד אזולאי: אישה שרוצה לצאת לעבוד, אתה הולך לפגוע בה?

דוד אזולאי: הורים ישלמו ביוקר עבור חינוך הילדים.

דוד אזולאי: ואם לא די בכל אלה, גזירה קשה, הייתי אומר אכזרית, רשעות, אין לי מילים אחרות – מס בריאות על עקרות-הבית, שאינן עובדות.

דוד אזולאי: האישה לא מצאה עבודה, צריך להעניש אותה, שתשלם קנס.

דוד אזולאי: מיסוי ההפרשות לקרנות הפנסיה לאלה שמקבלים מעל 15,000 – אתם יודעים מה, יהודי שעבד כל כך הרבה שנים, באים, ועכשיו, לא מספיק שהכניסו יד לכיס, לקחו לו 1% מהשכר שלו ועוד 1% מע"מ ועוד 1.5% מס הכנסה; עד להיכן אתם רוצים להגיע?

דוד אזולאי: ואת עלית על כולנה – המענק לפריפריה לאותם זוגות שבכל זאת חשקה נפשם להתנתק מהרעש ומההמולה וללכת לפריפריה ולרכוש דירה, כשהמדינה מסייעת ב-100,000 שקל.

דוד אזולאי: הולכים להוריד להם את זה על מנת לחסוך עוד כמה מיליארדים.

דוד אזולאי: פגשתי השבוע זוג צעיר – ואני בא מהפריפריה, אני תושב העיר עכו – אותו זוג צעיר אומר לי: הנה, או-טו-טו כמעט חתמנו חוזה על דירה; אני אומר לך שהתרחקתי, ייקח לפחות שנתיים עד שאני אגיע לדירה.

דוד אזולאי: איפה הרגש?

דוד אזולאי: איפה הדאגה?

דוד אזולאי: איפה האחריות?

דוד אזולאי: מדינה שרוצה לעודד זוגות צעירים, מדינה שרוצה לחזק את הפריפריה, מדינת ישראל שמשקיעה מיליארדים בתשתיות כדי לקצר את הדרך בין הפריפריה למרכז הארץ, מי יבוא בסוף לשם?

דוד אזולאי: אני מציע לשר האוצר: תיסעו פעם קצת לצפון, לכיוון מושב יערה, איפה שחברי חבר הכנסת וקנין גר, שלומי, שומרה, דימונה, אופקים, תראו שם קצת, תבינו מה זה פריפריה, איזו מסירות נפש של אישה שגרה בצפון וצריכה ללכת לקנות נעליים לבן שלה.

דוד אזולאי: היא צריכה לנסוע חצי שעה הלוך וחצי שעה חזור, עם דלק על חשבונה.

דוד אזולאי: איזה אידיאליסטים.

דוד אזולאי: באלה אנחנו הולכים לפגוע בצורה קשה.

דוד אזולאי: שר האוצר הודיע: זה צעד הכרחי, אין ברירה.

דוד אזולאי: השאירו לנו בור, צריך לכסות את הבור.

דוד אזולאי: אבל הוא אומר: אל תדאגו, תוך שנה, שנתיים העניינים יסתדרו.

דוד אזולאי: אני לא רוצה להגיד למי ניתנה הנבואה, אבל אני לא סומך עליו.

דוד אזולאי: האמינו לי, אני לא סומך על שר האוצר הזה.

דוד אזולאי: אבל אני סומך על בנק ישראל.

דוד אזולאי: לא יושבים שם אנשים פוליטיים, יש שם אנשי מקצוע, והם אומרים לנו שבשנת 2015 לא בדיוק יהיה כל כך טוב כמו ששר האוצר אומר לנו.

דוד אזולאי: אז מה יהיה?

דוד אזולאי: מה יהיה?

דוד אזולאי: לפיד ילך הביתה כמו כל המפלגות החדשות שהתאדו.

דוד אזולאי: יש כאן היסטוריה של מפלגות גדולות שהתאדו ואינן, ואנחנו, האזרחים, נישאר כאן במדינה הזאת עם הצרות שהשאיר לנו לפיד.

דוד אזולאי: מי ישלם עבור שיקום ההריסות האלה?

שמעון סולומון: – – –

דוד אזולאי: מי ישלם עבור ההרס והחורבן שהוא הולך להשאיר לנו כאן?

עליזה לביא: אפשר לחשוב – – –

דוד אזולאי: לכן הצעתי לך, אדוני שר האוצר: תפנה את הזירה.

דוד אזולאי: תן לאנשים יותר מוכשרים, שמבינים, שיודעים מהי כלכלה נכונה ולא מקלקלים.

קריאה: – – –

דוד אזולאי: אתה לא כלכלן, אתה מקלקל, וחבל שכך.

דוד אזולאי: לסיום, גברתי היושבת-ראש, השבת נקראת פרשת בלק, ורבים שואלים במה זכה בלק, שנמנה עם שונאי ישראל, שפרשה בתורה תיקרא על שמו.

דוד אזולאי: אנחנו יודעים שיש פרשת נח – איש צדיק תמים היה בדורותיו; חיי שרה אמנו עליה השלום; קורח, שהיה איש מיוחד במינו; פנחס, שקינא להשם.

דוד אזולאי: בלק בחבורה הזאת?

דוד אזולאי: רש"י אומר: מורי ורבותי, בלק גילה את שנאתו לישראל, ועל כך זכה שפרשה בתורה – אני לא אאריך כאן – תיקרא על שמו.

דוד אזולאי: שר האוצר הנוכחי גילה את שנאתו ליהדות הדתית, והחרדית בפרט, ולכן מגיע לו להיות שר האוצר שייחרת בהיסטוריה של מדינת ישראל שפגע קשה באוכלוסייה של מדינת ישראל.

דוד אזולאי: תודה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: להיפרד בדברי תורה.

רות קלדרון: חבר הכנסת חיליק בר, בבקשה.

רות קלדרון: אחריו – חבר הכנסת אלעזר שטרן.

יחיאל חיליק בר: גברתי היושבת-ראש, חברי כנסת יקרים ונכבדים, אני חייב לספר לכם סיפור.

יחיאל חיליק בר: הבוקר כמעט מצאתי – תשמעי, פנינה – את הפתרון למשבר הכלכלי מילד בן שלוש.

יחיאל חיליק בר: יש לי ילד בן שלוש, קוראים לו הראל, הראל מאיר, בחור חמוד לאללה.

יחיאל חיליק בר: כל בוקר, כשאני מחכה לכבודו שיסיים את השוקו, כי לפני שהוא מסיים את השוקו אי-אפשר לקחת אותו לגן, וזה ואחד ג'ארה, אז אני קורא – קורא עיתון וכו'.

יחיאל חיליק בר: והיום, בעוונותי, קראתי את החוברת המצוינת שהכינו חברי הסיעה שלי והעוזרים הפרלמנטריים על הגזירות המגוזרות של התקציב הזה.

יחיאל חיליק בר: והוא ראה אותי קורא ואמר לי: אבא, מה זה, סיפור?

יחיאל חיליק בר: אמרתי לו: לא, זה חוק ההסדרים.

יחיאל חיליק בר: אמר לי: מה זה חוק ההסדרים?

יחיאל חיליק בר: אמרתי לו: זה התקציב.

יחיאל חיליק בר: אמר לי: מה זה תקציב?

יחיאל חיליק בר: ילד בן שלוש.

יחיאל חיליק בר: אמרתי לו: תשמע, זה דבר רע, זו בעיה גדולה.

יחיאל חיליק בר: אמר לי: אבא, יש לי רעיון מצוין – עכשיו הוא למד להגיד: יש לי רעיון מצוין – לפתור את הבעיה.

יחיאל חיליק בר: אמרתי לו: מה הרעיון המצוין?

יחיאל חיליק בר: הוא אמר: נקרא לסמי הכבאי.

יחיאל חיליק בר: את מכירה את זה, חברת הכנסת קול?

יחיאל חיליק בר: כל מי שיש לו ילדים מכיר את סמי הכבאי, כמו שאומר השיר: תמיד נותן שירות, הכבאי / הוא מגיע במהירות, הכבאי / סמי בא לעזור, הוא הכבאי הגיבור.

יחיאל חיליק בר: אבל אמרתי לו: תשמע, הראל, אצלנו אין סמי הכבאי.

יחיאל חיליק בר: ולא רציתי להגיד לו יותר מזה, כי אני לא אלכלך בפניו על שר האוצר שלנו.

יחיאל חיליק בר: אמרתי לו בלבי: אבל לנו יש יאיר המבעיר.

יחיאל חיליק בר: אין סמי הכבאי, אבל יש יאיר שיבעיר.

יחיאל חיליק בר: חברות וחברים – – –

עליזה לביא: למה שלא תכתוב ספר ילדים?

יחיאל חיליק בר: אני אשקול את זה בחיוב – לכתוב ספר ילדים.

יחיאל חיליק בר: תודה, חברת הכנסת לביא, על העצה, אבל אסור לי כחבר כנסת לקבל פרנסה צדדית.

עליזה לביא: לא, מותר.

עליזה לביא: מותר – – –

עדי קול: – – –

יחיאל חיליק בר: אה, מותר?

יחיאל חיליק בר: אוקיי.

יחיאל חיליק בר: אתם יודעים מה, אני אשקול את זה, אני אכתוב ספר ילדים "יאיר המבעיר", וכך אולי תהיה לי הכנסה נוספת לגדל את בני הקטן בן השלוש.

עליזה לביא: – – – אי-אפשר לגברים, רק לנשים.

יחיאל חיליק בר: אוקיי, אז יאיר המבעיר ויאירה – אוקיי, אנחנו נחפש לזה שם.

יחיאל חיליק בר: חברים, אין דרך יותר עדינה להגדיר את התקציב הנוכחי מפשוט לומר זאת במשפט ממצה אחד: נתניהו ולפיד הכריזו בתקציב הזה מלחמה כמעט על כל הציבור בישראל.

יחיאל חיליק בר: והם עוד הכריזו מלחמה כשאין לנו סמי הכבאי לכבות את הבעירה הזאת.

יחיאל חיליק בר: יש את יאיר המבעיר, אבל אין סמי הכבאי.

יחיאל חיליק בר: והאש הזאת, האש הזאת היא התקציב שאתם מגישים לנו היום לקריאה שנייה ושלישית, ואין מי שלא נפגע מהתקציב הזה – כל המגזרים, כל האוכלוסיות, כל המגדרים, כל הדתות.

יחיאל חיליק בר: אנחנו במפלגה אומנם בעד עבודה מאורגנת, אבל אף פעם לא היינו בעד התקפה מאורגנת.

יחיאל חיליק בר: והתקציב הזה, גברתי היושבת-ראש, הוא מתקפה מאורגנת ומתוכננת של יאיר לפיד ובנימין נתניהו כנגד עובדים, כנגד קשישים סיעודיים, כנגד סטודנטים, כנגד עקרות-בית, כנגד עוללים רכים, כנגד הוריהם של העוללים הרכים – ואני ביניהם – כנגד תלמידי בית-ספר, ניצולי שואה, חקלאים, פנסיונרים, תושבי הפריפריה, סטודנטים, ציבור חלש, ציבור מוחלש שהולך להיות עוד יותר מוחלש.

יחיאל חיליק בר: וכמובן, איך לא?

יחיאל חיליק בר: בעיקר נגד מעמד הביניים, עם או בלי ריקי כהן המפורסמת.

יחיאל חיליק בר: איפה שלא תזרוק אבן, תפגע במישהו שנפגע מהתקציב האכזרי הזה.

יחיאל חיליק בר: כדי להבין את השיטה הזאת, חברתי פנינה, או את יחסי הכוחות, בואו נראה במי פוגעים.

יחיאל חיליק בר: צריך להבין את ממדי האכזריות וההתעמרות בציבור ואת האבסורד בתקציב הזה.

יחיאל חיליק בר: אני אתן כמה דוגמאות.

יחיאל חיליק בר: אתם יודעים מה?

יחיאל חיליק בר: בהתעמרות הזאת אפילו סמי הכבאי לא יוכל להציל אותנו מהגזירות.

יחיאל חיליק בר: אני שואל: האם סמי הכבאי יוכל להציל זוג צעיר מיאיר המבעיר?

יחיאל חיליק בר: זוג צעיר שרוצה היום להחליף דירה ולעבור משניים לשלושה חדרים, צריך להיענש על זה.

יחיאל חיליק בר: מטילים עליו מס רכישה.

יחיאל חיליק בר: ושיא האבסורד – שזה עובד גם הפוך.

יחיאל חיליק בר: מי שלמשל נקלע לקשיים כלכליים ורוצה למכור דירה גדולה ולקנות דירה יותר קטנה, כדי שיהיו לו כמה גרושים בכיס, גם הוא צריך לשלם מס רכישה.

יחיאל חיליק בר: לא מספיק שמחירי הדיור גבוהים, לא מספיק שאתם לא עושים שום דבר כדי להוריד את מחירי הדיור האלה, גם מטילים קנס על אנשים שבסך הכול רוצים טיפה להרים את הראש.

יחיאל חיליק בר: האם סמי כבאי יוכל להציל את הסטודנטים מיאיר המבעיר?

יחיאל חיליק בר: יאיר לפיד הרי הניף את דגל החינוך.

יחיאל חיליק בר: הוא דרש את תיק החינוך, אבל הנה, בחוק ההסדרים מבטלים את נקודות הזיכוי במס לאקדמאים שרק סיימו את התואר.

יחיאל חיליק בר: ואת זה עושים, אגב, בלי למצמץ, כשיש לכם את יו"ר התאחדות הסטודנטים לשעבר ברשימה, אבל אני אסלח לו מאחר שהוא כבר לא מנהיג סטודנטים, אלא עבר לסטטוס דוגמן חדרי שינה בכנסת.

יחיאל חיליק בר: אז אני סולח לו בהחלט, לבועז טופורובסקי ידידי.

יחיאל חיליק בר: והסטודנטים האלה, שממילא מתחילים משכר מאוד מאוד נמוך – ככה מעודדים אנשים לרכוש השכלה בארץ-ישראל?

יחיאל חיליק בר: והאם סמי הכבאי יוכל להציל הורים לילדים מיאיר המבעיר?

יחיאל חיליק בר: כנראה שיש לממשלה הזאת משהו נגד ילדים, חברתי פנינה, כי אי-אפשר להבין למה התקציב הזה מלא – –

פנינה תמנו: – – –

יחיאל חיליק בר: – – בגזירות על הורים לילדים: פגיעה בקצבאות הילדים, דחיית יום לימודים ארוך לחמש שנים.

יחיאל חיליק בר: מה עוד?

יחיאל חיליק בר: עד כמה יהיה קשה לנו לגדל ילדים במדינה הזאת?

יחיאל חיליק בר: ילדים זה כבר לא שמחה, וילדים זה כבר לא ברכה.

יחיאל חיליק בר: ילדים היום זה ברוֹך, ברוֹך כלכלי, ואנשים יחשבו פעמיים לפני שהם מביאים ילדים לעולם, בעיקר מהציבורים שלנו, שהם לא החרדים.

יחיאל חיליק בר: האם סמי הכבאי יוכל להציל את האדם העובד מיאיר המבעיר?

יחיאל חיליק בר: דווקא באדם העובד, יקיר לבו של יאיר לפיד, זה שלפיד בזבז עליו כל כך הרבה עפרונות ודיו בטורים שהוא כתב בעיתונים, דווקא בו חובטים מכל עבר.

יחיאל חיליק בר: אם הוא משתכר 15,000 שקלים, שזה גם לא הרבה לשיטתו של שר האוצר, ממסים לו את ההפרשות על הפנסיה.

יחיאל חיליק בר: אם הוא כבר מגיע לסף המס, אז לוקחים לו עוד 1.5%.

יחיאל חיליק בר: אני שואל: מה עשה לכם הבן-אדם העובד שאתם כל כך מנסים לעודד אותו לעבוד?

יחיאל חיליק בר: והאם סמי הכבאי יוכל להציל עסקים קטנים מיאיר המבעיר?

רות קלדרון: חבר הכנסת ברוורמן.

רות קלדרון: חבר הכנסת ברוורמן, בבקשה.

רות קלדרון: לא נאה.

יחיאל חיליק בר: אבישי, אם אני מפריע לך אני אצא.

אבישי ברוורמן: לא.

אבישי ברוורמן: סליחה.

יחיאל חיליק בר: אם כבר מישהו העז במדינה הזאת להקים איזה עסק קטן או בינוני ויש לו חברה, אז מגדילים לו את מס החברות.

יחיאל חיליק בר: אם הוא בעל חנות נעליים – שישלם מס, אבל אם הוא טייקון – אז יגיעו אתו להסדר שישלם פחות מס.

יחיאל חיליק בר: וככה לגבי כל האוכלוסייה, והעיקרון מאוד מאוד ברור, חברי היקרים: 99% מהאוכלוסייה שלנו נפגעים, ורק בעלי הכסף הבאמת-באמת גדול כמעט אינם נפגעים, וזה בטח לא מזיז להם במה שהם נפגעים.

יחיאל חיליק בר: מי מבין את ההיגיון בתקציב הזה?

יחיאל חיליק בר: הציבור הוא האויב שלכם?

יחיאל חיליק בר: העובדים?

יחיאל חיליק בר: הקשישים הסיעודיים?

יחיאל חיליק בר: הסטודנטים?

יחיאל חיליק בר: עקרות-הבית?

יחיאל חיליק בר: העוללים?

יחיאל חיליק בר: החקלאים?

יחיאל חיליק בר: הגרים בפריפריה?

יחיאל חיליק בר: הזוגות הצעירים?

יחיאל חיליק בר: הם האויב שלכם?

יחיאל חיליק בר: לא, חברי לקואליציה, הציבור הוא לא האויב שלכם, אבל התקציב הזה – ואתם יודעים את זה, חלקכם – הופך את כולכם לאויביו של הציבור, לאויביו המושבעים של הציבור שבחר בכם ושם אתכם על הכיסאות האלה כדי שתביאו שינוי וכדי שתביאו פוליטיקה חדשה, ולא את התקציב של פקידי האוצר.

יחיאל חיליק בר: אז כן, תושבי ישראל, אני חייב לבשר לכם ב-26 השניות שנותרו לי שהבשורות הן לא משהו.

יחיאל חיליק בר: יאיר המבעיר – יש; סמי הכבאי – אין.

יחיאל חיליק בר: לצערי, לא נראה שסמי הכבאי הגיבור יגיע ויציל אותנו בקדנציה הזאת.

יחיאל חיליק בר: נקווה לפחות שהוא לא ישכח לבוא ולהצביע בבחירות הבאות.

יחיאל חיליק בר: גברתי, תודה רבה.

רות קלדרון: תודה רבה על הדיוק.

רות קלדרון: חברת הכנסת מירי רגב, ואחריה – חבר הכנסת אלעזר שטרן.

אלעזר שטרן: תלוי מה היא תגיד.

מירי רגב: יכול להיות שהוא יוריד אותי מהמליאה.

אבישי ברוורמן: מירי, נו, תתקיפי את הממשלה.

מיקי רוזנטל: מירי, תראי להם.

מירי רגב: למי אני יכולה להראות?

מיקי רוזנטל: תראי להם.

מירי רגב: כבוד היושבת-ראש, תודה רבה לך.

מירי רגב: תודה לך, אלוף במיל' אליעזר שטרן, שאפשרת לי לדבר לפניך.

רות קלדרון: אלעזר.

אלעזר שטרן: מרים – – –

מירי רגב: אלעזר שטרן, אני פשוט צריכה להגיע לישיבת סיעה אצל ראש הממשלה, ולכן ביקשתי לדבר לפניך.

מירי רגב: חבל שסגן השר איננו כאן, וגם שר האוצר איננו כאן.

מירי רגב: מן הראוי שיהיו פה בדיון על התקציב וההסדרים, אבל אני מתארת לעצמי שיש פה שגרירים טובים שלהם שיעבירו להם את המסר.

דב ליפמן: – – –

מירי רגב: טוב, טוב.

מירי רגב: רק ביקשתי שתעבירו להם את המסר.

מירי רגב: זה בסדר.

מירי רגב: הבנתי שאתם פה כדי לרשום את העניינים.

מיקי רוזנטל: ישר הם תוקפים.

מירי רגב: אני חושב שהיה נכון שיהיו כאן שר האוצר וסגן שר האוצר.

מירי רגב: בסך הכול, התקציב שמגיע היום לכנסת הוא תקציב מאוד מאוד קשה, תקציב שלא ציפינו לו בוודאי ממשרד האוצר – ממשרד האוצר אולי כן, כי יושבים שם ממילא גם ככה פקידים שבעים, אבל לא משר האוצר.

מירי רגב: אבל צריך להבין דבר אחד: אנחנו נאשר את התקציב היום.

מירי רגב: זה לא אומר שהתקציב שהגיע לכנסת זה התקציב שיגיע לקריאה שנייה ושלישית.

מירי רגב: את זה צריך להבין שר האוצר.

אלעזר שטרן: את תתקזזי היום.

מירי רגב: לא, לא אתקזז.

מירי רגב: דרך אגב, אני אצביע בעד התקציב.

עפו אגבאריה: למה?

מירי רגב: אבל זה לא אומר שאני אצביע בעד התקציב בקריאה שנייה ושלישית.

מירי רגב: כמה שינויים חייבים להיות בתקציב.

מירי רגב: בכל סוגיית הדיור – הרי המחאה התחילה מסוגיית הדיור.

מירי רגב: המחאה התחילה מזה שישבנו פה, ידידי מש"ס, מול השר אטיאס, ואמרתי לו, לא פעם ולא פעמיים, שיהיו כאן ערמות – ואלפי אוהלים, וכך היה.

מירי רגב: אנחנו חייבים לוודא שאת סוגיית הדיור אנחנו לא נאפשר להעלות ולהעביר בתקציב הקרוב.

מירי רגב: קראו לזה משפרי דיור.

מירי רגב: זה לא משפרי דיור, זה משני דיור.

מירי רגב: גם מי שקונה דירה קטנה יותר צריך לשלם מס.

מירי רגב: זה אותו מעמד ביניים שמשלם מסים, שהולך לצבא, שעושה מילואים, שקונה דירה קטנה, והוא צריך לשלם עליה בין 50,000 ל-100,000 שקלים יותר בשביל המיסוי.

מירי רגב: זה דבר שהוא לא אפשרי.

מירי רגב: המס על בעלי הדירות – אוקיי, אפשר להבין – – –

רות קלדרון: חבר הכנסת הרצוג.

רות קלדרון: חבר הכנסת הרצוג, בבקשה.

מירי רגב: אפשר להבין שמי שיש לו כמה דירות והוא משכיר אותן, הוא צריך לשלם על זה יותר מס, אבל למה אנחנו, אלה ששוכרים את הדירות, צריכים לשלם את המס הזה?

מירי רגב: הרי ברור שבעל הדירה יגלגל את המס אל השוכרים.

מירי רגב: ועשו והגדילו לעשות בוועדת שרים לחקיקה והפילו את הצעת החוק שלי, שמדברת על הקפאת שכר דירה, הוראת שנה, לשנתיים.

מירי רגב: זו בושה וחרפה, משום שאם כבר מעלים את המיסוי על בעלי הדירות ורוצים שבאמת הכסף יבוא מהעשירים, אז שוב מגלגלים את הכסף הזה אל אותם אנשים ששוכרים את הדירות.

מירי רגב: שכירות דירה שעולה היום 4,000 שקל תעלה 5,000 שקל, ודירה שעולה 6,000 שקל תעלה כמעט 6,500 שקל.

מירי רגב: אם זה מה שהתכוון שר האוצר, שמעמד הביניים והחלשים ייזרקו לרחוב, אז זוהי התוצאה; שלא לדבר על הדיור הציבורי, שלא בונים לדיור הציבורי ושמוכרים את הדירות של הדיור הציבורי.

מירי רגב: אני אומרת לכם פה, חברי – ולא רק האנשים מהאופוזיציה, כי התפקיד שלהם זה כמובן להתנגד לכל מה שהממשלה מביאה – –

מיקי רוזנטל: לא.

מירי רגב: – – גם אם הדברים שאנחנו מביאים הם בסדר.

אבישי ברוורמן: בהחלט, ואנחנו – – – למה שבסדר, אבל מה שלא בסדר – – –

מירי רגב: אבל בעניין הדיור כל הקואליציה צריכה להתאחד; אנחנו כאן, ובוודאי יש עתיד והבית היהודי, בגלל הבטחות למעמד הביניים, שיטפלו בסוגיית יוקר המחיה ויטפלו בסוגיית הדיור לצעירים, לרווקים, לקשישים, לחלשים ולמעמד הביניים.

מירי רגב: לכן, בסוגיית הדיור אסור שהצעת החוק שתאושר היום תבוא לקריאה שנייה ושלישית כפי שהיא.

מירי רגב: כיושבת-ראש ועדת הפנים, יושבת-ראש ועדת תכנון ובנייה, אני מתכוונת לא לוותר על הנושא – להביא את זה לדיונים ולעשות את כל מה שניתן כדי שלא יעלה מס על משפרי דיור או משני דיור וגם כל מה שקשור.

מירי רגב: אם מעלים את המסים על בעלי דירות, כן נביא את הפיקוח על שכר דירה, כדי שיהיה משהו מאזן בסוגיה הזאת.

מירי רגב: שוב אני אומרת:

מירי רגב: גם אם הקואליציה היום מצביעה בעד התקציב, שלאף אחד מהפקידים השבעים באוצר לא יהיה ספק שהצעת החוק כפי שהיא מגיעה היום לא תחזור למליאת הכנסת לקריאה שנייה ושלישית.

מירי רגב: תודה רבה לך, כבוד היושבת-ראש.

רות קלדרון: תודה רבה, חברת הכנסת רגב.

רות קלדרון: חבר הכנסת אלעזר שטרן.

אבישי ברוורמן: אני מאוד מודה לךְ.

אלעזר שטרן: תגידי, את השתגעת?

רות קלדרון: יש לך שלוש דקות ארוכות.

אלעזר שטרן: גברתי היושבת-ראש, עמיתי חברי הכנסת, מירי, את דיברת על שר האוצר שלא פה.

מירי רגב: אין מה לעשות, ישיבת סיעה.

מירי רגב: ראש הממשלה מחכה לי.

מירי רגב: אני עוד לא שר האוצר.

אלעזר שטרן: איזו תרבות את שמה לנו פה.

מיקי רוזנטל: אנחנו נקשיב לך.

מיקי רוזנטל: אנחנו גם נמסור לו.

אלעזר שטרן: דוגרי, אני אגיד לכם את האמת?

מיקי רוזנטל: כן.

מיקי רוזנטל: לשם שינוי, אחד שיגיד פה את האמת.

אלעזר שטרן: כאילו לא כל כך בא לי לדבר.

אלעזר שטרן: אם עומדת פה חברת הקואליציה ומדברת על פקידי האוצר השבעים, זה לא סגנון שאני חושב שמוסיף לנו כבוד בהיבט הזה.

אלעזר שטרן: זאת אומרת, הם שליחי ציבור כמונו.

אלעזר שטרן: יש לי מה להגיד על התקציב.

אלעזר שטרן: גם אני חושב, כמו שכולנו יודעים, שיעבור פה תקציב אחר.

אלעזר שטרן: סוג ההתבטאויות האלה – אני חושב, ואני אמרתי את זה גם בפעם הקודמת, שנכון שנציג, גם הקואליציה וגם האופוזיציה, כשיש לנו ביקורת על התקציב, אלטרנטיבות.

אלעזר שטרן: אני, לדוגמה, אומר, אתה יודע, שאני חושב שבוועדת הכספים אנחנו צריכים לפעול – זאת עמדתי – למס על פירות וירקות כתנאי להורדת מצוקות אחרות, כיוון שאנחנו דופקים את החלשים בזה שאין מס על פירות וירקות.

אלעזר שטרן: אנחנו נותנים יד לשוק שחור, ומי שקונה את הפירות והירקות היקרים יותר אלה דווקא העשירים יותר, המבוססים יותר, ופחות העניים.

אלעזר שטרן: נטיל את המס שם, ונשים אותו אחר כך – או נקצץ במצוקות הכי כואבות שיש בתקציב.

אלעזר שטרן: ולדעתי, צריך לבטל או לוותר על חלק מהדברים האלה.

אלעזר שטרן: אבל אני באמת – בשעה הזאת של הלילה הייתי מוותר על זה, אבל אני חושב שמה שקרה פה קודם – אני אומר את זה לנו כתרבות, לבוא למליאה לצעוק: למה שר האוצר לא פה?

אלעזר שטרן: למה סגן שר האוצר לא פה?

אלעזר שטרן: כשמישהו מאתנו שאומר את זה לא היה פה רוב הזמן, לא הקשיב רוב הזמן למה שקרה פה, ופחות משנייה אחרי שהוא אומר את זה מכנה את פקידי האוצר "שבעים", אני חושב שהתרבות הזו לא מתאימה לנו.

אלעזר שטרן: תודה.

אלעזר שטרן: ערב טוב.

רות קלדרון: תודה רבה, חבר הכנסת שטרן.

רות קלדרון: חבר הכנסת עמרם מצנע, ואחריו – חבר הכנסת נסים זאב.

עמרם מצנע: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, אני יושב ככה שעות ארוכות, גם כאן וגם במשרד, וצופה במצעד ההצהרות והאמירות ותוהה מה היה קורה אילו הקואליציה הייתה מתהפכת ומתחלפת עם האופוזיציה – האם לא היו נשמעים אותם דברים מהצד האחר.

עמרם מצנע: כבר אמרתי פעם שהכיסאות – – –

עפו אגבאריה: לא כל האופוזיציה.

עמרם מצנע: לא הכול, נכון, היו דברים אחרים.

עמרם מצנע: בסופו של דבר, הבעיה שבפניה אנחנו עומדים היא בור תקציבי בלתי אפשרי שהורישה הממשלה הקודמת, ועם הבור הזה צריך להתמודד.

עמרם מצנע: אני, דרך אגב, לא חושב שיש מישהו בבית הזה – קואליציה, אופוזיציה – שהתאהב בתקציב.

עמרם מצנע: התקציב הוא תקציב רע, הוא תקציב בעייתי, ואפשר ללא כל ספק לעשות בו שינויים כאלה או אחרים.

עמרם מצנע: אבל בסופו של דבר, איך שלא נסתכל ומה שלא נעשה, הוא בסופו של דבר יפגע – לצערי הרב יפגע במעמד הביניים ובחלשים, כי בתהליך זריז של שנה, שנה וחצי, אי-אפשר לעשות את מה שכולנו מאמינים שצריך לעשות, וזה לטפל ברווחים הכלואים, לטפל בהון השחור, לטפל במשאבי הטבע של מדינת ישראל.

עמרם מצנע: אלה דברים שלוקחים זמן, ואני באמת מקווה שאכן זה יקרה.

באסל גטאס: למה?

עמרם מצנע: למה?

עמרם מצנע: כי זה המנגנון, זו המערכת.

עמרם מצנע: אי-אפשר את הכסף הזה להוציא לא בשנה ולא בשנה וחצי הראשונות.

עמרם מצנע: אפשר לעבוד קשה כדי שהוא יגיע בהמשך.

באסל גטאס: לא הכול – רווחים כלואים – – –

עמרם מצנע: גם אני חושב – ואמרתי את זה לא פעם אחת וחבל שזה לא נעשה – שהתקציב צריך היה להיות הרבה יותר פרוגרסיבי.

עמרם מצנע: אני יודע שבמשרד האוצר האנשים המקצועיים מתנגדים לזה, בין שזה מס ערך מוסף מפוצל, בין שזה מדרגות מס על-פי רווחים, בין שזה קצבאות ילדים על-פי רמת הכנסה, ועוד תחומים רבים מאוד שאפשר היה לעשות כך שבאמת המעמד החלש והבינוני-הנמוך לא יצטרכו לשלם את המחיר, ואלה שמקבלים 20,000–25,000 שקל ומעלה יכולים היו להעמיס על גבם יותר הוצאות.

עמרם מצנע: בסופו של דבר חלק מהתקציב יגיע גם לוועדת החינוך.

עמרם מצנע: אנחנו בהחלט לא נהיה חותמת של גומי; נבחן, נבדוק, נראה, נציע גם שינויים ושיפורים, ולא רק איפה לבטל את הקיצוץ, אלא איך באמת לעשות את המכה כואבת מה שפחות ופוגעת מה שפחות בעתיד וביכולת שלנו לתת חינוך כמו שצריך לציבור הישראלי.

עמרם מצנע: תודה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: חבר הכנסת נסים זאב, ואחריו – חברת הכנסת פנינה תמנו-שטה, ואם היא לא תשוב – חברת הכנסת עליזה לביא.

עדי קול: היא תשוב, היא תשוב.

רות קלדרון: אם היא לא תשוב לפני – – –

יפעת קריב: היא לא תשוב.

רות קלדרון: נחכה לה.

נסים זאב: גברתי היושבת בראש, כנסת נכבדה, באמת אין לי מה לחדש.

נסים זאב: במהלך השעות האחרונות כבר כולם קוננו את כל הקינות שיכולות להיות על התקציב של המדינה והגזירות הקשות.

נסים זאב: אז אני אומר לכם משהו – אנחנו בפרשת בלעם והאתון, וגם כאשר האתון קיבלה שלוש פעמים מכות, פתחה האתון את פיה: ויפתח ה' את פי האתון ותאמר לבלעם על מה הכית את אתונך זה שלוש רגלים.

נסים זאב: זאת אומרת, אפילו להכות את האתון יותר משלוש פעמים זה בלתי אפשרי.

נסים זאב: ותראו איזה מכות הממשלה הזאת מביאה; גם החמור זועק, אז מה יגידו אותם עניים?

נסים זאב: מה יגידו אותן משפחות ברוכות ילדים?

נסים זאב: אבל אני אומר לכם: ודיברת אל הסלע ונתן מימיו, ומשה רבנו חשב שאי-אפשר לדבר עם הסלע, את הסלע צריך להכות.

נסים זאב: אתם יודעים מה זה סל"ע – ראשי תיבות סל"ע?

נסים זאב: זה לפיד, עתיד, סיעת לפיד.

נסים זאב: אני אומר לכם, אל הסלע הזה אי-אפשר לדבר – – –

אורי אורבך: – – –

דב ליפמן: – – – מן השמים.

נסים זאב: מה, מה מן השמים?

נסים זאב: ודיברת אל הסלע – משה רבנו הכה את הסלע פעמיים, אז "ויצאו ממנו מים".

נסים זאב: בלי להכות את הסלע לא יצאו מים.

באסל גטאס: מה זה להכות?

נסים זאב: אני לא יודע, תשאל את אלה שיודעים להכות איך עושים את זה.

נסים זאב: אז תראו, רבותי, "ונפשנו קצה בלחם הקלקל".

נסים זאב: שלא יהיה לכם ספק שהגזירות הכלכליות שעומדים להמיט עלינו – זו גזירה שאין הציבור יכול לעמוד בה.

נסים זאב: אבל באמת זה לא כל כך מעניין, אנחנו אשמים בכל הגזירות האלה.

נסים זאב: הנגיד אמר בשבוע שעבר שיש בעיה דמוגרפית שקשורה למשל לחרדים: איך יכול להיות שהחרדים יכפילו את עצמם?

נסים זאב: חייבים לעצור את המהלך הזה, זה בלתי נסבל.

נסים זאב: אם אתה מביא ילד אתה צריך להיות אחראי, אבל צריך לעצור – מה המשמעות?

נסים זאב: איך עוצרים מלהביא ילדים, תגידו לי.

נסים זאב: מישהו יכול להסביר לי את זה?

נסים זאב: אני אומר לכם, זה חלק מהגזירות הכלכליות, להביא אותם למצב של עוני.

נסים זאב: איך אפשר לקחת את פת לחמם של ילדי ישראל?

נסים זאב: איזו אכזריות זו.

נסים זאב: עכשיו תראו, על-פי המכון למדיניות התפתחות הילד – באוניברסיטת קולומביה – יש אמירה מאוד ברורה, שכל הנושא של מיצוי כושר ההשתכרות, שהממשלה מנסה לבוא ולומר שמעל 125% – שזה התנאי לקבלת איזושהי הטבה סוציאלית – האמת, היו מדינות שונות שכרכו את הדבר האחד בשני והיום זה בוטל, כי הן הגיעו למסקנה שאתה לא יכול לתת הטבה סוציאלית בתנאי השתכרות.

נסים זאב: אין קשר בין הדברים.

נסים זאב: זו לא דרך המאבק בעוני, זה אולי המאבק בעניים.

נסים זאב: זאת אומרת, בתר עניא אזלא עניותא – כשאתה רואה עוני אז אתה רודף את העני יותר.

נסים זאב: זו לא דרך להביא לצמיחה ולכלכלה יותר טובה.

נסים זאב: מה המשמעות של קיצוץ בקצבאות ילדים?

נסים זאב: מה, זה לא יגדיל את העוני?

נסים זאב: עכשיו אני רוצה לומר דבר מאוד חמור על הנושא של התקציב היהודי.

נסים זאב: אני חושב שאנחנו כבר מזמן מוותרים על המדינה היהודית.

נסים זאב: אנחנו שמענו את ציפי לבני שאמרה לפני כמה ימים שאולי זה לא משנה אם בספר החוקה יהיה כתוב מדינה יהודית או לא; כן, אפשר לוותר על זה.

נסים זאב: אולי בספר החוקה לא, אבל החוקה של מדינת ישראל זו תורת ישראל, ועל זה אי-אפשר לוותר.

נסים זאב: אבל גם על-פי החוקה, אולי היא שכחה שבמגילת העצמאות מוזכר: "זוהי זכותו הטבעית של העם היהודי להיות ככל עם ועם עומד ברשות עצמו – – – לפיכך התכנסנו – – –", ובהמשך כתוב: "ובתוקף זכותנו הטבעית וההיסטורית ועל יסוד החלטת עצרת האומות המאוחדות אנו מכריזים בזאת על הקמת מדינה יהודית בארץ-ישראל".

נסים זאב: לא כתוב ישראלית; יהודית.

נסים זאב: אז אם אנחנו רוצים באמת לוותר על מדינה יהודית, אולי צריכים גם לוותר על מגילת העצמאות.

נסים זאב: אני רוצה לומר שתפיסת העולם העקומה הזאת היא לא רק בנושא הכלכלי; היא בכל הנושא האידיאולוגי בכלל.

נסים זאב: וכשהתפיסה היא מעוותת, החשיבה היא עקומה, אז הכול הולך עקום.

נסים זאב: עכשיו, אני רוצה להבין: מדוע יש כאן איזה מאבק נגד הציבור החרדי?

נסים זאב: אני מבין, ילודה, יש בעיה לנגיד, איך יכול להיות כל כך הרבה ילדים.

נסים זאב: אבל הילדים שכבר נולדו, שכבר לומדים לימודי ליבה – ליבה, לי בא.

נסים זאב: זה שתי מילים.

נסים זאב: זה לא ליבה, זה לי בא.

נסים זאב: בא לי איך שבא לי.

נסים זאב: וכשלומדים – – –

רות קלדרון: ליבה זה הלב.

נסים זאב: זה הלב.

נסים זאב: אני יודע שזה הלב.

אורי אורבך: – – –

נסים זאב: אבל אין לב.

נסים זאב: את יודעת שמזמן כבר הלב הפסיק לפעום.

נסים זאב: אני רוצה להבין איך אפשר ללכת בגזירה כל כך קשה, על כל בתי-הספר, גם של "המזרחי", במוכרים שאינם רשמיים, ולבוא ולומר: אנחנו היום מקצצים כ-30%.

נסים זאב: אני מתפלא על חברי הכנסת הערבים שלא מודעים לנושא הזה, לסוגיה הזאת, ואני רוצה לומר לכם: יש בתי-ספר באוכלוסייה הערבית – ברובה המכריע אני חושב זה מוכר אינו רשמי.

נסים זאב: וברגע שבאים לקצץ כמעט 30%, המשמעות היא פיטורי מורים, לצמצם את כל מערכת הלימוד.

נסים זאב: כאשר אתם מודים בעצמכם שהשר פירון, בשבוע שעבר, אמר:

נסים זאב: אני מוסיף 6 מיליון שקלים כדי להביא 500 מורים ערבים לבתי-ספר יהודיים.

נסים זאב: אין לי בעיה עם זה.

נסים זאב: אני חושב שצריך גם 6 מיליון כדי להביא יהודים לבתי-ספר ערביים כדי לחנך אותם לציונות, לאזרחות טובה.

נסים זאב: אבל בין זה ולקחת מאות מיליונים – ואני לא מגזים, תבדקו את עצמכם טוב – מהמוכר שאינו רשמי, זה ממש גזלה, שלא יהיה לכם ספק.

נסים זאב: ולכן, גברתי היושבת בראש, אני יודע ש"יכלה הזמן והמה לא יכלו".

נסים זאב: על איזה מהם אתבע, על איזה מהם אזעק.

נסים זאב: הרי הממשלה הזאת היא ממשלת סלעים, ודיברת אל הסלע.

נסים זאב: אנחנו אין לנו הכוח והיכולת להשפיע על הממשלה הזאת לשנות כהוא-זה.

נסים זאב: אבל אני מקווה – יש לנו עדיין חודש וחצי, נכון?

נסים זאב: עד הקריאה השנייה והשלישית.

רות קלדרון: כן.

נסים זאב: אנחנו חייבים לעמוד פה על כל סעיף וסעיף ולבדוק איפה אנחנו חייבים לצמצם ככל שניתן.

נסים זאב: וברור שכאשר מדובר למשל בכוללים, לקחת 52%, המשמעות היא לבטל את עולם התורה.

נסים זאב: אם זו המדיניות, זו המדינה היהודית, צודקת ציפי לבני: אנחנו לא רוצים מדינה יהודית.

נסים זאב: לא רוצים לראות ישיבות, לא רוצים לראות כוללים; רוצים שינוי, רוצים מדינה דו-לאומית.

נסים זאב: אז אם זו הדרך, אז גם מדינה יהודית לא תישאר פה במדינה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: חברת הכנסת תמנו-שטה, ואחריה – חברת הכנסת עליזה לביא.

פנינה תמנו: גברתי היושבת בראש, חברי כנסת נכבדים, לאורך היום הזה ישבתי בסובלנות רבה, הקשבתי לרבים מכם, חברים, ובייחוד לחברי האופוזיציה.

פנינה תמנו: התחושה היא שיש כאן צביעות, עם יד על הלב, בייחוד שלרבים מכם זאת לא הכנסת הראשונה – בבית הזה.

פנינה תמנו: אלה שהתאהבו בישיבה בכיסאות האופוזיציה, ובכל תקציב צועקים את אותה צעקת שבר: על חשבון האוכלוסיות המוחלשות – להזכירכם, חלקכם בחרתם בצד הזה של הפוליטיקה, בצד המדבר והפחות עושה.

פנינה תמנו: כולם מבינים היטב – –

מיכל רוזין: – – –

פנינה תמנו: כן, כולל אתם.

מיכל רוזין: – – –

פנינה תמנו: – – שאת הגירעון הזה צריך לכסות, לא מחר אלא אתמול.

מיכל רוזין: – – – הממשלה.

פנינה תמנו: ואת זה מבין גם הציבור.

פנינה תמנו: אז ניגשנו למלאכה בלי להסס, ממקום של לתקן.

פנינה תמנו: לא שוב בחלוקת תקציביים סקטוריאלית שנובעת מלחצים פוליטיים, אלא מתוך ראיית הכלל – –

עפו אגבאריה: אני מציע לך – – –

פנינה תמנו: – – והטבה עם הכלל.

עפו אגבאריה: אני מציע לך – – –

פנינה תמנו: חברים, כל בר-דעת יודע שהקופה הציבורית – –

עפו אגבאריה: תראי מה זה שם האפליה.

פנינה תמנו: – – היא לא קופה בלתי נדלית, וכאשר יש גירעון שעלול להוביל את מדינת ישראל לקריסה כלכלית, הרי שרק אחריות יכולה לפתור את המצב, חבר הכנסת אגבאריה.

פנינה תמנו: אבל כנראה שאצל אחדים מכם התרגום של המילה אחריות הוא לאו דווקא עשייה, אלא לרצות את כל מאן דבעי גם במחיר של ריקון הקופה, ואחרינו המבול.

פנינה תמנו: רבותי, אנחנו באנו ממקום אחר, של אחריות וטיפול שורש.

פנינה תמנו: נכון שהוא כואב, אבל המסלול שעד עתה הלכה כלכלת המדינה – –

מיכל רוזין: – – – שורש.

פנינה תמנו: – – לא הצליח והוביל ליוקר מחיה – –

מיכל רוזין: – – –

פנינה תמנו: – – למחירי דיור גבוהים שלא אנחנו יצרנו, לשיעור השתתפות בשוק העבודה שהולך ויורד.

מיכל רוזין: אז מה, איזה מענה – – –

פנינה תמנו: והגיע הזמן – – –

מיכל רוזין: איזה מענה?

פנינה תמנו: הגיע הזמן – –

מיכל רוזין: – – – איזה מענה?

פנינה תמנו: – – שחברה בריאה תסתכל על האופק של אנשים שעובדים – –

רות קלדרון: חברת הכנסת רוזין, את מוזמנת להירשם – – – לך.

רות קלדרון: שמונה – – –

פנינה תמנו: – – והשמתם בראש – – –

מיכל רוזין: – – – לצערי לא הקשיבה לי – – –

פנינה תמנו: – – – והשמת האנשים העובדים בראש ובראשונה במרכז.

פנינה תמנו: תכף אני אפרט בפנייך.

פנינה תמנו: תסתכלו על התוכנית הכלכלית, אבל תסתכלו הפעם על כולה, גם על החלקים שלחלק ניכר מכם לא נוח להסתכל עליהם – על ההתמודדות עם סוגיות שאף אחד, כולל הוותיקים בבית הזה, לא חשב להתמודד אתן: כוח שוק העבודה בישראל שהולך ומידלל, אמרתי את זה כבר?

פנינה תמנו: טיפול בהון השחור, הפרויקט הלאומי לפתרון בעיית הדיור, עידוד השוויון בנטל, איגום משאבים וארגונים ציבוריים.

פנינה תמנו: כל אלה מבוטלים בעיניכם?

פנינה תמנו: גם אני בעד רווחה, וגם אני בעד דאגה לחלש לא פחות מכם, תהיה בטוח בזה.

פנינה תמנו: כך גם רבים מחברי סיעתי, שעוסקים בטיפול באוכלוסיות האלה יום-יום.

פנינה תמנו: אך בואו נהיה אמיתיים – לא ממקום של לשמר את מעגלי העוני ובכך להנציח אותו, לא ממקום של פיזור תקוות שווא והגברת התלות בקופת המדינה, בלי כיסוי אמיתי.

פנינה תמנו: תנו חכה, אל תיתנו דגים.

פנינה תמנו: וזאת התורה מאחורי התקציב הזה שלפניכם.

מיכל רוזין: זו התשובה שלך להעלאת המע"מ לכולם?

מיכל רוזין: – – – לכולם?

פנינה תמנו: חברים, נראה לי שדילגתם על כמה סעיפים שאני – הנה, מפרטת בפנייך: 6 מיליארד שקלים תוספת לחינוך ילדי ישראל, ובהם 100 מיליון שקלים שיוחדו למענק מלגות לילדים שיד הוריהם אינה משגת.

פנינה תמנו: מיליארד שקלים לבריאות – –

מיכל רוזין: – – – חברתי.

פנינה תמנו: – – פלוס תוספת של 300 מיליון שקלים לסל התרופות; 500 מיליון שקלים לניצולי השואה; 30,000 ילדי פנימיות וכפרי-נוער שיקבלו בית משופץ וחדש; תוספת של כחצי מיליארד שקלים לרווחה, ו-200 מיליון שקלים נוספים לתקציב לטובת ביטחון תזונתי לילדים.

פנינה תמנו: זה בשביל חברת הכנסת מיכל.

מיכל רוזין: – – – גרושים – – –

פנינה תמנו: ואלה רק חלק מאותם תקציבים בתוכנית שאתם כל כך מתפארים לתקוף ולהכפיש ולטשטש את העובדות.

מיכל רוזין: בוודאי.

פנינה תמנו: אבל כנראה שזה מה שנותר לכם לעשות ממקום מושבכם.

מיכל רוזין: – – –

פנינה תמנו: בפעם הראשונה התקציב מתמודד – –

מיכל רוזין: – – – חבל על – – – לא מתאים לך.

פנינה תמנו: – – עם אי-שוויון מתמשך.

מיכל רוזין: – – – זה לא מתאים לך.

פנינה תמנו: בואי, אל תתווכחי אתי, עם – – –

קריאה: – – –

פנינה תמנו: נכון מאוד.

פנינה תמנו: נכון שקל יותר להשתמש בדמגוגיה, קל להשתמש בטשטוש המציאות, קל לדבר, אבל אנחנו באנו לעשות.

פנינה תמנו: אז אם יש כאן האשמה יחידה, או על מה לתקוף, זה על זה שלא נכנענו בשם הפופולריות לרוקן את הקופה הציבורית ולהגדיל את הגירעון.

פנינה תמנו: הקיצוצים כואבים, כואבים גם לי.

פנינה תמנו: לצערי, כולנו נושאים בנטל הכלכלי, שלא אנחנו יצרנו, אך זה נדרש מכורח המציאות, אם אנחנו רוצים אופק חברתי וכלכלי אמיתי.

פנינה תמנו: תודה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: חברת הכנסת עליזה לביא, ואחריה – חבר הכנסת יעקב אשר.

באסל גטאס: להקפיד על הזמן, גברתי היושבת-ראש – – –

רות קלדרון: אנחנו רק מתחילים.

עליזה לביא: גברתי היושבת-ראש, חברי, יום ארוך, לילה ארוך.

עליזה לביא: הכנתם נאומים והקשבתי קשב רב.

עליזה לביא: תראו, חודש וחצי – אי-אפשר לתקן עולם.

עליזה לביא: קיבלנו עולם שבור.

עליזה לביא: הבטחתם הבטחות.

מיקי רוזנטל: די, די, אי-אפשר להשתמש בתירוץ הזה כל הזמן.

מיקי רוזנטל: די, די.

עליזה לביא: כולנו, כולנו, כולנו, כולנו התגייסנו לתקן.

עליזה לביא: כולנו התגייסנו לתקן.

באסל גטאס: מה עושים עם זה?

עליזה לביא: כולנו התגייסנו לתקן.

עליזה לביא: יש את מה שניתן לתקן בטווח הקצר, אבל יש פה כשלים שנדרש זמן ונדרשת תובנה ונדרשים ידע והבנה.

עליזה לביא: באמת, תשמעו, קל לבוא ולתת חצים.

עליזה לביא: רובנו חדשים כאן ובאנו מתוך מציאות חברתית מאוד מאוד מאוד מאוד מורכבת.

עליזה לביא: אנחנו מכירים, אנחנו יודעים בדיוק איפה הכיוונים של הסמטאות האפלות של החברה בישראל.

עליזה לביא: לא אנחנו יצרנו אותן.

עליזה לביא: באנו, התגייסנו, מה שאפשר לעצור את הגוף המדמם – עצרנו.

עליזה לביא: יש גזירות קשות, חלקן אנחנו הודענו מראש שהן תהיינה מוגבלות בזמן, עד שנצליח להבריא ולהביא לתיקון חלקי, ויש דברים, מהלכים גדולים ששר האוצר הכריז עליהם, ואנחנו נעמוד בהם.

עליזה לביא: אבל נדרש זמן.

עליזה לביא: תהליכים לוקחים זמן.

עליזה לביא: מה שצריך לבוא ולעצור בתחבושות – אנחנו עוזרים בעזרת התקציב הזה.

עליזה לביא: אני אתן לכם דוגמה.

עליזה לביא: אני אתן לכם דוגמה.

עליזה לביא: תראו, יושב פה שר הרווחה – – –

באסל גטאס: – – –

איציק שמולי: עליזה – – –

עליזה לביא: יושב פה שר הרווחה, מר מאיר כהן, חבר הכנסת כהן, שר הרווחה.

עליזה לביא: באתי אליו בסוגיה מאוד מאוד מאוד מורכבת, שהופקרה פה בשנים האחרונות.

עליזה לביא: אני מדברת עכשיו על סחר בנשים, נשים שעוברות עוולות נוראות, ויושבות בסיני, ולא ניתן להן מענה פה במדינת ישראל במשך שנים רבות, כשאנחנו בכלל לא היינו בכנסת.

עליזה לביא: שעה אחרי שפניתי לשר הרווחה והסברתי לו את המציאות, שהנשים הללו כלואות ב"סהרונים" ולא ניתנים להן לא עזרה הומניטרית ולא סיוע, ואין הבנה – תוך שעתיים וחצי שר הרווחה, מהתקציב שעומד לרשותו, אמר לי: עליזה, קחו מיליון וחצי שקל, אני אגייס, אני אתן פתרון.

עליזה לביא: פנה לשר האוצר.

עליזה לביא: לא עשינו על זה הד בתקשורת, לא קיבלנו על זה כותרות.

עליזה לביא: אני אומרת לכם שיש פה דברים שעוסקים בציבור בישראל ואנחנו נותנים להם פתרונות.

עליזה לביא: אם יש משהו שנגמר בתקציב הזה, זה החלוקה הסקטוריאלית.

עליזה לביא: הורגלנו כולנו לשרת את השבטים ששלחו אותנו לפה, וכך מצאנו ששר השיכון נותן מענה רק לזוגות צעירים שיש להם ותק ושנות נישואים.

עליזה לביא: למי יש ותק ושנות נישואים – לקבוצות ולשבטים מסוימים, בגילאים מסוימים; רק לקבוצות מסוימות שצבועות בצבעים מסוימים.

עליזה לביא: גמרנו עם זה, חברים.

עליזה לביא: גמרנו עם זה.

עליזה לביא: התקציב הזה שווה ושוויוני לכולנו.

עליזה לביא: מה שאפשר לתקן בזמן הקצר, אנחנו מייד מתקנים את זה בתקציב הזה.

עליזה לביא: הפרחתם הבטחות – באנו לשלם, באנו לתקן.

עליזה לביא: מהלכים לוקחים זמן, ואנחנו נתקן אותם.

עליזה לביא: הדוגמה שנתתי לגבי 1.5 המיליון ששר האוצר ושר הרווחה נתנו היא רק דוגמה לדברים שאנחנו לא יוצאים לנפנף בהם בכותרות, ויש עוד דוגמאות.

עליזה לביא: תודה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: חבר הכנסת יעקב אשר, ואחריו – חבר הכנסת שמעון סלומון.

רות קלדרון: אה, סולומון.

אין דבר, אין דבר; כיוון דעלה, לא ירד.

רות קלדרון: איזו אבירות היום.

רות קלדרון: בבקשה.

רות קלדרון: שלוש דקות.

שמעון סולומון: גברתי היושבת-ראש, חברי כנסת, התקציב הוא באמת לא פשוט; הוא קשה, ואף אחד לא יכול להגיד שהוא פשוט.

שמעון סולומון: אבל יש גם הסכמה, ואין ויכוח, על זה שיש בור תקציבי שצריך לכסות אותו.

שמעון סולומון: כולם יודעים את זה.

שמעון סולומון: הוויכוח הוא על האיך ולא על המה.

שמעון סולומון: ורוב הדוברים הרהוטים באמצע הלילה פה – הדבר המדהים הוא שהם נמצאים הכי הרבה בכנסת והם היו אחראים ליצירתו.

שמעון סולומון: כנראה לדבר זה יותר קל.

שמעון סולומון: כנראה שיש איזה מנהג חדש שמגיע: שצריך לעשות ולא צריך כל הזמן לדבר, אלא לעשות בראייה לטווח הארוך, ולא מה טוב למחר ולא את מי לרצות.

שמעון סולומון: אני, אי-אפשר לחשוד בי – אני בא מאוכלוסייה חלשה.

שמעון סולומון: שקלתי גם אם לעלות, כי אני חשבתי שאולי יהיו התקפות עלי.

שמעון סולומון: אבל דווקא מהמקום שבאתי ממנו אני יודע דבר אחד – – –

מיקי רוזנטל: אתה עלה התאנה, וגם היא.

מיקי רוזנטל: כולכם עלה התאנה של הלץ הזה, נו באמת.

מיקי לוי: – – –

שמעון סולומון: נכון.

שמעון סולומון: אני לא אגיב על מה שאתה אומר.

מיקי רוזנטל: אל תגיב.

שמעון סולומון: אל תהיה פטרון, אני יודע בדיוק מה אני עושה.

שמעון סולומון: כנראה נהיית קצת צעקן, ואתה רוצה להיות in.

שמעון סולומון: אז בוא קצת תמנן.

מיקי רוזנטל: אני משתדל להיות אתך עדין.

שמעון סולומון: אני יודע דבר אחד: דווקא אוכלוסיות חלשות, מוחלשות, צריכות מדינה חזקה כלכלית, כי בזה הם תלויים.

שמעון סולומון: הרי אם היה אחרת – למה מפלגת העבודה, למה לא לקחתם את תיק האוצר?

שמעון סולומון: הרי יותר קל לדבר מאשר לעשות.

שמעון סולומון: היה לכם הכוח, הייתה לכם אפשרות להיות בממשלה ולקחת גם את האוצר.

שמעון סולומון: בחרתם לא להיות שם, כי יותר קל להיות פה ולא שם.

שמעון סולומון: ולכן, אני רוצה להגיד לכם: כולם רואים את השחור, את הדבר השלילי.

שמעון סולומון: אף אחד לא רואה את הדבר החיובי.

שמעון סולומון: אבל אני רואה גם צדדים חיוביים: בפעם הראשונה נוגעים בעשירים, בפעם הראשונה מתחילים לנגוע בדברים שלא ננגעו עד עכשיו, למשל מס על עשירים, על מוצרי יוקרה, על סיגרים, על דברים שעד היום פשוט עברו אותם.

שמעון סולומון: אני חושב שבפעם הראשונה אחרי תקופה ארוכה מאוד מגדילים את תקציב הרווחה, מגדילים את תקציב הבריאות – וזה אוכלוסיות חלשות.

שמעון סולומון: אף פעם לא דיברו על זה.

שמעון סולומון: כפרי-נוער – אני למדתי, אני באתי משם – מי שביקר, מי שטרח מכם ללכת לכפרי-נוער, איך ילדים מהפריפריה לומדים, באיזה תנאים פיזיים לומדים – מאף אחד כאן לא שמעתי – לראשונה מקצים תקציב כדי שישפרו, כדי שישפצו, כדי שגם הילדים שבאים מהפריפריה יהיה להם מקום טוב ללמוד.

שמעון סולומון: רשויות מקומיות חלשות, מוחלשות, לא נפגעו, להפך, יש להן תוספת של כמעט 3 מיליארד שקל.

שמעון סולומון: תקציב הביטחון, שאולי שלוש קדנציות לא נפגע – לראשונה יש קיצוצים.

שמעון סולומון: אז אני רואה גם את הצדדים החיוביים של כל הדבר הזה.

שמעון סולומון: יש כאן שר אוצר אחראי, שמתנהג כבוגר אחראי, שלא פועל לפי פופולריות.

שמעון סולומון: אז אני טיפה אופטימי שבמשך הזמן אנחנו גם נראה את הצמיחה, נראה את השיפור במצב.

שמעון סולומון: תודה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: חבר הכנסת יעקב אשר.

באסל גטאס: אבל אתה לא רואה שיש מדינות יותר חלשות מישראל, כמו יוון – – –

רות קלדרון: ואחריו – חברת הכנסת יפעת קריב.

באסל גטאס: אתה לא רואה את זה?

רות קלדרון: חברת הכנסת קריב.

באסל גטאס: מדקלמים לכם שעניים צריכים מדינה חזקה – – –

שמעון סולומון: יש לכם בעיה, אתם חושבים – – – אני אומר לך – – –

באסל גטאס: מדינה חזקה היא לא ערובה – – –

שמעון סולומון: אתה, כמה זמן אתה יושב פה בכנסת?

באסל גטאס: כמוך.

שמעון סולומון: אז תחכה, תראה שזה יהיה – – –

מיקי לוי: – – – מתייחסים לאלה שבאים מאפריקה?

באסל גטאס: – – –

מיקי לוי: מה זה בסדר?

מיקי לוי: – – – מדינה חזקה – – –

באסל גטאס: – – – מדינה חזקה.

באסל גטאס: עובדה שיש מדינות יותר חלשות ויותר שוויוניות.

שמעון סולומון: והרבה יותר – – –

רות קלדרון: חברים, בואו ננסה לשמור על תרבות דיבור.

פנינה תמנו: – – –

באסל גטאס: – – –

מיקי לוי: – – –

רות קלדרון: חברי חברי הכנסת, בבקשה, תנו לשמור על הקשבה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: בבקשה, אדוני.

גברתי היושבת-ראש – –

באסל גטאס: אל תדאג – – –

שמעון סולומון: אמרתי לך עכשיו, אתה מדקלם, כנראה שאתה מדקלם, ותפסיק לדקלם.

באסל גטאס: – – –

– – חברי חברי הכנסת, אנחנו היום בתוכנית אמנותית של מקהלת יש עתיד, וכנראה שהיה מספיק זמן לעשות חזרות עם כל יועצי התקשורת.

האמת היא שאתם לא צריכים הרבה יועצי תקשורת; יש לכם אחד לפחות ברשימה, שעומד בראש הרשימה, שיש לו ניסיון רב בתקשורת, וזה נראה באמת משהו שהוא לא משכנע.

אני רוצה לומר לכם, באמת לא משכנע.

כנראה שדף המסרים שקיבלתם לאחרונה היה באמת לבוא ולדבר כנציגים של אוכלוסיות שונות ומגוונות בציבור הישראלי, ולספר כמה טוב לנו היום וכמה טוב הולך להיות לנו בעתיד.

ואני פונה אליכם, ידידי חברי הכנסת מיש עתיד: אתם לא חייבים להיות עלי התאנה של האטימות וחוסר החמלה והפוליטיזציה של התקציב הזה.

ודווקא ישבתי ושמעתי כאן את חברת הכנסת פנינה שטו – אני זוכר את השם – – –

רות קלדרון: פנינה תמנו-שטה.

תמנו-שטה, שאני חושב שהיא פרלמנטרית מצוינת, למרות שהיא בפעם הראשונה בבית הזה.

עפו אגבאריה: היא רוצה להתחרות עם מירי רגב, אתה לא מבין.

אבל אני רוצה לומר לך, למשל, איך את היית מרגישה אם היו מנסים לסמן את הציבור שממנו את באה, שאותו את מייצגת, שאליו את רגישה כל כך – וטוב שאת רגישה – –

פנינה תמנו: הוא היה ברשימה עוד לפני שיש עתיד הייתה פה.

– – אם את היית מרגישה את מה שמרגישים היום – – –

פנינה תמנו: תעשה לי טובה, תעשה לי טובה, תעשה לי טובה, איך אימצת את – – –

אמרתי לך שאת פרלמנטרית טובה לא כדי להפריע.

תקשיבי דקה, ייתנו לך במפלגה גם להקשיב, לא רק להפריע.

את לא מיהדות התורה.

עפו אגבאריה: היא מתחרה במירי רגב.

אם את היית מרגישה, והציבור שלך היה מרגיש, כמו שהוא הרגיש בשנים עברו – ואני חושב שלאט-לאט הדברים משתנים, והרבה גם ישתנו בזכות העבודה שלה – אבל איך היית מרגישה אם היו מגישים ספר תקציב, והיו מדברים על אוכלוסיות כאלה ואחרות שלא תורמות מספיק, שלא יודעות מספיק?

איך היית מרגישה אם היית רואה שבכל ספר התקציב מחפשים את ה"דובדבנים" האלה, כדי לבוא ולצאת לציבור, ולהשתלח בציבור אחר?

לא היית מרגישה עם זה טוב.

היית מתקוממת, ואולי היינו מתקוממים אתך ביחד.

זאת ההרגשה.

אני אומר את זה בכל הלב.

זאת ההרגשה של הציבור החרדי, וזאת ההרגשה של הציבור שנמצא בפריפריה, אותם אנשים עובדים, ששני בני-הזוג עובדים, והם הולכים בתקציב הזה להפסיד עוד יותר.

ואין חמלה ואין פתרונות קצה, ואף אחד לא עשה תרחיש.

אני רוצה לדעת – אני דיברתי כאן לפני כחודש, ביקשתי משר האוצר שייפגש עם מנכ"ל הביטוח הלאומי.

האם הייתה עד היום פגישה כזאת?

האם סגן השר, ידידי מיקי, ישבתם, למדתם מה הולך לקרות, למדתם איך אתם הולכים להכשיל איש מהפריפריה, אחד מראשי העיר הטובים ביותר, שיושב כאן, ידידי שר הרווחה, שאתם הולכים להכשיל אותו בתפקיד?

לשכות הרווחה יתפוצצו, לא מחרדים, לא רק מחרדים, אז תפסיקו עם המקהלה הזאת.

התקציב הזה הוא קשה, הוא אכזרי, אבל הכי גרוע – הוא לא מקצועי.

אמרתי לכם, בתקשורת קשה להתחרות עם שר האוצר, אבל מה שקורה, דבר מעניין, כששר האוצר מדבר עם הבוחרים שלו, משום מה הוא כמעט לא מדבר עליהם, הוא תמיד מדבר במקרה על הבוחרים שלי.

כל נאום, גם היום בכנסת, גם בתגובות לאחר מכן, שמים בצד את הפגיעה בפריפריה, שמים בצד את הנושא של המסים, של העלאת המע"מ, של כל הגזירות הטובות והנחמדות, שגם משפרי דיור לא יצליחו להגיע למה שהם רוצים, וכל פעם מחדש מדברים על הבשורה הגדולה שהתקציב הזה הולך לשים את האדם העובד – נגמרו הסקטוריאליות, התקציבים הענקיים, כביכול.

הרי בספר התקציב זה לא מתבטא אפילו ב-10% ממה שצריך לקצץ בתקציב, אז על מה הצביעות הזאת?

מה המשחק הזה?

היום ב-ynet יש כתבה על חרדים שמנסים להשתבץ במקומות עבודה, חרדים שלמדו וחרדים שיש להם תעודות.

תראו את הכתבה ב-ynet היום.

דב ליפמן: – – –

לא מקבלים אותם לעבודה.

דב ליפמן: – – –

אתם יודעים למה לא מקבלים אותם לעבודה?

דב ליפמן: הוא אמר שאתה לא עוזר לו.

בגלל ההסתה שלכם.

דב ליפמן: הוא אמר שאתה לא עוזר לו.

דב ליפמן: זה מה שהוא אמר – שאתה לא עוזר לו.

אתם מסיתים נגד חרדים.

דב ליפמן: זה מה שהוא אמר – שאתם לא עוזרים לו.

למה שיקבלו אותם לעבודה?

דב ליפמן: אתם לא עוזרים לו, זה מה שהוא אמר.

למה שיקבלו אותם?

דב ליפמן: אתם לא עוזרים לו.

עליזה לביא: מה עם הגטו – – –

תראו לי משרד ממשלתי שמקבל אותם.

דב ליפמן: זה מה שהוא אמר.

אברהם מיכאלי: תראה ב-ynet.

יפעת קריב: אתה רוצה שאגיד את זה – – –

אל תשתמשי במילה גטו, אני מאוד מבקש ממך.

דב ליפמן: הוא אמר שאתם לא עוזרים לו.

דב ליפמן: הוא אמר את זה.

רות קלדרון: חברי חברי הכנסת, חברים, חבר הכנסת דב ליפמן – –

אני לא חי בגטו, והם עדיין לא חיים בגטו.

רות קלדרון: סליחה רגע, אדוני.

רות קלדרון: – – אנחנו נכנסים ללילה מאוד מאוד רגיש.

רות קלדרון: אנחנו בשלושת השבועות שלפני תשעה באב.

רות קלדרון: אפשר לתת ביקורת מאוד חריפה, אנחנו צריכים לשאת אותה, ובבקשה בלי לשון הרע, בלי שמות פרטיים ובלי העלבות – או של אנשים שלא נמצאים כאן.

רות קלדרון: אפשר שלושה שבועות.

לא, אגיד לך, במסגרת המקהלה, אז דב ליפמן, חבר הכנסת – –

רות קלדרון: אנחנו מקשיבים לך.

פנינה תמנו: – – –

– – הוא אחראי לפסטיבל הזמר החסידי של יש עתיד.

רות קלדרון: אני מבקשת – – –

יפעת קריב: ואנחנו – – – לו.

רבותי חברי הכנסת, אני אומר דבר אחד: לא הייתה, לא נעשתה בדיקה מה יקרה כאן להרבה מאוד משפחות עובדות, שבני-הזוג עובדים שניהם, לכאלה שבני-הזוג לא שניהם עובדים – לא נעשתה בדיקה אמיתית – –

רות קלדרון: חבר הכנסת זאב, בבקשה לא בטלפון במליאה.

– – לא נערכה תוכנית אמיתית.

אבל במקום זה – אני מציע לשר לפיד שיפסיק לנסות לדבר עם בוחרים מסוימים ביידיש.

אני יודע שמה שפקידי האוצר ומה שאנשי משק וכלכלה אומרים ביידיש על שר האוצר, איך פארשטיי נישט גארנישט – אין כלכלה, הוא לא מבין כלום בכלכלה, הוא מבין בהסתה, בטי"ת ובתי"ו.

ולכן, האחריות שלכם, שלכם, מחייבת – תורידו את כל המסכה הזאת, תפתרו את הדברים בדרך הנכונה, ולא על-ידי פגיעה בחלשים, ולא על-ידי פגיעה בסקטורים שאתם חלוקים עליהם באמונה שלכם.

אנחנו לא מפחדים לשלם שום מחיר על האמונה שלנו, אבל אתם, בעוד שנה וחצי או שנתיים יעמוד פה שר האוצר, ולא יהיה לו שום הישג בדרך הזאת.

תודה רבה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: חברת הכנסת יפעת קריב, ואחריה – חבר הכנסת אריה דרעי, אם הוא נמצא במליאה.

רות קלדרון: כשהוא ישוב.

יפעת קריב: כבוד היושבת-ראש, ערב טוב, ערב טוב, לילה טוב.

יפעת קריב: אני יושבת כאן הערב, שומעת ומקשיבה לכל סיעות האופוזיציה, שומעת את חברי חברי הכנסת צועקים, תוקפים, משתמשים בקלישאות, מדברים ומדברים, זורקים ססמאות חסרות שחר, ססמאות חסרות אחריות.

יפעת קריב: אני שואלת אתכם, הלוא בחרתם להיות בצד שלא לוקח אחריות, זו הייתה בחירה מתוך שיקול דעת, בחירה שלכם.

יפעת קריב: אתם צוחקים?

איציק שמולי: את ואני היינו באין ספור פאנלים יחד בבתי-הספר.

קריאה: – – –

יפעת קריב: אני צוחקת כי אני רואה את הפרצוף של חברי איציק שמולי ואני אומרת לעצמי: זו הייתה בחירה שלכם להיות צד שלא לוקח אחריות.

יפעת קריב: זו בחירה.

נחמן שי: בחירה נכונה.

נחמן שי: כל רגע אנחנו שמחים עליה, כל רגע אנחנו שמחים עליה.

יפעת קריב: חברַי, חבר הכנסת נחמן שי, המדינה נמצאת ערב משבר כלכלי, משבר חמור ביותר.

יפעת קריב: חובת הבית הזה לקחת אחריות, לבלום את המצב שאליו הגענו, לבלום את ההידרדרות, לעצור את הגירעון.

יפעת קריב: לעצור במעשים, ולא בדיבורים, לעצור ברפורמות ומהלכים אמיתיים.

יפעת קריב: להיות אחראיים ולא להיות פופוליסטים.

יפעת קריב: יש לנו חודש ימים לעבוד יחד, לא להתיש אחד את השני.

יפעת קריב: יש לנו הזדמנות לעצור את הבור בתקציב.

יפעת קריב: זה מה שביקשו – חברי שמולי, זה מה שביקשו הצעירים שיצאו להפגין במחאה.

יפעת קריב: הלוא אני הייתי שם, יחד עם חברי.

יפעת קריב: אמרנו: די, מספיק.

איציק שמולי: גם אני הייתי.

יפעת קריב: גם אתה היית שם, והפעם לא לקחת אחריות.

מיקי רוזנטל: אתם באתם לשנות.

מיקי רוזנטל: אמרתם שבאתם לשנות, אבל באתם לרמות, זה כל הסיפור.

יפעת קריב: אתה בכלל לא מקשיב לי, אתה עסוק בשיחה.

מיקי רוזנטל: נכון, יש לי יכולת מדהימה.

יפעת קריב: חברי, מספיק לגזול מאתנו, מספיק להסתיר, מספיק להתנהל שם למעלה כאילו זה תקציב פרטי של קבוצות לחץ כאלו ואחרות.

יפעת קריב: זה הרגע לקחת אחריות, אחריות כוללת, לא פשוטה, לא קלה ולא נעימה.

מיקי רוזנטל: אתם יכולים להגיד משהו שהוא לא מהנייר?

יפעת קריב: שנייה.

יפעת קריב: הממשלה הקודמת הביאה אותנו לגירעון חסר תקדים, חסר אחריות, חסר – – –

מיקי רוזנטל: תוציאו את דפי המסר ותתחילו לדבר, חלאס.

מיקי רוזנטל: נמאס, זה אותו דבר.

מיקי רוזנטל: זה כל הזמן זה אותו דבר.

יפעת קריב: כדאי לך להקשיב לזה, אפילו זה יעניין אותך.

נחמן שי: חסר אחריות?

רות קלדרון: אני אצטרך לשמור את הזמן.

יפעת קריב: הממשלה הקודמת – וגם אז הייתם באופוזיציה – הממשלה הקודמת הביאה אותנו לגירעון חסר תקדים, חסר אחריות, חסר מוסר, גירעון המביא אסון, קיצוצים ולחצים מיותרים לכל בית ישראל.

מיקי רוזנטל: מתי תפסיקו לדבר מהניירות?

מיקי רוזנטל: מתי?

יפעת קריב: אני רוצה לפנות ליו"ר ועדת הכספים הקודם, חבר הכנסת משה גפני, שלא נמצא כאן – ובכל זאת אדבר אליו.

יפעת קריב: לפני כשעה הוא עמד מעל דוכן זה והטיח בשר האוצר לפיד שהוא לא יכול לתרץ את הגזירות והקיצוצים על העם בעובדה שיש 40 מיליארד שקלים גירעון.

יפעת קריב: הלוא, אמר גפני מעל במה זו, ואני פחות או יותר מצטטת אותו, כשהוא נכנס לתפקיד של יו"ר ועדת הכספים הוא קיבל גירעון של 52 מיליארד שקלים, והוסיף ואמר שהוא לא היה מוכן להיכנע לפקידי האוצר או להטיל גזירות על הציבור.

יפעת קריב: הלוא גפני כנראה יכול לפתור את הדברים במעשה קסמים.

יפעת קריב: כששמעתי אותו, משהו לא הסתדר לי.

יפעת קריב: הלוא אין קסמים.

יפעת קריב: אז חזרתי ובדקתי בעובדות, ומצאתי: כשחבר הכנסת גפני קיבל להיות יו"ר ועדת הכספים – להיות יו"ר ועדת הכספים, באפריל 2009, על-פי החשב הכללי, הגירעון בתקציב הסתכם ב-15.2 מיליארד שקלים, ואני מצטטת כתבה מ"גלובס" מ-13 לינואר 2009.

יפעת קריב: אני חוזרת ומדגישה: לפני שעה הוא עמד מעל במה זו ואמר שהוא קיבל 52 מיליארד שקלים גירעון, ובפועל הוא קיבל 15.2.

יפעת קריב: אבל מה שכן, הוא החזיר לנו, לעם, לציבור, לעקרות-הבית, לאימהות, לנשים העובדות, לזוגות הנשואים שעובדים יחד, לחולים בבתי-החולים, לחיילים, לאנשי הקבע, גירעון חסר תקדים; כשהוא סיים את תפקידו כיו"ר ועדת הכספים הגירעון עמד על 40 מיליארד שקלים.

יפעת קריב: אדוני, חבר הכנסת גפני היקר, שאינו נמצא כאן, בתקופה שבה היית יו"ר ועדת הכספים גירעון המדינה גדל ב-25 מיליארד שקלים.

יפעת קריב: לכן, דרך אגב, הוא לא היה צריך לקצץ כלום, רק לתת ולתת ולתת ולתת לכולם חינם אין כסף.

יפעת קריב: לסיום, אני שואלת את עצמי, ואני שואלת אותך, גפני, שלא נמצא כאן:

יפעת קריב: אם אתה אומר שאתה המגן הגדול של מעמד הביניים, של המעמד הנמוך, של האוכלוסיות המוחלשות, אם באמת נתתם כל כך הרבה לחלשים, לעניים, לחולים, לילדים, לקשישים, לניצולי השואה, אז איך זה שהמצב הכלכלי של כולם רק החמיר, שמצב העוני החריף, שהמצוקות גדלו, שהפערים התעצמו, שהעוני רובץ לפתחה של כל משפחה ומשפחה, משפחות רבות מתמיד, שהילדים עניים יותר, שזוגות צעירים לא יכולים לקנות בית בישראל?

יפעת קריב: איך זה שבסוף הקדנציה של מר גפני כיו"ר ועדת הכספים גילינו שמי שהיה אמון על שמירת האינטרס הציבורי היה חלק מההנהגה שהסתירה את האמת?

יפעת קריב: אז הערב אני קוראת לכם, ואני קוראת לך, לקחת אחריות ולהצביע לתקציב אחראי, לתקציב שיחזיר אותנו למסלול.

יפעת קריב: הגיע הזמן לקחת אחריות.

יפעת קריב: לכולם.

יפעת קריב: תודה.

רות קלדרון: תודה רבה, חברת הכנסת קריב.

רות קלדרון: חבר הכנסת אריה דרעי.

רות קלדרון: אני מרשה לעצמי לומר, חברתי חברת הכנסת קריב, שלהיות באופוזיציה זה הרבה אחריות.

רות קלדרון: אני מקווה שיהיה לנו שם לאופוזיציה ולקואליציה בעברית, אבל זה לא פחות אחראי מאשר להיות בקואליציה.

יפעת קריב: להצביע בעד התקציב זה אחריות.

נחמן שי: אנחנו מטפלים בזה שתוכלו – – –

רות קלדרון: חבר הכנסת אריה דרעי, אתה מוזמן, ואחריו – חברת הכנסת תמר זנדברג.

נסים זאב: על זה נאמר:

נסים זאב: אחרי ארי ולא אחרי אישה.

רות קלדרון: עכשיו לכלכת.

רות קלדרון: יש לך זמן לתשובה, עד יום כיפור.

רות קלדרון: ברח לו.

אריה מכלוף דרעי: גברתי היושבת-ראש, כבוד השר, חברי הכנסת, שעה מאוחרת, אבל הנושא הוא מאוד רציני.

אריה מכלוף דרעי: עד עכשיו דיברנו כבר הרבה פעמים במליאה, כאן, על גזירות התקציב, והיה בטוח שאנחנו נחזור היום עוד פעם על הדברים.

אריה מכלוף דרעי: אבל היום זה לא דומה, הדיון הזה, לא כמו כל הדיונים שהיו עד היום בהצבעות אי-אמון או בהצעות אחרות לסדר-היום.

אריה מכלוף דרעי: היום אין לי כבר – אני התייאשתי כבר מלדבר אל שר האוצר.

אריה מכלוף דרעי: אני היום רוצה לפנות לחברי הקואליציה.

אריה מכלוף דרעי: חברי הכנסת היקרים, החברים והידידים, שאני משוכנע שהנושאים החברתיים והנושאים של השכבות המוחלשות מדברים אל לבם, חברי הכנסת של הליכוד, שזה גם אינטרס פוליטי שלכם – זה הציבור שבוחר בכם, חלקו, לכל הפחות, הגדול, חברי הכנסת של הבית היהודי, שהציבור שאתם מייצגים אותו – ושאתם הולכים להצביע היום – הולך להיפגע מאוד מהגזירות האלה.

אריה מכלוף דרעי: ליש עתיד אני לא מדבר; יש להם שר אוצר, זה המדיניות שלהם, זה הציבור שלהם, ואני גם חושב שציבור הבוחרים שלהם פחות נפגע בתקציב הזה.

אריה מכלוף דרעי: אני רוצה לומר לחברי הכנסת מהליכוד: שר האוצר צעק במערכת הבחירות שלוש פעמים ביום "איפה הכסף?

אריה מכלוף דרעי: " אני שואל היום לא איפה הכסף; אני שואל, איפה הרחמים?

אריה מכלוף דרעי: איפה החמלה?

אריה מכלוף דרעי: איפה הבושה?

אריה מכלוף דרעי: לבוא לכאן היום ולהניח תקציב שהמשמעות שלו, הוודאית, קודם כול, היא 50,000 ילדים עניים חדשים.

אריה מכלוף דרעי: לא אני אומר את זה.

אריה מכלוף דרעי: מיקי, אתה מגרד את הראש.

אריה מכלוף דרעי: לא אני אומר את זה.

אריה מכלוף דרעי: אני מבין, בוא – – –

מיקי לוי: – – –

מיקי רוזנטל: הם לא מסוגלים להתמודד עם המספר.

אריה מכלוף דרעי: לא לא, רגע, לא לא, תסלח לי, לפחות את הזכות הזאת, להגיד את האמת, תשאירו לנו.

אריה מכלוף דרעי: להגיד את האמת בפנים.

אריה מכלוף דרעי: תצביעו אחר כך מה שאתם רוצים.

אריה מכלוף דרעי: אני אומר לחברי הכנסת אופיר, יריב, רובי ריבלין, עמרם מצנע, כל אלה, תשמעו את האמת לכל הפחות.

אריה מכלוף דרעי: לא אני אומר את זה, מחלקת המחקר של הביטוח הלאומי, ואם אני טועה יתקנו אותי.

אריה מכלוף דרעי: נמצא כאן שר הרווחה, מאיר.

אריה מכלוף דרעי: כ-50,000 ילדים חדשים יצטרפו למעגל העוני.

אריה מכלוף דרעי: הם מתווספים ל-800,000 ילדים שכבר היום מתחת לקו העוני, רק הקו לגבי ה-800,000 ילך וישקע עוד יותר, קצת, ו-50,000 האלה ייכנסו גם הם מתחת לקו הזה.

אריה מכלוף דרעי: את זה לא אני אומר, את זה אומרים אנשי המחקר של הביטוח הלאומי, שלא רציתם לפגוש אותם עד היום.

אריה מכלוף דרעי: אתם נבהלים מלפגוש את מור-יוסף, למה?

אריה מכלוף דרעי: כדי שלא יגיד לכם את האמת בפנים.

אריה מכלוף דרעי: זאת המשמעות, קודם כול, של ההצבעה של היום.

אריה מכלוף דרעי: כל מי שמרים יד, שידע, ייקח אחריות – אין בעיה; אבל שידע שהוא לוקח אחריות, שבהינף יד אחד הוא מוסיף עוד 50,000 ילדים, ושוקע עוד יותר – 800,000 ילדים.

אריה מכלוף דרעי: אני לא מדבר על המבוגרים.

אריה מכלוף דרעי: המבוגרים הם פושעים, הם לא עובדים, הם פרזיטים, המבוגרים.

אריה מכלוף דרעי: אני מדבר על הילדים הקטנים המסכנים, שלא חטאו, שלא צריכים לשלם את העוון של ההורים שלהם.

אריה מכלוף דרעי: וגם, דרך אגב, כשמדברים על המבוגרים שנמצאים מתחת לקו העוני, ויתקנו אותי חברי, רוב אלה שנמצאים מתחת לקו העוני הם עובדים, הם מתפרנסים – –

קריאה: 70%.

אריה מכלוף דרעי: – – אלא מה?

אריה מכלוף דרעי: הם מקבלים, לצערי הרב, משכורות, אולי שכר המינימום.

אריה מכלוף דרעי: יש כאלה שגם את זה הם לא מקבלים.

אריה מכלוף דרעי: ומה אפשר לעשות?

אריה מכלוף דרעי: הם עשו חטא, לפי שר האוצר שלנו, והם הביאו שלושה-ארבעה ילדים.

אריה מכלוף דרעי: וזוג כזה, שמרוויח שכר מינימום ומביא שלושה-ארבעה ילדים, עם קצבאות הילדים הם מתחת לקו העוני.

אריה מכלוף דרעי: ואותם אתם הולכים היום – בהינף יד, כשאתם מצביעים – חבר הכנסת ריבלין, היום אתם הולכים – אני יודע כמה אתם אנשי מצפון – חבר הכנסת צחי הנגבי, אתם הולכים היום – הבוחרים שלכם, הציבור שאתם מייצגים, הציבור שמנחם בגין, זיכרונו לברכה, עשה ככל יכולתו להוציא ממעגל העוני, לא בססמאות של "האדם העובד", שזה ססמה ריקה, שזה ססמה מעצבנת, היא ססמה צינית ביותר, אלא הוא הלך ועשה שיקום שכונות, והלך והוסיף לקצבאות.

אריה מכלוף דרעי: הוא ידע שהוא צריך קודם כול לתת להם אוכל לפה.

אריה מכלוף דרעי: ואתם הולכים היום – ואי-אפשר יותר לקחת את יאיר לפיד – לא שאני מלמד עליו זכות – ולהשתמש בו בחזית.

אריה מכלוף דרעי: אתם נהנים שתוקפים אותו, ומצד שני אומרים: מה אנחנו יכולים לעשות, הוא שר האוצר.

אריה מכלוף דרעי: רבותי, לא.

אריה מכלוף דרעי: הוא כבר לא רק שר האוצר שמביא הצעה, אלא אתם הולכים, בקואליציה הזאת, לאשר – אתם הופכים את ההצעה שלו להצעה שלכם, אתם מצביעים אתו יחד.

אריה מכלוף דרעי: זה רק בנושא קצבאות הילדים.

אריה מכלוף דרעי: לסבר את האוזן, שתדעו על מה אתם הולכים להצביע: בשנת 2003, משפחה שהיו לה חמישה ילדים קיבלה 4,000 שקל לחודש מהביטוח הלאומי, זה היה ממש חצי משכורת כזו, שהביאה באמת פרנסה לילדים ואוכל לילדים; היום המשפחה הזאת – חבר הכנסת ריבלין, חבר הכנסת גפני – המשפחה שבשנת 2003 קיבלה 4,000 שקל לחודש מהביטוח הלאומי, היום היא מקבלת 1,250 שקל.

אריה מכלוף דרעי: ועכשיו, בהצבעה שלכם הלילה, היא תקבל 750 שקל.

אריה מכלוף דרעי: תחשבו מה זה עושה למשפחה של חמישה ילדים, שזה חטא גדול – היא הביאה חמישה ילדים לעם העברי.

ראובן ריבלין: יישארו לה 700.

אריה מכלוף דרעי: יישארו לה 700.

ראובן ריבלין: יישאר לה.

ראובן ריבלין: היא לא תקבל רק 700.

ראובן ריבלין: היא תקבל 1,750, ויישארו לה 700 בגלל ההוצאות הנוספות.

אריה מכלוף דרעי: לא לא לא, אמרתי, קודם כול – אמרתי: היא מקבלת היום 1,250 שקל, אחרי שהורידו לה מ-4,000.

אריה מכלוף דרעי: זה שר האוצר הקודם, אתם זוכרים אותו, ביבי נתניהו, הוריד להם את זה מ-4,000 ל-1,250, וכיום יאיר לפיד ואתם, רובי ריבלין, בהצבעה שלכם היום, הולכים להוריד אותם ל-700 שקל לחודש, וזה הכול בשם הססמה של האדם העובד.

אריה מכלוף דרעי: אני לא מדבר עכשיו – שלי, יושבת-ראש האופוזיציה, הזכירה באמת בכישרון רב מה הוא עושה לאותה עקרת-בית; היא לא הזכירה את הקיצוץ בקצבאות הילדים, אבל היא הזכירה מספיק דברים: תשלומי הורים בבית-הספר, ביטול הפטורים שנתנו לה בנושא ביטוח בריאות ואחרים.

אריה מכלוף דרעי: משפחה ממוצעת כזאת הולכת לקבל גזירות של 2,000–3,000 שקל לחודש, ואין להם אותם.

אריה מכלוף דרעי: בסדר, אני מאמין לשר האוצר שעוד שנתיים-שלוש, כמו משה רבנו, הוא יוציא את עם ישראל, הוא יפדה אותם ויביא אותם לארץ המובטחת.

אריה מכלוף דרעי: אבל מה יקרה בשנתיים-שלוש האלה, בינתיים?

אריה מכלוף דרעי: כמה עוד עשרות אלפי ילדים ומשפחות ייכנסו למעגל העוני?

אריה מכלוף דרעי: מי יוציא אותן משם?

אריה מכלוף דרעי: חבר'ה, תבינו, זה לא מספרים; כל ילד וילד כזה, שנכנס למעגל העוני, אחר כך קשה מאוד להוציא אותו משם.

אריה מכלוף דרעי: אנחנו באנו מהמצוקה.

אריה מכלוף דרעי: אני לא אשכח לעולם, כילד, את העיניים הכבויות של אבי שלי, זיכרונו לברכה, כשהוא לא הצליח להביא פרנסה הביתה, כשהוא לא הצליח להביא אוכל הביתה, כשלא היה לו כסף לתת לי ללכת לטיולים לבית-הספר, כשאני הייתי צריך למכור בקבוקים ברחובות כדי שיהיה לי כסף לנסוע באוטובוס.

אריה מכלוף דרעי: ברוך השם, יצאנו משם, יצאנו ממעגל העוני.

אריה מכלוף דרעי: אבל, רבותי, תדעו לכם שיש עוד מאות אלפי ילדים בישראל שרואים את העיניים הכבויות של אבא שלהם ואימא שלהם.

אריה מכלוף דרעי: איזה השפלה זה לאבא ואימא כשהם לא יכולים לתת לילד את מה שמגיע לו, את המינימום שבמינימום.

אריה מכלוף דרעי: אתם לא יודעים כנראה שיש עדיין בתים בישראל שמחלקים את הביצה לשניים כדי לתת לילדים.

אריה מכלוף דרעי: זה לא ססמה, זה אמיתי, הדברים הללו, רבותי.

אריה מכלוף דרעי: תרגישו את המצוקה של המשפחות.

אריה מכלוף דרעי: זה הפך להיות היום כאילו מאוס, לדבר על השכבות המוחלשות, כיוון שהן לא מהמיליה של האדם העובד, כביכול.

אריה מכלוף דרעי: מה הם אשמים שהם גרים במקומות כאלה שהמשכורות שלהם הן שכר מינימום?

אריה מכלוף דרעי: מה הם אשמים שאין עבודה במקומות הללו?

רות קלדרון: בבקשה לסיים, חבר הכנסת דרעי.

רות קלדרון: אזל לנו הזמן.

אריה מכלוף דרעי: תודה רבה.

אריה מכלוף דרעי: כן, בסדר גמור.

אריה מכלוף דרעי: זה רק דבר אחד, דוגמה קטנה שהבאתי, בנושא של הקצבאות ובנושאים אחרים.

אריה מכלוף דרעי: הרי אם מסתכלים על כל התקציב דבר אחר דבר, שר האוצר, תוך כדי שהוא יושב שם, ברוך השם, שולח לנו הגיגים בדף הפייסבוק שלו, והבשורה הגדולה של שר האוצר, שקודם כול לקחנו מאלה שקיבלו הכי הרבה.

אריה מכלוף דרעי: אז אני אומר: רבותי, תדעו לכם, אתם הולכים היום לקחת, חברי הכנסת מהקואליציה – אתם הולכים לקחת מהמשפחות החלשות מרובות הילדים, אתם הולכים לקחת מערי המצוקה, מערי הפיתוח, את מענק המקום שנתנו להם, אתם הולכים לקחת מזוג צעיר שהולך לשפר את הדירה שלו, ממשפרי הדיור אתם הולכים לקחת, והולכים הלאה והלאה, ורוב הגזירות נופלות על השכבות המוחלשות, ועל זה אתם הולכים להצביע.

אריה מכלוף דרעי: אני פונה אליכם, חברי הקואליציה: זה עניין מצפוני.

אריה מכלוף דרעי: ההצבעה היא לא משמעת קואליציונית, ההצבעה הזאת היא הצבעה מצפונית של כל אחד ואחד מכם.

אריה מכלוף דרעי: דיני נפשות תלויים על כתפיכם.

אריה מכלוף דרעי: אנא, תחשבו פעמיים לפני שאתם חלילה וחס מטילים כמעט – אני לא רוצה להגיד מילים קשות, אבל מטילים גזירה של עוני.

אריה מכלוף דרעי: חז"ל אמרו שעני חשוב כמת, זה מה שאתם הולכים לעשות היום להרבה מאוד משפחות.

אריה מכלוף דרעי: תודה רבה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: חברת הכנסת תמר זנדברג, ואחריה – חברת הכנסת גילה גמליאל.

רות קלדרון: האם היא כאן?

משה גפני: גברתי היושבת-ראש, אני רוצה למסור הודעה אישית.

משה גפני: נאמר פה – – –

רות קלדרון: אני רק רוצה לומר שאני שמחה לשמוע כמה שאתם מעודכנים בפייסבוק.

רות קלדרון: לא ידעתי שאתם כל כך – קוראים במהלך הישיבה הודעות פייסבוק.

משה גפני: איזה פייסבוק?

משה גפני: – – –

רות קלדרון: עניתי לחבר הכנסת דרעי.

אריה מכלוף דרעי: קצת לא מצא חן בעיני הדבר הזה שאת מתפלאת.

אריה מכלוף דרעי: את אומרת שאתם – – –

קריאות: – – –

רות קלדרון: – – – אתם מעודכנים עד המילה האחרונה.

קריאות: – – –

משה גפני: – – –

רות קלדרון: בבקשה, חברת הכנסת תמר זנדברג.

רות קלדרון: אדוני חבר הכנסת גפני.

משה גפני: אני רוצה למסור הודעה אישית.

רות קלדרון: אז תירשם, וניתן לך שמונה דקות של הודעה אישית.

נסים זאב: איך את חושדת בו שהוא מסתכל בפייסבוק?

נסים זאב: זה משחית את הנפש שלו.

רות קלדרון: הוא עדכן אותנו על הפייסבוק, חבר הכנסת דרעי.

משה גפני: 6% גירעון.

רות קלדרון: חברים, תודה רבה.

רות קלדרון: כבוד חברת הכנסת זנדברג עכשיו.

תמר זנדברג: תודה.

משה גפני: – – –

רות קלדרון: שמונה דקות.

מיקי לוי: זה מה שאומר "גלובס".

רות קלדרון: חבר הכנסת גפני, אתה חסרת לנו מאוד, אבל בבקשה, תשמור על כבוד המליאה.

משה גפני: אני רוצה למסור הודעה אישית.

רות קלדרון: אז בוא לדבר.

רות קלדרון: בוא לדבר.

רות קלדרון: תירשם, ניתן לך שמונה דקות.

רות קלדרון: בבקשה, תמר.

תמר זנדברג: תודה.

תמר זנדברג: לילה טוב – – –

משה גפני: 6% גירעון.

משה גפני: עלי לא עבדו כמו שעובדים עליכם.

מיקי לוי: אף אחד לא עובד עלינו, חבר הכנסת גפני.

משה גפני: מאה אחוז.

רות קלדרון: חבר הכנסת גפני, אני מבקשת ממך פעם ראשונה לכבד את המליאה ולתת לחברת הכנסת לדבר.

משה גפני: אני נותן.

רות קלדרון: אני מודה לך.

משה גפני: עוד מעט תגידי לי שהיא לא אמרה עלי שום דבר.

רות קלדרון: – – – אני לא מדברת לשון הרע – –

משה גפני: שתברר קודם את האמת.

רות קלדרון: – – אני אמרתי את זה לחברי – –

משה גפני: – – –

רות קלדרון: – – אמרתי לחברי, אתה לא היית כאן.

משה גפני: אנחנו החזקנו משק בלי כל הסיפורים האלה – – –

רות קלדרון: חבר הכנסת גפני, אני מבקשת ממך בפעם השנייה לכבד את המליאה.

רות קלדרון: תודה.

רות קלדרון: בבקשה.

משה גפני: על לא דבר.

תמר זנדברג: תודה.

תמר זנדברג: לילה טוב לכולם – – –

משה גפני: החזקתי משק, לא כמוכם.

מיקי לוי: – – –

משה גפני: – – – ציבור הסטודנטים – – –

רות קלדרון: חבר הכנסת גפני, תחווה קצת את ההתקפה שאנחנו חיים בתוכה.

רות קלדרון: זה לא נעים – –

משה גפני: – – –

רות קלדרון: – – אבל כמו גדול, תן בבקשה לחברת הכנסת זנדברג לדבר.

קריאות: – – –

רות קלדרון: חבר הכנסת גפני, יהודי לא מגרש יהודי – אני לא רוצה לקרוא לסדרנים.

רות קלדרון: תן לחברת הכנסת – בבקשה בפעם הרביעית – לדבר.

רות קלדרון: תודה.

קריאות: – – –

חנא סוייד: המצב נהיה יותר גרוע עכשיו.

תמר זנדברג: תודה.

תמר זנדברג: המצב מידרדר.

תמר זנדברג: לילה טוב לכולם.

תמר זנדברג: בשבועות האחרונים דובר כאן הרבה על כל מיני סעיפים של קיצוץ בתקציב, שהוזכרו כאן לפני, בין היתר העלאת המע"מ, וקיצוצים שונים, כשהמשותף לכולם זה שנדמה שהתקציב הזה מקצץ איפה שאפשר ולא איפה שצריך.

תמר זנדברג: אני רוצה להביא דוגמה, ולדבר על נושא שלא דובר כאן כל כך, לפחות לא בנאומים ששמעתי, והוא חשוב מאוד; הוא גם חשוב בפני עצמו והוא גם איזו אינדיקציה להלך הרוח שהוביל את התקציב הזה.

תמר זנדברג: רבות ורבים מאתנו, מי שפתחו את תיבת המיילים בימים האחרונים, קיבלנו הרבה מאוד מיילים מהרבה אזרחיות ואזרחים בנושא ביטול התוכנית להפחתת פליטות של גזי חממה.

תמר זנדברג: למי שלא פתח את המיילים והסתכלה במה מדובר, מדובר על ביטול התחייבות שישראל חתומה עליה, שנמצאת בספרי התקציב שמונחים כאן לפנינו.

תמר זנדברג: היום, נדמה לי שממש-ממש היום, חלק מחברי הכנסת באים משם, מצוין יום הולדתו ה-90 של הנשיא פרס.

תמר זנדברג: אז אותו נשיא פרס הוא זה שחתום באופן אישי, בשמה של מדינת ישראל, על ההתחייבות של ישראל בוועידת האו"ם בשנת 2010 להפחית גזי חממה, להפחית את הפליטות של גזי חממה.

תמר זנדברג: בשנת 2010 ישראל לקחה על עצמה התחייבות להפחית את פליטת גזי החממה ב-20% בתוך עשר שנים, כלומר עד שנת 2020.

תמר זנדברג: התוכנית הזאת תוקצבה לעשר שנים, כלומר משנת 2010 – שלום, אדוני היושב-ראש – משנת 2010 עד שנת 2020, התוכנית להפחתת פליטות גזי חממה מתוקצבת לעשר שנים מדי שנה בשנה.

תמר זנדברג: בשנתיים הראשונות שלה, שזה השנתיים האחרונות, יצאו לדרך גם כמה פרויקטים שיביאו תועלת רבה למשק, למשל החלפת מקררים ומזגנים ביתיים.

תמר זנדברג: פגיעה נוספת תהיה בבנייה הירוקה; ישראל התחייבה על חיסכון של 20% בשימוש במים, בחומרי גלם, בתשתיות בנייה וכו'.

תמר זנדברג: התוכנית הזאת מביאה לחיסכון בזיהום, וזיהום פירושו תחלואה.

תמר זנדברג: כלומר התוכנית גם חוסכת תחלואה, ואני בטוחה שיש כאן מומחים ומומחיות בבריאות שיכולים לספר לנו מה ההשלכות והמשמעויות של הדברים האלה.

תמר זנדברג: ועל כל זה, ביטול התוכנית גם מהווה פגיעה חמורה באמינות הבין-לאומית של ישראל, מכיוון שמדובר בהתחייבות בין-לאומית שישראל לקחה על עצמה, כאמור, בחתימתו ובהתחייבותו האישית של הנשיא פרס.

תמר זנדברג: אז מה אומרת לנו הממשלה?

תמר זנדברג: מה המסר שעובר מביטול התוכנית הזאת?

תמר זנדברג: מה, משבר האקלים זה לא בעיה שלנו?

תמר זנדברג: פליטת גזי החממה לא פוגעת באזרחים ובאזרחיות שלנו?

תמר זנדברג: המחויבות הבין-לאומית לא מעניינת אותנו?

תמר זנדברג: השר עמיר פרץ דיווח לוועדת הפנים בשבוע שעבר, או לפני שבועיים, שפקידי האוצר אומרים לו שהתוכנית עולה כסף.

תמר זנדברג: אה, באמת?

תמר זנדברג: עולה כסף?

תמר זנדברג: מישהו בדק כמה כסף היא חוסכת?

תמר זנדברג: מישהו בדק כמה היא חוסכת באיכות החיים היומיומית של כל אחת ואחד מאתנו?

תמר זנדברג: עוד אמרו לשר פרץ, שהתוכנית הזאת, כבר לא צריך אותה, בגלל המעבר לשימוש בגז טבעי, שיהיה פחות מזהם.

תמר זנדברג: ובכן, המשרד להגנת הסביבה בראשות השר עמיר פרץ מדווח שההפחתה הזאת בזיהום כבר נלקחה בחשבון.

תמר זנדברג: אז מה, מישהו במשרד האוצר משקר?

תמר זנדברג: יכול להיות?

תמר זנדברג: למה בחרתי לדבר על התוכנית הזאת?

תמר זנדברג: קודם כול כי היא חשובה, כי היא נוגעת באיכות האוויר שכולנו נושמים, בתחלואה, וכאמור, בהתחייבות הבין-לאומית, אבל לא רק, כי התוכנית הזאת היא דוגמה קטנה, אולי לא כל כך קטנה, אבל דוגמה מייצגת לאיך תקציב המדינה לשנים 2013 ו-2014 מקצץ במקום שאפשר ולא במקום שצריך.

תמר זנדברג: ומה החלופות?

תמר זנדברג: דובר כאן רבות; רק לפני כמה שבועות השיקו חברת הכנסת זהבה גלאון, יושבת-ראש מרצ, וחבר הכנסת משה גפני מיהדות התורה תוכנית אלטרנטיבית, תוכנית חלופית; לא תשובה על השאלה איפה הכסף, אלא על מאיפה להביא את הכסף.

תמר זנדברג: והנה, מסתבר שבמקום 4.6 מיליארד שקלים שנחסוך כביכול מהעלייה במע"מ, אפשר לגבות 5 מיליארד שקלים אך ורק מביטול הפטורים ממס לחברות הגדולות, וזה עוד לפני שדיברנו על מס החברות, על מס רווחי הון דיפרנציאלי ועל כל אותם מהלכים שהיו מביאים את הכסף מהמקום שצריך ולא מהמקום שאפשר.

תמר זנדברג: אז אני רוצה – מילת סיכום דווקא לכמה דווקא חברות כנסת ותיקות ששמעתי קודם, חברותי חברת הכנסת עדי קול, חברת הכנסת יפעת קריב וחברת הכנסת פנינה תמנו-שטה: כולכן עליתן בתור חברות קואליציה, ובאמת, חברות, אתן שותפות אתנו בהרבה מהניסיונות לעשות פה דברים, בוועדות אנחנו רואות אתכן, אבל עליתן לפה בתור חברות קואליציה, ונדמה לי, אם אני יכולה לאבחן – אני אומרת: עליתן לדבר בתור חברות קואליציה, ובנימה שאין לי אלא לאבחן אותה כחוסר ביטחון עצמי במה שיש לכן להציע, את מי תקפתן?

תמר זנדברג: את חברי וחברות האופוזיציה דווקא, משום מה.

תמר זנדברג: היה איזה מוטיב חוזר בדברים שלכן, באמת, דווקא חברותי – בחרתן להפנות את האצבע המאשימה; אם אתן כל כך לוקחות אחריות, ואם אתן כל כך אחראיות למה שנמצא כאן בתוך הספרים, בואו תפתחו את המספרים ותראו לנו לא איך אתן מאשימות את חברי האופוזיציה במה שהם באים להעיר, לבקר כאן, אלא איך אתן משנות את מה שכתוב כאן.

תמר זנדברג: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת תמר זנדברג.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת גילה גמליאל – בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: שלוש דקות לרשותך, מרכזת הקואליציה בוועדת הכספים.

יולי יואל אדלשטיין: ואחריה – אחרון הדוברים בדיון האישי הוא חבר הכנסת אורי מקלב מסיעת יהדות התורה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

גילה גמליאל: כבוד היושב-ראש, שרים, שרות, חברי וחברות כנסת, היום אנחנו צריכים להצביע במליאה בקריאה ראשונה, בדרך כלל כך זה קורה בהליך הביורוקרטי.

גילה גמליאל: לאחר מכן, מה שעובר כאן מגיע אלינו לוועדת הכספים.

גילה גמליאל: כמרכזת הקואליציה בוועדת הכספים בחנתי לעומק את תקציב המדינה, וככזה, יש סעיפים בחוק שלא יהיה אפשר להעביר אותם לחלוטין.

גילה גמליאל: אני כמרכזת הקואליציה לא מתכוונת להעביר אותם בוועדה.

גילה גמליאל: אם זה הנושא של מס עקרות-הבית – מס עקרות-הבית אין לו צידוק, לא חברתי; הוא לא עם חזון, הוא לא מוביל לשום דבר.

גילה גמליאל: 1.5% מס הכנסה גורף לכלל העובדים, זה דבר שגם כן אין לו מקום, אין בו מעוף, יש בו פגיעה חד-משמעית במעמד הביניים, והדבר הזה גם כן לא יעבור בוועדת הכספים.

גילה גמליאל: הנושא של נקודות זיכוי – יפעת קריב היקרה, אז זהו שאני, להבדיל ממך, לא נמצאת ברשימה – שאם אני לא אצדיע אז אני לא אבחר לכנסת.

גילה גמליאל: אני חושבת שכאן – עם כל הכבוד, יש לנו פריימריז, יש דמוקרטיה, והדברים מתנהלים אחרת.

יפעת קריב: גילה – – –

גילה גמליאל: נקודת זיכוי לאקדמאים – זה דבר שפוגע חד-משמעית בכל מעמד הביניים, בזוגות הצעירים, שעד שהם השקיעו את מרב כספם כדי לרכוש השכלה גבוהה, אז עוד מצפים מהם את המעט – גם את נקודת הזיכוי לא נותנים לאורך זמן, נותנים את זה גם ככה קצוב, וגם את כבשת הרש הזאת מציעים בתקציב המדינה לבוא ולקחת.

גילה גמליאל: והנושא שהכי הכי גובל באבסורד זה הסוגיה של מה שנקרא משפרי הדיור.

גילה גמליאל: רק מה ששכחו פה, בחוק הזה – משום מה לא שמו לב, או שזה חלק מהעזים שנמצאות כאן כרגע ועלינו להוציא אותן, זה הנושא של מס משפרי הדיור.

גילה גמליאל: היעלה על הדעת שלא רק מדברים על כך – כן, בהחלט למחוק – לא יעלה על הדעת שלא רק מדברים על כך שמשפרי הדיור – מי שעולה משלושה חדרים לארבעה חדרים, וכבר שילם את מס השבח על השלושה חדרים, רוצים ששוב הוא ישלם מהשקל הראשון, אם יש לו יותר ילדים והוא רוצה לעלות לארבעה חדרים.

גילה גמליאל: אבל מילא זה שהם אולי עשו פה טעות ולא מבקשים את הדלתא בין שלושה חדרים לארבעה חדרים, הם עוד דורשים ממי שהיו לו ארבעה חדרים ונאלץ לרדת לשלושה חדרים, כי אין לו כסף, מצבו הכלכלי לא טוב – גם כן לשלם מהשקל הראשון.

גילה גמליאל: איפה ההיגיון?

גילה גמליאל: איפה החזון?

גילה גמליאל: איפה הראייה ארוכת הטווח?

גילה גמליאל: התקציב הזה, הלכו אתו בדרך הקלה.

גילה גמליאל: רואים שכאן זה נעשה במצב שבו, לצערי, יש לנו כאן חוסר ניסיון – גם פוליטי, גם כלכלי, גם ראייה לא מקיפה בכל התחומים האלה.

גילה גמליאל: ואני מסתכלת על זה מתוך רצון אמיתי, ואני הסכמתי – כמרכזת הקואליציה, אני אמרתי, איזה חיים קלים יהיו לי.

גילה גמליאל: איזה – יש עתיד, איזה – רציתי לומר לכם באהבה, סגן השר מיקי לוי – – –

מיקי לוי: – – –

גילה גמליאל: – – – עם כל ההבטחות שלכם לפני הבחירות, אמרתי: יהיו לי החיים הכי קלים כמרכזת הקואליציה.

גילה גמליאל: אבל, לצערי, כשאני מסתכלת על זה היום – תעשו שיעורי בית.

גילה גמליאל: מיקי לוי, זה בסדר להיות חסר ניסיון, תחיה עם זה טוב.

גילה גמליאל: זה בסדר שאין לך רקע כלכלי, זה גם בסדר.

גילה גמליאל: יחד עם זה, לך תעשה שיעורי בית, ולא כל מה שפקידי האוצר אומרים לך תגיד אמן.

גילה גמליאל: תבוא לכאן עם חזון, תבוא לכאן עם עתיד אמיתי עבור הצעירים, ולא תבוא להציג לנו כאן את הנתונים האלה.

גילה גמליאל: אני אומרת לכם חד וחלק: אתם כאן כל פעם מנסים להטיף לי שאני חברת קואליציה.

גילה גמליאל: אני פה בראש ובראשונה מייצגת את הציבור, אני בראש ובראשונה כאן מייצגת את האזרחים והאזרחיות של המדינה; וועדת הכספים היא לא חותמת גומי של משרד האוצר, ואנחנו כאן לא דוברי משרד האוצר, וועדת הכספים תבצע את השינויים האלה.

גילה גמליאל: זהו בדיוק תפקידכם, לבוא ולהציג את האלטרנטיבות.

גילה גמליאל: זה שאתם חושבים שאם אמרו לכם שאין אלטרנטיבות אז אין כאלה – תבואו ותציגו את האלטרנטיבות.

גילה גמליאל: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת גילה גמליאל.

יולי יואל אדלשטיין: חשבתי שאתה תציע לבטל את הנאום של אורי מקלב, אבל הוא לא הסכים, לכן אני מבקש מחבר הכנסת אורי מקלב לבוא.

מיקי רוזנטל: – – – לצד של האמת.

יחיאל חיליק בר: גילה, בואי הביתה.

יולי יואל אדלשטיין: אני רואה שהצחוקים הליליים לאט-לאט חוזרים למליאה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: לא, אני לא מתכוון לנאום של גילה גמליאל, אני מתכוון לאווירה של צחוקים.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, שמונה דקות לרשות חבר הכנסת מקלב.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, מכובדי השרים, חברי חברי הכנסת, בראשית דברי, כחבר הסיעה של חבר הכנסת משה גפני, ששימש יושב-ראש ועדת הכספים, ומכיוון שאין לו יכולת עכשיו להגיב על הדברים של חברת הכנסת יפעת קריב, רק אחר כך, בהודעה אישית, לאחר ההצבעה, בשמו אגיד כמה משפטים כתגובה על הדברים, כאילו חבר הכנסת גפני אמר פה דברים לא נכונים בנאום שלו בדיון הזה.

אורי מקלב: קודם כול, הגירעון בתקופה הקודמת, כשחבר הכנסת גפני שימש יושב-ראש ועדת הכספים, היה 6%, ולדברי בנק ישראל – 7%.

אורי מקלב: אלה הנתונים שיש, אלה הנתונים האמיתיים.

אורי מקלב: לא רק זה – –

יפעת קריב: – – –

משה גפני: אני הייתי, לא את.

אורי מקלב: – – הגירעון ירד – זה נתונים שכתובים: 6%, ולדברי בנק ישראל, 7%, וזה ירד ל-5.2% – –

משה גפני: – – –

אורי מקלב: – – זה ירד ל-5.2%, בגירעון יותר גבוה מעכשיו, והגזירות לא היו בכלל דומות למה שעכשיו; התחשבו בשכבות החלשות, לא קיצצו בקצבאות הילדים, כל הקיצוצים היו לכיוון אחר.

אורי מקלב: האבטלה ירדה לממדים שלא היו 30 שנה, בתקופה הזאת.

אורי מקלב: הצמיחה גדלה – לפי כל קנה מידה וכל פרמטר הצמיחה גדלה.

אורי מקלב: דירוג האשראי עלה ועלה כל הזמן.

אורי מקלב: איפה אנחנו נמצאים היום, שדירוג האשראי יורד ויורד?

אורי מקלב: מדינת ישראל התקבלה ל-OECD בתקופה הזאת.

אורי מקלב: אנחנו היום רק מקבלים דוחות שמלינים על מה שקורה.

אורי מקלב: הם אלה שאומרים על הפערים ועל העוני שעכשיו יהיה בגלל התקציב הזה ועל הגזירות האלה.

אורי מקלב: ולכן לבוא ולהגיד שאנחנו – שגם אז היו גזירות – אינן דומות הגזירות שהיו אז והקיצוצים שהיו אז לגזירות – וההתנהלות הכלכלית שהייתה אז – למה שאתם עושים היום.

אורי מקלב: מה היום אתם?

אורי מקלב: לא פוגעים לא במעמד הביניים, לא בקבוצות החזקות.

אורי מקלב: המסר שיש פה לציבור הוא מסר שאין משנה כלכלית אמיתית, שלטון הפקידים שולט.

אורי מקלב: כל הדברים שהיו במגירות של פקידי האוצר, ואנחנו יודעים מה הרעיונות שלהם, איך לקצץ – דברים הזויים לגמרי, דברים שהם לא מציאותיים, דברים שלא חיים עם הציבור, דברים הזויים – כל הדברים האלה יצאו.

אורי מקלב: גזירה אחת-שתיים מילא, אבל זה אוסף של גזירות כאלה, שכל מה שלא היו צריכים לעשות, עכשיו עושים.

אורי מקלב: הציבור גם לא יודע היום – יש בלבול בציבור, גם בכנסת יש בלבול, מה היה בגרסה הראשונה, מה היה בגרסה השנייה, מה ירד ומה לא ירד, ומה מתוכנן להיות, ומה אמורים לקצץ ומה אמורים לא לקצץ.

אורי מקלב: הציבור גם את זה לא יודע.

אורי מקלב: הוא רק יודע דבר אחד: שמסיטים את זה לכיוונים וספינים למקומות אחרים.

אורי מקלב: יש הסטות של הנושא.

אורי מקלב: הציבור לא יודע מה קורה.

אורי מקלב: הוא חושב שיש רק – מיטיבים אתו.

אורי מקלב: הציבור גם לא יודע ולא מבין איך זה שקבוצות חזקות במשק לא סובלות, הן מחוץ לכל הגזירות האלה, והקבוצות החלשות ומעמד הביניים הם אלה שהולכים לספוג את כל הגזירות, את הרוב הגדול של הגזירות.

אורי מקלב: מי שחזק יותר, ולא משנה אם זה השלטון המקומי או ההסתדרות, שם באמת הופכים ומגיעים ומסכימים אתו, ואחרי זה מוציאים במקום זה דברים אחרים.

אורי מקלב: ואם יש ביקורת על ארנונה בקברים אז יחליפו את זה עם משהו אחר, הכול עושים תמורה – איך מקבלים את המיליארד וחצי.

אורי מקלב: ואתה אומר שלא תיתן לפגוע במעמד הביניים?

אורי מקלב: כל הדברים האלה, לא עמדת בדבר אחד שאמרת לפני הבחירות.

אורי מקלב: תוך כדי ההתנהלות עכשיו אתה פוגע, הדו-פרצופיות, הדו-לשון, הלשון שאומרת פעם: אני רוצה אתכם, אני מקרב אתכם, ומצד שני מכה אתכם.

אורי מקלב: אתה הופך ציבור שלם, ציבור שלם, ולא היה עוד דבר כזה שציבור שלם שהולך לספוג, עשרות אלפי ילדים נכנסים למעגל העוני, והתשובה והניכור שקיבלו בתשובה כאן, מעל במת הכנסת.

אורי מקלב: מה התשובה שניתנה, שהילד יהיה רעב?

אורי מקלב: לא מכיר את זה, אבל הטלת האחריות על ההורים, באיזו יהירות, אפשר לחשוב שבאמת מישהו כאן מגדל את הילדים בשביל האבות שלהם.

אורי מקלב: כל מה שחסר להם, כל מה שנותנים להם זה קצבת הילדים; הקיצוץ של 100 שקלים, זה שמלביש אותם, זה שמחנך אותם, זה שמשלם את התרופות שלהם וזה שמפרנס אותם ומאכיל אותם, זה שקם אליהם בלילה.

אורי מקלב: כל זה ב-100 שקל שאתה מקצץ או לא מקצץ.

אורי מקלב: ולא רק זה, יש משהו שרואים לאורך כל הגזירות האלה – שאין היגיון כלכלי; יש הנפת דגלים.

אורי מקלב: ואמרו את זה כאן; אומרים את זה אנשים מהקואליציה.

אורי מקלב: ניסו לקחת את חוק ההסדרים, וללכת מקצועי, מה אפשר באמת לחבר, חוק ההסדרים עם התקציב, ומה לא.

אורי מקלב: אז מה התשובות?

אורי מקלב: ואדוני יושב-ראש הכנסת, אמרת את זה באומץ, ברבים.

אורי מקלב: יש דברים שהם דגלים.

אורי מקלב: יש דברים שהם דגלים.

אורי מקלב: זה מה שנמצא בתקציב; לא תקציב מקצועי, אלא מה שנמצא כדגל.

אורי מקלב: לקחת ציבור שלם, אוכלוסייה שלמה, שמנסה לחנך, להיות ציבור שורשי, להתנהל כראוי – עזרה הדדית, עזרה לזולת; לקחת את הציבור הזה ולהשתמש בו כמגן אנושי בהסחה של דעת הקהל.

אורי מקלב: לוקחים ציבור שלם, מסיתים נגדו, הכול כדי לשמש מגן אנושי – איך אנחנו מסיחים את דעת הקהל.

אורי מקלב: כל אחד עם מורשת הקרב שלו.

אורי מקלב: כנראה ב"במחנה", שם לומדים הסחת קרב בצורה אחרת.

אורי מקלב: יש כאלה שלומדים בקרב שיורים ואז מתקדמים, ועושים הסחה, ויש – כנראה מחנה התקשורת, שם יש כללים אחרים.

אורי מקלב: שם באמת זורקים על ציבור רפש, משמיצים ציבור שלם, טוענים שהוא לא פרודוקטיבי, אומרים שהוא לא עובד, הכול אפשר לומר עליו, וכך אפשר להשתמש בו, וכך אפשר לקדם עוד ועוד גזירות.

אורי מקלב: הרי בסופו של דבר הציבור יודע: הילדים רעבים לא דווקא בציבור החרדי.

אורי מקלב: יש עוד ציבור שיחוש את זה מאוד.

אורי מקלב: היינו כאן, חבר הכנסת הרצוג היה כאן בשדולה לביטחון תזונתי.

אורי מקלב: מי הגיע לשם?

אורי מקלב: אלה שמייצגים שכבות חלשות בכל הארץ, בפריפריה.

אורי מקלב: זה לא דווקא הציבור החרדי.

אורי מקלב: כל זה יקום ויצוץ, ועוד יראו את זה.

אורי מקלב: זה רק שם?

אורי מקלב: כושר ההשתכרות, לקחת נושא שהוא מקצועי, נושא של עבודה, של אימהות, בעזרה, שכל מה שנוצר, המעונות, לקצץ בצהרונים, ואחרי זה במעונות, לדרוש מיצוי כושר השתכרות – על מה נעשה המעון?

אורי מקלב: כדי לאפשר לאישה את הביטחון שהיא יכולה ללכת לעבוד, הרי קודם כול היא רואה אם יש לה סידור לילדים ואז היא עובדת.

אורי מקלב: מה אומרים?

אורי מקלב: זה שהיא עובדת משרה מלאה, עם ארבעה או חמישה ילדים, או התחילה בלי ילדים, כזוג צעיר, ואחרי זה נולדו ילדים, ובכוח היא ממשיכה לעבוד, אומרים: לא, אם אין מיצוי כושר השתכרות לא תוכלי לקבל את הסבסוד במעונות.

אורי מקלב: יש בזה היגיון כלכלי?

אורי מקלב: יש בזה חשיבה כלכלית?

אורי מקלב: אנחנו לא יודעים מה יהיה בנושא של הדיור.

אורי מקלב: מישהו אומר כאן שהולכים באמת לעזור, להוריד.

אורי מקלב: כל מה שאפשר היה לעזור בדיור – נעשה בדיוק ההפך.

אורי מקלב: את כל הגזירות, להעלות את כל המסים, מס רכוש, מס שבח, מס רכישה, מסים – להוריד את כל הקצבאות ואת כל המענקים שהיו בפריפריה.

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים, אדוני.

אורי מקלב: שום מסר של ירידת מחירי הדיור.

אורי מקלב: להעלות במס ערך מוסף את מחירי הדיור ב-1%, אנחנו יודעים מה המשמעות של זה לכל דירה.

אורי מקלב: אבל לא רק זה – מה שהאוצר מחכה מהעלאת מס ערך מוסף בדיור זה יותר ממיליארד שקל רק בנושא הדיור.

אורי מקלב: מישהו יעלה על הדעת שמישהו ייתן שירדו מחירי הדירות כדי שהתחזית שיהיה מהדיור – מישהו ירד?

אורי מקלב: הכול הפוך מהשיקול הכלכלי.

אורי מקלב: לוקחים ציבור ובמקום להגיד: איפה הכסף – הקופה נמצאת אצל החרדים, במגזר הזה.

אורי מקלב: פתאום רואים שזה לא עשה שום דבר.

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים, אדוני.

אורי מקלב: קוּפה, היא אשמה?

אורי מקלב: קוּפה נדרסת עשית אותם, את הציבור הזה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

אורי מקלב: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אורי מקלב.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את חבר הכנסת יצחק הרצוג; בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו, אם הממשלה תרצה לסכם את הדיון, היא תוכל לעשות זאת באמצעות שר האוצר או סגנו, מה שהממשלה תבחר.

יולי יואל אדלשטיין: שר האוצר ירצה – בסדר גמור.

יצחק הרצוג: אדוני היושב-ראש, חברי וחברותי חברי הכנסת, אדוני שר האוצר, מזה כמה שעות אנחנו משתתפים בדיון שתהיה לו השפעה מכרעת על חייהם של כל אזרחי המדינה בשנה וחצי הקרובות, ונאמרו פה דברים שבאו מעומק הלב, מדם הלב, באמונה ובנחרצות.

יצחק הרצוג: אלה דברים שהיה ראוי ונכון להקשיב אליהם ולהבין שהם נאמרים בהרבה היגיון ושום שכל.

יצחק הרצוג: החוברת הזאת, למשל, זו עבודה שנעשתה בסיעת העבודה – – –

יולי יואל אדלשטיין: רק נא לא להציג אותה, חבר הכנסת הרצוג.

יולי יואל אדלשטיין: תניח אותה על הדוכן, תיעזר בה.

יצחק הרצוג: זאת חוברת שהפיקה מפלגת העבודה – נמצאת גם באינטרנט – באמצעות צוות מיומן של אנשים, שהלך וניתח סעיף-סעיף בחוק ההסדרים שמשוגר הערב בקריאה ראשונה.

יצחק הרצוג: ואני אומר לכם, שככל שהופכים בחוק הזה, פרק-פרק, סעיף-סעיף, פסוק-פסוק, מוצאים עוד ועוד פרכות, וגזירות, ומכות וחבטות על אזרחי המדינה; ולא שלא ניתן לעשות את זה אחרת.

יצחק הרצוג: ניתן לעשות את זה אחרת.

יצחק הרצוג: אני אומר לך, ידידי שר האוצר, אתה הודעת שלא תושתנה גזירות על ציבור הסטודנטים בישראל, לכאורה – אני אומר את זה גם לראשי שדולת הסטודנטים פה, חבר הכנסת טופורובסקי – לא יושת שכר לימוד נוסף על הסטודנטים בישראל.

יצחק הרצוג: אבל מה עשיתם?

יצחק הרצוג: בעצם בסוג של ישראבלוף אתם משיתים על כל אקדמאי ובוגר תואר אקדמי במכללה או באוניברסיטה מאות שקלים בחודש באמצעות ביטול נקודת הזיכוי במס הכנסה לאקדמאים; לא רק לסטודנטים לתואר שני ולתואר שלישי, אלא לכל אדם שעבד קשה, הזיע כדי להשיג תואר, אולי יוצא מעוני, אולי עושה מהפכה בחייו, אולי מוביל את המשפחה שלו, אולי בונה לו עתיד, ובמקום להגיד לו: יש לך עתיד, אתם חובטים בו בכל הכוח.

יצחק הרצוג: בגידה ישירה בציבור הבוחרים שלכם.

יצחק הרצוג: אז אותו אדם כבר יצא לעבודה, חטף מכה, עכשיו אתם גם אומרים לזוג הצעיר, אולי לריקי כהן ובעלה: את רוצה לשפר דירה?

יצחק הרצוג: אנחנו מענישים אותך גם על כך.

יצחק הרצוג: את רוצה לשפר דירה?

יצחק הרצוג: תשלמי.

יצחק הרצוג: כמו ב"מונופול", נכנסת – קיבלת קנס; הגעת עם הקובייה – קיבלת קנס, תשלמי.

יצחק הרצוג: תשלמי עכשיו, משפחת כהן היקרה, על שדרוג הדירה שלכם משלושה חדרים לארבעה חדרים.

יצחק הרצוג: זה העונש הבא, פגיעה קלאסית במעמד הבינוני.

יצחק הרצוג: ואם חלילה חשבתם להתחיל לחסוך קצת כסף, אז בוא נזכיר לכם שעד לאחרונה, לפני שהחוק הזה עובר, יכולתם להפקיד עד פי-ארבעה מהשכר הממוצע במשק לחיסכון, כולל חיסכון פנסיוני או לתוכנית חיסכון – פי-ארבעה, בפטור ממס.

יצחק הרצוג: והנה, מגיעה התוכנית הזאת ופוגעת במישרין בכל מי שמשתכר מעל 14,000 ש"ח פלוס, ומשיתה מס על הפרשות המעבידים, ופוגעת גם במעבידים, מייקרת את עלות השכר, וגם בעובדים, ופוגעת קשות בעובדים, בפנסיות ובחיסכון שלהם.

יצחק הרצוג: ומי אלה אותם עובדים ב-15,000 ש"ח אם לא המעמד הבינוני, שעובד קשה ונושא את המשק על גבו?

יצחק הרצוג: זוכרים אותו מקמפיין הבחירות?

יצחק הרצוג: בוודאי שזוכרים אותו.

יצחק הרצוג: והנה גזירה נוספת, גזירה שבאה ישר לכיס של אנשים שעובדים קשה מאוד, מנסים להרים בית, לשלם משכנתה וגם לחסוך – שומו שמים, גם לחסוך.

יצחק הרצוג: דיברו פה הרבה הערב על סוגיית הקיצוץ בקצבאות הילדים.

יצחק הרצוג: אני רוצה לומר מעומק הלב, כמי שעוסק בנושא העוני הרבה מאוד שנים, וגם כתבתי על כך, וגם נאמתי על כך, וגם עסקתי בנושא של הפגיעה בקצבאות הילדים: קצבאות הילדים מסייעות למשפחות להתקיים ולצוף מעל פני המים, למאות-אלפי בני-אדם בישראל.

יצחק הרצוג: קצבאות הילדים הן אמנה בין המדינה לאזרח, אמנה שהיא הליבה של הביטוח הלאומי.

יצחק הרצוג: פגיעה בקצבאות הילדים זה לא רק זריקת ילדים לעוני, זה לא רק פגיעה במשפחות – זה במשפחות עובדות שבקושי מחזיקות את הראש מעל פני המים, כדי לא לטבוע.

יצחק הרצוג: והמשפחות האלה מקבלות מכה איומה במצבת ההכנסות של הסל המשפחתי, כשההוצאות של הסל המשפחתי מתייקרות בארנונה, בתשלומי הורים שהיום אושרו בוועדת החינוך של הכנסת, בהוצאות שונות, במע"מ, בסיגריות, במה שאתם רק רוצים.

יצחק הרצוג: במקביל, חותכים להם את הרגליים בקיצוץ בקצבאות הילדים.

יצחק הרצוג: ולא זו אף זו, אחרי שכבר פגעו בקצבאות הילדים, לא נשכח גם את הקשישים.

יצחק הרצוג: איך אפשר שלא?

יצחק הרצוג: אז בוא נדבר רגע על הסיעוד.

יצחק הרצוג: בישראל הוקמה מערכת מפוארת של תשתית לטיפול באנשים מבוגרים, באנשים הזקנים, מערכת של מרכזי-יום לקשיש שמתוגמלת גם בעקיפין באמצעות חוק ביטוח סיעוד, עם הרבה מאוד ארגונים ללא מטרות רווח שמטפלים בזקנים ושולחים להם מטפלים הביתה, וגם חברות שעוסקות בכך, שמפוקחות על-ידי המוסד לביטוח לאומי.

יצחק הרצוג: והנה מביאים לכאן סעיף, בכל מיני תירוצים ואמתלות – ותאמינו לי, אני חי את זה היטב, מכיוון שהייתי מעורב פה עד צוואר – וכופים על אזרחי המדינה להחליט שיותר לא יעברו הגמלאים את ביקור הבית ואת הטיפול של מי שמנקה אותם, ורוחץ אותם, ומבשל להם, ודואג להם, תשע שעות או 18 שעות שבועיות או עשר או 12 שעות שבועיות, שזה הרגעים הכי חשובים של הזקן הערירי והבודד, ואומרים להם: נגמר, מעכשיו תיקחו את זה בכסף, ותתעסקו אתם בביורוקרטיה, ובהסכמים, ובביטוח, ובהבטחת פנסיה חובה, ומה שאתם רק רוצים, גם אם אתם דמנטיים.

יצחק הרצוג: יופי של פתרון לזקני ישראל.

יצחק הרצוג: וכל זה נמצא בספר הזה.

יצחק הרצוג: ואני פונה פה לראשי הוועדות שיקבלו את החוקים הללו: אל תוותרו; תעברו על זה בקפידה, עם זכוכית מגדלת.

יצחק הרצוג: ואני אומר לחברי וחברותי חברי הכנסת: אל תיתנו פה הנחות.

יצחק הרצוג: מה שעובר פה אין לו שום קשר, שום קשר למצב הכלכלי של מדינת ישראל.

יצחק הרצוג: זאת חבילה של גזירות שאין בינה לבין הוצאת ישראל מן המצר ולא כלום.

יצחק הרצוג: והערה אחרונה: מה שחסר פה, אדוני שר האוצר וגם ראש הממשלה – אין פה שום חזון של צמיחה.

יצחק הרצוג: אין פה שום התייחסות, שום מחוללי צמיחה, שום מנועי צמיחה, שום אופק של יצוא, שום אופק של השקעות באזורי פיתוח, שום אופק של תעסוקה, שום מענקים שמביאים לפה עסקים שיאפשרו להעסיק בני-אדם, לתת להם יכולת ועתיד טוב יותר, להראות להם שבאמת יש עתיד.

יצחק הרצוג: ולכן מתבקשת הכנסת הזאת להצביע בכל הכוח ולהגיד: לא.

יצחק הרצוג: לא לתקציב הזה, ולא לגזירות המובאות בפניכם.

יצחק הרצוג: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לחבר הכנסת יצחק הרצוג.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את שר האוצר, חבר הכנסת יאיר לפיד, לסכם את הדיון.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אני גם ודאי מבקש מחברי הכנסת לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוד מעט ניגשים להצבעות בקריאה הראשונה על חוק התקציב וחוק ההסדרים.

יאיר לפיד: אדוני היושב-ראש, ערב טוב לך, כנסת נכבדה, קודם כול, זה היה כמובן מרתק לשבת פה ולהקשיב.

יאיר לפיד: קצת הקשבתי גם בחדר.

יאיר לפיד: הקשבתי כמובן בתשומת לב לנאומה המרגש של יושבת-ראש האופוזיציה שלי יחימוביץ על עקרות-הבית, ואני משוכנע שרק בתום לב, חברת הכנסת יחימוביץ, שכחת שאם 450,000 עקרות-הבית שעליהן דיברת לא ישלמו את הביטוח הלאומי, הן יקבלו גמלה של 1,500 שקל רק מגיל 67, ואם הן כן ישלמו את הביטוח הלאומי הן יקבלו גמלה של 2,250 שקל כבר מגיל 62.

יאיר לפיד: האם את נגד הרעיון שעקרות-בית יקבלו גמלה גדולה יותר מגיל מוקדם יותר, או שזה פשוט לא מסתדר עם התיאוריה?

יאיר לפיד: ואם כבר, אני רוצה להזכיר לך, גברת יחימוביץ – אני יודע שזה לא כיף לזכור – את יכולת לעמוד פה היום במקומי כשרת האוצר.

יאיר לפיד: דיברת על זה בנאום הפתיחה שלך.

מיקי רוזנטל: כי היא לא רצתה ש-100,000 עניים יהיו רשומים על שמה.

מיקי רוזנטל: 100,000 עניים יהיו רשומים על שמך.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת רוזנטל, תודה.

יאיר לפיד: יכולת לעמוד פה ולהציג את התקציב, אבל פחדת.

יאיר לפיד: ברחת מאחריות, כי הרבה יותר נוח לשבת על הקווים ולהעביר ביקורת מאשר לעשות באמת.

יאיר לפיד: מנהיגות זה לא להתחנף בזול לעקרות-הבית, חברת הכנסת יחימוביץ.

יאיר לפיד: מנהיגות זה להיות מסוגל להגיד לעקרות-הבית שזה לטובתן, גם אם זה לא פופולרי.

יאיר לפיד: זה מנהיגות – לעשות את הצעדים הנכונים גם כשזה לא פופולרי.

יאיר לפיד: אין מה לעשות.

יאיר לפיד: אתם יודעים מה?

יאיר לפיד: ואם אתם מדברים על המע"מ, למה שלא תבדקו, כל חברי מפלגת העבודה, כמה פעמים העליתם את המע"מ כשישבתם בממשלה?

יאיר לפיד: העליתם, הורדתם, העליתם, הורדתם.

יאיר לפיד: כשאתם באופוזיציה זה אסון; כשאתם בקואליציה זו היא דרך הדברים הטבעית.

יאיר לפיד: חבר הכנסת גפני דיבר פה בכאב פנימי עצום על הגירעון.

יאיר לפיד: הוא אמר שאני פשוט לא יודע מה אני עושה.

יאיר לפיד: זה הסבר נחמד להגיד שאני לא יודע מה אני עושה.

יאיר לפיד: מה ההסבר שלו?

יאיר לפיד: הוא הרי כן ידע מה הוא עושה.

יאיר לפיד: הוא היה יושב-ראש ועדת הכספים האגדי.

יאיר לפיד: אז מה ההסבר שלו?

יאיר לפיד: האם מצלצל מוכר לחבר הכנסת גפני המשפט "הגיע אלי הקיצוץ בתקציבי הישיבות וזרקתי אותו ישר לפח"?

יאיר לפיד: זה נשמע לך מוכר, חבר הכנסת גפני?

יאיר לפיד: כי זה מה שאתה אמרת.

יאיר לפיד: ואני הייתי בפח שלך, חבר הכנסת גפני.

יאיר לפיד: הלכתי לנבור לך בפח וגיליתי שם את השנה שעברה וגיליתי שם את השנה שלפניה וגיליתי שם שנים על גבי שנים של שוד הקופה הציבורית, והגירעון שאותו אני סוגר היום הוא גירעון שאתה אחד מאדריכליו.

יאיר לפיד: אז אפשר להיתמם פחות, חבר הכנסת גפני.

מיקי רוזנטל: מה יהיה עם – – – העניים החדשים?

מיקי רוזנטל: מה יהיה עם המספר של הביטוח הלאומי?

יאיר לפיד: חברת הכנסת מיכל בירן דיברה פה.

מיקי רוזנטל: תענה פעם אחת מה יהיה עם המספרים של הביטוח הלאומי, לא שלנו.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת רוזנטל, מכסת קריאות הביניים שלך הלכה פעמיים עוד כשהוא הציג את החוק.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה.

יאיר לפיד: חברת הכנסת מיכל בירן דיברה פה על הכת של פקידי האוצר.

יעקב מרגי: זה דיון על תקציב או גן-ילדים?

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מרגי, תודה.

יאיר לפיד: איזה מין סוציאליסטית את, חברת הכנסת בירן, כשאת עולה על דוכן הכנסת ומנאצת משרתי ציבור – אנשים שאגב מרוויחים הרבה פחות ממך – –

מיכל בירן: לא הקשבת עד הסוף.

מיכל בירן: אמרתי שהאחריות עליך, שר האוצר.

יאיר לפיד: – – שעובדים בלילות כדי לעזור למדינה.

מיקי רוזנטל: הם עבדו עליך, הם עבדו עליך.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת רוזנטל.

נחמן שי: הרי אתה נזפת בהם.

יאיר לפיד: ובכלל, כל הנאומים האלה על פקידי האוצר ועל נערי האוצר.

יאיר לפיד: כמה זה נוח לריב עם פקידים אנונימיים, חסרי פנים, שלא תצטרכו להתייצב מולם, שלא תצטרכו לתת דין-וחשבון.

מיכל בירן: – – –

יאיר לפיד: זה לא הם, הגברת בירן.

יאיר לפיד: זה לא הם.

יאיר לפיד: זה לא הם, זה אני.

יאיר לפיד: זה לא הם, זה אני.

נחמן שי: מי נזף?

נחמן שי: כשהם רצו להעלות את שכר הלימוד, מי נזף בהם?

נחמן שי: מי נזף בפקידי האוצר כשהם רצו להעלות את שכר הלימוד?

נחמן שי: מי נזף בפקידי האוצר?

נחמן שי: אנחנו מזלזלים בהם?

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת נחמן שי, הדברים נרשמו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, נחמן שי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת נחמן שי, תודה.

יאיר לפיד: זה לא פקידים, זה לא נערים.

יאיר לפיד: זה אני, זה הממשלה הזאת, ובעיקר, חברת הכנסת בירן – –

מיקי רוזנטל: זה לא אתה.

מיקי רוזנטל: לא הבאת שום דבר לתקציב הזה.

מיקי רוזנטל: שום דבר.

מיקי רוזנטל: הכול – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת רוזנטל, מספיק.

יאיר לפיד: – – זה רוב מוחלט של אזרחי ישראל.

יאיר לפיד: רוב מוחלט של אזרחי ישראל.

יאיר לפיד: זו הדרך שבה רוב אזרחי ישראל בחרו, והגיע הזמן שתשלימו עם זה – –

מיכל בירן: – – –

נחמן שי: אתה לא מכבד את פקידי האוצר.

יאיר לפיד: – – והגיע הזמן שתתרגלו לזה, שזה מה שבחר רוב מוחלט של אזרחי ישראל.

מיקי רוזנטל: 100,000 עניים חדשים על השם שלך.

מיקי רוזנטל: על שמך רשומים.

יאיר לפיד: ואל תמכרו לי את קינת מעמד הביניים.

יאיר לפיד: הוא לא עניין אתכם קודם, הוא לא מעניין אתכם היום.

אראל מרגלית: מה לא באמת מעניין אותנו?

יאיר לפיד: זה אף פעם לא עניין אתכם.

יאיר לפיד: על מה אתם מדברים?

יאיר לפיד: ובגלל שזה לא באמת מעניין אתכם, ובגלל שהצביעות גלויה כל כך, אתם הפסדתם את הבחירות באופן מביש כל כך.

נחמן שי: אנחנו ראינו כמה זה מעניין, כמה חברי כנסת היו פה הערב.

יאיר לפיד: נדמה לי שהוא איננו פה, חבר הכנסת מוזס, אהובי באמת, שדיבר על עשר המכות שנחתו על הציבור החרדי.

יאיר לפיד: האם להיות כמו כולנו זו מכה?

יאיר לפיד: האם לשאת בעול אתנו זו מכה?

יאיר לפיד: האם לשמור על הרשויות המקומיות מפני קריסה בגלל חוק נהרי זו מכה?

יאיר לפיד: האם ללמוד מתמטיקה ואנגלית זאת מכה?

יאיר לפיד: האם לשרת בצבא ההגנה לישראל בעיניכם זאת מכה?

אראל מרגלית: מזמן לא תקפת את החרדים.

יאיר לפיד: או שאולי זו זכות גדולה לשמור על עם ישראל.

אראל מרגלית: מה עם איזה התקפה על החרדים, יאיר לפיד, כדי שתגיד משהו אינטליגנטי על התקציב?

יאיר לפיד: וחבר הכנסת אטיאס – הו, מגיני החרדים התעוררו.

יאיר לפיד: חבר הכנסת אטיאס, אתה מדבר על מחירי הדיור?

יאיר לפיד: האם פסה בושה מן העולם?

יאיר לפיד: אתה מדבר על מחירי הדיור?

יאיר לפיד: שאני אזכיר לך את הקריטריון השערורייתי של ותק בנישואים?

יאיר לפיד: שאני אזכיר לך שכל הזינוק במחירי הדיור, כל עשרות האחוזים שבהם עלה מחיר הדיור, קרו כולם במשמרת שלך?

יאיר לפיד: אתה הכרעת תחתיך דור שלם, חבר הכנסת אטיאס, ועכשיו אתה עומד פה ומנסה לדבר אתנו על מחירי הדיור?

יאיר לפיד: נו, באמת.

יאיר לפיד: שאני אזכיר לך איך כל המשאבים של משרד השיכון הלכו לבית-שמש ג' ולביתר-עילית ולחריש החרדית?

יאיר לפיד: מה אתה חושב, שכבר שכחנו איך בילית קדנציה שלמה בלדאוג למגזר אחד, ורק למגזר אחד?

יאיר לפיד: ואם אנחנו מדברים – אני שומע צעקות, חברי הכנסת של מפלגת העבודה, שדיברו כל הזמן על זה שהתקציב אינו שונה מתקציב הממשלה הקודמת, אולי מפני שהם מקווים שכולנו שכחנו שהם ישבו בממשלה הקודמת.

יאיר לפיד: למעלה משנתיים ישבתם בממשלה הקודמת עם התקציב הזה, שעכשיו כולכם מנאצים אותו כל כך בהתלהבות.

יאיר לפיד: ישבתם בממשלה הזאת.

יאיר לפיד: זה היה התקציב שלכם, התקציב הזה שכל כך באריכות הסברתם לנו שהוא דומה להפליא לתקציב הזה.

מיקי רוזנטל: – – – ואתה קובר אותו סופית.

מיקי רוזנטל: סופית.

יאיר לפיד: אז עשינו את התקציב שלכם.

יאיר לפיד: את התקציב שלכם.

יאיר לפיד: ואגב, הייתם ממשיכים להצביע בעד התקציב אילולא זרק אתכם אהוד ברק כמו סמרטוטים.

יאיר לפיד: אילולא הוא עשה את זה הייתם ממשיכים לשבת פה ולהרים את ידכם למען אותו תקציב בדיוק, ואתם יודעים את זה ואני יודע את זה.

יאיר לפיד: וחברת הכנסת מיכאלי, שמעתי אותך מצטטת פה את הדוח של בנק ישראל בנוגע ל-2015.

יאיר לפיד: למה שלא נדבר על מה שאותו הדוח של בנק ישראל אמר על התקציב הנוכחי?

יאיר לפיד: האם הדף הזה נקרע מהדוח שהיה בידך?

יאיר לפיד: האם איבדת את העטיפה?

יאיר לפיד: כי בדוח הזה אמרו שהתקציב הנוכחי, תקציב 2013–2014, הוא התקציב הנכון ושאלה הצעדים הנכונים.

יאיר לפיד: ונגיד בנק ישראל אמר שזאת תוכנית כלכלית אמיצה ונכונה.

יעקב מרגי: הוא אמר שלא יהיה טוב.

יאיר לפיד: אני פשוט מבין שכל הדפים האלה נתלשו מן העותק שהיה בידך.

מרב מיכאלי: הוא אמר שבעוד שנתיים האדם העובד יצטרך לשלם יותר.

מרב מיכאלי: זה הכול.

מיקי רוזנטל: אבל מה יהיה עם – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת רוזנטל, הוא עבר למרצ ואתה עדיין עם קריאות ביניים.

יולי יואל אדלשטיין: מספיק.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: אפילו אני כבר הבנתי.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

מיקי רוזנטל: הוא מתחמק כל הזמן.

יאיר לפיד: חבר'ה, אל תגנבו קרדיט.

יאיר לפיד: הם מחכים.

יאיר לפיד: חברי הכנסת של מרצ נורא רוצים לדעת מה יגידו עליהם.

יאיר לפיד: שלא לדבר על חברי הכנסת של מרצ, אותה, באמת, חבורה מופלאה של אנשים שחיים בעולם דמיוני עם כלכלה דמיונית.

יאיר לפיד: חברת הכנסת גלאון, את טענת פה שהתקציב הזה הוא העתק של התקציב הקודם, וגם שהוא תקציב איום מפני שהוא מקצץ את הגירעון של התקציב הקודם.

יאיר לפיד: אז או שהוא בדיוק כמו הקודם או שהוא זה שמתנהג ההפך מהקודם.

יאיר לפיד: זה כשל לוגי.

יאיר לפיד: שני הדברים כאחד פשוט לא מסתדרים באותו משפט, וכדאי לתקן את זה.

אראל מרגלית: לוגיקה.

אראל מרגלית: את זה לומדים באוניברסיטה.

יאיר לפיד: ואני גם הקשבתי בתשומת לב לחבר הכנסת דרעי, היושב-ראש של ש"ס – –

מיכל רוזין: – – – ההתנחלויות, אתה לא מדבר – – –

יאיר לפיד: – – היושב-ראש של ש"ס, שמדבר על מעגל העוני.

יאיר לפיד: ויש תהליך כזה שברגע שנדלקת מצלמה נדלק גם הסיפור על העיניים העצובות של הילדים העניים.

יאיר לפיד: חבר הכנסת דרעי, 30 שנה ישבתם בכל ממשלות ישראל.

יאיר לפיד: 30 שנה.

יאיר לפיד: אני עוד לא שלושה חודשים שר אוצר.

יאיר לפיד: 30 שנה הייתה לכם כל הזדמנות שבעולם לעזור לעוני של הילדים האלה, שאתה כל כך משתתף בצערם.

נסים זאב: – – – קצבאות ילדים.

יאיר לפיד: 30 שנה חותכים את הביצה לשניים, אם להשתמש בביטוי שלך.

יאיר לפיד: 30 שנה אתם יושבים, ואנחנו – אנחנו הבעיה של הילדים העניים?

יאיר לפיד: אתם הנצחתם פה תרבות של עוני והנצחתם פה תרבות של קצבאות.

יאיר לפיד: אנחנו רק מצילים את הילדים העניים מכל הדברים האלה.

יאיר לפיד: ואתם יודעים מה?

יאיר לפיד: אין לי טענה אל האופוזיציה.

יאיר לפיד: אין לי טענה אל האופוזיציה.

יאיר לפיד: אתם באופוזיציה.

יאיר לפיד: מה נשאר לכם?

יאיר לפיד: מה נשאר לכם?

יאיר לפיד: לנגח ולכסח ולייצר פה נהי ובכי, ולהודיע איזה אסון פקד אותנו.

יאיר לפיד: אלא שהציבור יודע את האמת.

יאיר לפיד: הציבור יודע שמה שקורה פה באמת זה תקציב אחראי, שנעשה בידי ממשלה אחראית, שבמקום להיכנע לפופוליזם זול הצילה את המשק הישראלי מפשיטת רגל והציבה אותו על אדן זינוק של צמיחה, ושל גידול, ובעיקר – שהבהירה לציבור הישראלי שיש לו על מי לסמוך ויש לו הנהגה אחראית.

יאיר לפיד: תודה רבה לכם.

מרב מיכאלי: – – –

מיקי רוזנטל: – – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר האוצר, חבר הכנסת יאיר לפיד, שסיכם את הדיון המשולב בשני החוקים.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, כרגע לפנינו שתי הצעות נפרדות: הצעת חוק התקציב לשנות הכספים 2013 ו-2014, התשע"ג–2013, לקריאה ראשונה, והצעת חוק לשינוי סדרי עדיפויות לאומיים (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנים 2013 ו-2014), התשע"ג–2013, גם כן לקריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת גפני, לסדר הדיון אתה רוצה להעיר?

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, אנחנו רצינו להצביע על התקציב – אנחנו נגד התקציב, רצינו להצביע עליו – אבל לנוכח דברי הבלע של שר האוצר אנחנו מבקשים להפוך את זה – גם סיעת ש"ס וגם אנחנו – להצבעת אי-אמון בממשלה, מכיוון שהממשלה הזאת, עם שר אוצר כזה, לא ראויה להתקיים.

משה גפני: יש הסכמה של חבר הכנסת אריה דרעי להיות ראש ממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מודים לחבר הכנסת אריה דרעי על הסכמתו.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני ראש הממשלה, האם אתה מבקש לקיים את ההצבעה עכשיו?

יולי יואל אדלשטיין: לקיים את ההצבעה עכשיו.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, סדרי ההצבעה נשארים מוכרים: מי שבעד תקציב המדינה – אנחנו קודם כול נצביע על חוק התקציב.

יולי יואל אדלשטיין: מי שבעד יצביע בעד, ובזה גם יתנגד להצעת האי-אמון.

יולי יואל אדלשטיין: מי שנגד – יתמוך בהצעת האי-אמון ובמועמדותו של חבר הכנסת אריה דרעי לראשות הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הוגשו, כנדרש, חתימות, ואנחנו נקיים הצבעה שמית על החוק הראשון – רק שנייה, רק שנייה – על חוק הסדרים.

יולי יואל אדלשטיין: אוקיי, חברי הכנסת, אנחנו נכבד את בקשת האופוזיציה.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, על חוק התקציב, שגם ביקשו להפוך את זה להצבעת אי-אמון, ההצבעה היא אלקטרונית.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – בעד העברת התקציב בקריאה הראשונה ונגד האי-אמון; נגד – תמיכה באי-אמון והתנגדות להעברת התקציב בקריאה הראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: בעד זה בעד העברת התקציב, נגד – תמיכה באי-אמון והתנגדות להעברת התקציב.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 58 נגד – 44 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק התקציב לשנות הכספים 2013 ו-2014, התשע"ג–2013, לוועדת הכספים נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 58, נגד – 44, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת חוק התקציב לשנות הכספים 2013 ו-2014, התשע"ג–2013, אושרה בקריאה הראשונה ותועבר לוועדת הכספים להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, אנחנו בהצעת חוק לסדרי שינוי סדרי עדיפויות לאומיים (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנים 2013 ו-2014), התשע"ג–2013, קריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נעבור להצבעה שמית.

יולי יואל אדלשטיין: יש חתימות כנדרש.

יולי יואל אדלשטיין: אני אבקש ממזכירת הכנסת להתחיל בהצבעה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) טלב אבו עראר – נגד עפו אגבאריה – נגד יולי יואל אדלשטיין – בעד יצחק אהרונוביץ – בעד שמעון אוחיון – בעד אורי אורבך – בעד דוד אזולאי – נגד אריאל אטיאס – נגד ישראל אייכלר – נגד רוברט אילטוב – בעד קארין אלהרר – אינה נוכחת זאב אלקין – בעד אופיר אקוניס – בעד גלעד ארדן – בעד אורי אריאל – בעד יעקב אשר – נגד מיכל בירן – נגד בנימין בן-אליעזר – נגד אלי בן-דהן – בעד נפתלי בנט – בעד יחיאל חיליק בר – נגד אבישי ברוורמן – נגד מוחמד ברכה – נגד עמר בר-לב – נגד באסל גטאס – נגד אילן גילאון – נגד זהבה גלאון – נגד גילה גמליאל – אינה משתתפת בהצבעה מסעוד גנאים – נגד משה גפני – נגד יעל גרמן – בעד דני דנון – בעד אריה דרעי – נגד רונן הופמן – בעד ניצן הורוביץ – נגד צחי הנגבי – בעד יצחק הרצוג – נגד אבי וורצמן – בעד יצחק וקנין – נגד נסים זאב – נגד חנין זועבי – נגד ג'מאל זחאלקה – נגד תמר זנדברג – נגד ציפי חוטובלי – בעד דב חנין – נגד ישראל חסון – אינו נוכח בועז טופורובסקי – בעד אחמד טיבי – אינו נוכח מרדכי יוגב – בעד שלי יחימוביץ – נגד משה יעלון – אינו נוכח אליהו ישי – נגד איתן כבל – אינו נוכח אמנון כהן – נגד יצחק כהן – נגד מאיר כהן – בעד חיים כץ – בעד ישראל כץ – בעד עליזה לביא – בעד ציפי לבני – בעד לימור לבנת – בעד אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת מיקי לוי – בעד יריב לוין – בעד אביגדור ליברמן – בעד דב ליפמן – בעד יעקב ליצמן – נגד עוזי לנדאו – בעד סופה לנדבר – בעד יאיר לפיד – בעד מנחם אליעזר מוזס – נגד שולי מועלם-רפאלי – בעד שאול מופז – נגד משה מזרחי – נגד אברהם מיכאלי – אינו נוכח מרב מיכאלי – נגד עמרם מצנע – בעד אורי מקלב – נגד יעקב מרגי – נגד אראל מרגלית – נגד משולם נהרי – אינו נוכח בנימין נתניהו – בעד חנא סוייד – נגד שמעון סולומון – בעד אורית סטרוק – בעד ניסן סלומינסקי – בעד גדעון סער – אינו נוכח חמד עמאר – בעד משה זלמן פייגלין – בעד שי פירון – אינו נוכח מאיר פרוש – אינו נוכח יעקב פרי – אינו נוכח עיסאווי פריג' – אינו נוכח רינה פרנקל – בעד עמיר פרץ – בעד דוד צור – בעד אברהים צרצור – נגד עדי קול – בעד פניה קירשנבאום – בעד רות קלדרון – בעד זבולון קלפה – בעד יפעת קריב – בעד מירי רגב – בעד מיכל רוזין –

ירדנה מלר-הורוביץ: נגד מיקי רוזנטל – נגד דוד רותם – אינו נוכח יואל רזבוזוב – בעד ראובן ריבלין – בעד יוני שטבון – בעד יובל שטייניץ – בעד מאיר שטרית – אינו נוכח אלעזר שטרן – בעד נחמן שי – נגד סילבן שלום – בעד עפר שלח – אינו נוכח איציק שמולי – נגד יאיר שמיר – בעד סתיו שפיר – אינה נוכחת איילת שקד – בעד פנינה תמנו-שטה – בעד

יולי יואל אדלשטיין: אני מבקש ממזכירת הכנסת לקרוא בשמות אלה שלא השתתפו בהצבעה בסיבוב הראשון.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) קארין אלהרר – אינה נוכחת גילה גמליאל – אינה נוכחת ישראל חסון – אינו נוכח אחמד טיבי – אינו נוכח משה יעלון – אינו נוכח איתן כבל – אינו נוכח אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת אברהם מיכאלי – אינו נוכח משולם נהרי – אינו נוכח גדעון סער – אינו נוכח שי פירון – אינו נוכח מאיר פרוש – אינו נוכח יעקב פרי – אינו נוכח עיסאווי פריג' – אינו נוכח דוד רותם – אינו נוכח מאיר שטרית – אינו נוכח עפר שלח – אינו נוכח סתיו שפיר – אינה נוכחת

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, האם יש מישהו שמעוניין להשתתף בהצבעה וטרם הצביע?

יולי יואל אדלשטיין: אין חברי כנסת כאלה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודיע על סיום ההצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: נא להגיש לי, בבקשה, את התוצאות.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אם כן, התוצאות הן: 58 חברי כנסת בעד, 44 מתנגדים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת חוק לשינוי סדרי עדיפויות לאומיים (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנים 2013 ו-2014), התשע"ג–2013, אושרה בקריאה ראשונה ותועבר לוועדת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: ועדת הכנסת תקבע את מה שמכונה הפיצולים ואיפה יידון איזה סעיף של החוק.

יולי יואל אדלשטיין: ודאי, צודקת מזכירת הכנסת – במסגרת ההכנה של כל הסעיפים גם יחד לקריאה שנייה ושלישית.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, תם סדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: הישיבה הבאה תתקיים, אם ירצה השם, מחר, יום שלישי, י' בתמוז תשע"ג, 18 ביוני 2013, בשעה 16:00.

יולי יואל אדלשטיין: ישיבה זו נעולה.