ישיבת מליאה, כנסת 19, פרוטוקול מספר 38, 2013-06-10 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום יום שני, ב' בתמוז התשע"ג, 10 ביוני 2013 למניינם.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת – בבקשה, גברתי.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק הדיינים (תיקון מס' 26), התשע"ג–2013, שהחזירה ועדת החוקה, חוק ומשפט.

ירדנה מלר-הורוביץ: לדיון מוקדם:

ירדנה מלר-הורוביץ: החל בהצעת חוק פ/1344/19 וכלה בהצעת חוק פ/1390/19 – הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (פטור ממס על דמי הבראה), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת מוחמד ברכה, חנא סוייד, דב חנין ועפו אגבאריה; הצעת חוק מס עיזבון, התשע"ג–2013, מאת חבר הכנסת אמנון כהן; הצעת חוק סיוע לניצולי שואה (הוראת שעה), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת אלעזר שטרן, דב חנין, יפעת קריב, משה גפני, איציק שמולי, עמרם מצנע, ניצן הורוביץ, עליזה לביא, איתן כבל, דוד צור, שולי מועלם-רפאלי, דוד רותם, איילת שקד, בועז טופורובסקי, רינה פרנקל, דב ליפמן, שמעון סולומון, מיכל רוזין, עיסאווי פריג', קארין אלהרר ורות קלדרון; הצעת חוק סיוע לגליל (תיקוני חקיקה) (הוראת שעה), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת מוחמד ברכה, חנא סוייד, דב חנין ועפו אגבאריה; הצעת חוק לימודי פסיכומטרי, התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת אחמד טיבי ובועז טופורובסקי; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – חריגים לתקופת המתנה), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת דב ליפמן, יואל רזבוזוב, נסים זאב, איציק שמולי, ראובן ריבלין, עמרם מצנע, שמעון אוחיון, שולי מועלם-רפאלי, יוני שטבון ובועז טופורובסקי; הצעת חוק חוזה הביטוח (תשלום מקדמה בעקבות קרות מקרה ביטוח), התשע"ג–2013, מאת חבר הכנסת אמנון כהן; הצעת חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה (תיקון – הרכב הוועדה המייעצת), התשע"ג–2013, מאת חבר הכנסת יריב לוין; הצעת חוק לתיקון פקודת מסי העירייה ומסי הממשלה (פטורין) (פטור מארנונה לאתרי הנצחה), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת מאיר שטרית, ראובן ריבלין, אלעזר שטרן, איתן כבל ועמר בר-לב; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – ייצוג בפני המוסד), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת משה גפני, אורי מקלב ויעקב אשר; הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון – תביעה לפינוי מושכר), התשע"ג–2013, מאת חבר הכנסת אמנון כהן; הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון – ביטול זכותו של החשוד לבקש איסור פרסום), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת זהבה גלאון ונחמן שי; הצעת חוק לתיקון פקודת בריאות העם (חובת קבורה בבית-עלמין),

ירדנה מלר-הורוביץ: התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת משה גפני, אורי מקלב ויעקב אשר; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – הכרה בפגיעה מתוך מניע גזעני בעבודה כתאונת עבודה), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת באסל גטאס, ג'מאל זחאלקה, חנין זועבי, אברהים צרצור, עיסאווי פריג', עפו אגבאריה, מסעוד גנאים, יצחק הרצוג, תמר זנדברג, דב חנין, מרב מיכאלי, חנא סוייד, אחמד טיבי ואילן גילאון; הצעת חוק התגמולים לנפגעי פעולות איבה (תיקון – פגיעה מתוך מניע של גזענות), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת באסל גטאס, חנין זועבי, ג'מאל זחאלקה, אילן גילאון, אברהים צרצור, עפו אגבאריה, יצחק הרצוג, תמר זנדברג, מרב מיכאלי, חנא סוייד, עיסאווי פריג', מסעוד גנאים, דב חנין ואחמד טיבי; הצעת חוק מס ערך מוסף (תיקון – מכירת טובין שנקנו מתושב חוץ על-ידי עוסק ישראלי), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת משה גפני, אורי מקלב ויעקב אשר; הצעת חוק נכסי נפקדים (תיקון – החזרת נכסים לנפקד שהפך לאזרח), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת ג'מאל זחאלקה, חנין זועבי ובאסל גטאס; הצעת חוק המים (תיקון – אישור ועדת הכלכלה לקביעת כללים לחישוב עלות המים), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת דוד אזולאי, יעקב מרגי, נסים זאב, משולם נהרי, יצחק וקנין ויצחק כהן; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (הסדר ארצי אחיד לעניין גרירת רכב), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת אורי מקלב, יריב לוין, משה גפני ויעקב אשר; הצעת חוק לתיקון פקודת הרוקחים (החמרת הענישה), התשע"ג–2013, מאת חבר הכנסת מיקי רוזנטל; הצעת חוק נכי רדיפות הנאצים (תיקון – תגמול לאחר פטירת נכה), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת משה גפני, אורי מקלב ויעקב אשר; הצעת חוק לתיקון פקודת בריאות העם (שירות בחירת רופא), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת דוד אזולאי, יעקב מרגי, נסים זאב, יצחק וקנין ויצחק כהן; הצעת חוק המים (תיקון – תעריף ארצי אחיד, הרכב המועצה ופיקוח ציבורי), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת דוד אזולאי, יעקב מרגי, נסים זאב, משולם נהרי, יצחק וקנין ויצחק כהן; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – זכות למכשיר ניידות קלנועית),

ירדנה מלר-הורוביץ: התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת חיים כץ, מיקי רוזנטל, אילן גילאון, אורלי לוי אבקסיס, שולי מועלם-רפאלי, גילה גמליאל, משה זלמן פייגלין, דוד צור, אמנון כהן, דוד אזולאי, מיכל רוזין, מרב מיכאלי ודב חנין; הצעת חוק רשות שדות התעופה (תיקון – הנחה בתעריפי אגרות לסטודנטים הלומדים בירדן), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת מסעוד גנאים, אברהים צרצור, טלב אבו עראר, עפו אגבאריה, באסל גטאס, דב חנין וחנא סוייד; הצעת חוק הגנת הדייר (תיקון – ביטול איסור העברת דיירות מוגנת לקרובים בנכסים של המדינה), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת אברהים צרצור, טלב אבו עראר ומסעוד גנאים; הצעת חוק פיקוח על מחירי מצרכים ושירותים (תיקון – פיקוח על מחירי מצרכים המיועדים לתינוקות), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת דוד אזולאי, יעקב מרגי, נסים זאב, משולם נהרי, יצחק וקנין ויצחק כהן; הצעת חוק הגנת הדייר (תיקון – תובענה לפינוי), התשע"ג–2013, מאת חבר הכנסת אברהים צרצור וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הגשת עצומות לכנסת, התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת יחיאל חיליק בר, יפעת קריב, דוד צור, יואל רזבוזוב, אורלי לוי אבקסיס, זבולון קלפה ועיסאווי פריג'; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (ריבית פיגורים בגין אי-תשלום קנס על עבירת חניה), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת דוד אזולאי, יעקב מרגי, נסים זאב, משולם נהרי, יצחק וקנין ויצחק כהן; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – העברת האשפוז הסיעודי לאחריות קופות-החולים), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת אילן גילאון, חיים כץ, זהבה גלאון, ניצן הורוביץ, מיכל רוזין, עיסאווי פריג', תמר זנדברג, מיקי רוזנטל, מרב מיכאלי וזבולון קלפה; הצעת חוק מעונות-יום שיקומיים (תיקון – הרחבת הזכאות), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת קארין אלהרר, עדי קול, סתיו שפיר, דוד צור, אורלי לוי אבקסיס, ניצן הורוביץ, איתן כבל, דב ליפמן, יעקב אשר, מרב מיכאלי, דב חנין, עמר בר-לב ובועז טופורובסקי; הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון – ייצוג הולם לנשים בוועדה לבחירת שופטים), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת זהבה גלאון,

ירדנה מלר-הורוביץ: שלי יחימוביץ, מיכל רוזין, גילה גמליאל, תמר זנדברג ומרב מיכאלי; הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון – ייצוג הולם לנשים בוועדה לבחירת שופטים), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת עליזה לביא, פנינה תמנו-שטה, דב ליפמן, יפעת קריב, רינה פרנקל, מרב מיכאלי, שולי מועלם-רפאלי, עדי קול, יצחק הרצוג, סתיו שפיר, איציק שמולי, שמעון סולומון, קארין אלהרר ובועז טופורובסקי; הצעת חוק העונשין (תיקון – הדרת נשים), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת נחמן שי, ניצן הורוביץ ועמרם מצנע; הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון – איסור פרסום על מאפייני חשוד למשך 48 שעות), התשע"ג–2013, מאת חבר הכנסת עיסאווי פריג'; הצעת חוק איסור הפליה במוצרים, בשירותים ובכניסה למקומות בידור ולמקומות ציבוריים (תיקון – איסור הפליה בשל הובלת עגלת ילדים), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת אורי מקלב, משה גפני ויעקב אשר; הצעת חוק נכי רדיפות הנאצים (תיקון – הגדרות זכאות), התשע"ג–2013, מאת חבר הכנסת דוד אזולאי; הצעת חוק רמת-הגולן (תיקון – ביטול החוק), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת מוחמד ברכה, חנא סוייד, דב חנין ועפו אגבאריה; הצעת חוק חובת המכרזים (תיקון – חובת ייצוג הולם לאנשים עם מוגבלות), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת איציק שמולי, איתן כבל, יצחק הרצוג, איילת שקד, אורית סטרוק, רות קלדרון, עמרם מצנע, יפעת קריב, מיכל רוזין, רינה פרנקל, רונן הופמן, יואל רזבוזוב, עדי קול, דוד צור, פנינה תמנו-שטה, יחיאל חיליק בר, עמר בר-לב, יוני שטבון, יעקב מרגי, ניצן הורוביץ, נחמן שי, אורי מקלב, אורלי לוי אבקסיס, תמר זנדברג ועפו אגבאריה וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הארכת תוקף צו הגנה וצו למניעת הטרדה מאיימת (תיקוני חקיקה), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת דוד צור, פנינה תמנו-שטה, נחמן שי, קארין אלהרר, עדי קול, מרדכי יוגב, מרב מיכאלי, אלעזר שטרן ויצחק הרצוג; הצעת חוק הרבנות הראשית לישראל (תיקון – רב ראשי אחד לכל עדות ישראל), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת משה זלמן פייגלין, דב ליפמן, אלעזר שטרן,

ירדנה מלר-הורוביץ: רינה פרנקל, עמרם מצנע, פנינה תמנו-שטה, שמעון אוחיון ועליזה לביא; הצעת חוק לימוד השפה העברית וערכי מדינת ישראל (עולים ואוכלוסיות מיוחדות), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת שמעון אוחיון, רינה פרנקל ודוד רותם; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – טיפול פסיכולוגי לנפגעי עבירה גזענית), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת באסל גטאס, ג'מאל זחאלקה, חנין זועבי, אילן גילאון, יצחק הרצוג, תמר זנדברג, דב חנין, חנא סוייד, אברהים צרצור, מרב מיכאלי, מסעוד גנאים, אחמד טיבי, עיסאווי פריג', איציק שמולי ועפו אגבאריה; הצעת חוק זכויות החולה (תיקון – הסדר חניה למאושפזים בבית-חולים ולמבקריהם), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת אורי מקלב, משה גפני ויעקב אשר; הצעת חוק הגנה על ערכי מנהג, תרבות ומורשת, התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת נסים זאב ומירי רגב; הצעת חוק החלפת המונח מעביד וחובת שימוש במונח מעסיק (תיקוני חקיקה), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת נחמן שי ורוברט אילטוב.

ירדנה מלר-הורוביץ: עוד אודיעכם, כי בהתאם לסעיף 89(א) לתקנון הכנסת, החליטה ועדת החוקה, חוק ומשפט לחדש את דיוניה בהצעת חוק חובת המכרזים (תיקון מס' 22 – הוראת שעה), התשע"ג–2013.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: 1.

יולי יואל אדלשטיין: ממשלה שמחמיצה הזדמנויות מדיניות ומרסקת את שירות החוץ;

יולי יואל אדלשטיין: 3.

יולי יואל אדלשטיין: שר האוצר הונה את בוחריו, מטיל גזירות, מעלה מסים המוטלים על מעמד הביניים והשכבות החלשות ומרחיב את הפערים בין עניים לעשירים;

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצעות סיעות העבודה, ש"ס, יהדות התורה, מרצ, רע"ם-תע"ל-מד"ע, חד"ש ובל"ד להביע אי-אמון בממשלה בנושאים הבאים – ההצעה הראשונה להבעת אי-אמון בממשלה היא מטעם סיעת העבודה: ממשלה שמחמיצה הזדמנויות מדיניות ומרסקת את שירות החוץ.

יולי יואל אדלשטיין: המועמדת להרכיב את הממשלה היא חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

יולי יואל אדלשטיין: ינמק את ההצעה חבר הכנסת יצחק הרצוג.

יולי יואל אדלשטיין: ישיב מטעם הממשלה סגן השר המופקד על הקשר בין הממשלה לכנסת, חבר הכנסת אופיר אקוניס.

יולי יואל אדלשטיין: כולי תקווה שהוא גם יגיע לשמוע את הנימוקים של חבר הכנסת יצחק הרצוג.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני, עשר דקות לרשותך.

יצחק הרצוג: אדוני היושב-ראש, ידידי השר, חברי וחברותי חברי הכנסת – –

מאיר כהן: – – –

יצחק הרצוג: – – אני רוצה לומר לאדוני היושב-ראש ולמליאת הכנסת שאני שוחחתי היום עם כמה וכמה עובדים ממשרד החוץ, עובדי מדינה שעובדים עשרות שנים בשירות החוץ, והם כבר למעלה משנה מוצאים את עצמם במצב בלתי נסבל.

יצחק הרצוג: הוסף לכך את כל סביבת העבודה – ואני מייד ארחיב לגביה – של הימים האחרונים, שהם פותחים עכשיו את הכותרות ורואים את סגן שר הביטחון כבר מודיע לא רק על מה שהוא דיבר במוצאי-שבת, אלא עכשיו הוא כבר מדבר על כך שההסדר המדיני – "אנחנו נקבע את עתיד הפלסטינים", הודיע סגן שר הביטחון, "בתיאום עם מצרים וירדן".

יצחק הרצוג: אני לא מבין, אדוני היושב-ראש, ככה מתפקדת ממשלה מסודרת, ממשלה שמבינה שמעמדה של ישראל בעמים הוא כלי מרכזי וחיוני מבחינה אסטרטגית?

יצחק הרצוג: ככה אמורה לעבוד ממשלה שאמורה להגן על שמה הטוב של ישראל בעמים?

יצחק הרצוג: עכשיו בוא נפרט.

יצחק הרצוג: ראשית כול, מופיע סגן שר הביטחון בשבת, יומיים אחרי הופעתו כאן של ראש הממשלה, שעמד כאן, בפני המליאה הזאת, ואמר לכולנו באנגלית: אני קורא לאבו מאזן – Give peace a chance; ואמר: אני בעצם רוצה לקדם תהליך של שלום שמשמעותו שתי מדינות לשני עמים.

יצחק הרצוג: אומר את זה כדי שלא רק ישמעו את זה כל אזרחי ישראל, אלא גם בבית הלבן וגם ברחוב דאונינג 10.

יצחק הרצוג: ועולה סגן שר הביטחון דני דנון בשבת ואומר: עורבא פרח, חוכא ואטלולא, לא באמת התכוונו, ישראבלוף.

יצחק הרצוג: אולי הוא בכלל אומר את האמת, אדוני היושב-ראש.

יצחק הרצוג: אולי הוא אומר את האמת והגיע הזמן שהממשלה הזאת תודיע לעם ישראל ותודיע לעולם כולו מה היא מתכוונת לעשות בנוגע לתהליך המדיני.

יצחק הרצוג: אבל לשמוע את סגן שר הביטחון, עוד פעם ועוד פעם, וגם היום הוא כבר מודיע: ישראל תקבע את עתיד הפלסטינים, הוא מודיע, בהתייעצות עם מצרים או עם ירדן.

יצחק הרצוג: איזה מין דבר זה?

יצחק הרצוג: אני לא מבין, אדוני היושב-ראש, איך ממשלה מתוקנת מתנהלת ואיך ראש הממשלה לא העביר אותו מתפקידו בו במקום.

יצחק הרצוג: והאמת ניתנת להיאמר: כישלונו האמיתי של ראש הממשלה – וכאן צריך לומר את האמת – הוא בכך שראש הממשלה והממשלה הזאת לא אימצו את המתווה שהיה מביא את הפלסטינים למשא-ומתן, שהוא מתווה הנשיא קלינטון, מדצמבר שנת 2000.

יצחק הרצוג: זהו מתווה שמכיר בעובדה שהבסיס הוא קווי 67', אבל תוך סיפוח גושי התיישבות גדולים בריבונות ישראל, עם חילופי שטחים.

יצחק הרצוג: זה המתווה שמוסכם היום גם ביוזמת השלום הערבית המשודרגת על-פי יוזמה אמריקנית של מזכיר המדינה קרי.

יצחק הרצוג: וזה הפער שנותר, הפער הבלתי-פתיר בין ישראל לפלסטינים.

יצחק הרצוג: אני לא אומר שאבו מאזן לא אשם.

יצחק הרצוג: אבו מאזן עושה טעות גדולה בכך שהוא לא נענה להצעות ראש הממשלה להיפגש אתו.

יצחק הרצוג: מכיוון שאם הם היו נפגשים וכל צד היה שם את המפה, האחד מול רעהו, או עמיתו, היינו מבינים – העולם, האזרחים, ההיסטוריה – היינו יודעים לאן אנחנו הולכים, ומה הפערים ומי אומר אמת.

יצחק הרצוג: ברגע שהמנהיג הפלסטיני מסרב בעקביות כבר כמה שנים להיוועד עם המנהיג הישראלי, הוא בעצם מייצר מצב שבו בנימין נתניהו בא לעם ישראל ואומר: אין לי שותף, תודה רבה, ולכן תנו לי גיבוי.

יצחק הרצוג: ובצדק.

יצחק הרצוג: אבל האמת ניתנת להיאמר: אם נתניהו היה אומר שהבסיס הוא החלטת ממשלת ישראל שאימצה את מתווה הנשיא קלינטון בעקבות המשא-ומתן בקמפ-דייוויד בקיץ 2000, היינו נמצאים היום במשא-ומתן, ובוודאי במצב שבו לאף אחד לא היה פתחון-פה.

יצחק הרצוג: כרגע מנסים לייצר נוסחאות מנוסחאות שונות.

יצחק הרצוג: ויש מאמץ אמריקני אדיר; שר החוץ קרי שם את ידיו בתוך הבוץ בכל הכוח, הוא מדבר עם המנהיגים.

יצחק הרצוג: הרי עמד פה ראש הממשלה ואמר: אני מדבר אתו כמה פעמים בשבוע.

יצחק הרצוג: הוא לוחץ אותם, ואומר: תבואו למשא-ומתן, ובעצם ההיסטוריה תשפוט אתכם אם לא תבואו.

יצחק הרצוג: ואז קם סגן שר הביטחון ואומר: סליחה, שטויות, לא התכוונו לזה.

יצחק הרצוג: ומלבין את פניו של ראש הממשלה, פניה של הממשלה, בנימת זלזול ואדנות על עצם הדברים שנאמרו פה – ואני תובע את כבוד הבית.

יצחק הרצוג: אבל זה סימפטום הרבה יותר גדול.

יצחק הרצוג: כי בתוך כל המערכת הזאת, כדי לייצג את עמדתה של ישראל, שנמצאת במגננה בהרבה מאוד זירות – ואתה, אדוני היושב-ראש, היית אתי בכמה פורומים בין-לאומיים שבהם אנחנו נשאלים שאלות קשות – אנחנו צריכים את החיילים הכי טובים שלנו במערכה הזאת: בהסברה, בפגישות, בתדרוכים, במאבקים פוליטיים.

יצחק הרצוג: אנשים שעובדים קשה מבוקר עד לילה, בתנאים-לא-תנאים לעתים.

יצחק הרצוג: חושבים ששירות החוץ זה איזה צ'ופר ענק.

יצחק הרצוג: זאת עבודה סיזיפית שהרבה בוגרי קורס צוערים פרשו ממנה לאחר שגילו את העובדות המרות:

יצחק הרצוג: שתנאי השכר שלהם נמוכים, שבמקומות מסוימים הם לא מסוגלים לשכור דירה בגלל עלויות השכירות הגבוהות, חיים במלונות ובתנאים-לא-תנאים עם משפחותיהם או בלי משפחותיהם.

יצחק הרצוג: ועוד השיתו עליהם כאן מס הכנסה עודף, ללא שום הצדקה.

יצחק הרצוג: הגיע מצב שכבר שנה עובדי משרד החוץ מנהלים משא-ומתן ואף אחד לא נותן להם פתרון.

יצחק הרצוג: הוקמה ממשלה, ויש שר חוץ שהוא ראש הממשלה.

יצחק הרצוג: הוא לא טרח להיפגש עם הוועד ולו פעם אחת, ולא לבוא ולהגיד: הנה, אני מכניס את כל-כולי לנושא הזה, כדי למצוא פתרון.

יצחק הרצוג: ועובדי משרד החוץ, היות שהם דיפלומטים, הם גם לא אנשים אגרסיביים, לא עם מרפקים, אנשים מנומסים.

יצחק הרצוג: כלל בסיסי בדיפלומטיה זה נימוס, כידוע.

יצחק הרצוג: אבל הם מוצאים את עצמם עם הגב אל הקיר.

יצחק הרצוג: ואף אחד לא שומע.

יצחק הרצוג: אדוני היושב-ראש, אני חושב שהכנסת צריכה לדרוש, כדי למנוע תקלות גדולות ושגגות שעלולות לקרות בעטייה של השביתה הזאת, מראש הממשלה להתערב עוד לפני הנסיעה שלו לפולין, ומסגן שר החוץ להתערב עוד לפני נסיעתו לרוסיה, ובוודאי לאחר שובו, כדי להתניע מהלך אמיתי שיאפשר לשירות החוץ לחזור ולתפקד.

יצחק הרצוג: אבל זה יותר מזה.

יצחק הרצוג: כי יש פה אג'נדה סמויה.

יצחק הרצוג: שירות החוץ הישראלי מרגיש שבעצם מחקו אותו.

יצחק הרצוג: לא מערבים אותו במשא-ומתן עם קרי ועם הפלסטינים, לא מערבים אותו בכל מה שקשור ליחסים האסטרטגיים עם ארצות-הברית, לא מערבים אותו בכל מה שקשור בסוגיות של שלילת המעמד של ה"חיזבאללה" באיחוד האירופי, או כל העבודה הסיזיפית והקשה שקשורה בדה-לגיטימציה של ה"חיזבאללה".

יצחק הרצוג: בנושא הסורי הוא לא מעורב, ובנושאים האסטרטגיים מסביב הוא לא מעורב.

יצחק הרצוג: בעצם יש מעין תחושה של החלטה למחוק את שירות החוץ הישראלי ולבטל אותו מפניו של כל אחד, אולי כי למישהו יש איזה פחד ממנו.

יצחק הרצוג: אני מבקש שהכנסת תביע אי-אמון בממשלה גם בגלל כישלונה המדיני בנושא הזה, בכך שהיא לא הצליחה להתניע תהליך מדיני, כי ראש הממשלה לא מוכן לשים את ידיו בתוך האש, וגם בשל העובדה ששירות החוץ הישראלי משותק, עובדיו פגועים, מנושלים, ואף אחד לא בא ובאמת פותר את בעייתם הקשה והכואבת שניצבת כבר למעלה משנה לפתחו של ראש הממשלה.

יצחק הרצוג: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה מאוד לחבר הכנסת יצחק הרצוג, שהציג הצעת אי-אמון מטעם סיעת העבודה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את סגן השר אופיר אקוניס, המופקד על הקשר בין הממשלה לכנסת, להשיב על הצעת האי-אמון.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן יש שתי הצעות אי-אמון שעליהן ישיב סגן שר האוצר, חבר הכנסת מיקי לוי.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, ישראל רוצה שלום.

אופיר אקוניס: ישראל מושיטה יד לשלום לכל שכנותיה.

זהבה גלאון: אוהו.

אופיר אקוניס: זה היה תקף ב-14 במאי 1948, וזה תקף ב-10 ביוני 2013.

מרב מיכאלי: ביתר שאת, עוד יותר זה.

מיקי רוזנטל: דני דנון נתן לך את הנוסח?

אופיר אקוניס: מה אתם קופצים?

אופיר אקוניס: אני מצטט פה את מייסד המדינה, דוד בן-גוריון, שאמר שישראל מושיטה יד לשלום לכל שכנותיה – –

משה מזרחי: עדיף שלא תמשיך, תסתפק בזה ותרד.

אופיר אקוניס: – – ואני מקבל את עמדתו.

אופיר אקוניס: אני חושב שהוא צדק.

אופיר אקוניס: זו אמירה חשובה מאוד.

זהבה גלאון: – – –

אילן גילאון: ג'ון לנון אמר את זה.

משה מזרחי: אל תמשיך, תעצור פה, תשיר Give peace a chance.

מיקי רוזנטל: זה הנאום הכי טוב שהיה לך עד עכשיו.

מיקי רוזנטל: באמת.

אופיר אקוניס: חכה, עוד לא שמעת את כולו.

מרב מיכאלי: מפה זה רק – – –

נחמן שי: הוא פתח רע.

אופיר אקוניס: אדוני, בעניין השלום לא צריך לשכנע אותנו, לא צריך ללחוץ עלינו לא צריך לכפות עלינו, לא צריך לקפל אותנו.

אופיר אקוניס: זה הרצון הבסיסי ביותר לא רק של הממשלה הזאת.

אופיר אקוניס: אני מאמין שבעניין הזה, אדוני, אין קואליציה ואין אופוזיציה, ובבית הזה יש הסכמה רחבה מאוד על הרצון לשלום במזרח התיכון.

אופיר אקוניס: אני גם הייתי מציע, חבר הכנסת רוזנטל, לסיעת העבודה לא לקחת פטרונות על השלום או על התהליך המדיני.

אופיר אקוניס: אני גם לא הבחנתי שבמערכת הבחירות האחרונה אתם אמרתם מילה וחצי מילה על הנושא המדיני ועל נושא השלום.

מיקי רוזנטל: הקשבת לנו?

אופיר אקוניס: לא, לא שמעתי, ותאמינו לי, הקשבתי קשב רב לדבריכם.

יצחק הרצוג: זה היה טעות, טעות.

יצחק הרצוג: מודים.

קריאה: או, הנה הוא מודה.

קריאה: מאה אחוז.

אופיר אקוניס: קודם כול אומר יפה חבר הכנסת הרצוג שזאת הייתה טעות.

אופיר אקוניס: אני לא יודע אם לצערי או לשמחתי, זו לא הייתה הטעות היחידה של מפלגת העבודה.

אופיר אקוניס: אגב, לא רק בבחירות הללו, אלא במהלך – בוודאי, חבר הכנסת הרצוג, בהחלט ב-20 השנים האחרונות.

אופיר אקוניס: משום שמאז שאתם, בהנהגתו של יצחק רבין, עליו השלום, עשיתם את הניסיון בבני-אדם – כן, זה היה ניסיון בבני-אדם – ששמו הסכמי אוסלו, כל התפיסות שלכם כשלו כישלון חרוץ.

אופיר אקוניס: אוסלו כשל כישלון מחפיר כאשר יאסר ערפאת, עליו לא השלום כמובן, החליט להתחיל באינתיפאדה רצחנית.

אופיר אקוניס: אגב, הוא עשה את זה גם תוך כדי ההסכמים, ובעודנו מושיטים לו יד לשלום הוא העלים עין מהאוטובוסים המתפוצצים ברחבי ישראל.

אופיר אקוניס: לאחר מכן שמענו, חבר הכנסת הרצוג, את הצעתך לאמץ את מתווה קלינטון.

אופיר אקוניס: מתווה קלינטון, שהוצע ביולי 2000 בקמפ-דייוויד על-ידי הנשיא קלינטון ואומץ על-ידי ראש הממשלה אהוד ברק, כשל כישלון חרוץ, משום שהוא הביא לאינתיפאדה השנייה, שגם לה היה אחראי יאסר ערפאת, זכרו לקללה.

אופיר אקוניס: גם עליו הוא היה – אז בוא, ניסינו את השיטות שלכם.

מסעוד גנאים: תפסיק – – –

אופיר אקוניס: רק רגע, תסלח לי, אני חושב – – –

מסעוד גנאים: קללה, לא קללה.

אופיר אקוניס: זכרו לקללה.

אופיר אקוניס: יאסר ערפאת היה רוצח מתועב, וכך הוא יישאר.

אופיר אקוניס: מה אני יכול לעשות.

מסעוד גנאים: זכרו לא לקללה, הוא קיבל פרס נובל לשלום.

אופיר אקוניס: זו באמת בדיחה טובה.

מסעוד גנאים: לשלום.

אופיר אקוניס: אני מסכים אתך, זאת הייתה בדיחה מצוינת.

אופיר אקוניס: אם לא היו בדיחות במהלך פרסי נובל לשלום, זאת הייתה הבדיחה הכי מוצלחת של מפעל פרס נובל לשלום.

אופיר אקוניס: אגב, אם היו שואלים את המעניקים, הם לא היו חוזרים על זה.

אופיר אקוניס: אבל נעזוב את זה כרגע.

מסעוד גנאים: אתם לא עשיתם כלום, מלאכים, רק יאסר ערפאת.

אופיר אקוניס: ולאחר מכן גם ניסינו – – –

באסל גטאס: שאתה תחלק את פרסי נובל, מה דעתך?

אופיר אקוניס: אני לא מחלק את פרסי נובל.

באסל גטאס: – – –

אופיר אקוניס: צריך לטעמי לעשות מאמץ גדול כדי לזכות בפרס נובל לשלום, אבל נדון בזה בהזדמנות אחרת.

אופיר אקוניס: ואחר כך, חבר הכנסת הרצוג, ניסינו – לא אני, אבל פלג שהתפלג ממפלגתי – ללכת גם לשיטה שלכם, שזו נסיגה מוחלטת לקווי 67' בלי דרישה מן הצד השני, בניגוד למה שהיה באוסלו, או בקמפ-דייוויד של אהוד ברק, וגם שם הדבר נכשל כישלון חרוץ.

אופיר אקוניס: ובכן, אדוני היושב-ראש, ב-20 השנים האחרונות – בספטמבר ימלאו 20 שנה להסכמים הגרועים והאומללים של אוסלו – ב-20 השנים האחרונות ניסינו שלוש פעמים את התפיסות שלכם, וכשלנו כישלון חרוץ שעלה בחייהם של אלפי ישראלים ואלפי פלסטינים.

אופיר אקוניס: אני מוכרח להודות, גם בחייהם של אלפי פלסטינים.

אופיר אקוניס: וזה לא דבר שאנחנו רוצים בו, אבל זאת המציאות.

אופיר אקוניס: אדוני, אני אסיים כמובן את התשובה בנושא התהליך המדיני, אבל אני חושב שחשוב לשים את הדברים על דיוקם.

אופיר אקוניס: הבוקר שמעתי בתחנת השידור הצבאית, היא גלי צה"ל, שוב – שם יש פעם בשבוע פרסום על-ידי כתב חרוץ, כנראה החריצות שם היא טובה, כי החיילים הם צעירים והם באים עם אנרגיות טובות – פעם בשבוע מגיע מידע לכתב זה או אחר של גלי צה"ל שיש הקפאת בנייה בירושלים.

אופיר אקוניס: ואני אחזור על עמדת הממשלה בצורה הברורה ביותר, הנחרצת ביותר, ובעברית הרהוטה ביותר שאני יכול לגייס – שאני יכול לגייס, אולי יגייסו יותר טובה משלי – והיא כדלקמן: לא הייתה, אין ולא תהיה הקפאת בנייה בירושלים או ביהודה ושומרון.

אופיר אקוניס: לא תהיה.

אופיר אקוניס: משום שכבר הוכח שהקפאת בנייה, וזה הוכח בממשלתנו הקודמת, אדוני היושב-ראש – הקפאת הבנייה לא רק שלא קירבה את הפלסטינים למשא-ומתן, היא הרחיקה אותם מאז ועד עצם היום הזה.

אופיר אקוניס: ולכן שיהיה ברור לכולם שהדבר הזה איננו על הפרק.

אופיר אקוניס: יכול להיות שיש הלוחצים, חבר הכנסת הרצוג, יכול להיות.

אופיר אקוניס: יכול להיות שיש מדינות שלוחצות עלינו להקפיא בנייה ביהודה או בשומרון או בירושלים.

אופיר אקוניס: הדבר הזה לא היה והוא גם לא יהיה.

אופיר אקוניס: לסיכום, אני רוצה לומר לך, שאנחנו לא שינינו דבר במדיניותנו.

אופיר אקוניס: מדיניות הליכוד היא מאוד עקבית, אם תשים לב אליה במהלך העשורים האחרונים.

אופיר אקוניס: קריאתנו לפלסטינים לפתוח במשא-ומתן ישיר לשלום ללא תנאים מוקדמים היא בתוקף.

אופיר אקוניס: היא בתוקפה.

יצחק הרצוג: מה אתה חושב על דני דנון?

יחיאל חיליק בר: דני דנון יודע על העקביות שלכם, אדוני סגן השר?

יצחק הרצוג: לא ענית על דנון.

אופיר אקוניס: אני מציע – – –

יחיאל חיליק בר: הוא לא חלק מהליכוד.

יצחק הרצוג: האם זה על דעת ראש הממשלה?

אופיר אקוניס: התשובה שלי היא מוסמכת.

אופיר אקוניס: היא מדיניות הממשלה.

אופיר אקוניס: אינני יודע מה אמר שר או סגן שר כזה או אחר בריאיון לעיתון כזה או אחר.

אופיר אקוניס: אני יודע מהי מדיניות הממשלה, ומדיניות הממשלה היא מאוד ברורה: אנחנו מושיטים יד לשלום לפלסטינים, אנחנו מעוניינים לפתוח במשא-ומתן ישיר וללא תנאים מוקדמים עם הפלסטינים.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת טיבי, שיושב פה, יודע את זה.

אופיר אקוניס: זאת המדיניות שלנו.

אופיר אקוניס: אנחנו לא אמרנו, לא הצבנו תנאי מוקדם אחד.

אחמד טיבי: אני יותר מאמין לדני דנון.

אופיר אקוניס: מאה אחוז, זה עניין שלך.

אופיר אקוניס: אני לא יכול להתווכח עם ההרגשות האישיות שלך.

אופיר אקוניס: אבל אני מוסמך להביע בפני הכנסת – אני חושב שזה לא באמצעות ריאיון, לא לעיתון ישראלי, שזה מכובד מאוד, לא לעיתון בין-לאומי – זוהי מדיניות הממשלה, להציע לפלסטינים לפתוח במשא-ומתן מדיני לשלום ללא תנאים מוקדמים.

אופיר אקוניס: אנחנו לא הצבנו תנאים מוקדמים לפתיחת המשא-ומתן, אני מציע שגם הפלסטינים לא יציבו תנאים מוקדמים לפתיחת המשא-ומתן.

אופיר אקוניס: זו המדיניות שלנו, ואני מציע לכם, באמת בשיא החברות, לחלק מכם בספסלים הללו יש קשרים טובים יותר או טובים פחות עם ההנהגה הפלסטינית.

אופיר אקוניס: אתם רוצים משא-ומתן לשלום?

אופיר אקוניס: אני מאמין לכם שכן.

אופיר אקוניס: גם אני רוצה משא-ומתן לשלום.

באסל גטאס: – – –

אופיר אקוניס: תלחצו עליהם, תכפו עליהם, תבקשו מהם, תבואו אליהם בדרישות.

אופיר אקוניס: משום שמי שמהווה מכשול לשלום הם אך ורק הפלסטינים, והדבר האחרון שאנחנו היינו רוצים כמדיניות ממשלה, הדבר האחרון, זה לא לקיים שיחות על שלום.

אופיר אקוניס: איננו מתחייבים מראש לתוצאות השיחות, אבל אנחנו מתחייבים מראש לקיים בידיים נקיות משא-ומתן לשלום עם הפלסטינים.

אופיר אקוניס: זו המדיניות שלנו, אדוני היושב-ראש, זו הייתה מדיניותנו, זו היא מדיניותנו, זו תהיה מדיניותנו, ואם הם יבואו יהיה משא-ומתן לשלום.

אופיר אקוניס: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן השר אופיר אקוניס.

יצחק הרצוג: מה עם השביתה בשירות החוץ?

יצחק הרצוג: הוא לא ענה לי.

אופיר אקוניס: זה חלק מהמדיניות.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו נעבור לשתי הצעות אי-אמון שעליהן ישיב במשולב סגן שר האוצר חבר הכנסת מיקי לוי.

יולי יואל אדלשטיין: הראשונה שבהן, מטעם הסיעות מרצ ויהדות התורה: המדיניות המכוונת של הממשלה לפגיעה במעמד הביניים ולהעמקת העוני בישראל.

יולי יואל אדלשטיין: המועמדת להרכיב את הממשלה היא חברת הכנסת זהבה גלאון, וינמק את ההצעה חבר הכנסת ניצן הורוביץ.

ניצן הורוביץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מתכבד להגיש הצעת אי-אמון בשם סיעות מרצ ויהדות התורה – שילוב מעניין, נכון.

יולי יואל אדלשטיין: אני בעד אחדות עם ישראל.

ניצן הורוביץ: המועמדת של שתי הסיעות האלה להרכיב את הממשלה היא יושבת-ראש מרצ זהבה גלאון.

ניצן הורוביץ: כותרת ההצעה שלנו היא: המדיניות המכוונת של הממשלה לפגיעה במעמד הביניים ולהעמקת העוני; ואני אומר "המדיניות המכוונת", ואני אנמק מייד.

ניצן הורוביץ: לפני זה, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר כמה מילים על יורם קניוק, הסופר שנפטר ממחלה קשה, מסרטן; נאבק בה בגבורה, הייתי אומר.

ניצן הורוביץ: אני הכרתי את יורם דרך הספרים שלו והיצירה השופעת לאורך השנים.

ניצן הורוביץ: באמת, ספרים נפלאים – פאר היצירה, אפשר להגיד; והכרתי אותו גם במאבקים המשותפים שלנו בנושאים של זכויות ובנושאים של חופש ובנושאים שבערו בו, והוא לקח אותם ללב.

ניצן הורוביץ: הוא היה מתקשר אלי בבוקר ובלילה ומתריע על כל מיני דברים, וראית איך העניין הזה בוער בו.

ניצן הורוביץ: הוא היה אומר: צריך לעשות משהו – והוא עשה, ואפילו בימיו האחרונים, שבהם הוא באמת היה במצב קשה וסבל מכאבים ועבר טיפולים קשים.

ניצן הורוביץ: הוא היה מגיע להפגנות ומגיע לפעילות וכותב ומתגייס, ותמיד ידענו שאם צריך לסמוך על מישהו אפשר לסמוך על יורם, כי הוא תמיד יעזור והוא תמיד יגיע.

ניצן הורוביץ: היו לו הרבה מחשבות קשות על מה שקורה כאן, אבל אני חושב שהנחמה היא שדורות של ישראלים יוכלו ליהנות מהיצירה הענפה שהוא הותיר אחריו.

ניצן הורוביץ: אני אקרא כמה משפטים שהתפרסמו בעיתון "הארץ" שמסכמים יפה את פועלו של יורם קניוק, שבעיני היה איש ענק: "הוא היה פטריוט ישראלי בכל נימי נפשו, ואחד ממחוללי התרבות והאמנות הישראלית שנוצרו כאן מאז הקמת המדינה.

ניצן הורוביץ: יצירתו הספרותית עסקה באבני הדרך של ההיסטוריה היהודית והישראלית מהשואה ועד לתקומה, והוא חרד לא רק לעתיד המדינה, אלא גם לעתיד השפה השגורה בה.

ניצן הורוביץ: במותו שלשום, בן 83, לאחר ייסורי גוף רבים וממושכים, הותיר אחריו מורשת שאסור להתעלם ממנה".

ניצן הורוביץ: ועכשיו להצעת האי-אמון שלנו.

ניצן הורוביץ: אדוני, כשאנחנו אומרים שלממשלה יש מדיניות מכוונת לפגיעה במעמד הביניים ולהעמקת העוני, אנחנו לא אומרים את זה כבדרך אגב.

ניצן הורוביץ: אנחנו מסתכלים על הדברים שהגיעו הנה לכנסת, ושעוד צפויים להגיע בשבועות הקרובים במסגרת התקציב וחוק ההסדרים, ואנחנו רואים סדרה מאוד עקבית של צעדים שאין להם אלה מטרה אחת: העמקת העוני ופגיעה במעמד הביניים.

ניצן הורוביץ: אני אתן כמה דוגמאות.

ניצן הורוביץ: בנק ישראל, למשל, אמר שלא יהיה מנוס מהעלאת מסים נוספת בתוך שנתיים.

ניצן הורוביץ: זאת אומרת, ההבטחה של שר האוצר שמקצצים עכשיו אבל בקרוב יהיה טוב מתבררת כדבר שאין לו אחיזה במציאות.

ניצן הורוביץ: ושוב, זאת לא האופוזיציה שאומרת – זה בנק ישראל.

ניצן הורוביץ: לפיד חוזר ומדבר על תקציב של תקווה, אבל בעצם ממחזר את אותם רעיונות ישנים של קודמיו: קיצוצים וגזירות במקום פיתוח המשק – מדיניות שהובילה אותנו לאותו גירעון עצום שאנחנו עכשיו עומדים בפניו כמי שעומד בפני שוקת שבורה.

ניצן הורוביץ: ה-OECD, הארגון ששר האוצר הקודם וראש הממשלה הנוכחי כל כך התגאו על הצטרפותנו אליו, ארגון המדינות המפותחות בעולם, קובע שישראל מובילה בעוני ובאי-שוויון בקרב המדינות המפותחות.

ניצן הורוביץ: מובילה בעוני ובאי-שוויון בקרב המדינות המפותחות.

ניצן הורוביץ: לא היינו שם פעם, אבל עכשיו אנחנו שם.

ניצן הורוביץ: שיעור העניים, לפי דוח ה-OECD, בישראל עמד על 21%, שהוא השיעור הגבוה ביותר בכל מדינות הארגון – יותר ממקסיקו, מטורקיה ומצ'ילה, שגם הן חברות בארגון הזה.

ניצן הורוביץ: באי-שוויון ישראל נמצאת במקום החמישי בין המדינות המפותחות.

ניצן הורוביץ: גזירה נוספת, שהיא בבירור מעמיקה עוני ופוגעת במעמד הביניים ובעסקים הקטנים – העלאת מע"מ.

ניצן הורוביץ: המע"מ עלה ב-1%.

ניצן הורוביץ: גם אם צריך לגייס כסף, השאלה איך עושים את זה, איך מגייסים את הכסף.

ניצן הורוביץ: מס לא צודק, לא שוויוני, מקפח, פוגעני.

ניצן הורוביץ: כשאנחנו מסתכלים על ההכנסות של מעמד הביניים ושל העניים בישראל, שרובן הולכות לצריכה ולכן הן ממוסות במע"מ הזה, אנחנו רואים את הפגיעה, וזאת לעומת מרבית ההכנסות של העשירונים העליונים שהולכות לאפיקים אחרים, ולכן לא נפגעות מהעניין.

ניצן הורוביץ: כשהביטוח הלאומי ניסה לכמת את ההשפעה של הגזירות הכלכליות על העשירונים הוא ראה שההשפעה הקשה ביותר מבחינת אחוז מההכנסה היא דווקא על העשירון הנמוך ביותר, העשירון התחתון, העשירון הראשון מלמטה.

ניצן הורוביץ: שם הפגיעה היא פשוט בלתי נסבלת.

ניצן הורוביץ: קיצוץ בקצבאות הילדים – אני לא חושב שצריך לפגוע בילדים.

ניצן הורוביץ: אני לא חושב שילדים אשמים במשהו בזה שהם קיימים וחיים.

ניצן הורוביץ: ההורדה הזאת תפגע קשה במשפחות ותכניס ילדים רבים נוספים למעגל העוני.

ניצן הורוביץ: וזה לא סתם מילים.

ניצן הורוביץ: אני למשל רואה פניות ציבור שאני מטפל בהן כחבר כנסת, של אנשים שממתינים בתור לדיור ציבורי.

ניצן הורוביץ: בתל-אביב, העיר שלי, התור לדיור ציבורי הוא שבע שנים.

ניצן הורוביץ: זה אנשים שעומדים בקריטריונים – לא שמבקשים ודוחים אותם.

ניצן הורוביץ: קבעו שהם זכאים לדיור ציבורי, והתור הוא שבע שנים.

ניצן הורוביץ: אדוני היושב-ראש, זה אנשים שישנים בלילה על המדרכה.

ניצן הורוביץ: זה לא סתם דברים.

ניצן הורוביץ: כשאנשים כאלה גם אמורים לתמוך בילדים או שיש להם משפחה, זה פשוט מצב בלתי נסבל.

ניצן הורוביץ: זה אנשים שלא יכולים לעבוד, לא יכולים.

ניצן הורוביץ: בגלל מצב אישי מסוים, איזושהי מוגבלות, בגלל סיטואציה – יש מקרים קשים ביותר, ולמדינה אין שום מענה לעניין.

ניצן הורוביץ: עכשיו, כשאני רואה לנוכח המצב הזה של המתנה של שנים לדיור ציבורי – וזה אנשים שאין להם שום סיכוי לגור תחת איזושהי קורת גג אם הם לא מקבלים דיור ציבורי – ששר האוצר מעלה את הרעיון של ביטול הדיור הציבורי – והרי על מה אנחנו מדברים פה?

ניצן הורוביץ: זה כבשת הרש.

ניצן הורוביץ: בעשר השנים האחרונות לא בנו דירה ציבורית אחת בישראל.

ניצן הורוביץ: הרי בשביל להיכנס לדירה ציבורית אתה צריך שמישהו שם ימות, ואז אתה נכנס במקומו.

ניצן הורוביץ: אז עוד לבטל את החוק הזה, זה פשוט – אני לא מבין מה רוצים.

ניצן הורוביץ: רוצים שאנשים ימותו?

ניצן הורוביץ: שישרפו את עצמם?

ניצן הורוביץ: שיגוועו ברעב?

ניצן הורוביץ: שיישנו על מדרכות?

ניצן הורוביץ: אני פשוט לא מצליח להבין את העניין הזה.

ניצן הורוביץ: ומהכיוון השני, אנשים שלא רוצים דיור ציבורי, אנשים שרוצים לקנות דירה, זוג צעיר בתחילת דרכו.

ניצן הורוביץ: היה המענק שנקרא "דירה ראשונה" או "משפרי דיור" – אנשים שמתחילים.

ניצן הורוביץ: זה אנשים שמתחילים, זה לא אנשים אמידים, זה זוג שמתחיל את דרכו בחיים.

ניצן הורוביץ: למה לבטל?

ניצן הורוביץ: עבור אנשים כאלה 60,000–70,000 שקל זה לא משהו שהם יכולים למצוא במקום אחר.

ניצן הורוביץ: זו באמת הפגיעה שאנחנו רואים שהיא הפגיעה הקשה והכואבת.

ניצן הורוביץ: זה פשוט להוציא לאנשים, שגם ככה אין להם הרבה, כסף מהכיס.

ניצן הורוביץ: הבריאות – אדוני, בתנועה שלך, איך הוא אמר, ז'בוטינסקי?

ניצן הורוביץ: מרבים לצטט פה בכנסת את חמשת המ"מים.

ניצן הורוביץ: אבל מה שמעניין שז'בוטינסקי חשב – ואני לא מחסידיו – שצריך לתת אותם לאדם ללא תמורה; את המזון, את המעון, את המלבוש, את המורה ואת המרפא – ללא תמורה.

ניצן הורוביץ: אז אני אומר – לא, נשלם על זה.

ניצן הורוביץ: נשלם על מרפא ועל מעון.

ניצן הורוביץ: האנשים האלה שקונים דירה במשכנתה משלמים עליה את הכסף.

ניצן הורוביץ: אבל לפחות תן להם איזה צ'אנס להתחיל.

ניצן הורוביץ: הבריאות – ההוצאה הציבורית שלנו בישראל על בריאות היא בין הנמוכות במדינות המפותחות.

ניצן הורוביץ: המדינה שלנו משקיעה רק 4.7% מהתמ"ג בבריאות.

ניצן הורוביץ: יחסית לאוכלוסייה, זה חצי לעומת גרמניה וצרפת.

ניצן הורוביץ: היחידות שמתחתינו הן מקסיקו, אסטוניה – מדינות כאלה פחות מפותחות.

ניצן הורוביץ: ומה העניין?

ניצן הורוביץ: הפגיעה במי?

ניצן הורוביץ: אז אומרים לי פה כל מיני חכמים: אז יש בית-חולים פרטי, מה שאת אומרת.

ניצן הורוביץ: יש תור באיכילוב וצפיפות, ובחדר מיון קשה לאחיות לזוז, כי מיטה על מיטה שם במסדרונות, אז אומרים: תלך ל"אסותא".

ניצן הורוביץ: זה בית-חולים פרטי, באמת בית-חולים יוצא מן הכלל; יש פסנתר כנף בלובי ויש מחלקות, זה נראה כמו בית-מלון.

ניצן הורוביץ: אבל כמה זה עולה?

ניצן הורוביץ: וכמה אנשים יכולים להרשות לעצמם אשפוז וניתוח בבית-חולים פרטי?

ניצן הורוביץ: אז מי שיש לו כסף, הוא הולך לשם ישר, הוא אפילו לא עובר דרך איכילוב, אבל מי שצריך את הרפואה הציבורית, מקבל שירות שהוא פחות ופחות טוב, ועל זה אנשים משלמים בחייהם ובבריאותם.

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים, אדוני.

ניצן הורוביץ: אדוני, לסיום, אומרים לנו: אתם כל הזמן קובלים, אבל לא אומרים מאיפה לקחת.

ניצן הורוביץ: אז כדאי שאת העניין הזה נסיר מסדר-היום.

ניצן הורוביץ: יושבת-ראש המפלגה שלי, זהבה גלאון, יחד עם נציג יהדות התורה, משה גפני, הציגו תוכנית, ואלה שתי הסיעות שמגישות כאן את הצעת האי-אמון; הציגו תוכנית מסודרת מאיפה לקחת את הכסף – מהרווחים הכלואים, מהבנקים, מאוצרות הטבע, מחברות הביטוח, מהאלפיון הזה שעושק את מדינת ישראל.

ניצן הורוביץ: שם יש כסף, ממנו צריך לקחת.

ניצן הורוביץ: תודה.

חנין זועבי: מה עם תקציב הביטחון?

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת ניצן הורוביץ, שהציג את הצעת האי-אמון של הסיעות מרצ ויהדות התורה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נעבור להצעת האי-אמון של סיעת ש"ס: שר האוצר הונה את בוחריו, מטיל גזירות, מעלה מסים המוטלים על מעמד הביניים והשכבות החלשות ומרחיב את הפערים בין עניים לעשירים.

יולי יואל אדלשטיין: יציג את ההצעה חבר הכנסת יצחק וקנין.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת אריה דרעי.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני, בבקשה.

יצחק וקנין: אדוני היושב בראש, חברי חברי הכנסת, חברי השרים, חיפשתי משהו מהמקורות כדי לתאר את הסיטואציה שאנחנו נמצאים בה.

יצחק וקנין: לפני כשלושה שבועות, כאשר הגישו לנו חלק מהגזירות שהאוצר מתכנן להביא לכנסת, אמר שר האוצר: רבותי, אנחנו נעבור תקופה קשה של שנה, שנה וחצי, ואחרי כן יהיה אור בקצה המנהרה.

יצחק וקנין: אבל, רבותי, אז לא ידענו את כל שלל הגזירות שהולכים להביא עלינו.

יצחק וקנין: בשבוע הבא, כאשר יגיעו חוק ההסדרים וחוק התקציב, אנחנו נראה עד כמה הדבר הזה חודר לעצמותיהם של הציבור, של שכבות הביניים, של מעמד הביניים.

יצחק וקנין: והנה, אתמול אמר בנק ישראל: רבותי, אם אתם חושבים שתסיימו את הקיצוצים ב-2014, אני מודיע לכם שתכינו את עצמכם ל-2015 ו-2016.

יצחק וקנין: דהיינו, יהיו עוד גזירות, עוד מסים, עוד העלאת מע"מ.

יצחק וקנין: זאת המציאות שאמר לנו בנק ישראל, ואנחנו מאלה שמאמינים בדרך כלל למה שאומר לנו בנק ישראל.

יצחק וקנין: חיפשתי במקורות איפה היה לנו מקרה שאדם חוטף מכה וחוטף עוד מכה ועוד מכה, ואפילו אין מרווח בין המכות.

יצחק וקנין: אז כתוב ככה אצל איוב: ויהי היום ובניו ובנותיו אוכלים ושותים יין בבית אחיהם הבכור, ופתאום נופלת עליהם מכה גדולה, רוח סערה – ותיקחם, ואת הנערים הכו לפי חרב, ואמלטה רק אני.

יצחק וקנין: אני נשארתי לבד, זה שבא לבשר לאיוב.

יצחק וקנין: עוד זה מדבר וזה בא – עוד לא גמר לדבר שר האוצר, בא נגיד בנק ישראל.

יצחק וקנין: מה הוא אומר לנו?

יצחק וקנין: עוד זה מדבר וזה בא ויאמר: כשדים שמו שלושה ראשים ויפשטו על הגמלים, הכו את הגמלים, לקחו את הצאן, את הבקר.

יצחק וקנין: עוד לא גומרים דבר אחד, מתחילים בדבר השני.

יצחק וקנין: זה מזכיר לי את המשל של הסוס.

יצחק וקנין: אחד קנה סוס טוב.

יצחק וקנין: אמר: תשמע, אני צריך התייעלות.

יצחק וקנין: איך אני מייעל את העבודה של הסוס הזה?

יצחק וקנין: אני צריך להקטין עלויות, כמה שפחות עלויות.

יצחק וקנין: מה עושים?

יצחק וקנין: לא מאכילים את הסוס.

יצחק וקנין: ביום הראשון אתה לא מאכיל אותו, ביום השני, ביום השלישי, בסוף הסוס הזה שבק חיים.

יצחק וקנין: רבותי, אני אומר לכם: אתם יודעים למה הממשלה הזאת נוהגת כפי שהיא נוהגת?

יצחק וקנין: הרי, רבותי, היינו בסיטואציות דומות, לפחות אני 18 פעמים כבר מעביר תקציב מדינה, ואני מכיר את מה שהניחו לנו האוצר ואיזה דברים הביאו לנו.

יצחק וקנין: אנחנו מכירים את זה, רבותי, זה לא חדש.

יצחק וקנין: הדברים הם לא חדשים.

יצחק וקנין: רק אמרתי, לצערי הרב, אני אומר את זה בכאב לב, כי הגזירות האלו אוכלות כל חלקה טובה במדינת ישראל, במיוחד באותו מעמד ביניים ששר האוצר מתיימר לייצג אותו.

יצחק וקנין: שר האוצר, בפייסבוק שלו, אם היינו קוראים את מה שהוא כתב לבוחרים שלו, רבותי, אני לא יודע אם היינו יכולים לשבת פה בכלל – בדיוק הפוך ממה שהוא כותב.

יצחק וקנין: האוצר, נפל לידיו תפוח זהב, מישהו שהוא יכול לנווט אותו איך שהוא רוצה, שאין לו ניסיון לצערי הרב; אני אומר את זה בכאב.

יצחק וקנין: אין לו ניסיון, אני לא פוגע פגיעה אישית, אני אומר את זה: אין לו ניסיון.

יצחק וקנין: הוא קיבל עליו תיק גדול, הוא לא יכול לשאת את התיק הזה עליו.

יצחק וקנין: רבותי, האוצר לוקח אותו לאן שהוא רוצה בגזירות.

יצחק וקנין: ורבותי, מי משלם את המחיר?

יצחק וקנין: אני אגיד לכם.

יצחק וקנין: תראו, רבותי, קחו משפחה ממוצעת.

יצחק וקנין: איך הייתי נוהג כשר אוצר, ואני לא כלכלן?

יצחק וקנין: מה הייתי עושה, רבותי?

יצחק וקנין: הייתי לוקח מה שמשפחה ממוצעת מרוויחה.

יצחק וקנין: אתה מייצג את שכבות הביניים, את מעמד הביניים?

יצחק וקנין: קח שכר ממוצע.

יצחק וקנין: מה ההוצאות של אותה משפחה, עד כמה אני יכול עוד לגזור עליה, כמה ימים אני יכול לא לתת לסוס הזה לאכול, בשפה שלנו, כמה אני יכול עוד להטיל עליו גזירות.

יצחק וקנין: אז הוספתי מע"מ; מחירי המים, רבותי, שילשו וריבעו את עצמם בשנים האחרונות; חשמל אני לא רוצה להגיד עד לאן הגיע; קחו ארנונה – רבותי, הארנונה תעלה לאותן ערים, ואתם יודעים את זה, אותן ערים שיצטרכו לממן את אותו תקציב של משרד הפנים בחוסר.

יצחק וקנין: מאחר שלא יעשו קיצוץ רוחבי לאותן רשויות שמקבלות מענקי איזון, אותן רשויות חזקות יטילו על התושבים שלהן עוד 8% בארנונה.

יצחק וקנין: אתה לוקח ואתה מעמיס ואתה מעמיס.

יצחק וקנין: על מי אתה מעמיס?

יצחק וקנין: רבותי, אמרתי, זו לא חוכמה לבוא ולהגיד שחברי הכנסת והשרים יקבלו על עצמם 10% – חלק מהחוקים שיביאו היום – אמרתי, רבותי, אנחנו יכולים לשאת, אנחנו יכולים, לא רק אנחנו, אמרתי שזה לא חוכמה להביא את זה.

יצחק וקנין: היה צריך לקחת, אם באמת רוצים, על כל המגזר הציבורי, כל מי שמקבל מעל 35,000 שקל.

יצחק וקנין: אבל אם אתה לוקח עובד במעמד הביניים שהשכר שלו 12,000 או 10,000 שקל, את אותם אלה, כל שקל שאתה לוקח להם, אתה מכביד עליהם בנטל ואתה גורם להם להתרסק.

יצחק וקנין: לא שהם לא גומרים את החודש, הם לא מתחילים את החודש, אדוני סגן שר האוצר.

יצחק וקנין: הם לא מתחילים את החודש.

יצחק וקנין: והנה, יום-יום אנחנו מקבלים הודעות אחרות של גזירות.

יצחק וקנין: לא נגמרות, רבותי.

יצחק וקנין: הגזירות לא הסתיימו, רבותי.

יצחק וקנין: ואני אומר לכם, הדבר הזה בסופו של יום יביא את הציבור הישראלי, רבותי – אתה ראית את זה במו-עיניך, וכנראה אתם לא מתפכחים.

יצחק וקנין: מה עושה הציבור שתמך בכם, מה הוא עושה?

יצחק וקנין: אפילו לדבר לא רצו לתת לו בתל-אביב, לדבר מעל הבמה לא רצו.

יצחק וקנין: למה?

יצחק וקנין: אפשר לבוא ולהגיד שאני יכול לשנות טיפה את הזווית, את המרחקים, אבל להפוך את הכול ב-180 מעלות, להביא גזירות ולהגיד: בעוד שנה וחצי יהיה טוב, והוא לא מסיים להגיד את זה וכבר בנק ישראל אומר: רבותי, בעוד שנתיים יצטרכו להטיל עוד מסים פה.

יצחק וקנין: ועל מי אתה חושב, אדוני סגן שר האוצר, יטילו אותם בעוד שנתיים?

יצחק וקנין: אני מקווה, אני אומר לך, אני מרחם על שר הרווחה.

יצחק וקנין: הוא יושב פה, הוא שומע את הנאומים שלי כל הזמן, ואני מרחם עליו, רבותי.

יצחק וקנין: אני מרחם עליו שהוא צריך לטפל באותה אוכלוסייה קשת יום.

יצחק וקנין: אני מרחם עליו שהוא צריך להתמודד עם בעיות, ותאמינו לי, רבותי, אני לא אומר את זה כאמירה סתמית.

יצחק וקנין: אני מבין מה זה מצוקה של משפחה, אני מבין מה זה שמשפחה לא יכולה להתחיל את החודש.

יצחק וקנין: רבותי, זה לא חוכמה לעמוד ולבוא ולהגיד, אתם יודעים מה, אנחנו בעוד שנה וחצי נראה את האור.

יצחק וקנין: אנחנו לא נראה את האור, אתה יודע למה?

יצחק וקנין: כי אותן משפחות שהיום נחשבות מעמד ביניים, הן יהיו השכבות הנחלשות ביותר בחברה הישראלית, כי אתם תורידו אותן למטה למטה.

יצחק וקנין: אין אופק, אין תקווה, וכשאין אופק ואין תקווה, הדבר הזה מביא את הציבור לייאוש מוחלט.

יצחק וקנין: אין תחום שאין בו ייאוש, רבותי.

יצחק וקנין: אם הייתם תקווה גדולה, תקווה של הציבור, אתם האכזבה הגדולה ביותר של הציבור הישראלי, אני אומר לכם את זה.

יצחק וקנין: פקידי האוצר ניצלו את התמימות שלכם, את חוסר הידיעה שלכם ואת חוסר הניסיון שלכם כדי להביא לנו את כל הגזירות.

יצחק וקנין: אני רוצה להגיד עוד משהו, אני לא בטוח שאין פה איזה מגמה גם לגרום לכם שאתם תתרסקו לחלוטין.

יצחק וקנין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת וקנין, שהציג הצעת האי-אמון של סיעת ש"ס.

יולי יואל אדלשטיין: אני מבקש מסגן שר האוצר, חבר הכנסת מיקי לוי, לבוא ולהשיב לסיעות מרצ – יהדות התורה ולסיעת ש"ס על הצעות האי-אמון שלהן בממשלה על הרקע הכלכלי.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, אני פשוט המום, אני פשוט לא מאמין, עוד שבוע חולף, וכמו תקליט סרוט אני שומע פה את הנאומים, האחד אחרי השני תוקפים את הממשלה, באותן מילים ובאותו הלהט.

מיקי לוי: אני מודה שמגיע לכם באמת כל הכבוד על ההתמדה, כל הכבוד על ההתמדה.

מיקי לוי: אם כי, לצערי, התשובות שלי לא משתנות.

מיקי לוי: אלא מה?

מיקי לוי: כל פעם יש נושאים חדשים.

מיקי לוי: ולאור המצב שאנחנו נמצאים בו והאחריות שמוטלת על כתפינו, חובה עלינו לקיים צעדים כלכליים שיצילו את כלכלת מדינת ישראל.

מוחמד ברכה: להציל את הכלכלה ממי?

מיקי לוי: שמעתי אותך.

מיקי לוי: עיינתי אתמול בדוח בנק ישראל – – –

מוחמד ברכה: מהאזרחים, מהאנשים?

מוחמד ברכה: – – –

מיקי לוי: לא תאמינו, עיינתי אתמול בדוח בנק ישראל, חבר הכנסת הורוביץ – חבל שהוא איננו – כמו שהוא יהיה.

מיקי לוי: לא תאמינו, אבל גם הדוח הזה, ותהיו ישרים עם עצמכם, תצטטו את הדוח כמו שהוא, לא רק מה שנוח לכם, גם הדוח הזה של בנק ישראל מגבה את הצעדים הכלכליים שנקטנו.

מיקי לוי: לפי הדוח, העלאות המסים והתיקון – – –

יצחק וקנין: – – – בנק ישראל – – –

מיקי לוי: תכף אני אתייחס אליך, אני אתייחס לדוח שהחשבת הכללית באוצר הזמינה.

מיקי לוי: אני אתייחס למה שעשיתם בקופה הציבורית – –

יצחק וקנין: – – –

מיקי לוי: – – במשך ארבע שנים, 120 מיליון שקל מינוס.

מיקי לוי: איך עבדו שם?

מיקי לוי: איך דיווחו שם?

מיקי לוי: איזה דיווחים דיווחו שם?

מיקי לוי: הדוח הזה לא חסוי, כל אחד מחברי הכנסת יכול לעיין בו.

מיקי לוי: לפי הדוח, העלאות המסים והתיקון המשמעותי בתוואי ההוצאות היו כורח המציאות.

מיקי לוי: בלעדיהם הגירעון בשנים הקרובות היה צפוי לעלות לשיעור גבוה מאוד, אף מעל 6% תוצר, ויחס החוב לתוצר היה מתקרב בסוף העשור אף למקום מסוכן של קרוב לאי-שם, 100%.

מיקי לוי: תהליך זה היה מסכן את היציבות הפיננסית של ישראל ומגדיל מאוד את נטל תשלומי הריבית בתקציב.

מיקי לוי: גם ללא משבר פיננסי, אדוני היושב-ראש, כתוצאה מעליית יחס החוב לתוצר הייתה גדלה פרמיית הסיכון של המשק, והדבר היה מעלה את שיעור הריבית שהממשלה משלמת עבור ההלוואות שהייתה לוקחת.

מיקי לוי: עלייה זו, ועמה הגידול המהיר בהיקף החוב עצמו כתוצאה מהגירעון הגבוה, היו מגדילים לאורך זמן את הוצאות הריבית של הממשלה, שכבר היום גבוהות בהשוואה בין-לאומית ומגיעות לכ-4% מהתוצר, ואם היינו ממשיכים לקחת, היינו מגיעים לקטסטרופה.

מיקי לוי: אלה מקטינות את היקף המקורות הזמינים לצורך מתן שירותים ציבוריים, או תמיכה בשכבות שונות שבאוכלוסייה.

מיקי לוי: הדוח גם קובע כי בעקבות העלאת תקרת הגירעון ל-4.65% תוצר, ההוצאות בתקציב הממשלה ל-2013 גבוהות ריאלית בכ-7% מאלה שבתקציב 2012, כ-6.5 מיליארד שקלים נוספים.

מיקי לוי: בניגוד למה שאתם טוענים נגדנו, דוח בנק ישראל קובע שההוצאה התקציבית על שירותים שנותנת הממשלה לא קוצצה, אלא הורחבה.

מיקי לוי: אלא מאי?

מיקי לוי: אתם מצטטים כרגיל מה שנוח לכם.

מיקי לוי: כמו כן, על-פי הערכת חטיבת המחקר של בנק ישראל, ואני מצטט רק מתוך הדוח של בנק ישראל, חבר הכנסת וקנין, ובהינתן ההערכות הנוכחיות באשר לסביבה המקרו-כלכלית הצפויה בשנתיים הקרובות, יישום מלא של הצעדים הכלולים בתוכנית יאפשר לממשלה לשמור על תקרת ההוצאה ולעמוד ביעדי הגירעון שנקבעו לשתי השנים הבאות.

מיקי לוי: אולם מאחר שהמרווח לעמידה ביעדים קטן, אפילו קטן מאוד, אם לא יאושרו רכיבים משמעותיים של התוכנית, או אם תחול הרעה נוספת בסביבה המקרו-כלכלית, קובע בנק ישראל, וגם מכך איננו מתעלמים, כי הדבר יסכן את השגתם.

מיקי לוי: ולכן, חברי הכנסת, חשוב שהכנסת תאשר את הצעת התקציב כלשונה, שכן כל חריגה מן המתווה תחייב אותנו להשלים את הפער ממקור אחר, כי אין מושג כזה יש מאין – השמיכה קצרה, ואי-אפשר לסחוב אותה לכל הכיוונים.

מיקי לוי: אינני מתעלם אף מהאזהרה.

מיקי לוי: אני, בניגוד לכם, גם הולך לצדדים השליליים שבדוח.

מיקי לוי: אינני מתעלם מהאזהרה המופיעה בדוח, שלפיה צמיחה נמוכה או חריגה מיעד הגירעון עלולות להביא אותנו לבעיה בתקציב 2015.

מיקי לוי: כן, אם יהיה שינוי מקרו כזה או אחר במשק, אנחנו עלולים לבוא ב-2015 לבעיה תקציבית נוספת.

מיקי לוי: אבל אני מבטיח כי הוצאת אוכלוסיות שלמות לשוק העבודה, עמידה ביעד הגירעון והמאבק בהון השחור, יחד עם שורה של חוקים בתחום המיסוי, יגדילו את הכנסות המדינה ויביאו אותנו לאיזון תקציבי ב-2015; אני מאוד מקווה שנעמוד ביעד הזה.

מיקי לוי: כמו כן, חשוב שהממשלה תאמץ בהקדם מערכת אפקטיבית של בקרה על הוצאותיה, מה שלא היה בממשלה שאתה היית חבר בה, חבר הכנסת וקנין; בקרה לשנים הקרובות, כדי למנוע חזרה על תהליך שהוביל לבעיה הנוכחית של 40 מיליארד, וכך בכוונתנו לעשות.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אחרי שציטטתי מדוח בנק ישראל, אני באמת רוצה לומר משהו בנימה אישית.

מיקי לוי: המעמד הזה אינו נוח לשר האוצר או לי.

מיקי לוי: החלטנו, ואנחנו מבצעים את הצעדים הכלכליים הקשים הללו, מתוך אחריות, חוסר ברירה, ולא בתאווה גדולה.

מיקי לוי: קשה לנו לעמוד מול העם בישראל ולדרוש ממנו להדק עוד את החגורה.

מיקי לוי: אנחנו מבינים את הכעס, וגם את הביקורת.

מיקי לוי: אני מצפה גם מחברי האופוזיציה לנהוג באחריות, ולא לצעוק סתם על כל דבר – קרנות השתלמות, מע"מ על ירקות ופירות, מע"מ באילת, מה לא?

מיקי לוי: כשנגמרו הצעקות האלה, הלכו באמת לצעדים הכלכליים.

מיקי לוי: לבקר את הממשלה זה תפקידכם, תפקיד האופוזיציה, וזה בסדר.

מיקי לוי: אך לזכור כל הזמן שהמצב שאנו מתמודדים אתו לא נוצר על-ידינו, חבר הכנסת וקנין.

מיקי לוי: אתם, שאם הייתם מרכיבים את הממשלה, יכולתם להימצא בדיוק באותה פוזיציה, אבל סירבתם, לפחות מהצד הזה של המליאה, וכן לגלות סבלנות לרפורמות מבניות ארוכות-טווח, שאנחנו כבר מוציאים אל הפועל; ביניהן, הגבלת הסדרי החוב של בעלי ההון – כן, אנחנו הראשונים שעשינו את זה – העלאה דרמטית של אחוז התמלוגים ממשאבי הטבע – כן, אנחנו ממנים ועדת ששינסקי 2 כדי לבחון את זה – העברת חוק הריכוזיות, שמתקדם בוועדת הכספים, ועוד ועוד.

מיקי לוי: חברי חברי הכנסת, אנחנו פועלים מתוך תחושה של שליחות לא פחות גדולה מזו שלכם באופוזיציה.

מיקי לוי: הגם שתפיסת עולמנו אולי שונה, אני חושב שגם אתם מסכימים שהמצב מחייב הכרעות שחלקן אינן פשוטות.

מיקי לוי: אם ברצוננו לא לפגוע בהוצאה הציבורית ואף להגדיל חלקים ממנה, חובה עלינו למצוא מקורות תקציביים זמינים ומיידיים כדי לממן אותה.

מיקי לוי: חבר הכנסת הורוביץ, חבל שיצאת, כי בחרת לצטט מתוך הדוח של בנק ישראל, רק שורה אחת הייתה חסרה בדבריך – אותה שורה שבנק ישראל אומר שלא הייתה שום אפשרות אחרת מלבד הצעדים המיידיים שנקט שר האוצר כדי למנוע את המשך ההידרדרות וכדי לנסות ולהביא את הכלכלה של מדינת ישראל בשנת 2015 למצב אחר מהמצב שהיא נמצאת בו היום.

מיקי לוי: ולך, חבר הכנסת וקנין, המעניין בדבריך, ששוב אנחנו האשמים.

מיקי לוי: עליית מחיר המים – גם בזה שר האוצר אשם; הארנונה – גם בזה שר האוצר אשם; ובשאר הצעדים וה"ברוֹכים" – גם בזה שר האוצר אשם.

מיקי לוי: כדאי היה לבחון, ומעניין שאף אחד מחברי האופוזיציה לא אומר מילה.

מיקי לוי: דוח החשבת הכללית באוצר, שהוזמן מגורמי חוץ בכלל, הציג מצב נורא ואיום, שנוסף על תקציב של מעל חצי מיליארד שקל שקיבלתם, עוד 120 מיליון שקל בתקציב היו במינוס, ומי מימן את המינוס הזה?

מיקי לוי: הקופה הציבורית.

מיקי לוי: וממה נובע המינוס הזה?

מיקי לוי: מדיווחים שקריים, מכיתות קטנות מאוד שדווח עליהן כגדולות; מאותם אנשי משפחה, 1,601 בני משפחה, זוגות שעבדו וקיבלו כספים מהקופה הציבורית; מאותו הבעל של החשבת במוסדות "המעיין" שהחזיק בית-קפה וגם קיבל שכר חודשי.

מיקי לוי: אלה הידיים הנקיות שלכם?

מיקי לוי: עלינו אתם מעבירים חוות דעת שלילית?

מיקי לוי: כדאי שתבדקו בציציות של עצמכם.

מיקי לוי: אתם עולים פה כל פעם מחדש, כולכם, חברי האופוזיציה, אנשי ש"ס.

מיקי לוי: לכו תיקחו את הדוח של החשבת הכללית באוצר, שהוזמן מגורמי חוץ.

מיקי לוי: תראו בדיוק איפה הכסף הלך, ותראו בדיוק למי אין ידיים נקיות, רחמנא ליצלן.

מיקי לוי: כלי רכב שעמדו חדשים באין דורש, מבנים שהמדינה משלמת עליהם כשהם עומדים ריקים, אנשים שלא עובדים ומקבלים שכר, דיווח על שעות לימוד שלא היו ולא נבראו, 1,601 בני משפחה שנהנו מהקופה הציבורית; כן, שלחתם יד לקופה הציבורית.

מיקי לוי: בניגוד לביקורת שאני שומע, הדוח הזה של בנק ישראל לא מבקר את התקציב שהגשנו אלא תומך בו.

מיקי לוי: אני שמח שאימצתם את הדעה של בנק ישראל, שהמליץ, אגב, על תוספות של עוד מסים, שהחלטנו לא להטיל, ואני לתומי חשבתי, אדוני היושב-ראש, שמהצד הזה מתנגדים למסים.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, לפיכך אני מבקש לדחות את הצעות האי-אמון של האופוזיציה.

מיקי לוי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן שר האוצר, חבר הכנסת מיקי לוי.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצעת האי-אמון האחרונה להיום, והיא של סיעות בל"ד, רע"ם-תע"ל-מד"ע וחד"ש: תוכנית פראוור – התוכנית להפקיע מאות-אלפי דונמים ולגרש עשרות-אלפי אזרחים ערבים מבתיהם ויישוביהם בנגב.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

יולי יואל אדלשטיין: תנמק את ההצעה חברת הכנסת חנין זועבי, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: המשיב הוא סגן השר אופיר אקוניס.

חנין זועבי: תודה רבה.

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ואין ליהודי עיניים?

חנין זועבי: אין ליהודי ידיים?

חנין זועבי: איברים, צורה, חושים?

חנין זועבי: מאוויים, רגשות?

חנין זועבי: ולא כמו הנוצרי, באותם כלי נשק הוא נפצע?

חנין זועבי: מאותן מחלות הוא מתייסר, באותן רפואות הוא מתרפא?

חנין זועבי: באותו קיץ חם לו, באותו חורף קר לו?

חנין זועבי: אם תדקרו אותנו, לא נזוב דם?

חנין זועבי: אם תרעילו אותנו, לא נמות?

חנין זועבי: ואם, אדוני היושב-ראש, תתעללו בנו, האם לא נתנקם?

חנין זועבי: סגן השר אופיר אקוניס, אני לא רוצה עכשיו לדבר על התוכנית עצמה.

חנין זועבי: אני רוצה להדגיש מה שכולנו מסכימים לו.

חנין זועבי: למרות הוויכוח על התוכנית יש שתי עובדות שאף אחד בבניין הזה, באולם הזה, לא מתווכח עליהן.

חנין זועבי: העובדה הראשונה היא שהערבים מסרבים בכל תוקף לתוכנית הזו, תוכנית פראוור.

חנין זועבי: העובדה השנייה, שהמדינה יודעת שאנחנו מסרבים לתוכנית, אבל היא רוצה להמשיך בתוכנית.

חנין זועבי: היא מתעקשת.

חנין זועבי: היא לא רק מזלזלת בזכויות שלנו, אלא היא גם מזלזלת ברצון שלנו, ביכולת שלנו להתנגד לתוכנית.

חנין זועבי: היא מזלזלת בנקמנות של הערבים, בלשונו של שייקספיר.

חנין זועבי: והזלזול ביכולת שלנו להתנגד ולעצור את התוכנית, זה לא פחות משפיל מאשר הזלזול בזכויות שלנו.

חנין זועבי: זו כבר הייתה אחת מהנחות היסוד של קום המדינה ב-1948.

חנין זועבי: כששאלו את בן-גוריון אז: מה תהיה התגובה של הערבים כשנילחם בהם, נגרש אותם, נשדוד את האדמות שלהם, נשתלט על הקרקע שלהם; מה תהיה התגובה שלהם?

חנין זועבי: ואז הוא ענה: הערבים אלה אנשים פשוטים.

חנין זועבי: אין להם אידיאולוגיה, הם לא מפותחים, הם לא יגיבו.

חנין זועבי: הם יקבלו את הפרויקט הציוני כגזירה משמים.

חנין זועבי: בקיצור, חישוב התגובה של הערבים היה תמיד משחק לרעתנו, היה תמיד מרכיב – – –

דוד רותם: איפה אמר את זה?

חנין זועבי: אביא לך קטעים, שזה הקיצור של התגובה שלנו.

חנין זועבי: זה המהות, זה המרכז של התגובה שלו.

חנין זועבי: חישוב התגובה של הפלסטינים תמיד שיחק לרעתנו, ותמיד היה מרכיב מכונן בכוחנותה של המדינה.

חנין זועבי: עד עכשיו המדינה לא עוצרת לשקול מחדש.

חנין זועבי: גם אם התוכנית טובה, אנחנו מסרבים לתוכנית הזו.

חנין זועבי: והיא לא טובה בכלל; היא תוכנית מרושעת.

חנין זועבי: ולמה להזכיר את 1948?

חנין זועבי: כי המדינה לא רוצה להתקדם.

חנין זועבי: היא לא רוצה להתייחס אלינו כאל מדינה נורמלית; היא תמיד רוצה לתכנן יישובים של היהודים – היא יכולה לתכנן יישובים של היהודים, אבל תמיד על חשבון הערבים.

חנין זועבי: תמיד במקום היישובים של הערבים.

חנין זועבי: וכמה מסובך להבין שהפלסטינים מתנגדים?

חנין זועבי: מתנגדים – לגזול ולשדוד את נכסיהם ואת הקרקע שלהם.

חנין זועבי: ומדברים על ה"סופרלנד", מדברים על האפרטהייד ועל הגזענות ב"סופרלנד", אבל תוכנית פראוור וכל החוקים שהכנסת מעבירה עכשיו, זה הרבה הרבה יותר גרוע מאשר כל ה"סופרלנדים" למיניהם.

חנין זועבי: תוכנית פראוור היא תוכנית מגרשת, מפרידה ומחליפה אוכלוסייה.

חנין זועבי: וסך הכול ה"סופרלנד" זה גן-שעשועים – תרתי משמע זה גן-שעשועים; גן-שעשועים ביחס לפראוור, ה"סופרלנד" זה גן-שעשועים ביחס לכנסת.

חנין זועבי: כמו שאמר גדעון לוי: אני לא רוצה להתחלק עם היהודי בנדנדה, אני רוצה להתחלק עם היהודי במולדת שלי.

חנין זועבי: ואנחנו הסכמנו להתחלק עם היהודים במולדת שלנו, אז למה להמשיך לגזול את האדמות ואת הקרקע שלנו?

חנין זועבי: והמדינה לא רוצה להתחלק, והמדינה לא רוצה ליישב את היהודים – היא רוצה ליישב את היהודים במקומם של הערבים.

חנין זועבי: זה התנאי, זה פראוור.

חנין זועבי: הרי לא מרוקנים את האדמות ואת הקרקע כדי לעשות פרויקט שהוא לטובת כולנו – גם אז היינו מתנגדים – אבל פשוט מחליפים את האוכלוסייה, עוקרים את הפלסטינים ומיישבים את היהודים.

חנין זועבי: תגידו לי מה ההיגיון, תגידו לי מה המוסר, תגידו לי מה המטרה, חוץ מאשר לייהד את הקרקע, לייהד את המולדת?

חנין זועבי: 13 מיליון דונם יש בנגב, אז יש שטח לכולנו.

חנין זועבי: רוצים רוב מוחלט של היהודים בנגב – תתיישבו בשטח של 12 מיליון דונם שהוא שטח ריק.

חנין זועבי: לא שמסוכסכים על פיסת קרקע מאוד קטנה שאין בה מקום לשנינו; יש מקום לשנינו.

חנין זועבי: מי שמדבר על דו-קיום, ומי שמדבר על הסדר התיישבות – אתם רוצים הסדר התיישבות ליהודים, לא לערבים; לגרש את הערבים ולעשות הסדר התיישבות ליישובים היהודיים.

חנין זועבי: ורודפים אותנו על 5% משטחו של הנגב, 5% משטחו של הנגב – 13 מיליון דונם.

חנין זועבי: ורוצים עוד מה-5% להפקיע 3%, יותר מחצי מהאדמות שלנו.

חנין זועבי: ותשכחו מהפלסטינים, תראו האבסורד בתוכנית: קודם כול מחליפים אוכלוסייה, לא מיישבים את הערבים אבל מכניסים יהודים.

חנין זועבי: אל תשכחו, זו פראוור.

חנין זועבי: לא רק מסדירים יישובים לערבים, רוצים ליישב יהודים במקום הערבים.

חנין זועבי: אדוני סגן השר, במקום הערבים אתה מתיישב שם.

חנין זועבי: 40 יהודים יכולים להקים יישוב, אבל אצל הבדואים – הבדואים אתם קוראים להם – הערבים בנגב – דווקא כאשר סגנון החיים הטבעי שלהם הוא להתפזר ולחיות על האדמות שלהם, אתם רוצים לכווץ – בתוך – לא בתוך ערים מודרניות כמו שאתם אומרים, אלא בתוך קופסאות של בתים.

חנין זועבי: ואתם מכירים בחוות בודדות צורת התיישבות שכנראה כאילו היא צורת התיישבות מיוחדת וטבעית ליהודים; 40 יהודים יכולים להקים יישוב, אבל יישובים של אלפים – של 1,000, ו-2,000 ו-3,000 – אתם רוצים לכווץ יחד לתוך ערים שחיות בצפיפות ובלי תשתיות.

חנין זועבי: גם הערים המוכרות, ממילא, הן ערים בלי תשתיות, שחסרות בהן תשתיות, שאין בהן אפילו רחובות נורמליים ותשתיות ביוב נורמליות.

חנין זועבי: ולא פחות מזלזל בזכויות שלנו וביכולת התגובה שלנו זה לזלזל בכבוד העצמי.

חנין זועבי: אתם חושבים שאתם יכולים לעשות מה שעשיתם בנכבה ב-1948, כי זה בדיוק מה שעשיתם ב-1948, אבל אנחנו לא אותם פלסטינים, אנחנו, חברי הכנסת, לא אותם פלסטינים של 1948.

חנין זועבי: בנגב העברתם חוק מיוחד – חוק מיוחד, שנותן לתושב רשות לירות – לירות במי שנכנס לבית שלו כדי לשדוד אותו.

חנין זועבי: כלומר אתם מכירים, דווקא בנגב, בזכות הקניין של היהודי שנכנסים לבית שלו כדי לשדוד.

חנין זועבי: אבל לכם מותר להיכנס לכפרים ולשדוד את החיים של הערבים בנגב, לשדוד כפרים שלמים, לשדוד יישובים שלמים, ועוד מצפים מאתנו לשתוק או לעבור על זה לסדר-היום.

חנין זועבי: אתם נתתם ליהודי לירות בנשק.

חנין זועבי: לנו יש גם הנשק שלנו; לנו יש הגוף שלנו להתגונן.

חנין זועבי: בפני הבולדוזרים אנחנו נתגונן בגוף שלנו.

משה זלמן פייגלין: אני מבקש רק לסיים.

חנין זועבי: אני מסיימת.

חנין זועבי: עאטף, לא יודעת מה, הוא חיבק (אומרת בשפה הערבית: איך אומרים "אימץ לחיקו", "תפס אותו", את הבולדוזר) – חיבק?

מסעוד גנאים: חיבק.

חנין זועבי: הוא חיבק את הבולדוזר כדי לעצור אותו.

חנין זועבי: מנסורה, שהמשטרה ירתה ברגל שלה, וכמה שוטרים צחקו עליה אחרי שהיא מעדה אחרי הירי, גם היא תעצור את הבולדוזר.

חנין זועבי: ולכן אני רוצה רק להעביר לכם כמה מסרים, שני מסרים, שהנערים והנערות של הנגב ביקשו ממני להעביר לכם: אל תסמכו על הבולדוזר, אל תסמכו על המשטרה האלימה, אל תסמכו על הקרן הקיימת האלימה, ולא על מנגנוני הכוח.

חנין זועבי: מוסא בן השבע – –

משה זלמן פייגלין: תודה.

חנין זועבי: – – הוא בכה כאשר – אני מסיימת, שני מסרים – בכה כאשר עקרתם את עצי הזית שלו, לא היה אכפת לו מהבית, הרי אלה בדואים, יכולים לישון על האדמה מתחת לשמים.

חנין זועבי: הם לא צריכים את הבתים.

משה זלמן פייגלין: תודה.

חנין זועבי: בן חמש השנים, הוא אמר לי, וגם אני רק רוצה להזכיר – – –

משה זלמן פייגלין: חברת הכנסת זועבי, זמנך תם.

חנין זועבי: הם אמרו לי למסור לכם – באמת, דקה אחת, חצי דקה – הם אמרו לי למסור לכם: "דיר באלכ", זה מה שהצבא תלה על העצים שליד חברון, הוא תלה "דיר באלכ" לנערים ולנערות הפלסטינים, "דירו באלכום" הוא תלה.

חנין זועבי: אז הם מבקשים גם למסור לכם: "דירו באלכום" ו"דיר באלכ".

משה זלמן פייגלין: תודה.

משה זלמן פייגלין: תודה, חברת הכנסת זועבי.

חנין זועבי: שהם, בני ה-14 ובני ה-15 – –

נסים זאב: – – – מה זה?

נסים זאב: מה האזהרה הזאת?

חנין זועבי: – – אנחנו נעמוד בפני הבולדוזרים שלכם.

משה זלמן פייגלין: תודה רבה.

משה זלמן פייגלין: אני מבקש לסיים.

חנין זועבי: ומנסורה תעמוד גם בפני השוטרים – –

משה זלמן פייגלין: חברת הכנסת זועבי, את מדברת כבר 12 דקות – –

חנין זועבי: – – ובפני הבולדוזרים.

חנין זועבי: תודה.

משה זלמן פייגלין: – – חרגת הרבה מעבר לזמן.

משה זלמן פייגלין: תודה רבה.

משה זלמן פייגלין: ישיב בשם הממשלה סגן השר אופיר אקוניס.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, אני פוחד מהאיומים שלה; אני חייב לומר לך.

משה זלמן פייגלין: כן כן, בהחלט כן.

מסעוד גנאים: מה אתה מפחד?

מסעוד גנאים: אתה המפחיד.

עפו אגבאריה: (אומר בשפה הערבית: בחיי, הלוואי שיכולתי להוסיף ללחישה שלך.

עפו אגבאריה: )

נסים זאב: "דירו בּאלכּום", היא אומרת – – –

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש וחברי חברי הכנסת, אני התבקשתי להשיב על תוכנית פראוור בנושא ההתיישבות המחודשת של הבדואים בדרום, בנגב, אבל אי-אפשר שלא להתייחס, חבר הכנסת זאב, לדבריה של חברת הכנסת זועבי.

אופיר אקוניס: אנחנו מכירים את השקפותייך.

אופיר אקוניס: את לא רוצה להתחלק אתנו במולדת, את רוצה את כל המולדת בשבילך ורק בשבילך, ואת הנכבה, שאת דיברת עליה, שאנחנו כביכול – בנרטיב הפלסטיני – – –

חנין זועבי: אתה בא ומתיישב במקומי ואתה אומר שאני לא מוכנה להתחלק?

אופיר אקוניס: אני משיב לך.

משה זלמן פייגלין: חברת הכנסת זועבי, הקשבנו לך בסבלנות.

חנין זועבי: אתה בא, אתה מתיישב במקומי – –

משה זלמן פייגלין: חברת הכנסת זועבי, את מקבלת תשובה עכשיו, עונים לך.

אופיר אקוניס: אני אענה לך.

אופיר אקוניס: אני אענה לך.

חנין זועבי: – – אתה לא רוצה, אתה רוצה לגרש את הפלסטינים.

חנין זועבי: אז למה לי אתה אומר שאני לא – – –

משה זלמן פייגלין: חברת הכנסת זועבי, חברת הכנסת זועבי – –

אופיר אקוניס: אם תפסיקי לצעוק אני אענה לך.

משה זלמן פייגלין: – – דיברת והקשבנו לך רוב קשב, עכשיו תקשיבי את בבקשה.

אופיר אקוניס: – – – אם תפסיקי לצעוק – – –

חנין זועבי: אבל שלא יסלף את הדברים שלי.

חנין זועבי: אני נאמתי עשר דקות – –

מאיר כהן: סליחה שאני מפריע, חנין, סליחה.

אופיר אקוניס: לא לא, אני מצטט את הדברים שלך.

חנין זועבי: – – אני לא רוצה שהוא ישנה את הדברים שלי.

מאיר כהן: לא נהוג להפריע – – –

אופיר אקוניס: בבקשה, השר.

מאיר כהן: אני רוצה להגיד שהתוכנית הזאת היא תוכנית כל כך נדיבה לבדואים.

מאיר כהן: אני גר שם, זאת אחת מהתוכניות הטובות ביותר – –

חנין זועבי: אתה עדיין מגרש פלסטינים.

מאיר כהן: סליחה, אל תפריעי לי.

מאיר כהן: סליחה, אל תפריעי לי.

מאיר כהן: אל תפריעי לי, אני מבקש ממך.

מאיר כהן: – – זאת חוצפה בלתי רגילה להתנגד לתוכנית הזאת.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, אני גר שם, זאת תוכנית נדיבה מאוד, חבל מאוד שאתם מתנגדים, חבל מאוד שיוצרים מציאות כזאת.

מאיר כהן: זאת תוכנית שמפלה לטובה את הפזורה הבדואית.

חנין זועבי: אתה מגרש 40,000 פלסטינים – – – 40,000 פלסטינים אתה מגרש.

משה זלמן פייגלין: תודה, אדוני השר.

משה זלמן פייגלין: בואו ניתן לסגן השר להמשיך ולהשיב.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

אופיר אקוניס: אני מציע לכם – – –

חנין זועבי: אתה גירשת, אתה גירשת אותם ב-1948.

אופיר אקוניס: רק רגע, למה אתם צועקים פה?

אופיר אקוניס: חברת הכנסת זועבי, חברת הכנסת זועבי.

חנין זועבי: ב-1948 אתה גירשת אותם מהיישובים החקלאיים שלהם.

חנין זועבי: 40,000 אתה מגרש – – –

מסעוד גנאים: – – –

אופיר אקוניס: לא, אנחנו מחכים שתפסיקי לצעוק.

אופיר אקוניס: עכשיו סיימת לצעוק.

אופיר אקוניס: עכשיו, אני לא סילפתי מילה אחת, חבר הכנסת גנאים.

אופיר אקוניס: אני שמעתי את חברת זועבי מדברת על הנכבה, ואני מזכיר לך, אני בעצם אומר לך, לא מזכיר לך.

אופיר אקוניס: אני אומר לך: מי שהביא את הנכבה, אם הייתה כזאת בנרטיב, אם יש כזאת בנרטיב הפלסטיני, זה רק ערביי ארץ-ישראל שלא הסכימו להצעות הנדיבות שלנו, להושטת היד לשלום.

אופיר אקוניס: אגב, זה יותר מתנועתו של חבר הכנסת בר, שהייתה אז בהנהגת המדינה, לא מהימין הנוראי הפאשיסטי הזה של הליכוד.

חנין זועבי: מי – – –

יחיאל חיליק בר: – – –

אופיר אקוניס: הנה, חבר הכנסת בר מסכים אתי, וזה בהחלט התקדמות.

אופיר אקוניס: זה צעד בכיוון הנכון, חבר הכנסת בר.

אופיר אקוניס: ולכן, אם בנרטיב הפלסטיני את רואה את יום העצמאות של המדינה שלך, שהיא מדינת ישראל – זה יום העצמאות – כיום נכבה – – –

חנין זועבי: המדינה שמגרשת אותי היא המדינה שלי?

חנין זועבי: היא המדינה שלי?

אופיר אקוניס: מדינת ישראל היא מדינה שאת חיה בה.

משה זלמן פייגלין: סגן השר אקוניס, אני מבקש רגע להפסיק את הדיון.

משה זלמן פייגלין: חברת הכנסת זועבי, כולנו הקשבנו לך בשקט רב, לא הפרענו לך.

משה זלמן פייגלין: תאמיני לי, לרוב חברי הכנסת היה קשה מאוד להקשיב לך, אבל שתקנו והקשבנו, ועכשיו גם את תצטרכי לשתוק ולהקשיב, ואם לא תעשי את זה לא תהיה ברירה ונוציא אותך מפה.

משה זלמן פייגלין: תודה.

יחיאל חיליק בר: נכבדי היושב-ראש, אני רוצה – –

משה זלמן פייגלין: לא לא לא לא לא, אני מבקש לא להפריע עכשיו.

משה זלמן פייגלין: לא, עכשיו אני מבקש.

יחיאל חיליק בר: לא, אבל להגיד רק דבר אחד, שאפשר להתנגד, ואפשר להעביר מסרים, אבל מה שהיא עשתה פה, ואני מאוד מתנגד לזה – –

משה זלמן פייגלין: נכון, מה שהיא עשתה פה.

יחיאל חיליק בר: – – זאת הסתה שיטתית על דברים טכניים שאפשר להתווכח עליהם.

משה זלמן פייגלין: טוב, אני מנוע מלומר את דעתי.

משה זלמן פייגלין: אתה יכול להניח – אתה יכול להניח מה דעתי.

יחיאל חיליק בר: – – – במה שאמרת.

יחיאל חיליק בר: פשוט הסתת – הסתת נגד כל העם היהודי לדורותיו.

חנין זועבי: למה זה הסתה?

חנין זועבי: למה זה הסתה?

חנין זועבי: – – –

אופיר אקוניס: חבר הכנסת בר.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת בר, אני מבקש – אני מבקש; אני מבקש עכשיו – חבר הכנסת בר – חבר הכנסת בר, אני מבקש לאפשר לסגן השר להמשיך את דבריו.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת בר, לדאבון הלב – ואני באמת אומר את זה באמת במלוא הכנות, משום שאני ציפיתי – אני אומר לך את זה בשיא הרצינות, ולא כהתרסה על חברת הכנסת זועבי, ועד היום אני מחכה לתשובת בית-המשפט העליון שיסביר לנו כיצד אפשר לחברת הכנסת זועבי לכהן פעם שנייה בכנסת ישראל לאחר שוועדת הבחירות המרכזית, ברוב גדול – ברוב גדול – החליטה על פסילתה בשל פעילויותיה העוינות – פעולותיה העוינות – נגד מדינת ישראל, ואני מזכיר לך את השתתפותך במשט הטרור של ה"מרמרה".

חנין זועבי: – – –

עפו אגבאריה: זה תקליט שחוק, מספיק כבר.

אופיר אקוניס: זה רק – זה רק – מה לעשות, אלה הן עובדות.

אופיר אקוניס: אלה הן עובדות.

אופיר אקוניס: מה לעשות שזאת המציאות?

עפו אגבאריה: תתבייש לך.

קריאה: זה לא תקליט שחוק, זה רק – – –

אופיר אקוניס: זאת המציאות, מה אפשר לעשות.

אופיר אקוניס: ולכן, כאשר חברת הכנסת תמנו-שטה, שהיא חברת כנסת חדשה – בקדנציה הראשונה לא הייתה פה, בקדנציה הקודמת, שכולה, חברת הכנסת תמנו-שטה, הייתה רצף של הסתה – –

עפו אגבאריה: מספיק כבר, תביא משהו חדש.

אופיר אקוניס: – – של שימוש במיקרופון הזה, שימוש בכלים האלה, על-ידי חברת הכנסת זועבי, הכלים האלה, הפרלמנטריים, כדי לתקוף את מדינת ישראל ולהסית נגדה, כפי שאת אמרת.

אופיר אקוניס: עכשיו, אם חברת הכנסת זועבי תפסיק להפריע – תפסיק להפריע – אני אתן לך תשובה מאוד מנומקת בנושא הבדואים בדרום.

אופיר אקוניס: יש כאן שתי ממשלות ברצף, שתיהן בראשות הליכוד, שמשקיעות מאמצים חסרי תקדים, פשוט חסרי תקדים, מבחינת השקעה במגזר הבדואי, ועובדתית השקעה כמוה לא נראתה זה שנים ארוכות.

אופיר אקוניס: המדיניות של ממשלת ישראל – אולי תפסיק להפריע ותקשיב – מדיניות ממשלת ישראל מאוד ברורה: אנחנו רואים את הבדואים בדרום אזרחים שווי זכויות במדינת ישראל.

אופיר אקוניס: אגב, גם שווי חובות.

אופיר אקוניס: לדאבון הלב, המשוואה הזאת לא מתקיימת.

אופיר אקוניס: ייסע אדם אחד מהמקום – מהספסלים האלה לכביש 31 או כביש 35, שהם שני הכבישים הראשיים שמוליכים ממרכז הנגב לכיוון ים-המלח ולערד ולדימונה, ויראה אם יש שם באמת גם – לא רק שוויון זכויות אלא גם שוויון חובות – –

טלב אבו עראר: איפה?

טלב אבו עראר: איפה?

אופיר אקוניס: – – כי הבנייה הבלתי-חוקית וההשתוללות בכבישים – הרי, בוא, כולם רואים את זה.

טלב אבו עראר: תענה לי, אתה סתם נואם.

אופיר אקוניס: כולם רואים את זה.

אופיר אקוניס: כולם רואים את זה.

עפו אגבאריה: – – –

מיקי לוי: ב-1 בחודש בבאר-שבע, שיראה כמה מקבלים ביטוח לאומי.

אופיר אקוניס: שמעתם את סגן שר האוצר?

טלב אבו עראר: – – – אין מים, אין חשמל, אין כלום, אין מרפאה.

מיקי לוי: ב-1 בחודש כמה מקבלים.

אופיר אקוניס: אתה תכף תקבל תשובה גם על היישובים הבלתי-מוכרים.

טלב אבו עראר: למה?

אופיר אקוניס: למה?

אופיר אקוניס: משום שיש סדר במדינה.

אופיר אקוניס: במדינה יש סדר.

אופיר אקוניס: האם ראית?

טלב אבו עראר: – – – תתביישו לכם, אנטי-דמוקרטים.

טלב אבו עראר: שוויון זכויות.

אופיר אקוניס: תסלח לי.

אופיר אקוניס: כן, נכון.

אופיר אקוניס: תמשיך עם הדבר הזה, "אנטי-דמוקרטים".

אופיר אקוניס: זה לא עובד על אף אחד כבר.

אופיר אקוניס: אבל תאמין לי, תאמין לי, אם היה אדם אחד, לא בתל-אביב, בחדרה, מחליט שהוא בונה במקום כלשהו בית, והיה בא בתלונה לרשויות שהוא לא קיבל – על דעת עצמו בונה לו בית, ועוד בית, ועוד בית, ולא מקבל חיבור, היה בא אלי בטענה, היינו אומרים לו: אתה צריך ללכת לפי הסדר.

חנין זועבי: אבל הוא לפניכם, הוא כאן לפניכם.

אופיר אקוניס: אתה צריך לפי הסדר.

חנין זועבי: – – –

מיקי לוי: לא, הוא לא בא לפניכם.

מיקי לוי: סגן השר, אנחנו פה 3,000 שנה.

באסל גטאס: מקבלים חשמל, מקבלים בית – – – חוות הבודדים הוכשרו.

אופיר אקוניס: אף אחד.

אופיר אקוניס: חוות הבודדים אושרו.

אופיר אקוניס: אתה אפילו לא יודע שהמתווה של חוות הבודדים אושר בוועדת הכלכלה של הכנסת בכנסת הקודמת, כאשר אני הייתי יושב-ראש ועדת הכלכלה, ונתתי לאיש קדימה, חבר הכנסת ישראל חסון, להוביל את החוק החשוב הזה.

אופיר אקוניס: אז קודם כול, כשאתה צועק נגד חוות הבודדים, קודם כול – –

באסל גטאס: הוכשרו, הוכשרו.

אופיר אקוניס: נכון, הוכשרו.

אופיר אקוניס: – – תדע את העובדות.

אופיר אקוניס: תדע את העובדות.

עפו אגבאריה: כמה ערבים מחוות הבודדים אישרתם?

משה זלמן פייגלין: אני מציע, אני מציע בשלב הזה – – – אני מציע – – –

עפו אגבאריה: תענה על השאלה – כמה?

משה זלמן פייגלין: סגן השר אקוניס.

משה זלמן פייגלין: רבותי חברי הכנסת הערבים, היה כאן דיון על נושא ה"סופרלנד", ואני ביקשתי להצטרף לדיון.

משה זלמן פייגלין: וכשעמדתי כאן, על הדוכן הזה, התחלתי להקריא מספרים.

משה זלמן פייגלין: ישב כאן חבר הכנסת אחמד טיבי, שלא נמצא פה עכשיו, לצערי הרב, ותאמינו לי, אם אתם רוצים, אני כאן, מעל הדוכן – היושב-ראש – אחזור על המספרים שהקראתי מכאן, אם לא תאפשרו לסגן השר להמשיך בדבריו.

משה זלמן פייגלין: מספרים שמאוד לא נעימים לכם.

באסל גטאס: אתה מאיים?

חנא סוייד: מה זה, אתה מאיים?

חנא סוייד: מה שאתה עושה ככה?

חנא סוייד: מה זה?

משה זלמן פייגלין: אם אתם רוצים מספרים, אני אתן לכם מספרים.

משה זלמן פייגלין: אני עכשיו מבקש – – –

עפו אגבאריה: – – –

משה זלמן פייגלין: אתם מקבלים את רשות הדיבור, אתם משסים כאן מדינה שלמה – משסים כאן ציבורים האחד בשני, מעמיסים כאן עובדות לא נכונות, מקשיבים לכם, ואחר כך אתם לא מאפשרים לענות לכם – –

מיכל בירן: ולשסות נגד ציבורים אחרים – – –

משה זלמן פייגלין: – – ואני לא אאפשר לדבר הזה לקרות יותר.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת.

אופיר אקוניס: אני מציע, אדוני היושב-ראש – – –

משה זלמן פייגלין: לא, לא יכול להיות.

אופיר אקוניס: – – – אדוני היושב-ראש, להשתמש ביכולותיך להרחיק מן הישיבה אנשים.

משה זלמן פייגלין: זה בדיוק המשפט הבא.

אופיר אקוניס: זה הכול, נורא פשוט.

משה זלמן פייגלין: רבותי, הסבלנות היוצאת דופן תמה ברגע זה.

משה זלמן פייגלין: מי שלא יאפשר לסגן השר להמשיך לדבר יוצא מן הישיבה.

משה זלמן פייגלין: בבקשה להמשיך.

באסל גטאס: זה לא אישי.

אופיר אקוניס: כפי שאני אמרתי, ואני אחזור על דברי, הממשלה הזאת – – –

חנין זועבי: – – –

אופיר אקוניס: היא ממשיכה.

משה זלמן פייגלין: חברת הכנסת זועבי, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

אופיר אקוניס: כמה – יש לך יכולות בלתי נלאות לצווח, חברת הכנסת זועבי.

אופיר אקוניס: דקה, 60 שניות תנסי לעצור.

משה זלמן פייגלין: תמשיך, תמשיך, תמשיך, תמשיך.

אופיר אקוניס: ובכן, אני אחזור בצורה מאוד ברורה.

אופיר אקוניס: ממשלות ישראל – לא הממשלה הזאת, לא הממשלה הקודמת, ממשלות ישראל רואות בבדואים אזרחי ישראל, אזרחים שווי זכויות וגם שווי חובות במדינה.

אופיר אקוניס: הממשלה ה-32, אדוני היושב-ראש, אימצה בספטמבר, כבר ב-2011, תוכנית לקידום ופיתוח הבדואים בנגב, שבעקבותיה התקבלו שתי החלטות ממשלה; החלטה 3707 עוסקת בקווי המדיניות ובכלים להסדרת התיישבות הבדואים על היבטיה השונים, והחלטה 3708 היא תוכנית – – –

טלב אבו עראר: תתביישו לכם – – –

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת אבו עראר, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

אופיר אקוניס: – – – ההחלטה השנייה היא תוכנית לפיתוח כלכלי חמש-שנתית.

אופיר אקוניס: תקשיב טוב לסכום, אולי תקשיב לסכום – –

משה זלמן פייגלין: שקט באולם בבקשה.

אופיר אקוניס: – – מיליארד, 1.2 מיליארד.

טלב אבו עראר: – – –

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת אבו עראר, אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

אופיר אקוניס: שמעת את הסכום?

אופיר אקוניס: נדמה לי, אדוני היושב-ראש, שסכום כזה – מאמץ כזה הוא חסר תקדים.

אופיר אקוניס: 1.2 מיליארד יושקעו, וכבר החלו להיות מושקעים, בין 2012 ל-2016, בקידום תעסוקה, חינוך, תשתיות תומכות תעסוקה, ביטחון אישי, חברה וקהילה; רק במגזר הבדואי.

אופיר אקוניס: בשנת 2012 עמד יישום התוכנית כבר על 90%.

אופיר אקוניס: ונוסף על שתי ההחלטות האלה – ועל כך הגשתם אי-אמון – התקבלה על-ידי הממשלה ב-27 בינואר 2013 החלטה 3453, שמאמצת את המלצות השר לשעבר בני בגין לאחר מהלך הידברות אינטנסיבי שהיה בו ויכוח קשה ונוקב גם אצלנו; לא רק אצלכם היה עליו ויכוח, גם בתוך סיעת הליכוד ובסיעות הקואליציה היה עליו ויכוח.

אופיר אקוניס: אנחנו עד היום לא בטוחים לחלוטין שהדבר הזה הוא צודק ונכון במאה אחוז, אבל הוחלטה – ההחלטה הוחלטה, הצביעו עליה בממשלה, והיא מדיניות הממשלה.

אופיר אקוניס: וזהו, אדוני.

אופיר אקוניס: סליחה – – –

מוחמד ברכה: והיא לא תקום ולא תהיה.

אופיר אקוניס: אתה מאיים פה על מישהו?

מוחמד ברכה: כן.

אופיר אקוניס: אתה אומר – תסלח לי – –

מוחמד ברכה: כן.

מוחמד ברכה: כן.

אופיר אקוניס: – – עלי אין לך מה לאיים.

מוחמד ברכה: יש, כי אתה שקרן סדרתי.

אופיר אקוניס: אני אומר לך, תקשיב, וקודם כול, תדבר יפה.

מוחמד ברכה: אתה אומר לי תדבר יפה?

אופיר אקוניס: קודם כול תדבר יפה.

אופיר אקוניס: קודם כול תדבר יפה.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת – – –

אופיר אקוניס: קודם כול תדבר יפה.

אופיר אקוניס: קודם כול תדבר יפה.

מוחמד ברכה: אתה האחרון שיגיד משפט כזה.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת – – –

אופיר אקוניס: קודם כול תדבר יפה.

מוחמד ברכה: אתה דיקטטור קטן.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת ברכה.

מוחמד ברכה: אתה דיקטטור קטן, אתה.

אופיר אקוניס: קודם כול, אתה בפרלמנט – – –

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת ברכה.

מוחמד ברכה: דיקטטור קטן אתה.

אופיר אקוניס: קודם כול, אתה בפרלמנט – –

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת ברכה.

אופיר אקוניס: – – דבר יפה, אתה תדבר יפה, אתה בכנסת – –

משה זלמן פייגלין: תרשה לי.

משה זלמן פייגלין: תרשה לי.

אופיר אקוניס: – – ואל תאיים פה על אף אחד.

מוחמד ברכה: אתה האחרון שיגיד משפט כזה.

אופיר אקוניס: אתה גורר ציבור שלם – – –

מוחמד ברכה: אתה דיקטטור קטנצ'יק.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת ברכה, אני קורא – – –

אופיר אקוניס: אתה גורר ציבור שלם לאלימות מילולית – –

משה זלמן פייגלין: רגע, רגע.

משה זלמן פייגלין: סליחה, סליחה – –

אופיר אקוניס: – – ואלימות פיזית.

אופיר אקוניס: זה מה שאתה עושה פה.

משה זלמן פייגלין: – – סליחה, רבותי.

אופיר אקוניס: ואל תאיים פה על אף אחד.

חנין זועבי: ולגרש – – –

אופיר אקוניס: גם לא את.

משה זלמן פייגלין: חברת הכנסת – – –

אופיר אקוניס: לא אתה ולא את.

חנין זועבי: ולגרש אזרחים זו לא אלימות?

משה זלמן פייגלין: חברת הכנסת זועבי, אני קורא אותך לסדר.

חנין זועבי: – – –

משה זלמן פייגלין: אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

אופיר אקוניס: אל תאיימו.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת ברכה, על משפט כזה אתה תצא בלי שום קריאה לסדר אם הוא יישמע שוב.

משה זלמן פייגלין: אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה, ואם אני אשמע ממך עוד פעם אחת איום, אתה תצא בלי שום קריאה לסדר.

מוחמד ברכה: אל תעשה ככה עם האצבע – – –

חנא סוייד: – – –

אופיר אקוניס: תוציא אותו.

מוחמד ברכה: אל תעשה ככה עם האצבע – – –

משה זלמן פייגלין: אני מודיע לך – – –

מוחמד ברכה: אל תעשה את התנועות האלה.

אופיר אקוניס: אני מציע לך להוציא אותו מהישיבה.

מוחמד ברכה: אל תעשה ככה.

משה זלמן פייגלין: אני מבקש – – –

אופיר אקוניס: אני מציע לך להוציא את חבר הכנסת ברכה מהישיבה.

משה זלמן פייגלין: אני מבקש מהסדרנים להוציא את חבר הכנסת ברכה עכשיו.

מוחמד ברכה: אל תעשה את התנועות האלה.

מוחמד ברכה: זה תנועות של שוק.

משה זלמן פייגלין: אני מבקש להוציא אותו עכשיו.

עפו אגבאריה: אתה מתנהג בברוטליות במעמד שלך.

מוחמד ברכה: אתה מתנהג כבריון.

משה זלמן פייגלין: אני מבקש להוציא אותו עכשיו.

מוחמד ברכה: אתה מתנהג כבריון.

מוחמד ברכה: (חבר הכנסת מוחמד ברכה יוצא מאולם המליאה.)

עפו אגבאריה: – – – כי אתה גזען ברקע שלך.

עפו אגבאריה: אתה מתנהג באופן גזעני מאוד לא דמוקרטי ולא פרלמנטרי.

נסים זאב: אני רק יצאתי לרגע, כולם צועקים פה.

עפו אגבאריה: – – – את הקול שלך – – –

משה זלמן פייגלין: מי שלא יודע להקשיב יצטרך לצאת.

אופיר אקוניס: אני חושב, אדוני היושב-ראש, מבלי – – –

חנין זועבי: אני רק רציתי שתתייחס – – –

אופיר אקוניס: לא, את לא רוצה ממני כרגע כלום.

אופיר אקוניס: אני משיב לך.

אופיר אקוניס: אני משיב לך כרגע.

משה זלמן פייגלין: חברת הכנסת זועבי, אני קורא אותך לסדר פעם שלישית, אני מבקש לצאת מהאולם.

אופיר אקוניס: יפה.

משה זלמן פייגלין: נא להוציא – סדרנים, להוציא את חברת הכנסת זועבי.

באסל גטאס: – – – אתה תוציא את כולנו – – –

אופיר אקוניס: יש יושב-ראש, הוא מנהל את הישיבה.

משה זלמן פייגלין: בהחלט כן.

באסל גטאס: – – –

משה זלמן פייגלין: בהחלט כן.

משה זלמן פייגלין: אם אתם לא יודעים להקשיב, אתם תצאו מהאולם.

חנין זועבי: אני רק רציתי שתתייחס לעובדה – –

משה זלמן פייגלין: חברת הכנסת זועבי, לצאת מהאולם בבקשה.

חנין זועבי: – – שהפלסטינים הם – –

משה זלמן פייגלין: בבקשה לצאת מהאולם.

חנין זועבי: – – במקום שלהם לפני קום המדינה.

אופיר אקוניס: רגע, לסדרנים – לא, לא, לא, יש לי – נענה לה.

משה זלמן פייגלין: לא, לא, לא, קודם שתצא.

משה זלמן פייגלין: קודם שתצא.

משה זלמן פייגלין: (חברת הכנסת חנין זועבי יוצאת מאולם המליאה.

משה זלמן פייגלין: )

אופיר אקוניס: נענה לה.

משה זלמן פייגלין: קודם שתצא.

מיקי לוי: העם היהודי במדינה הזאת כבר – – –

אופיר אקוניס: נענה לה.

מיקי לוי: – – – 3,000 שנה.

קריאה: – – –

אופיר אקוניס: נענה לה.

משה זלמן פייגלין: אני מנהל את הישיבה.

אופיר אקוניס: מאה אחוז.

עפו אגבאריה: לפני זה לא היה סטטוס-קוו, לא היה – – –

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת אגבאריה, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

עפו אגבאריה: – – – 10,000 שנה – – –

מיקי לוי: 3,000 שנה.

עפו אגבאריה: 10,000.

מיקי לוי: לא היה עם כזה בכלל.

עפו אגבאריה: לא אתה.

משה זלמן פייגלין: רבותי חברי הכנסת, אני מבקש – – –

מיקי לוי: – – –

משה זלמן פייגלין: רבותי חברי הכנסת – – –

באסל גטאס: – – – זו הכרזת מלחמה.

משה זלמן פייגלין: בסדר גמור.

אופיר אקוניס: מה?

אופיר אקוניס: תסלח לי – – –

משה זלמן פייגלין: רבותי – – –

אופיר אקוניס: מה זה האיומים האלה, אדוני היושב-ראש?

פנינה תמנו: – – –

אופיר אקוניס: מה זה האיומים האלה?

אופיר אקוניס: אני מנסה להבין, אדוני היושב-ראש – – –

באסל גטאס: – – – כולם פה, לא רק על – – –

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, מחבר כנסת מסיעת מרצ.

משה זלמן פייגלין: חברי הכנסת – – –

אופיר אקוניס: מסיעת מרצ.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת הורוביץ, זה גינוי מיידי שלך.

משה זלמן פייגלין: רבותי – – –

אופיר אקוניס: הכרזת מלחמה.

אופיר אקוניס: תוכנית – – –

באסל גטאס: זו הכרזת מלחמה על האזרחים הערבים של המדינה – – –

אופיר אקוניס: אני מצטט חבר כנסת מסיעתך.

אופיר אקוניס: מסיעת מרצ, לא מהסיעות הערביות.

משה זלמן פייגלין: רבותי, אני מבקש – – –

אופיר אקוניס: תקשיב לו.

משה זלמן פייגלין: סגן השר, אני מבקש.

אורי אורבך: – – –

אופיר אקוניס: אה, סליחה – –

משה זלמן פייגלין: אני מבקש להסביר משהו.

אופיר אקוניס: – – אתה צודק.

אורי אורבך: – – – זה בסדר.

אורי אורבך: הכרזת מלחמה – – –

קריאה: – – –

משה זלמן פייגלין: אני מבקש להסביר משהו, במיוחד – – –

קריאות: – – –

אופיר אקוניס: אני מתנצל.

אופיר אקוניס: אני מצטער.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

אופיר אקוניס: אני מצטער.

קריאות: – – –

משה זלמן פייגלין: אני מבקש להסביר משהו לחברי הכנסת הערבים.

אופיר אקוניס: אני מתקן – – –

משה זלמן פייגלין: סליחה.

חנא סוייד: אל תדבר ככה, מה זה חברי כנסת ערבים?

משה זלמן פייגלין: סליחה.

חנא סוייד: אל תדבר ככה.

משה זלמן פייגלין: סליחה.

אופיר אקוניס: מהסיעות הערביות.

משה זלמן פייגלין: אני מתכוון לסיעות הערביות.

משה זלמן פייגלין: אתה צודק, סליחה.

מסעוד גנאים: אתה חושב שאתה מלמד אותנו?

טלב אבו עראר: – – –

משה זלמן פייגלין: אני מבקש להסביר את הדרך שבה אני פועל.

משה זלמן פייגלין: אני לא – – –

טלב אבו עראר: אתה לא מתבייש – – – אתה לא מתבייש?

טלב אבו עראר: ערבים ויהודים – אתה עושה את האפליה הזאת?

משה זלמן פייגלין: אתה מרשה לי לדבר גם כן?

טלב אבו עראר: בוא תשב כאן.

משה זלמן פייגלין: אתה מרשה לי לדבר גם כן?

טלב אבו עראר: הוא לא מתבייש.

משה זלמן פייגלין: רבותי, אין כאן – – –

אורי אורבך: זו לא מילת גנאי.

משה זלמן פייגלין: רבותי, כפי ששמתם לב, חברת הכנסת זועבי – – –

חנא סוייד: – – –

משה זלמן פייגלין: רבותי – – –

אורי אורבך: המפלגה הערבית הדמוקרטית.

משה זלמן פייגלין: רבותי, כפי ששמתם לב, חברת הכנסת זועבי דיברה הרבה מעבר לעשר הדקות שהיו לה כי אפשרתי לה את הדבר הזה.

משה זלמן פייגלין: רציתי לאפשר לה לסיים את הדברים.

משה זלמן פייגלין: כפי ששמתם לב, הדברים שלה לא נעמו לאוזנם של רוב חברי הכנסת האחרים.

משה זלמן פייגלין: אני לא הערתי לה, ואף אחד אחר לא העיר לה.

משה זלמן פייגלין: אבל לא יכול להיות שכשבאים לענות לכם, אתם לא מאפשרים לסגן השר לענות.

מסעוד גנאים: לא, אני אאפשר לו.

משה זלמן פייגלין: אני מציע שבשלב הזה ניקח כולנו נשימה עמוקה ונאפשר לסגן השר בצורה תרבותית לענות לכולם.

טלב אבו עראר: שלא יסלף עובדות.

טלב אבו עראר: ושלא ישקרו.

דוד רותם: – – – לרדת למקלט כי הכריזו פה מלחמה?

משה זלמן פייגלין: הרי אין בעיה להוציא גם אותך, אני לא מעוניין בזה, תבינו.

מסעוד גנאים: תפאדל, שימשיך.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך.

אופיר אקוניס: אתה יודע, אני מאוד מעריך את הזכות שלך לתת לי להמשיך לדבר בכנסת ישראל – –

מסעוד גנאים: אני לא נותן לך, זו זכות שלך.

אופיר אקוניס: – – ממש, לבי יוצא אליך.

אופיר אקוניס: אני מאוד מעריך את זה.

עפו אגבאריה: – – –

משה זלמן פייגלין: אני מאוד מעריך את זה.

משה זלמן פייגלין: מאוד.

משה זלמן פייגלין: ממש.

משה זלמן פייגלין: אתה יודע מה – – –

עפו אגבאריה: זו גזענות שלך.

אופיר אקוניס: אין בזה שום גזענות.

משה זלמן פייגלין: חבר – – –

עפו אגבאריה: – – –

אופיר אקוניס: אין בזה שום גזענות.

עפו אגבאריה: – – –

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת באסל, אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

עפו אגבאריה: כאילו אתה עושה לו טובה שאתה עונה לו.

אופיר אקוניס: לא, הוא עושה לי טובה – –

משה זלמן פייגלין: אין לי ברירה, נוציא את כולכם.

אופיר אקוניס: – – ההפך.

עפו אגבאריה: – – –

אופיר אקוניס: ההפך.

משה זלמן פייגלין: סגן השר אקוניס – –

עפו אגבאריה: אתה – – –

משה זלמן פייגלין: – – אני מבקש שתמשיך להשיב.

עפו אגבאריה: – – – אתה לא מתבייש להגיד לו את הדברים האלה?

אופיר אקוניס: לא, ממש לא.

עפו אגבאריה: כאילו אתה עושה לו טובה.

אופיר אקוניס: ממש לא.

עפו אגבאריה: אתה בשלטון, אתה יכול לחוקק חוק – –

אופיר אקוניס: נהפוך הוא.

עפו אגבאריה: – – לא לייצוג ערבים וזהו.

אופיר אקוניס: נהפוך הוא.

עפו אגבאריה: זה אפרטהייד.

עפו אגבאריה: בבקשה, תעשה את זה.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת באסל, אני קורא אותך לסדר פעם שלישית.

פנינה תמנו: – – –

עפו אגבאריה: – – –

אופיר אקוניס: ההפך.

משה זלמן פייגלין: אני מבקש להוציא את חבר הכנסת באסל מהאולם.

משה זלמן פייגלין: וחבל שאתם מאלצים אותי לעשות את זה.

מסעוד גנאים: זה לא באסל, זה עפו אגבאריה.

אופיר אקוניס: אגבאריה.

אופיר אקוניס: עפו אגבאריה.

משה זלמן פייגלין: – – עפו אגבאריה מהאולם.

חנא סוייד: באסל יושב בשקט מופתי.

משה זלמן פייגלין: עפו אגבאריה.

משה זלמן פייגלין: להוציא אותו מהאולם בבקשה.

חנא סוייד: באסל יושב בשקט מופתי.

אופיר אקוניס: לא, מדובר על חבר הכנסת אגבאריה.

אופיר אקוניס: (חבר הכנסת עפו אגבאריה יוצא מאולם המליאה.

אופיר אקוניס: )

נחמן שי: הנה עוד אחד יצא.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש – –

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

אופיר אקוניס: – – יש לי איזושהי תחושה שחלק מחברי הכנסת שהרחקת מאוד נהנים מההרחקה.

אופיר אקוניס: בטח הם יבואו בחזרה – – –

משה זלמן פייגלין: וגם עלי יאמרו שנהניתי להרחיק אותם.

אופיר אקוניס: – – – יחזרו ליישוביהם ויתפארו בכך שהרחקת אותם.

אופיר אקוניס: אבל אם היו מתנהגים כמו בפרלמנט נורמלי – כאשר חברת הכנסת זועבי דיברה פה עשר דקות שלמות, בצדק, לפי התקנון, אני מאוד לא אהבתי, ישבתי כאן והקשבתי לכל הדברים שלה.

אופיר אקוניס: אתה, אדוני, אפילו שמת לב לזה שהקשבתי כי שמעתי את הערותיה.

אופיר אקוניס: אתם צריכים להקשיב גם לתשובת הממשלה.

אופיר אקוניס: אם היא לא מוצאת חן בעיניכם, אז אתם יכולים להצביע נגד ההודעה.

אופיר אקוניס: או כאשר נביא את החוק הזה, את תזכיר החוק שהופץ, לקריאה ראשונה בכנסת, תצביעו נגדו.

אופיר אקוניס: וגם תצביעו כך בוועדות, ובקריאה שנייה ושלישית.

אופיר אקוניס: אבל את הכללים של פעילות פרלמנטרית אתם חייבים לשמר, לא רק למעננו, אלא למען עצמכם ולמען האנשים ששלחו אתכם.

באסל גטאס: – – –

אופיר אקוניס: כן, זוהי שבירת – אתה דיברת על הכרזת מלחמה.

באסל גטאס: – – –

אופיר אקוניס: אני מציע לך לחזור בך מהביטוי הזה.

אופיר אקוניס: אני מציע לך.

באסל גטאס: אסור לי להתווכח אתך?

אופיר אקוניס: מותר.

אופיר אקוניס: ההפך, רצוי לדבר.

אופיר אקוניס: לדבר, כן.

אופיר אקוניס: אבל לצעוק, לא לאפשר לתת את התשובה, וגם להשתמש בביטוי הכרזת מלחמה – אני מציע לך לחזור בך.

אופיר אקוניס: אני מציע לך.

אופיר אקוניס: תעשה, אתה לא חייב.

באסל גטאס: אני אגיד את זה מעל הבמה.

אופיר אקוניס: מאה אחוז, דבר מעל הבמה.

אופיר אקוניס: ובכן, אדוני היושב-ראש, ההחלטה הזאת, שכפי שאנחנו בוודאי ראינו, נראה שהיא שנויה במחלוקת.

אופיר אקוניס: אני מציע לא להשתמש בביטויים אלימים.

אופיר אקוניס: תביעו את המחלוקת שלכם בכלים פרלמנטריים.

אופיר אקוניס: ההחלטה הזאת של הממשלה, כפי שהציע השר בגין, והצעתו אומצה על-ידי הממשלה, מביאה לידי ביטוי את רצונה של מדינת ישראל בפתרון מעשי של המחלוקת ארוכת השנים עם הבדואים בדרום.

אופיר אקוניס: זהו אתגר עצום, ואנחנו אחרי עבודת מטה של שנים ארוכות כדי לאמץ את התוכנית הנוכחית – – –

טלב אבו עראר: לצורך תיקון, סגן השר: זה פראוור, לא בגין.

טלב אבו עראר: זה תיקון.

אופיר אקוניס: אתה יודע, אני חייב להגיד לך, גם אם היו לי השגות אישיות – והיו לי, אני אומר לך את האמת.

אופיר אקוניס: אני לא מאוד מרוצה מהדבר הזה.

אופיר אקוניס: נו, מה אני יכול לעשות?

טלב אבו עראר: – – –

אופיר אקוניס: אבל אני אענה לך.

אופיר אקוניס: אני אענה לך, דקה.

אופיר אקוניס: זה לא משנה, פראוור הציע את זה.

אופיר אקוניס: הוא פקיד.

אופיר אקוניס: תקשיב, הוא פקיד.

אופיר אקוניס: הפקיד הממשלתי הציע את זה לשר ממונה, והשר הביא את זה להכרעתה של מליאת הממשלה.

אופיר אקוניס: והממשלה הכריעה.

אופיר אקוניס: ומרגע שאני חבר קואליציה, וחבר ממשלה, ואני סגן שר, אנחנו מחויבים להחלטות הממשלה, גם אם הן לא מוצאות חן בעינינו במאה אחוז.

אופיר אקוניס: ככה זה עובד בדמוקרטיה מתוקנת.

אופיר אקוניס: ובדמוקרטיה מתוקנת זכותך – גם חובתך וגם זכותך – להביע תרעומת ולהביע opposite, להביע התנגדות פרלמנטרית למתווה הזה.

אופיר אקוניס: אבל לא באיומי אלימות, ולא בצווחות, ולא בצעקות.

אופיר אקוניס: בנחת, בפעולה פרלמנטרית.

באסל גטאס: – – – בולדוזרים?

אופיר אקוניס: אנחנו עוד לא הגענו בכלל לשלב הזה של הבולדוזרים.

אופיר אקוניס: עוד לא הגענו.

אופיר אקוניס: ויש כבר יישובים שהדבר הזה מתחיל לפעול לגביהם בקצב הולך וגובר.

אופיר אקוניס: ואני מקווה מאוד שאחרי שנים של קיפאון זה ילך ויעבוד גם ביישובים אחרים.

אופיר אקוניס: הרשות הוציאה לאחרונה מכרז לחברות מתכננות, שבמסגרתו צפויים להגיש משרדי תכנון מהגדולים בארץ את הצעותיהם לתכנון ההתיישבות עבור הבדואים.

אופיר אקוניס: ובעתיד הקרוב צפויים להיבחר מתכננים שיועסקו במטרה לגבש עם האוכלוסייה פתרונות התיישבות מוסכמים ככל הניתן.

באסל גטאס: הצחקת אותי.

אופיר אקוניס: בנוסף, ואת זה התחלתי לומר קודם – – –

טלב אבו עראר: אדוני היושב-ראש – – –

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת אבו עראר – –

אופיר אקוניס: – – – את זה התחלתי לומר קודם – – –

משה זלמן פייגלין: – – אני לא רוצה להוציא אותך.

משה זלמן פייגלין: כבר קראתי לך פעמיים.

טלב אבו עראר: אבל אני שואל.

טלב אבו עראר: שואל, אני רוצה לשאול.

משה זלמן פייגלין: לא, לא, לא – –

אופיר אקוניס: אבל זו לא מסיבת עיתונאים.

משה זלמן פייגלין: – – אבל כך הדיון לא מתנהל.

אופיר אקוניס: זו לא מסיבת עיתונאים.

אופיר אקוניס: אגב, תבוא לוועדה.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, אינני יודע לאיזו ועדה, כאשר יבוא – אנחנו באי-אמון, אנחנו אפילו לא בקריאה ראשונה.

אופיר אקוניס: כאשר הדבר יבוא לקריאה הראשונה יהיה דיון, תביע פה את עמדותיך, וכאשר הדבר יפוצל לאחת מוועדות הכנסת, תביע את עמדתך.

אופיר אקוניס: אני מאוד מקווה שתעשה את זה בקור רוח, לא בצעקות.

אופיר אקוניס: בוועדות הכנסת, בקור רוח.

אופיר אקוניס: ואל תסית את הציבור שלך נגד הדבר הזה.

אופיר אקוניס: אל תסית אותו, כי זה מה שאתם עושים עד לרגע זה.

טלב אבו עראר: אתה משתמש בשיטות קנטור.

טלב אבו עראר: זה האיום שלך.

אופיר אקוניס: ממש לא, אני מציע לך הצעה טובה, הצעה ידידותית.

אופיר אקוניס: כפי שאמרתי, המדינה משקיעה באמצעות הרשות להסדרת התיישבות הבדואים מאות מיליוני שקלים בפיתוח והשלמה של תשתיות ביישובים העירוניים הקיימים.

אופיר אקוניס: והיישובים מתחילים, ואתם רואים את זה בעצמכם, מתחילים להיראות אחרת, כולל פרויקט רהט-דרום שתכנונו זכה בפרסים בין-לאומיים.

אופיר אקוניס: ואנחנו נמשיך ונעשה כך גם ביישובים הקיימים וגם ביישובים החדשים.

טלב אבו עראר: גם באוכלוסייה.

אופיר אקוניס: מאה אחוז, אבל יש כבר החלטת ממשלה.

אופיר אקוניס: ואתם מוזמנים בנקודת הזמן הזאת לנסות לשכנע את הציבור שלכם, כמה שאפשר, לקבל – – –

טלב אבו עראר: אי-אפשר, באמת אי-אפשר.

אופיר אקוניס: אי-אפשר, אז תתקבלנה החלטות חד-צדדיות.

אופיר אקוניס: אנחנו לא בעד הדבר הזה, אדוני, אנחנו לא בעד החלטות חד-צדדיות.

אופיר אקוניס: אנחנו בעד החלטות – – –

טלב אבו עראר: סליחה, התוכנית לא בת-ביצוע, לא בת-ביצוע, לא חוקתית, אדוני.

טלב אבו עראר: לא חוקתית, לא חוקית.

אופיר אקוניס: יפה מאוד.

אופיר אקוניס: טיעוניך כבדי המשקל, ראוי שיישמעו פה בנחת ובקור רוח בבית הזה, באולם הזה, בוועדות הכנסת.

אופיר אקוניס: אם תצליח לשכנע את מרבית חברי הכנסת שאתה צודק, אולי הרוב יעבור לצדך.

אופיר אקוניס: כרגע אתה במיעוט.

אופיר אקוניס: ואני חושב שאתה צריך להגיד את עמדותיך, אבל כאשר תגיע ההכרעה – תקשיב טוב, זה הדבר – – –

טלב אבו עראר: אני כל החיים שלי במיעוט, לא רק פה.

אופיר אקוניס: מאה אחוז.

אופיר אקוניס: כאשר נגיע להכרעה כולם יצטרכו לקבל אותה, כפי שמתקיים שלטון במדינה דמוקרטית – נופלת הכרעה, מכבדים את ההכרעה – – –

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת אבו עראר, אני קורא אותך לסדר פעם שלישית, אולי כפי שרצית.

משה זלמן פייגלין: אני מבקש מהסדרנים להוציא את חבר הכנסת אבו עראר מהמליאה.

טלב אבו עראר: – – – לא לכפות עליהם כלום.

טלב אבו עראר: בכפייה אי-אפשר לקבל.

אופיר אקוניס: מכבדים את ההכרעה.

טלב אבו עראר: אי-אפשר בכפייה.

משה זלמן פייגלין: הכול מצולם, קיבלת את מה שרצית.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

טלב אבו עראר: אדוני, האמת, אתה לא מתאים לך לשבת שם.

טלב אבו עראר: באמת.

טלב אבו עראר: את האמת, לא מתאים.

טלב אבו עראר: אתה לא ראוי לנהל ישיבה.

טלב אבו עראר: (חבר הכנסת טלב אבו עראר יוצא מאולם המליאה.)

אופיר אקוניס: אוי, זה מצחיק.

אופיר אקוניס: בכל מקרה, כאשר הדבר הזה יגיע להכרעת הכנסת, אני מקווה, אדוני היושב-ראש, שבפעם האחרונה הדיון בנושא, מה שמכונה תוכנית פראוור, או החלטת הממשלה, ייראה כמו שהוא נראה היום הזה.

אופיר אקוניס: הוא צריך להיראות כפי שנראה דיון בפרלמנט.

אופיר אקוניס: הוא יכול להיות סוער, יכול להיות עם יצרים, וזה גם הגיוני, דרך אגב.

אופיר אקוניס: היו גם יצרים כאשר גירשו – תקשיב טוב, חבר הכנסת – כאשר גירשו – – –

מסעוד גנאים: חלאס, אתה רוצה להיות מורה?

אופיר אקוניס: – – – כאשר גירשו יהודים מבתיהם היו הרבה מאוד יצרים, אבל בסופו של דבר התקבלה החלטת ממשלה.

אופיר אקוניס: לדאבון הלב, זה קרה בהתנתקות מרצועת-עזה, ואף אחד לא הכריז מלחמה.

אחמד טיבי: תסיים את הנאום שלך.

אחמד טיבי: אל תטיף מוסר כאילו אתה מנהל בית-ספר.

אחמד טיבי: חלאס.

אופיר אקוניס: אני אסיים כשאני אחליט.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת טיבי, כשאני אחליט לסיים אני אסיים.

אופיר אקוניס: כשאני אחליט לסיים אני אסיים.

אופיר אקוניס: ועכשיו, כאשר אני מסיים את נאומי, אני אומר לכם, לכל חברי הכנסת מהסיעות הערביות: אל תתסיסו את הציבור שלכם ואל תחזרו בשידור נוסף על המראה הלא-מכובד שקיימתם בדיון הזה.

אופיר אקוניס: תודה רבה.

באסל גטאס: זה פטרנליסטי.

באסל גטאס: אתה האחרון שתטיף לנו – – –

אופיר אקוניס: הראשון.

משה זלמן פייגלין: תודה רבה לסגן השר אקוניס.

משה זלמן פייגלין: אנחנו חוזרים לדיון.

משה זלמן פייגלין: ראשון הדוברים, חבר הכנסת נחמן שי.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

משה זלמן פייגלין: אחריו – חבר הכנסת דב ליפמן.

משה זלמן פייגלין: בבקשה, חבר הכנסת שי.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בשבוע שעבר היינו, רונן הופמן ואני, נציגי הכנסת באספה הפרלמנטרית של מועצת אירופה.

נחמן שי: על סדר-היום עמדה הצעת החלטה שבאה בעקבות ביקור שהם עשו באזור, ובכלל זה בישראל, בעניין המזרח התיכון.

נחמן שי: הייתה החלטה שמתחה ביקורת קשה על מדיניותה של ישראל, בין היתר גם כלפי ערביי ישראל, אבל לא רק.

נחמן שי: הרבה יותר על פעילות בשטחים, בנייה, הרס בתים, דברים שאנחנו מכירים ושניסינו למתן אותם.

נחמן שי: דרך זה למדנו על הקושי הרב להגן היום על מדינת ישראל.

נחמן שי: גם כשיש לנו ביקורת מבית, עדיין הביקורת מחוץ היא חריפה וקשה.

נחמן שי: ואז גם ציטטנו את ראש הממשלה בדיון שהיה פה, כשהוא פנה באופן חגיגי לאבו מאזן ואמר לו: בוא ניתן לשלום צ'אנס.

נחמן שי: יפה, אבל לא עברו 48 שעות והבנתי שראש הממשלה כנראה מדבר בישראל בשם עצמו בלבד, כי יש סגן שר הביטחון – פעם זה היה תפקיד חשוב במדינת ישראל – שאמר דברים הפוכים לשלו.

נחמן שי: יותר מזה, הוא אמר שבכלל ראש הממשלה לא מתכוון, שזאת הטעיה, שאין אמת במאמצים האלה, שגם אין לזה סיכוי, שזה לעולם לא יעבור.

נחמן שי: אז אני רציתי לדעת מי מדבר בשמה של מדינת ישראל.

נחמן שי: יותר מזה, רציתי לדעת האם רונן ואני הטעינו את מועצת אירופה כאשר אמרנו לה שמדינת ישראל מתכוונת לעשות שלום, שהיא מתכוונת להגיע להסדר, שהיא מתכוונת לנהל משא-ומתן, שכשהיא מציעה יש משהו מאחורי ההצעות שלה.

נחמן שי: רציתי לדעת מי באמת מייצג את מדינת ישראל – האם זה ראש הממשלה או סגן שר הביטחון שלו?

נחמן שי: כי בכל מדינה מתוקנת היו קוראים היום לסגן שר הביטחון, מודים לו על תפקידו – זו הייתה קדנציה קצרה ותמציתית – ושולחים אותו הביתה.

נחמן שי: הלוא לא יכול להיות שסגן שר הביטחון יגיד דברים הפוכים לגמרי למה שראש הממשלה אומר.

נחמן שי: ואני יכול לספר לכם סוד – מסתבר שגם סגן שר החוץ, זאב אלקין, שנפגש עם חברי המשלחת הזאת של מועצת אירופה, אמר להם דברים דומים, בדיוק אותו דבר.

נחמן שי: והם שאלו אותנו:

נחמן שי: איך זה יכול להיות – הם אומרים – שאנחנו שומעים בביקור אחד בישראל, בתוך הממשלה שלכם, דברים הפוכים לגמרי?

נחמן שי: פה דובר אחד אומר לנו: כן, אנחנו רוצים, אנחנו מתכוונים, אנחנו נותנים לאמריקנים צ'אנס וכדומה; ודובר אחר אומר: אין שום סיכוי, חבל על הזמן, לא יצא מזה שום דבר.

נחמן שי: אז כשאנחנו מדברים היום על מדיניות החוץ של ישראל אנחנו רוצים לדעת אם יש בכלל לישראל מדיניות חוץ; האם היא בכלל יודעת מה היא רוצה לעשות?

נחמן שי: האם בכלל מאחורי השולחן הזה יושבים אנשים שיודעים איפה ולאן הם מובילים את מדינת ישראל?

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת נחמן שי.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת דב ליפמן – ישנו?

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

משה זלמן פייגלין: אחריו – חברת הכנסת אורית סטרוק.

דב ליפמן: אדוני היושב-ראש, תודה, שבוע אחרי שבוע אנחנו מגיעים לשמוע את האי-אמון נגד הממשלה, ואני כל הזמן שואל את עצמי: למה אני מגיע?

דב ליפמן: אני שומע את אותן טענות, אותן תשובות.

דב ליפמן: אבל היום ראיתי שני דברים חדשים, ואני באמת שמח שהייתי פה.

דב ליפמן: קודם כול, מה שקרה עכשיו עם המפלגות הערביות.

דב ליפמן: אני חייב להגיד שרק מבחינת מה שראיתי עכשיו אני גאה להיות חלק מהממשלה הזאת, חלק מהמדינה הזאת.

דב ליפמן: אני עולה חדש יחסית, ואין מקום בעולם, אין פרלמנט בעולם שייתן לחברי הפרלמנט לדבר באופן שאנחנו שמענו היום – הכרזות מלחמה, הסתה, דברים כאלו.

דב ליפמן: ואני גאה שאף שכל העולם טוענים שאנחנו נגדם, אנחנו נותנים להם לדבר, נותנים להם לדבר מהבמה הזאת, לדבר.

דב ליפמן: כמו שאמרת, ישבנו בשקט.

דב ליפמן: חבל מאוד בעיני, באמת חבל, שחברי הכנסת הערבים לא לוקחים את ההזדמנות, לא אוחזים בה ובאמת מייצגים את הציבור, להביא להם מה שמגיע להם.

דב ליפמן: זה באמת חבל, אבל אני גאה להיות חלק מהממשלה, ורק מבחינה זו אני חושב שהאי-אמון שלהם חייב ליפול.

דב ליפמן: גם ראיתי שמפלגות יהדות התורה ומרצ עבדו יחד, בשיתוף פעולה, ומכריזים על יושבת-ראש מרצ להיות ראש הממשלה.

דב ליפמן: והנה, שהחיינו וקיימנו והגיענו לזמן הזה – אחדות של העולם החרדי עם החילוני.

דב ליפמן: הם מראים שזה אפשרי.

דב ליפמן: כל ההתקפות נגדנו, שאנחנו רוצים לעבוד ביחד וזה בלתי אפשרי – הם מראים שזה כן אפשרי.

דב ליפמן: אני מברך על זה, והלוואי שזה ימשיך הלאה והלאה וכל שבוע אנחנו נראה את שיתוף הפעולה.

דב ליפמן: לפי כל המקורות, הגאולה מגיעה עם אחדות.

דב ליפמן: בעזרת השם, הגאולה באמת תגיע בעקבות האחדות שאנחנו ראינו.

דב ליפמן: אני לא אחזור על הרשימה הארוכה של כל הדברים הטובים שנמצאים בתקציב שלנו.

דב ליפמן: חברי סגן השר מיקי לוי, כמו שהוא עושה כל שבוע, כבר עשה את זה.

דב ליפמן: אבל רואים את זה, שומעים את זה, ושואלים את עצמנו: למה לא שומעים את זה ואומרים: וואו, הם מגדילים תקציבים – תוספת של חצי מיליארד שקלים לתקציב הרווחה, הוספנו 100 מיליון שקל מלגות לילדים מוחלשים, הוספנו 1.2 מיליארד שקל לתקציב וכו' וכו'.

דב ליפמן: וגם, הכי חשוב – הכסף כדי לעזור לחרדים להיכנס לשוק העבודה.

דב ליפמן: אני באמת גאה להיות חלק מממשלה שעושה את זה באופן יומיומי.

דב ליפמן: אני באופן אישי מתעסק עם זה – נפגשים – פגישות עם חרדים, גם מוסדות שרוצים לעזור להם לצאת מהכלא של העוני.

דב ליפמן: בעזרת השם אנחנו נעשה את זה, ואז – כמו שאני אמרתי, אני גאה להיות חלק מממשלה שעושה משהו נכון ולטובת הכלל.

דב ליפמן: וכמובן, אנחנו נגד הצעת האי-אמון.

דב ליפמן: תודה רבה.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת דב ליפמן.

משה זלמן פייגלין: תעלה חברת הכנסת אורית סטרוק.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

משה זלמן פייגלין: אחריה – חבר הכנסת נסים זאב.

אורית סטרוק: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לנצל את ההזדמנות כדי לדבר על הצעת האי-אמון בסוגיית החוק להסדרת הקרקעות בנגב.

אורית סטרוק: הצעת האי-אמון הזאת הוגשה מצד אלה שבמשך שנים השרישו בתודעה של הציבור ושל מקבלי ההחלטות נרטיב שקרי, שגורס ששורש הבעיה בנגב הוא הוויכוח על תביעות הבעלות; לפי הנרטיב הזה מדינת ישראל נישלה את הבדואים מאדמתם, ומאז מתפתחים עוינות הדדית, עוני ונחשלות, שממשיכים לפשיעה ולאלימות, וכך הגענו לחברה הבדואית של שנת תשע"ג.

אורית סטרוק: למרבה הצער, מה שקרה עם הנרטיב הזה מאמת את האמרה הידועה שלפיה ככל שחוזרים על שקר פעמים רבות הוא הופך כביכול לאמת.

אורית סטרוק: הנרטיב הזה הפך לבסיס של כל דיון ושל כל תוכנית הנוגעים בנגב ובהסדרת ההתיישבות הבדואית בו.

אורית סטרוק: זה גם הבסיס של התוכנית הנוכחית, אשר קיבלה את השם "תוכנית פראוור" ומתמקדת כמעט כולה בניסיון העקר להסדיר את תביעות הבעלות.

אורית סטרוק: לשם הולכים כל הקשב, הכסף והאנרגיות.

אורית סטרוק: ואני שואלת, אדוני היושב-ראש, איך יכול להיות שתביעות הבעלות הן השורש של כל הבעיה, אם הן נוגעות לפחות מ-15% מהאוכלוסייה הבדואית המתגוררת בנגב?

אורית סטרוק: איך נרטיב הנישול מסתדר עם העובדה שמערכת המשפט בישראל, שידועה בזהירותה המופלגת בכל הקשור להגנה על זכות הקניין של הפרט, ובוודאי כשהפרט הזה נמנה עם המגזר הערבי, דוחה את התביעות האלה אחת לאחת כבר עשרות שנים?

אורית סטרוק: איך הוא מסתדר עם העובדה שרבים רבים מהמאחזים הבדואיים הבלתי-חוקיים האלה בכלל לא יושבים על תביעות בעלות, שגם תושבים שאין להם שום תביעה על הקרקע שהם יושבים עליה מסרבים בעקביות לעבור להתגורר ביישובים מוסדרים?

אורית סטרוק: האמת היא שתביעות הבעלות הן סיפור עצוב, של מיעוט קטן וחזק, המעמד הגבוה של העשירים ובעלי הקרקע מקרב החברה הבדואית, שמחזיק זה שנים ארוכות כבני-ערובה את הרוב הגדול של האוכלוסייה הבדואית כדי לקדם את האינטרסים הכלכליים הנדל"ניים שלו.

אורית סטרוק: 85% מאוכלוסיית הבדואים, שאין לה תביעות בעלות בכלל, נדחקת אל מעגל העוני, הפשע והדלות בגלל קבוצת מיעוט שמסרבת לכל פתרון, שתוקעת באופן עקבי מקלות בגלגלי כל הסדר, שעושה הכול, כולל באיומים ובאלימות, כדי לתדלק ולשמר את הקונפליקט בין מדינת ישראל לאזרחיה הבדואים, והכול כדי לעשות מזה הון, להרוויח מזה עוד קרקע ועוד נדל"ן.

אורית סטרוק: תביעות הבעלות הן סיפור עצוב – –

משה זלמן פייגלין: אני מבקש לסיים.

אורית סטרוק: – – וההתעסקות החוזרת ונשנית בהן כאילו בהן תלוי כל הפתרון לסוגיית הבדואים היא שטות ממדרגה ראשונה, ולא תביא אתה שום פתרון.

באסל גטאס: – – – 100,000 – – –

אורית סטרוק: אם רוצים לפתור את הבעיה הבדואית, צריך להחזיר לשם את המדינה, ומדינה פירושו שני דברים: אכיפה ושירותים.

משה זלמן פייגלין: תודה.

משה זלמן פייגלין: תודה, חברת הכנסת סטרוק.

אורית סטרוק: תודה רבה.

משה זלמן פייגלין: תודה, חברת הכנסת סטרוק.

משה זלמן פייגלין: יעלה חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, שמעתי את הנאום המאלף של חברי חבר הכנסת דב ליפמן.

נסים זאב: הוא דיבר על המשיח.

נסים זאב: אני רוצה לומר לך, ידידי: עם יש עתיד אפילו את חמורו של המשיח לא נזכה לראות.

נסים זאב: אני רוצה לומר משהו מפרשת השבוע.

נסים זאב: כתוב: על כן יאמרו המושלים בואו חשבון.

נסים זאב: מה ראשי התיבות של מושלים?

נסים זאב: שרי ממשלת ישראל לא מבינים חשבון.

נסים זאב: לא מבינים חשבון, לא מה נעשה עם שכבות הביניים, ולא עם העניים.

נסים זאב: ותראו מה קורה: האחד נועל את השני; בנט מושל בלפיד, ולפיד מושל בבנט, ובנט ולפיד מושלים בראש הממשלה.

נסים זאב: ומה לעשות, ראש הממשלה שבוי בכס ממשלתו.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר שכל ההבטחות ששמענו מלפיד, שיצאה איזו מין להבה, איזו מין אמירה – אשליה.

נסים זאב: חשבנו שבאמת מר לפיד יעשה שינוי מהותי במדינת ישראל.

נסים זאב: הוא בעצם עכשיו מתמודד מול ראש הממשלה.

נסים זאב: אתם יודעים כבר כמה מתחרים יש לראש הממשלה?

נסים זאב: אתם עוד לא יודעים אפילו כמה.

נסים זאב: יש פה כמעט מכל המפלגות, חוץ, אולי, מהמפלגות של בל"ד ורע"ם, אבל כמעט רוצים להתחרות בראש הממשלה.

נסים זאב: ובכל מפלגה יש לפחות מתחרה אחד – עד שניים.

נסים זאב: אפילו ניצן הורוביץ, חבר הכנסת, אמר שהוא יהיה מטעם הקהילה שלו, הוא יהיה ראש הממשלה.

נסים זאב: כל אחד שמרגיש שהוא ראש חץ – – –

סילבן שלום: מי יהיה מטעם ש"ס?

נסים זאב: אני לא יודע.

נסים זאב: אמרתי לך – לכן יש יותר מאחד.

נסים זאב: לא סתם אמרתי.

נסים זאב: היום אמרתי לאריה דרעי שאולי הסיכוי שלי יותר טוב משלו להיות ראש הממשלה.

נסים זאב: כל פעם שהוא עולה לפה ואומר שהוא המועמד, בהצעת האי-אמון – אולי, אם אני אהיה מועמד, אולי יהיה סיכוי פעם.

נסים זאב: אני רוצה לומר לך, אדוני, שמה שקרה עד היום, הבטחות השווא והעשן הכבד – –

משה זלמן פייגלין: אני מבקש שקט בירכתי האולם.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

משה זלמן פייגלין: רגע, רגע, סליחה.

משה זלמן פייגלין: הדיבור שם נשמע עד לכאן.

נסים זאב: – – שיצא מתוך גרונו של לפיד, הצהרות לאין-ספור, שוקע ומתפוגג.

נסים זאב: 100,000 שקלים לכל מי שרוכש דירה ראשונה בערי הפריפריה נשללו בשבוע שעבר.

נסים זאב: ראינו מה מעניין את לפיד באמת.

נסים זאב: יישובי הפריפריה – מה מעניין אותו שדרות, או קריית-שמונה, או ירוחם, הם בכלל לא על המפה שלו, הם לא קשורים לאג'נדה שלו.

משה זלמן פייגלין: אני מבקש להתחיל לסיים.

נסים זאב: אני כבר עומד לסיים.

נסים זאב: מאות משפחות צעירות שהיה להן איזה חלום שיצליחו להגיע לדירה קטנה, במחיר בין 700,000 ל-900,000 שקלים, בחריש – גם התפוגג.

נסים זאב: הפטור ממס למשפרי דיור, אדוני, שזה דבר שמשרד השיכון עד היום עודד, ואמר – במקום שאני אצטרך לעמוד בנטל הזה אני אעודד גם בהלוואה וגם במענק, שמשפחה ברוכת ילדים, במקום שאני אצטרך לקנות להם דירה חלופית, אותו בעל דירה, בעל משפחה, בעצמו יעשה זאת, אז עכשיו מחייבים אותו במס שמתקרב – בין 40,000 ל-60,000 שקלים.

נסים זאב: לכן, אדוני היושב-ראש, צריך לומר: להד"ם.

נסים זאב: לא היו דברים מעולם.

נסים זאב: לא חשבתי, לא השליתי את עצמי שהממשלה הזאת תשנה דבר וחצי דבר, אבל למה לא לעמוד פה על הדוכן ולומר: אבל אשמים אנחנו, אנחנו חשבנו שאנחנו יכולים לעשות דבר, ואנחנו לא מסוגלים.

נסים זאב: לומר את האמת לציבור.

משה זלמן פייגלין: תודה רבה, חבר הכנסת זאב.

משה זלמן פייגלין: יעלה חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת עמרם מצנע.

מנחם אליעזר מוזס: אדוני היושב-ראש, השר המקשר סילבן שלום, חברי חברי הכנסת, כנסת נכבדה, המדינה נראית לי איזו מדינה הזויה, כאשר מצד אחד איראן, מצד שני סוריה ומצד שלישי לבנון עם "חיזבאללה", אנחנו כבר לא יודעים מי נגד מי, אז יש כאן דאגה אחת; אתמול, ראש חודש תמוז, בבוקר, נפל דבר בישראל – לראשונה מנעה המשטרה ממתפללים להגיע להתפלל את תפילת ראש חודש בכותל המערבי, כדי לאפשר לקבוצת נשים הזויות ותימהוניות להגיע ולבצע את טקסיהן הסהרוריים ברחבת הכותל המערבי.

מנחם אליעזר מוזס: אלפי המתפללים המגיעים מדי יום ביומו להתפלל בכותל המערבי לא הורשו להיכנס ולהתפלל במשך שעה ארוכה, רק כדי לאפשר לאותה קבוצת נשים להגיע ולעורר פרובוקציות המעוררות שאט-נפש.

מנחם אליעזר מוזס: המתפללים שכן נכנסו הוקפו בגדרות ובאבטחה כבדה של שוטרים בצורה מבזה ומשפילה שעוררה סלידה.

מנחם אליעזר מוזס: למרבה הביזיון, המתפללים המגיעים באופן קבוע להתפלל בכותל הושמו מאחורי סורג כדי לאפשר לנשים האלה לקיים את הטקס הסהרורי במקום.

מנחם אליעזר מוזס: הכותל המערבי הוא מקום תפילה לכל העמים, כמו שנאמר: "כי ביתי בית תפילה יקרא לכל העמים".

מנחם אליעזר מוזס: מיליוני איש, יהודים ושאינם יהודים, דתיים ושאינם דתיים, גברים, נשים, זקנים וילדים, מגיעים בכל ימות השנה להתפלל בכותל המערבי מתוך חרדת קודש, אבל יודעים גם להתנהג במקום כמו במקום המקודש ביותר לעם היהודי.

מנחם אליעזר מוזס: אדוני היושב-ראש, אני זוכר אותך; לפני חודשים מספר המשטרה אסרה עליך עלייה להר-הבית, מכיוון – וטענתה הייתה שעלייתך תיצור פרובוקציה.

מנחם אליעזר מוזס: האם לא היה יותר הגיוני מה שעשו אתמול, לא לתת לאף מוסלמי לעלות להר-הבית כי מר פייגלין צריך לבוא להר-הבית, כמו שעשו עם הנשים האלה?

מנחם אליעזר מוזס: לא נתנו למתפללים הקבועים לבוא להתפלל בכותל כי צריכה להגיע קבוצת הנשים האלה.

מנחם אליעזר מוזס: ואני עדיין בודק את הקשר בין המשטרה ל"אגד", כאשר הם לא סיפקו את האוטובוסים לציבור הכואב שרצה להגיע לכותל המערבי; ליד הבית שלי קיימת תחנה – עמדו המון המון אנשים, ו"אגד" לא הגיע, אף אוטובוס לא הגיע להסיע.

מנחם אליעזר מוזס: הכותל המערבי היה תמיד בקונסנזוס, מחוץ לחילוקי הדעות והמחלוקות.

מנחם אליעזר מוזס: הוא אינו אתר להפגנות ופרובוקציות, הוא חייב להישאר כך, בטהרתו ובקדושתו – –

משה זלמן פייגלין: תודה.

מנחם אליעזר מוזס: – – ובמנהגיו הנהוגים בו משנות דור.

מנחם אליעזר מוזס: תודה.

משה זלמן פייגלין: תודה רבה, חבר הכנסת מוזס.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת עמרם מצנע, ישנו?

משה זלמן פייגלין: אינו נוכח.

משה זלמן פייגלין: חברת הכנסת מיכל רוזין.

אלעזר שטרן: הנה, הנה, הנה.

משה זלמן פייגלין: נוכח?

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת מצנע נכנס.

משה זלמן פייגלין: בבקשה, חבר הכנסת מצנע, ואחריך – חברת הכנסת מיכל רוזין.

אלעזר שטרן: מזל שאני שומר עליו.

עמרם מצנע: כמות האנרגיות שאנחנו מוציאים פה במדרגות.

משה זלמן פייגלין: חבל על הזמן.

משה זלמן פייגלין: קח נשימה, זה בסדר, אני מתחיל את הזמן עכשיו.

עמרם מצנע: מכובדי היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, אני כמובן אצביע אמון בממשלה, אל תטעו, אבל אני לא יכול שלא לדבר על ממשלה שמשדרת בכמה קולות בעניין התהליך המדיני.

עמרם מצנע: נוכחנו בימים האחרונים באמירות בלתי אחראיות, לא ברורות, לא מובנות, של אנשים בכירים בממשלה, שמעזים להביע דעה, שהיא בעצם עמדה ממשלתית – אני מדבר כמובן על סגן שר הביטחון, שמודיע קבל עם ועדה, גם כאן בארץ, גם ברחבי העולם, שאין שום כוונה – לליכוד, לממשלה – לקדם את תהליך השלום, אין שום כוונה להגיע לפתרון של שתי מדינות לשני עמים.

עמרם מצנע: ואני שואל את עצמי, בסופו של דבר מה מתכוונת הממשלה לעשות?

עמרם מצנע: ואני אצביע אמון, אבל אני מודה שהאמון שלי בממשלה הולך ונמוג.

עמרם מצנע: ממשלה ששמה לעצמה כמטרה – קואליציה, שבעצם חלק גדול ממרכיביה – יש עתיד, התנועה, הליכוד – ששמה לעצמה את הנושא הזה של התקדמות לעבר השלום על-ידי פתרון של שתי מדינות לשני עמים כנושא מרכזי; ואני פונה אליך, השר סילבן שלום, אתה מייצג את הממשלה, ובאמת תוהה – אני גם מכיר את עמדותיך ודעותיך – ואני ובאמת תוהה, איזה סוג שידור, מסר, אנחנו מוסרים לעולם הרחב, כשמצד אחד מדברים על תהליך השלום, מקבלים את מזכיר המדינה האמריקני בכל הכבוד, עם שיחות, עם אמירות, אני יודע שראש הממשלה היום בוועדת החוץ והביטחון דיבר על כך, ומצד שני שומעים אמירות כמו של סגן שר הביטחון, ועוד, נושאי משרה בכירים נוספים, ואני שואל את עצמי לאן הולכת הממשלה.

עמרם מצנע: אני מאמין גדול בכך שהצורך בהיפרדות מדינית מהפלסטינים זהו אינטרס ישראלי מובהק, ואנחנו חייבים להסתכל על זה קודם כול ממבט האינטרסים של מדינת ישראל, ולא משום סיבה אחרת בעולם – –

משה זלמן פייגלין: אני מבקש לסיים.

עמרם מצנע: – – גם ביטחונית, גם כלכלית, גם חברתית, גם הקשרים הבין-לאומיים שלנו, וגם היכולת שלנו להתמקד בבעיות הפנימיות של מדינת ישראל, שמאיימות יותר מאשר כל דבר אחר על שלמותה וקיומה כמדינה יהודית ודמוקרטית.

משה זלמן פייגלין: תודה.

עמרם מצנע: ולכן – ואני מסיים – אני אצביע אמון, אבל אני מוכרח לומר שהאמון הולך ופוחת.

עמרם מצנע: תודה.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת עמרם מצנע.

משה זלמן פייגלין: חברת הכנסת מיכל רוזין, בבקשה.

סילבן שלום: האם זה מייצג את כל התנועה, או מייצג אותך?

עמרם מצנע: את כל התנועה.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

משה זלמן פייגלין: ואחריה – חבר הכנסת אחמד טיבי.

מיכל רוזין: כבוד היושב-ראש, כל שבוע אנחנו שומעים על עוד דוח שיוצא, שמפורסם, ומראה נתונים קשים נוספים על מצב המשק הישראלי.

מיכל רוזין: אבל הדוחות האלה, הנתונים האלה, הופכים אותנו קצת לקהי חושים.

מיכל רוזין: קו העוני כבר לא מפחיד אותנו, עובדה גמורה בכל עיר בישראל; נתונים של ביטוח לאומי שהעניים יהיו עניים יותר, שהפגיעה בעשירונים התחתונים תהיה קשה פי-חמישה מבעשירון העליון – כל זה לא מרתיע אותנו; פרסום שאומר שממשלת החלם של נתניהו, לפיד וליברמן מוסיפה עוד 35,000 ילדים למעגל העוני עובר מעל ראשנו, או לפחות זו התחושה שחשים האזרחים בציבור.

מיכל רוזין: רק לפני כמה שעות, בוועדת הכלכלה, שמענו את שר הכלכלה אומר שהתקציב עצמו לא יוביל לבדו לצמיחת המשק, ויש לשלב חרדים ונשים מהמגזר הערבי בתעסוקה.

מיכל רוזין: הוא עומד על כך, אבל האם הוא עושה משהו בעניין?

מיכל רוזין: שדולת הנשים ערכה לאחרונה סקר בקרב אימהות לילדים מתחת לגיל תשע, ובתשובה על השאלה: מה היה יכול לסייע לך ביותר לצאת לשוק העבודה, מרבית הנשאלות ענו כי המכשול העיקרי הוא שעות העבודה הלא-גמישות ולא-מותאמות למערכת החינוך, וכך גם ימי החופשה.

מיכל רוזין: נוסף על כך ענו הנשים כי הארכת שעות הפעילות במסגרות חינוך לילדים היא בעלת חשיבות קריטית ליכולתן של נשים לעבוד.

מיכל רוזין: אז מה עושה הממשלה בנוגע לכך?

מיכל רוזין: והנה דוגמה למעשה חלם של הממשלה: ביטול תוכנית ציל"ה בירושלים.

מיכל רוזין: במסגרת מדיניות החלם, תוכנית שהוחלט עליה והתחילה לפעול בפברואר מבוטלת בשנה הבאה.

מיכל רוזין: זו תוכנית, כך עובדים כלכלית – נכון, מסודר; מחליטים על תוכנית, מבטלים.

מיכל רוזין: בעקבות ועדת טרכטנברג החליטה הממשלה – – –

משה זלמן פייגלין: תעצרי רגע, בבקשה.

משה זלמן פייגלין: רבותי, יש התקהלויות בירכתי האולם, ואני מבקש להפסיק אותן.

מיכל רוזין: אנא עצור את השעון.

משה זלמן פייגלין: לא יכול להיות, זה לא חברי הכנסת שמפריעים לדיון, זה אנשים אחרים בירכתי האולם.

משה זלמן פייגלין: אני מבקש להפסיק את ההתקהלויות האלה.

משה זלמן פייגלין: מי שרוצה לדבר מוזמן לצאת החוצה.

אריאל אטיאס: זה דיון על – – –

משה זלמן פייגלין: הדיון יתבצע בחוץ.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

מיכל רוזין: אני צריכה עוד זמן, והזמן לא – – –

משה זלמן פייגלין: את תקבלי, אל תדאגי, חברת הכנסת רוזין, הכול יהיה בסדר.

מיכל רוזין: בעקבות ועדת טרכטנברג, החליטו על הפעלת צהרונים לילדים גילאי שלוש עד תשע, באשכולות 1–3, מתוך כוונה – וכך נאמר בתוכנית ובהחלטת הממשלה – להרחיב את פריסת המסגרות באופן הדרגתי לכלל היישובים.

מיכל רוזין: בשנת 2012 הוקצו, לפי החלטת הממשלה, 300 מיליון שקלים, ובשנת 2013 היו אמורים להיות מוקצים מיליארד שקלים.

מיכל רוזין: לפי חישוב של כ-30 ילדים במסגרות שהיו אמורות להיפתח, היו אמורים לשהות כ-23,000 ילדים במסגרות האלה.

מיכל רוזין: אבל כמו שאמרנו, בפברואר פתחו, בספטמבר סוגרים.

מיכל רוזין: החלטת ממשלה חדשה מצמצמת את תוכנית טרכטנברג: במקום גילאי שלוש עד תשע, רק גילאי שלוש עד שמונה; במקום הרחבה לכל האשכולות, אך ורק האשכולות 1–3.

מיכל רוזין: מקריאת החלטת הממשלה עולה שאלה: האם מתכוונים לעמוד בהחלטה ליישם את המלצות טרכטנברג?

מיכל רוזין: האם הצהרונים שפועלים כיום במסגרת התוכנית ימשיכו לפעול, או שגם אותם יחליטו לסגור?

מיכל רוזין: ומי, מי הגורם שאמור לשאת ביתרת העלות כאשר סוגרים או לא נותנים את האופציה הזאת, וההורים כבר תכננו וכבר הביאו בחשבון שיש להם מסגרות הולמות לילדים, במחירים שקבעה המדינה?

מיכל רוזין: חברים וחברות יקרים, אותן מפלגות שטוענות שהן מייצגות את השינוי, את המחאה החברתית, אני מצטערת לומר שאתן האנטיתזה למחאה החברתית.

משה זלמן פייגלין: תודה.

ניצן הורוביץ: – – –

משה זלמן פייגלין: קיבלת עוד דקה.

מיכל רוזין: עוד משפט סיום.

ניצן הורוביץ: ולסיום.

מיכל רוזין: עוד משפט סיום.

מיכל רוזין: אנחנו שומעים את סגן שר האוצר נואם בלהט ומגן על הממשלה הזו.

מיכל רוזין: במקום להגן על הממשלה אני מציעה לו לפעול – לעשות סיור בדרום הארץ; לעשות סיור בלשכות התעסוקה, לבדוק את נושא ההכשרה התעסוקתית שנעצרת, כפי שהתבשרנו הבוקר, ולא מתפתחת; לבדוק את ביטול ההחלטות החשובות כל כך שיאפשרו לנשים, למגזרים שונים, לחרדים, לצאת לעבודה, וזה להעניק לילדים האלה מסגרות הולמות.

מיכל רוזין: תודה.

משה זלמן פייגלין: תודה, חברת הכנסת רוזין.

משה זלמן פייגלין: הבא – יעלה חבר הכנסת אחמד טיבי, ואחריו – חבר הכנסת חנא סוייד.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

אחמד טיבי: אדוני השר, רבותי חברי הכנסת, כבר דשנו מספיק, אבל חשוב שנדון שנית באספקטים הלא-הומניים, הבלתי-אנושיים, של תוכנית פראוור, שבה עוקרים בכפייה, באמצעות חקיקה, אנשים שמתגוררים בשטח הזה עשורים, שנים על גבי שנים, דור אחרי דור.

אחמד טיבי: כאשר לידם מתקיימת תופעה – אולי במדבר של טקסס קיים דבר כזה, מה שנקרא: חוות יחיד – שבה יהודים, יהודים, מקבלים מאות דונמים עם כל התשתיות האפשריות.

אחמד טיבי: והערבים, תושבי הדרום, תושבי הנגב, מכירים את החוות האלה באמצעות הבעלים: החווה של חיים, החווה של איציק.

אחמד טיבי: לפעמים הם נאלצים לקבל, לדרוש, לקבל עזרה במים מהחווה הזאת, והם לא מקבלים.

אחמד טיבי: ואז הם נאלצים לנדוד 8 קילומטרים ברגל או על גבי חמור כדי להביא מים.

אחמד טיבי: ילדים בגיל בית-ספר.

אחמד טיבי: אני הצעתי לראש הממשלה, ואני מציע לכנסת, לבטל את התוכנית הזאת ולפתוח בדיאלוג עם בעלי הקרקע, עם ההנהגה המקומית.

אחמד טיבי: האמת היא שרציתי להמשיך לדון בנקודה הזאת, עד ששמעתי את דבריו של חבר כנסת חדש.

אחמד טיבי: הוא עולה חדש, וחבר כנסת חדש.

אחמד טיבי: היגר לאחרונה לארץ.

אחמד טיבי: חבר הכנסת דב ליפמן שמו.

אחמד טיבי: מאיזו סיעה הוא?

קריאה: מיש עתיד.

אחמד טיבי: יש עתיד, יש עתיד.

אחמד טיבי: הוא עמד פה ואמר שהוא גאה להיות חלק ממדינה וחלק מממשלה שמאפשרת לחברי הכנסת הערבים לדבר בכנסת, כך לדבר בכנסת.

אחמד טיבי: אני חשבתי שבדרך כלל לאנשים יש מניעים נוספים להיות גאים במדינה, בשייכות.

אחמד טיבי: ואני תוהה אם הוא, למשל, גאה בעובדה שבכפרים הלא-מוכרים בנגב אין מים.

אחמד טיבי: ילדים נאלצים לנדוד 8 קילומטר כדי להגיע לבית-ספר שאינו – לפחון, לאזבסט.

אחמד טיבי: ואני תוהה אם הוא גאה להיות חלק ממדינה ש-60% מהילדים הערבים בה הם רעבים.

אחמד טיבי: 75% בנגב, הם רעבים.

אחמד טיבי: מתחת לקו, הם מתחת לקו העוני, סליחה.

משה זלמן פייגלין: אני מבקש לסיים.

אחמד טיבי: זה מקור לגאווה?

אחמד טיבי: זה מקור לגאווה שאתה מגיע למדינה ולממשלה שסגן שר הביטחון שלה הוא דני דנון – –

משה זלמן פייגלין: תודה רבה.

אחמד טיבי: – – וסגן שר החוץ הוא זאב אלקין?

משה זלמן פייגלין: תודה רבה, חבר הכנסת אחמד טיבי.

אחמד טיבי: זאת מדינה שאתה יכול להיות גאה בה?

משה זלמן פייגלין: תודה.

אחמד טיבי: ולכן יש כמה תופעות מעניינות בכנסת.

אחמד טיבי: האמת היא – –

משה זלמן פייגלין: תודה.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת אחמד טיבי.

אחמד טיבי: – – אנשים עבריינים מטיפים לנו מוסר.

אחמד טיבי: אנשים עם רישום פלילי מטיפים לנו מוסר; אנשים שאתה לפעמים, כשאתה הולך ברחוב, לא אומר להם שלום כי אתה בז להם – –

משה זלמן פייגלין: תודה.

אחמד טיבי: – – להשקפת העולם שלהם.

אחמד טיבי: יכול להיות שזה מקור גאווה לאחרים, אצלי זה מקור לבוז.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת טיבי, על דבריך הנכוחים והחשובים.

משה זלמן פייגלין: אחריו יבוא חבר הכנסת חנא סוייד, בבקשה.

משה זלמן פייגלין: ואחריו – חבר הכנסת באסל גטאס.

סילבן שלום: מוישה, אל – – –

משה זלמן פייגלין: תשמע – – –

סילבן שלום: אתה תגיד שהוא דיבר דברים נכונים ונכוחים – – –

אחמד טיבי: זה חבר הכנסת ליפמן, למי שלא הכיר.

אחמד טיבי: אני התכוונתי – – –

חנא סוייד: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת – – –

משה זלמן פייגלין: רגע, רגע, רגע.

משה זלמן פייגלין: נו, כבדו את חבריכם.

משה זלמן פייגלין: נא לשבת.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

חנא סוייד: אדוני – – –

משה זלמן פייגלין: אני שוב מבקש לא לנהל דיונים בירכתי האולם.

משה זלמן פייגלין: לא יהיה לי נעים להתחיל להוציא מכאן אנשים שאינם חברי כנסת.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

חנא סוייד: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, בהתייחס לדיון שהיה כאן בנושא חוק פראוור, אני רוצה להדגיש את העובדה שאנחנו, כמייצגים של האינטרס של האוכלוסייה הערבית-הבדואית בנגב, אנחנו דווקא לא מחפשים להרחיב ולהגדיל את השבר עם הציבור היהודי.

חנא סוייד: להפך, אנחנו מעלים את העניין הזה כאן על מנת לזכות בתמיכה של האזרח הישראלי המצוי בעניין של האוכלוסייה הבדואית.

חנא סוייד: זה כרטיס הכניסה שלנו לעניין הזה, וזו הכוונה וזו המטרה בכך שאנחנו מעלים את העניין הזה כאן.

חנא סוייד: ואני רוצה להגיד שעקרון יסוד לשיטה הדמוקרטית ולצדק זה העניין של תום לב.

חנא סוייד: חוק פראוור אינו מתאפיין בתום לב.

חנא סוייד: אני התפלאתי מאוד על הצעת חוק בת עשרות סעיפים, שבאה על מנת להתמודד עם עניין ההתיישבות של הבדואים בנגב – אנחנו יותר מדגישים את העניין של ההכרה בזכויות האוכלוסייה הבדואית בנגב מבחינת הבעלות על הקרקע ומבחינת ההכרה ביישובים שלהם, ואני התפלאתי מאוד איך אפשר לכתוב הצעת חוק, והיא מוצגת על-ידי הממשלה כישועה לכאורה, כבשורה לאוכלוסייה הבדואית, מבלי להזכיר, בכל עשרות הסעיפים, את האפשרות של ההכרה ולו ביישוב אחד מבין 40 יישובים לא-מוכרים.

חנא סוייד: כלומר, העניין של תום לב, שמחייב יושר ומחייב קורלציה בין מה שאתה אומר לבין מה שאתה כותב לבין מה שאתה עושה, הוא איננו בהצעת החוק הזו בכלל.

חנא סוייד: ולכן התוכנית הזו משוללת – היא משוללת תום לב, ואי-אפשר באמת להחשיב אותה כנקודת התחלה מתאימה לדיון בענייני האוכלוסייה הבדואית בנגב.

חנא סוייד: פשוט מאוד, אני חושב שהמדינה שקמה בחבל ארץ מסוים ומצאה שאוכלוסייה חיה באזור הזה, גם אם אין חוק שמבטיח את זכויות אותה אוכלוסייה על הקרקע, היא הייתה צריכה להמציא חוק כזה שיחבר ויכיר בזכויות של אותה אוכלוסייה על הקרקע שלה – –

משה זלמן פייגלין: תודה.

חנא סוייד: – – ולא לעשות בדיוק את ההפך, כפי שחוק פראוור עושה.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת סוייד.

משה זלמן פייגלין: תודה גם שעמדת בזמן.

משה זלמן פייגלין: יעלה חבר הכנסת באסל גטאס, בבקשה, ואחריו – יסכם סגן השר אופיר אקוניס.

משה זלמן פייגלין: רגע, לפני שאתה מתחיל – רבותי, חברי הכנסת, שקט במליאה בבקשה.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת ברוורמן, נא לשבת.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

באסל גטאס: רבותי, כבוד השרים, חברי הכנסת, באמת, בעניין הזה של חוק פראוור, מפליא ומדהים אותי הפער האדיר בין איך אנחנו תופסים את החוק ואת הניסיון של המדינה לנשל את הבדואים מאדמתם, לבין חלק שאני מאמין שבתום לב חושב שזה אכן, כפי שאמר כבוד השר, הצעה נדיבה לאוכלוסייה.

באסל גטאס: באמת מפליא אותי.

באסל גטאס: אני רק מבקש מכם דבר אחד: לשקול, לנסות ללמוד, לראות מה החוק הזה אומר, מעבר לעניין של הפיצוי, ובאמת 50% ולא 50%.

באסל גטאס: מכרו לכם, מכרו לכם כאילו שזו הצעה נדיבה, ובפעם הראשונה, לבדואים.

באסל גטאס: רבותי, הכנסת, בעצם הנחת התזכיר הזה היא עושה דבר בלתי חוקי.

באסל גטאס: עצם החקיקה – המאמץ החקיקתי של חוק אנטי-חוקתי, במהות, הוא דבר לא חוקי.

באסל גטאס: לכן, כשאני אומר שהכנסת, בהיותה משקפת את המדינה, מסמלת את המדינה, בעצם תחילת החקיקה של החוק הזה היא מכריזה מלחמה על האזרחים הערבים – אני התכוונתי לזה.

באסל גטאס: זה חוק אנטי-חוקתי, שאומר: בשבילנו, שבכוונה תחילה עוברים על עקרונות חוקתיים, שהם חלים על כל פעולה של השלטון, כולל אקט החקיקה עצמו כדי לפגוע בנו – צריך לכבד מה הצד השני, כלומר התושבים, עשה ועושה; אנשים שחיים בעוני, ללא מים, ללא חשמל, ללא תשתיות – אני לא ראיתי מקרה אחד בעולם, ותאמינו לי, אני ניהלתי ארגון שהייתה לו רשת קשרים ענפה עם ארגונים – – –

משה זלמן פייגלין: רבותי.

באסל גטאס: – – – ארגוני חברה אזרחית בכל העולם; האנשים האלה התארגנו, בחרו בבחירות חופשיות מועצה אזורית לכפרים הבלתי-מוכרים, הלכו לבכירי המתכננים והאקדמאים בארץ, ואמרו: אנחנו לא רוצים להמשיך להגיד לא, לא, לא, לא.

באסל גטאס: אנחנו רוצים להגיד למדינה מה כן אנחנו רוצים.

באסל גטאס: הם יצאו עם תוכנית-אב – הנה היא לפניכם – תוכנית-אב להכרה בכפרים הבלתי-מוכרים בנגב, המראה שאפשר – אני לא יכול לדבר ככה, כבוד היושב-ראש.

משה זלמן פייגלין: אתה צודק.

משה זלמן פייגלין: רבותי חברי הכנסת, בבקשה לתת לדובר לסיים.

משה זלמן פייגלין: חברת הכנסת רגב.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת חיים כץ, בבקשה לשבת.

משה זלמן פייגלין: כן, בבקשה.

באסל גטאס: במאמץ רב ובסיוע מועט נציגי התושבים אכן הכינו תוכנית חלופית להכרה בכפרים הבלתי-מוכרים.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת טיבי, אתה מפריע לחבר שלך לדבר.

באסל גטאס: הם הציעו את זה לממשלה, הציעו את זה לרשויות התכנון – – –

משה זלמן פייגלין: השר אהרונוביץ, נא לשבת.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

משה זלמן פייגלין: כן, אני מבקש לסיים.

באסל גטאס: אני הייתי – רעיון אחד לא הצלחתי לסיים – –

משה זלמן פייגלין: לא לא לא, אתה קיבלת ממני את הזמן הנוסף, האמן לי.

באסל גטאס: – – את הרעיון הזה רק תיתן לי לסיים.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

באסל גטאס: אנחנו – בתוכנית הזאת התושבים מעמידים אתגר רציני בפני הממשלה, בפני רשויות החוק, שבמקום ללכת על תהליך של חקיקה אנטי-חוקתי שיעקור עשרות אלפי תושבים ומטרתו האמיתית להפקיע חצי מיליון דונם – להתמודד עם התוכנית החלופית המוסכמת; מוסכמת בישיבות ובסדנאות על כל התושבים.

באסל גטאס: זו משימה שלא הייתה קלה, עד שהסכימו לתוכנית הזאת.

באסל גטאס: אנא, כבוד השר, חברי הכנסת, גם מהאופוזיציה וגם מהקואליציה, תעמדו באתגר הזה, תסתכלו מה אנחנו מציעים – –

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת גטאס.

באסל גטאס: – – דרך שאפשר לקבל – –

משה זלמן פייגלין: תודה רבה.

באסל גטאס: – – אותנו במרחב, איך אפשר שאנחנו נהיה חלק לגיטימי מהמרחב הזה, ולא להדיר אותנו ולגרש אותנו.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת גטאס.

משה זלמן פייגלין: חברי חברי הכנסת, אני מבקש לשבת במקומות ולאפשר לסגן השר אופיר אקוניס לעלות ולענות בשם הממשלה.

אופיר אקוניס: – – –

משה זלמן פייגלין: מוותר?

משה זלמן פייגלין: אין צורך?

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: הממשלה לא מעוניינת לסכם, לכן אנחנו יכולים להתחיל להצביע על הצעות האי-אמון כפי שהוגשו.

יולי יואל אדלשטיין: סגני חבר הכנסת פייגלין הגיע למקומו, אני מניח.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, ארבע הצבעות אי-אמון – מצביעים ודאי על כל אחת בנפרד: ממשלה שמחמיצה הזדמנויות מדיניות ומרסקת את שירות החוץ, של סיעת העבודה – המועמדת להרכיב את הממשלה היא חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 1 בעד הצעת סיעת העבודה להביע אי-אמון בממשלה – 33 נגד – 54 נמנעים – אין הצעת סיעת העבודה להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 33 בעד, 54 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת האי-אמון של סיעת העבודה לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: המדיניות המכוונת של הממשלה לפגיעה במעמד הביניים ולהעמקת העוני בישראל – של מרצ ויהדות התורה.

יולי יואל אדלשטיין: המועמדת להרכיב את הממשלה היא חברת הכנסת זהבה גלאון.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 2 בעד הצעת סיעות מרצ – יהדות התורה להביע אי-אמון בממשלה – 39 נגד – 55 נמנעים – אין הצעת סיעות מרצ – יהדות התורה להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 39 בעד, 55 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי גם הצעת סיעות מרצ ויהדות התורה לא התקבלה על-ידי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הצעת האי-אמון של סיעת ש"ס: שר האוצר הונה את בוחריו, מטיל גזירות, מעלה מסים המוטלים על מעמד הביניים והשכבות החלשות ומרחיב את הפערים בין עניים לעשירים.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת אריה דרעי.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 3 בעד הצעת סיעת ש"ס להביע אי-אמון בממשלה – 40 נגד – 59 נמנעים – אין הצעת סיעת ש"ס להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 40 בעד, 59 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי גם הצעת האי-אמון של סיעת ש"ס לא התקבלה.

נסים זאב: ארבעים יכנו – לא יוסיף.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, תוכנית פראוור – התוכנית להפקיע מאות-אלפי דונמים ולגרש עשרות-אלפי אזרחים ערבים מבתיהם ויישוביהם בנגב, של בל"ד, רע"ם-תע"ל-מד"ע וחד"ש.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 4 בעד הצעת סיעות בל"ד–רע"ם-תע"ל-מד"ע–חד"ש להביע אי-אמון בממשלה – 40 נגד – 59 נמנעים – 1 הצעת סיעות בל"ד–רע"ם-תע"ל-מד"ע–חד"ש להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 40 בעד, 59 מתנגדים, נמנע אחד.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי גם הצעת האי-אמון של בל"ד, רע"ם-תע"ל-מד"ע וחד"ש לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: כל הצעות האי-אמון נדחו על-ידי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: [מס' מ/620; "דברי הכנסת" ה-18, מושב רביעי, חוב' ב', עמ' 23167.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, יש לנו בקשה לדין רציפות של הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: זה הסעיף הבא בסדר-היום: הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 33).

יולי יואל אדלשטיין: ימסור את ההודעה סגן השר דנון.

יולי יואל אדלשטיין: נכון?

יולי יואל אדלשטיין: סגן השר דנון?

יולי יואל אדלשטיין: כן.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני, תמסור את הודעת הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: דין רציפות על הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 33), התשע"ב–2011.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

דני דנון: יש לי כמה חוקים.

דני דנון: על כולם, או אחד-אחד, אדוני היושב-ראש?

יולי יואל אדלשטיין: לא, זה היחיד שנמסר לנו.

יולי יואל אדלשטיין: זה היחיד שנמסר לנו.

יולי יואל אדלשטיין: חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 33) – זה מה שאדוני מתבקש להציג.

דני דנון: אדוני היושב-ראש, יש לי רציפות על חוקים נוספים, לא חוק הגנת הצרכן.

יולי יואל אדלשטיין: זה כנראה לא היום.

מיקי רוזנטל: אולי הוא רוצה להציע שתי מדינות לשני עמים.

אראל מרגלית: דנון, זה שתי מדינות או שלוש מדינות?

יולי יואל אדלשטיין: יש לך החוק הספציפי הזה כאן?

יולי יואל אדלשטיין: אז זה החוק שאתה צריך להציג.

דני דנון: חוק הפיקוח על מצרכים ושירותים.

יולי יואל אדלשטיין: לא.

יולי יואל אדלשטיין: גברתי שרת המשפטים, את מציגה?

יולי יואל אדלשטיין: סגן השר?

יולי יואל אדלשטיין: אז אני מתנצל בפני סגן שר הביטחון, חבר הכנסת דני דנון, כנראה היה איזה בלבול בסדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: שרת המשפטים, חברת הכנסת ציפי לבני, תציג את רצון הממשלה להחיל דין רציפות על הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 33).

ציפי לבני: הממשלה מבקשת להחיל דין רציפות על הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 33).

ציפי לבני: מטרת הצעת החוק היא להעניק לרשות להגנת הצרכן והסחר ההוגן סמכויות אכיפה ופיקוח, ביניהן הטלת עיצומים כספיים על אלה המפרים את הוראות חוק הגנת הצרכן.

ציפי לבני: מטרת התיקון היא לאפשר לא רק את קיומן של הוראות החוק: על מנת שלא להשאיר אותן כאות מתה; הצעת החוק עצמה מאפשרת לממשלה גם לפקח וגם להטיל עיצומים בעת הצורך, על מנת לאפשר את אכיפת החוק.

ציפי לבני: ולכן אנחנו מודיעים על רצוננו להחיל רציפות על הצעת החוק הנ"ל.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה מאוד לשרת המשפטים, חברת הכנסת ציפי לבני.

יולי יואל אדלשטיין: יש כרגע לסיעות השונות של הבית שבועיים לחשוב אם הן מסכימות או לא מסכימות להחלת דין הרציפות.

יולי יואל אדלשטיין: אם לא מסכימות, אז ינמקו את זה בעוד שבועיים.

יולי יואל אדלשטיין: בכל מקרה, ההצבעה תתקיים רק לאחר פרק הזמן שנקבתי בו.

יולי יואל אדלשטיין: [מס' מ/669; "דברי הכנסת", חוב' י"א, עמ' 1188.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: הסעיף הבא הוא דוגמה לכך שיש כמה סיעות שמבקשות להתנגד לרצון הממשלה להחיל דין רציפות.

יולי יואל אדלשטיין: הנמקת הערעורים של סיעות העבודה, מרצ, רע"ם-תע"ל-מד"ע, חד"ש, בל"ד, על בקשת הממשלה להחיל דיון רציפות על הצעות חוק.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר שנשמע את כל ההנמקות תהיה ההצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: אבל ההנמקות הן נפרדות, כי הצעות החוק שונות לחלוטין.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת החוק הראשונה שבהן: הצעת חוק בתי-קברות צבאיים (תיקון מס' 4), התשע"ב–2012.

יולי יואל אדלשטיין: כפי שאמרתי, בקשה לדין רציפות מטעם הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: יש כמה מנמקים להתנגדויות של הסיעות, והראשונה שבהן היא חברת הכנסת זהבה גלאון.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת זהבה גלאון תנמק את ההתנגדות של סיעת מרצ להחלת דין רציפות על הצעת חוק בתי-קברות צבאיים (תיקון מס' 4).

יולי יואל אדלשטיין: גברתי, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אחרי זה נשמע את ההתנגדויות, או את הנימוקים, של אברהים צרצור ומוחמד ברכה.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מרצ תתמוך כנראה בסופו של דבר בהחלת דין רציפות.

זהבה גלאון: אנחנו רוצים לנצל את הבמה הזאת ולמחות, אדוני היושב-ראש, כל אחד מחברי לסיעה לכנסת, על כך שאנחנו לא יכולים להעלות לסדר-היום בכנסת הצעות שלא ממש מסתדרות עם תפיסת העולם של הקואליציה הזאת, כמו למשל – אדוני היושב-ראש, הדברים האלה מיועדים גם אליך.

זהבה גלאון: אדוני יושב-ראש הכנסת, הדברים האלה מיועדים גם אליך.

זהבה גלאון: נראה לי תמוה שמתפרסם שחיל החינוך מקצה כספים, 4 מיליון שקלים, לכך שחיילים ילכו ויקבלו שיעורים בעמותת אלע"ד, בעמותת הימין הקיצוני, ואתה לא מאפשר לנו לקיים על זה דיון בכנסת, בוועדת החוץ והביטחון או בכל ועדה אחרת.

זהבה גלאון: וככה בשורה של נושאים שלא מתאימים לתפיסת העולם שלכם – אתם לא מאשרים שאילתות, הצעות לסדר-היום.

זהבה גלאון: אדוני, היום חיל חינוך – עומד כאן מפקד חיל החינוך לשעבר – זה אנכרוניסטי, אבל אם זה כבר קיים, אז תעשו איזה תפיסה פלורליסטית: שחיילים בצה"ל הולכים ושומעים קבוצות שונות בחברה הישראלית.

זהבה גלאון: לעמותת אלע"ד, שמקדמת בנייה של יהודים בתוך מזרח-ירושלים, בלב שכונות פלסטיניות, במטרה לכתר שכונות פלסטיניות – האם שלחתם אותם, למשל, את אותם חיילים, נניח לעמותת "עיר עמים", שתעשה סיור לחיילים האלה, שיראו את תוצאות הבנייה בשטח, של ממשלת ישראל, במזרח-ירושלים, איך מנסים לקבוע עובדות כדי למנוע כל הסדר עתידי?

זהבה גלאון: זה לא נראה לך, אדוני היושב-ראש, ראוי לכך שוועדה בכנסת תקיים דיון בנושא?

זהבה גלאון: באופן קבוע ושיטתי, אדוני היושב-ראש, הקואליציה שלכם – טוב, זה נראה לי, האמת, די פארסה הדיון הזה, שאפילו אי-אפשר לדבר פה.

זהבה גלאון: באופן קבוע, אדוני – – –

יולי יואל אדלשטיין: גברתי תוכל לדבר – שנייה אחת – אם חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה יאפשר זאת, ואם השר אורבך יאפשר זאת, וגם חברת הכנסת עליזה לביא.

יולי יואל אדלשטיין: הנה, את רואה, תכף אנחנו נשמע את דברייך החשובים.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מירי רגב לא תדבר בפלאפון במליאה.

יולי יואל אדלשטיין: לא, היא לא שומעת אותי.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מירי רגב לא תדבר בפלאפון במליאה, וחבר הכנסת ברוורמן ינהל את הדיון החשוב הזה במקום אחר.

יולי יואל אדלשטיין: הנה, זה לא כזה מסובך.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, אני יודעת שגם חברת הכנסת מרב מיכאלי הציעה הצעה דומה בנושא; גם לה היא לא אושרה.

זהבה גלאון: חברי כנסת מהאופוזיציה מציעים הצעות לסדר-היום בנושאים מדיניים, בנושאי בנייה בהתנחלויות, ולא מאפשרים לנו להעלות את הנושאים האלה לדיון, לא במליאת הכנסת ולא בוועדת הכנסת.

זהבה גלאון: ולכן אני מנצלת את ההזדמנות הזאת למחות על כך שחיילי צה"ל נשלחים לעמותת הימין הקיצוני, לעמותת אלע"ד, ובכנסת – בכנסת, שמדברת על קיצוצים בתקציב הביטחון – אין אפילו אפשרות להעלות את הנושא לדיון.

זהבה גלאון: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת זהבה גלאון.

יולי יואל אדלשטיין: מכיוון שאמרת שהדברים מיועדים גם אלי, אז אותה נשיאות שלא אישרה את הנושא שדיברת עליו, כנראה מתוך הזדהות אידיאולוגית עמוקה עם חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, כן אישרה לו נושא אחר לדיון מהיר בוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: נו, מה אנחנו נעשה, הנשיאות מאשרת את הנושאים שלהם נמצא רוב בקרב חברי הנשיאות.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, הדובר הבא בנושא הזה הוא חבר הכנסת אברהים צרצור.

יולי יואל אדלשטיין: לא, בל"ד אמרנו שלא.

יולי יואל אדלשטיין: בל"ד לא.

יולי יואל אדלשטיין: רע"ם-תע"ל – אברהים צרצור אינו נוכח.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מוחמד ברכה, בבקשה, אדוני, בשם סיעת חד"ש, ינמק את ההתנגדות להחלת דין הרציפות.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הצעת החוק עוסקת בקבורה וזכאות לקבורה, עוסקת בבית-קברות, וכנראה זו המשימה העיקרית שעומדת בפני הממשלה.

מוחמד ברכה: ממשלה צריכה לעסוק בחיים בעיקר.

מוחמד ברכה: והממשלה הזו בעצם נוקטת כל צעד אפשרי על מנת למרר את חייהם של האזרחים: על-ידי הרחקת השלום, ועל-ידי התנחלויות שאין להן תכלית אלא לחבל באפשרות של החיים, ועל-ידי הטלת גזירות קשות על האזרחים, במיוחד החלשים, לקרב אותם כמה שיותר לחומות של בתי-קברות, ולא לחיים ושגשוג.

דוד רותם: לא נשיא ולא – – –

מוחמד ברכה: כל אחד יכול לחלוק על מי שהוא רוצה, אבל לומר את הדברים שנאמרו על-ידי נציג הממשלה על הנשיא המנוח ערפאת, הסמל ההיסטורי של העם הפלסטיני – –

דוד רותם: הרוצח ערפאת.

מוחמד ברכה: – – זה דבר שהוא שפל, וזה דבר שמבטא את נמיכות הקומה וזחיחות הרוח של הממשלה הזאת ושל נציגיה וקברניטיה.

מוחמד ברכה: האיש הזה, שעמד על הדוכן כאן, עוד לבש את המסכה שכביכול הוא קורא לפלסטינים לבוא לשולחן המשא-ומתן בהמשך לדבריהם של ראש הממשלה ושרים אחרים, כאילו המשא-ומתן הוא טקס צילום, והוא לא משא-ומתן אמיתי, שמתבסס על עקרונות מסוימים, על העיקרון הראשון, שהשטחים האלה, בגדה המערבית ורצועת-עזה, הם שטחים כבושים, וירושלים המזרחית היא בירתה של המדינה הפלסטינית.

מוחמד ברכה: כאילו המשא-ומתן הוא תכלית בעצמה, ולא אמצעי לקדם שלום.

מוחמד ברכה: איזה משא-ומתן מבקשים מהפלסטינים הממשלה וקברניטיה, כשהם יום-יום בונים בהתנחלויות, כשהם מתכחשים לעקרונות הבסיסיים של תהליך השלום, כשהם מפרים הסכמים שכבר נחתמו, וחתמה עליהם ממשלת ישראל, או ממשלות ישראל, וכשבא סגן שר הביטחון וחושף קבל עם ועדה את הכוונות האמיתיות של ראש הממשלה, והוא אומר שהממשלה הזאת אינה בעד שתי מדינות, וראש הממשלה מזמין את הפלסטינים למשא-ומתן רק כי הוא יודע שהם לא יבואו?

מוחמד ברכה: זאת אומרת, מין מראית עין נמוכה ומרושעת כדי להמשיך להתל באנשים ולהתל באזרחים שרוצים שלום באמת, וגם כדי להמשיך לפגוע בעם הפלסטיני ובזכותו להגדרה עצמית ולהקמת מדינתו.

מוחמד ברכה: ממשלה שעוסקת בבתי-קברות היא ממשלה שאין לה זכות חיים; ממשלה צריכה לעסוק בעיקר בזכות האדם לחיות בכבוד, לחיות בשלום, לחיות בשגשוג, ולא לשים עם שלם או אזרחים שלמים כערובה בידי מכונת כיבוש והתנחלויות וערובה בידי מכונת ניצול וקפיטליזם וטייקונים ובעלי חברות גדולות.

מוחמד ברכה: הממשלה הזאת, שמביאה את הצעת החוק הזאת, אומנם מתכוונת להסדיר את כל מה שנוגע בבתי-הקברות, וזו אכן המשימה העיקרית של הממשלה, לקבור את האנשים ולקבור את הסיכוי לחיים.

מוחמד ברכה: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מוחמד ברכה.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, שמענו נימוק התנגדויות לרצון הממשלה להחיל דין רציפות על הצעת חוק בתי-קברות צבאיים (תיקון מס' 4).

יולי יואל אדלשטיין: [מס' מ/694; "דברי הכנסת", חוב' י"א, עמ' 1188.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נמשיך ונשמע את ההתנגדויות של הסיעות השונות לרצון הממשלה להחיל דין רציפות על חוק הפיקוח על מצרכים ושירותים (תיקון מס' 22) (ביטול פרק שני 3).

יולי יואל אדלשטיין: יש כמה סיעות שמבקשות להביע התנגדות להחלת דין רציפות.

יולי יואל אדלשטיין: למען הסר ספק, ההצבעה ודאי שתהיה בנפרד על כל חוק וחוק.

יולי יואל אדלשטיין: פשוט היה פה איזשהו בלבול; אין שאלה, ההצבעה תהיה בנפרד.

יולי יואל אדלשטיין: נשמע את כל המתנגדים לכל החוקים, ואז נצביע בנפרד על כל חוק וחוק.

יולי יואל אדלשטיין: ראשון הדוברים כאן – חבר הכנסת איתן כבל מטעם סיעת העבודה; הוא לא רוצה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ניצן הורוביץ מטעם סיעת מרצ – בבקשה, אדוני.

נסים זאב: – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא, כרגע זה הצעת חוק הפיקוח על מצרכים ושירותים (תיקון מס' 22).

נסים זאב: – – – כל חמשת החוקים?

יולי יואל אדלשטיין: לא לא לא, כל אחד בנפרד.

יולי יואל אדלשטיין: כל אחד בנפרד.

ניצן הורוביץ: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, אנחנו תומכים בהחלת דין רציפות על החוק הזה, אבל אני רוצה בהזדמנות הזאת להצטרף לדברי חברתי חברת הכנסת גלאון, אדוני היושב-ראש, ולמחות פה על מה שאנחנו רואים כמדיניות מכוונת שלא לאשר את בקשותינו לשאילתות דחופות, לדיונים מהירים, להצעות לסדר-היום.

ניצן הורוביץ: אנחנו מנסים לעשות את עבודתנו הפרלמנטרית כאן, בכנסת, מהאופוזיציה, גם כך זה לא פשוט, ואנחנו נתקלים שבוע אחר שבוע במצב שבו כמעט כל ההצעות שאנחנו מגישים במסגרת הכלים הפרלמנטריים השונים נדחות.

ניצן הורוביץ: ואני יכול לתת פה כמה דוגמאות, למשל, להצעות שאני הגשתי בחודש האחרון מדי שבוע.

ניצן הורוביץ: למשל, אי-קבורת אב שכול שאינו יהודי ליד בנו החייל, או אפליה בין דם לדם בצה"ל בנושא הנחת הדגל, או דחיית פרויקט הרכבת הקלה בגוש-דן, או ביטול התוכנית הלאומית להפחתת פליטת גזי חממה, או מדוע המדינה מסתירה את התפלגות חלוקת ההכנסות במשק, וכו' וכו'.

ניצן הורוביץ: אלה הצעות שאני הגשתי, ואף אחת מהן לא אושרה.

ניצן הורוביץ: ומצב דומה, אדוני היושב-ראש – וכדאי לתת את הדעת על כך, משום שהתחושה שלנו היא ממש לא נוחה בעניין הזה – אנחנו יושבים בישיבות סיעה מדי שבוע, אנחנו עושים את עבודתנו, והדברים לא מגיעים לדיון בכנסת, לא פה, במליאה, ולא בוועדות, ואנחנו, לכן, צריכים לנצל הזדמנויות דיבור אחרות, למשל בדיונים על החלת דיני רציפות, כדי לשטוח את קובלנותינו בפני המליאה ובפני אדוני, כדי שישים לב לנושא הזה, כי יש כאן פגיעה בעבודה הפרלמנטרית שלנו.

ניצן הורוביץ: אני מודה לך.

ניצן הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא אגיב – מה שאמרתי כבר לחברת הכנסת זהבה גלאון; כנראה גם חברת הכנסת מיכל רוזין לא שייכת לסיעת מרצ, כי היום אושר לה נושא לדיון מהיר, אבל היא כנראה לא ממש חלק בלתי נפרד מסיעת מרצ, לכן היא משתתפת כנראה בישיבות סיעה אחרות.

יולי יואל אדלשטיין: באותה הצעת חוק פיקוח על מצרכים ושירותים יש גם התנגדות של אברהים צרצור, שאינו נוכח, ושל מוחמד ברכה, שכן נוכח.

יולי יואל אדלשטיין: סליחה, סליחה, סליחה, הסתכלתי למקום הלא-נכון – של חבר הכנסת אחמד טיבי, בנושא הזה, ואחריו – חבר הכנסת חנא סוייד, ולא מוחמד ברכה.

יולי יואל אדלשטיין: מוותר?

יולי יואל אדלשטיין: מוותר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין ידבר מטעם סיעת חד"ש.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, מלבד ההתנגדות להחלת דין רציפות לגבי מצרכים ושירותים, הרי כאשר מדברים על שירותים – גם תשתיות הן שירותים; תשתיות שהמדינה צריכה להכין לכלל האזרחים.

אחמד טיבי: אני רוצה לדבר על הכביש שמקשר בין טירה לכפר-סבא, שאנשים התחילו לכנות אותו "כביש המוות", בשל התאונות הרבות שמתרחשות במקום, בשל חוסר הבטיחות, בשל העומס הרב.

אחמד טיבי: כך גם לגבי כביש הגישה לטייבה; יציאה וכניסה ממנה בשעות הבוקר, ביציאה לעבודה, בשעות הערב, בחזרה מהעבודה, היא בלתי אפשרית, בלתי אנושית; אנשים מתעכבים שעתיים – שעתיים – בכניסה ליישוב כדי להגיע לעבודה או לחזור ממנה.

אחמד טיבי: גם הכביש בין טירה לכפר-סבא, אדוני היושב-ראש, מחייב טיפול של משרד התחבורה.

אחמד טיבי: אני פניתי לשר כץ בעניין שני הכבישים האלה, הכביש של טירה–כפר-סבא והכניסה לטייבה.

אחמד טיבי: הביורוקרטיה הורגת אנשים, היא פוגעת באיכות החיים, באפשרות לצאת לעבודה, לחזור בחיים, אבל לצאת ולחזור עם מספיק זמן, ולכן אני שב ותובע כאן, מעל הדוכן, גם בשם תושבי טייבה, גם בשם תושבי טירה והאזור, אזור המשולש, להתייחס אל התשתית הזאת, אל הכבישים האלה, כאל צורך אנושי, אזרחי, ממדרגה ראשונה, והזעקה היא גדולה, ואני משמיע אותה כאן.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק הפיקוח על מצרכים ושירותים (תיקון מס' 22), החלת דין רציפות.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין מבקש להתנגד בשם סיעת חד"ש.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה לך, הממשלה מבקשת שנתמוך בהחלת דין רציפות על הצעת החוק הזאת בטענה שממילא התייתר הצורך בפיקוח על אותו יבוא של מוצרים ביטחוניים, ואני דווקא רוצה להתמקד בצד השני של המטבע, בצורך בהרחבת הפיקוח הפרלמנטרי והציבורי על היצוא של מוצרים, מצרכים ושירותים ביטחוניים מסוגים שונים של מדינת ישראל למקומות שונים בעולם.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לנצל את ההזדמנות כדי להביע בפניך ובפני השר התורן, חבר הכנסת כהן, שר הרווחה, שאומנם לא עוסק בענייני יצוא ביטחוני – והנה מצטרף אלינו שר החינוך, וגם הוא לא עוסק ביצוא ביטחוני, אבל אני רוצה להביע את דאגתי לנוכח העובדה שאני נתקל ביותר מדי תלונות, ממקומות שונים ומגוונים – חבר הכנסת ברכה, הנה, לאחרונה שמענו אפילו ממקסיקו תלונות על מעורבות של גורמים ביטחוניים ישראליים בייעוצים צבאיים, בפעילות כוחנית לצד כוחות של הממשלה, המשטר, נגד מאבקים חברתיים, נגד התקוממות שהתרחשה שם, בחלקים ממקסיקו.

דב חנין: אני שואל אתכם, עמיתי חברי הכנסת, איפה מתקיים הדיון בשאלות האלה?

דב חנין: איפה מתקיים הבירור מה מדינת ישראל עושה?

דב חנין: מה נעשה בשם מדינת ישראל?

דב חנין: איזה גורמים מייצאים נשק ישראלי?

דב חנין: למי?

דב חנין: לְמה?

דב חנין: למען מה?

דב חנין: מהי התמורה?

דב חנין: ובמיוחד, מה הם הנזקים?

דב חנין: מה הם הנזקים שנשק ישראלי ויועצים ביטחוניים ישראלים גורמים לאנשים שנמצאים במקומות אחרים, רחוקים, של העולם, שאנחנו אפילו לא מכירים אותם?

דב חנין: מה הנזקים שהדברים האלה גורמים לנו כמדינה – כמדינה שלא צריכה להיות מעורבת בכל פרשה ובכל מלחמה של משטר דיקטטורי באמצעים אפלים במקומות שונים בעולם כנגד מתנגדיו?

דב חנין: לכן, אדוני היושב-ראש, אני מצאתי לנכון לנצל את ההזדמנות הזאת, של אזכור סוגיית היבוא הביטחוני לישראל, כדי להעלות על סדר-יומנו את הצורך בהרחבת הדיון הפרלמנטרי והציבורי בשאלות היצוא, בשאלות השירותים, בשאלות הייעוץ הביטחוני הישראלי, או של גורמים ישראליים, שנעשים במקומות אחרים בעולם.

דב חנין: אני יודע את התשובה שייתנו לי במקרה הזה; יגידו לי שיש ועדה, יש מסגרת במשרד הביטחון, שמאשרת או לא מאשרת, ויאמרו לי, אני מניח – אני לא מכיר את הפרטים, כי אני לא חבר בוועדת החוץ והביטחון – שגם בוועדת החוץ והביטחון שומעים דיווחים על הדברים האלה.

דב חנין: אני חושב, אדוני היושב-ראש, ששני האמצעים האלה – ככל ובמידה שהם באמת מתקיימים – לחלוטין לא מספקים.

דב חנין: אלה הם נושאים שיש להם השלכות מרחיקות לכת, השלכות מוסריות וערכיות מרחיקות לכת, אבל מעבר לזה, יש להם השלכות מרחיקות לכת גם על מעמדה של ישראל, על מעמדה הדיפלומטי של ישראל, על מקומה של ישראל בקהילה הבין-לאומית.

דב חנין: אלה הן שאלות שצריכות להידון ברמה העקרונית, בדיון פתוח, לא באיזושהי מסגרת של חשאיות, מאחורי דלתיים סגורות; במסגרת של דיון ציבורי פתוח, רציני, עם ויכוח, ועם עמדות שונות, כדי שיהיה אפשר לשים על השולחן הפרלמנטרי ועל השולחן הציבורי גם את הנימוקים כבדי המשקל שאומרים שהגיע הזמן לשנות באופן חד את ההתנהלות של ממשלת ישראל בתחום הזה.

דב חנין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין, אתה מעוניין גם בחוק הבא להביע התנגדות?

דב חנין: כן.

יולי יואל אדלשטיין: אז אתה יכול להישאר על הדוכן, כי אני לא רואה חבר כנסת – – –

יולי יואל אדלשטיין: [מס' מ/693; "דברי הכנסת", חוב' י"א, עמ' 1188.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: הצעת החוק הבאה – רצון הממשלה להחיל דין רציפות על הצעת חוק משפחות חיילים שנספו במערכה (תגמולים ושיקום) (תיקון מס' 35).

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת הורוביץ – איננו.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

תמר זנדברג: – – –

דב חנין: היא אומרת שהיא רשומה.

יולי יואל אדלשטיין: בסדר, אז אני אתן לך אחרי חבר הכנסת דב חנין, אף-על-פי שזה לא מה שרשום אצלי.

יולי יואל אדלשטיין: אבל בסדר, אין שום בעיה.

יולי יואל אדלשטיין: זאת התנגדות סיעתית, את יכולה להביע התנגדות סיעתית.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה לך, לגופו של החוק שלפנינו, אנחנו לא מתנגדים לדין הרציפות, אנחנו חושבים שצריך לתת הטבות לבני משפחה של חיילים שנספו במערכה, אבל, אדוני היושב-ראש, זאת ההזדמנות לשים על סדר-היום שלנו שאלה הרבה יותר גדולה.

דב חנין: אנחנו, כמובן, בעד לסייע ככל האפשר לבני משפחה של חיילים שנספו במערכה, אבל התפקיד הפוליטי העיקרי שלנו כאנשי ציבור זה לעשות את כל מה שצריך כדי שלא ייהרגו חיילים במלחמות.

דב חנין: השאלה היא, האם הכנסת עושה את זה?

דב חנין: האם הממשלה עושה את זה?

דב חנין: אני שומע בימים האחרונים את סגן שר הביטחון אומר בגילוי לב את מה שכולנו יודעים אבל לא אומרים לציבור בצורה כל כך גלויה וישירה, שהממשלה מתנגדת להסדר שלום של שתי מדינות לשני עמים.

דב חנין: אז אני שמעתי את הדברים המגוחכים קצת שהגיבו בהם על דבריו של חבר הכנסת דנון – שחבר הכנסת דנון לא מייצג את עמדת הממשלה.

דב חנין: אם יש סגן שר שלא מייצג את עמדת הממשלה, יכולים לפטר אותו, לא? מה זה, גם סגן שר וגם מייצג עמדה אופוזיציונית?

דב חנין: הוא צריך לבחור.

דב חנין: אם הוא סגן שר הוא אמור לייצג את עמדת הממשלה.

דב חנין: אם הוא לא מפוטר, אם הוא נשאר בממשלה, המסקנה היחידה, המסקנה המתבקשת – והיא, אגב, לא החידוש, כי אנחנו לא צריכים את דני דנון לכך, אנחנו יכולים להקשיב בתשומת לב למה שבנימין נתניהו, ראש הממשלה, אומר – הממשלה הזאת לא הולכת להסדר של שתי מדינות לשני עמים.

דב חנין: וכאשר הממשלה לא הולכת להסדר של שתי מדינות לשני עמים, המשמעות של הדברים האלה, עמיתי חברי הכנסת, איננה המשך של הסטטוס-קוו.

דב חנין: כי בואו תסתכלו על האזור שבו אנחנו נמצאים – האזור הזה כולו רותח, ומי שחושב שבתוך הרתיחה הזאת הפינה היחידה שתישאר שלווה, הפינה היחידה שתישאר שקטה, הפינה היחידה שבה החיים ימשיכו להתנהל כתמול שלשום, תהיה הפינה הישראלית–פלסטינית – משלה את עצמו ומטעה את הציבור.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אם לא מתקדמים לשלום, מידרדרים למלחמה.

דב חנין: והקול הזה צריך להישמע בכנסת; הקול הזה חייב להישמע בכנסת.

דב חנין: אנחנו צריכים כולנו לפקוח את העיניים ולראות את המקום המסוכן שממשלת נתניהו-ליברמן-בנט-לפיד מובילה אותנו אליו.

דב חנין: הממשלה הזאת סוגרת כל אופציה של התקדמות להסדר, סוגרת כל אופציה של התקדמות לפתרון הבעיות והסכסוך הישראלי–פלסטיני.

דב חנין: והמשמעות של הדברים האלה, המשמעות היחידה של הדברים האלה, היא שאנחנו מתקדמים בכיוון הפוך, יותר נכון, אנחנו מידרדרים בכיוון הפוך.

דב חנין: אנחנו, עמיתי חברי הכנסת, נמצאים בדיוק כמו בימים של לפני מלחמת 1973.

דב חנין: גם אז הייתה אווירה של שאננות בציבור – הכול שקט, והכול רגוע.

דב חנין: אני אפילו זוכר – אני לא ראיתי את זה אז, אבל ראיתי את זה הרבה שנים אחר כך – את מודעות הבחירות שמפלגת העבודה פרסמה לקראת הבחירות שהיו צריכות להיערך אז, ואמרה: "הכול שקט בקו בר-לב"; עד שיום בהיר אחד השקט הזה נשבר, ואלפי אנשים, אלפי חיילים – ואנחנו מדברים היום על המשפחות שלהם – נהרגו במלחמה הזאת, שהייתה מלחמה מיותרת לחלוטין, כי ניתן היה להתקדם להסדר.

דב חנין: אפשר היה להתקדם להסדר, במקום להוביל אותנו למלחמה כל כך איומה ומיותרת – אותנו, את השכנים שלנו, את היהודים, את הערבים.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אנחנו חייבים להשמיע קול של אזהרה.

דב חנין: אנחנו חייבים לדרוש מהממשלה לשנות כיוון.

דב חנין: וכיוון שהממשלה הזאת, ממשלת דני דנון ובנימין נתניהו, לפי הסדר הזה – –

אחמד טיבי: אלקין.

דב חנין: – – לפי הסדר הזה – גם אלקין מצטרף, יפה – דני דנון הוא האידיאולוג והתיאורטיקן ובנימין נתניהו הוא המבצע בפועל – כיוון שהממשלה הזאת מובילה אותנו לסכנה של מלחמה חדשה, חובתנו בכנסת לעשות הכול כדי להפיל אותה, כדי לייצר לציבור בארץ הזאת סדר-יום אחר ואג'נדה אחרת.

דב חנין: ופה, אדוני היושב-ראש, כיוון שאני מדבר על השאלה הקשה והכואבת הזאת, אני פונה, ואני חייב לפנות, לחברי הכנסת שאינם שותפים – ששותפים בתמיכה בממשלה אבל אינם שותפים להשקפת העולם הקיצונית של דני דנון ובנימין נתניהו, ואני רואה פה חברי כנסת ממפלגת התנועה וממפלגת יש עתיד.

יולי יואל אדלשטיין: סיים, אדוני.

דב חנין: אני אומר לכם, עמיתי חברי הכנסת, אתם היום, בהסכמתכם, בתמיכתכם, אתם שותפים בהובלת מדינת ישראל למקום הנורא הזה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

דב חנין: למקום הנורא הזה.

דב חנין: ואל תגידו: ידנו לא במעל, כי אם חס וחלילה נגיע למקומות האלה, מי שהוביל למקום הזה זו הממשלה הזאת, מי שהוביל למקום הזה זה חברי הכנסת שתמכו בה.

דב חנין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חברת הכנסת תמר זנדברג, בשם סיעת מרצ.

תמר זנדברג: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברות וחברים, סיעת מרצ תומכת בהחלת דין רציפות על הצעת החוק הזאת.

תמר זנדברג: אני רוצה לנצל את הבמה ולהצטרף לחברי חברת הכנסת זהבה גלאון, יושבת-ראש מרצ, וחבר הכנסת ניצן הורוביץ, ולמחות על שכמה הצעות, גם לדיון מהיר בוועדות וגם שאילתות דחופות, לא אושרו לנו בשבועות האחרונים.

תמר זנדברג: אנחנו מוצאים את עצמנו מעלים על סדר-היום של הכנסת נושאים שהם גם דחופים וגם ראויים לדיונים בוועדות, ואני אתן רק דוגמאות מהדיונים שאני הגשתי: עלייה במספר פשעי השנאה; פינוי פצוע בדואי באזיקים מזירת הרצח בבאר-שבע – נושא שנדון אפילו כאן בכנסת, ולאחר מכן הגשתי אותו בדחיפות באותו שבוע וזה לא אושר; אלימות ושימוש במשמר הגבול בהפגנה נגד ייצוא הגז, דבר שהיה ראוי לשאלה כאן

תמר זנדברג: במליאת הכנסת – מניעת סגירת תיכון "נעמת" בתל-אביב – דיון כאן בכנסת היה יכול למנוע אותו, כי הוא עמד ממש בימים אלה לפני סגירה.

תמר זנדברג: אני רוצה לתת דוגמאות של חברי חבר הכנסת עיסאווי פריג', שלא נמצא כאן:

תמר זנדברג: פיזור כלי הנשק במגזר הערבי; מניעת עלייתו לטיסה להולנד של תושב מזרח-ירושלים; וסדרת חינוך בצה"ל שממומנת על-ידי עמותת אלע"ד, עמותת ימין קיצונית ומשיחית.

תמר זנדברג: אנחנו, כפי שאמרו חברי, מדי שבוע ממלאים את חובתנו הפרלמנטרית ואת זכותנו הפרלמנטרית ומעלים נושאים בשורה של כלים: בהצעות לסדר, בדיונים מהירים, בשאילתות דחופות.

תמר זנדברג: באמת, אין שבוע שאנחנו לא מנצלים את כל ארסנל הכלים הזה, והרבה פעמים בשם פניות שמגיעות אלינו מהציבור, שרוצה דיון בנושאים האלה כאן בבית, ואנחנו מוצאים את עצמנו בפאזל, כל פעם חושבים מה יאושר השבוע – דיון מהיר, שאילתה דחופה, הצעה לסדר-היום – כדי באמת לנצל את כל הכלים שתקנון הכנסת מעמיד לרשותנו לשירות הציבור.

תמר זנדברג: ולצערנו, נושאים כאלה, שהם נושאים דחופים, שצריכים להיות נדונים בכנסת, בוועדות, במליאה – אנחנו נמצאים פעם אחר פעם מול שוקת שבורה כשהנושאים האלה לא מאושרים.

תמר זנדברג: חשבנו לנכון, בשם כל סיעת מרצ, כל החברות והחברים, להעלות את הנושאים האלה כאן, כדי, קודם כול, שהציבור ידע שאנחנו מעלים בשמו את הנושאים, ולצערנו הם נחסמים בחסם של נשיאות הכנסת, ולהפנות אליך, גם באופן אישי, בשם הנשיאות כולה, ובאופן ציבורי: תנו לנו להעלות את הנושאים האלה; הציבור מאזין, הציבור מחכה, אנחנו ממלאים את חובתנו האופוזיציונית, הפרלמנטרית, שבוע אחרי שבוע, בציפייה למלא אותה כמו שצריך, אל תחסמו שור בדישו.

תמר זנדברג: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לחברת הכנסת תמר זנדברג.

יולי יואל אדלשטיין: אני יכול אפילו לגלות לך שבישיבת הנשיאות היום שקלנו ברצינות – אני שקלתי לדרוש משר הפנים של הולנד להתייצב כאן, מעל במה זו, ולהשיב לחבר הכנסת עיסאווי פריג' למה הולנד לא מאפשרת כניסה של אזרח ישראלי זה או אחר, אבל מזכירות הכנסת אמרה שלא אוכל כנראה, בסד הזמנים, להשיג את שר הפנים של הולנד ולהביא אותו לכנסת, וגורם אחר לא יוכל להתמודד עם השאלה הזאת.

תמר זנדברג: זאת תשובה – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא חשוב.

יולי יואל אדלשטיין: הדברים האלה ודאי לא נאמרו חס ושלום כזלזול.

יולי יואל אדלשטיין: אני מאשר את העובדה שסיעת מרצ פועלת בכל הכלים הפרלמנטריים, מעלה מדי שבוע נושאים, ומטבע הדברים חלקם מאושרים לדיון וחלקם לא, והם בהחלט עושים עבודה פרלמנטרית ראויה לציון.

יולי יואל אדלשטיין: [מס' מ/446; "דברי הכנסת", חוב' י"א, עמ' 1188.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, מיצינו את ההתנגדויות להחלת דין רציפות על הצעת חוק משפחות החיילים שנספו במערכה, ואנחנו נעבור לשמוע את הנימוקים שלא להחיל דין רציפות על הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון מס' 17) (מסלול הנוער החלוצי הלוחם), התשס"ט–2009.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איציק שמולי – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: עד חמש דקות לרשותך.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברי הכנסת זהבה גלאון, טלב אבו עראר ועפו אגבאריה.

מוחמד ברכה: אני במקומו.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ברכה בשם סיעת חד"ש, ולא כפי שאמרתי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

איציק שמולי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי, חברותי, חברי הכנסת, אני כמובן מברך על הצעת החוק, ואני חושב שזו יוזמה טובה ונכונה של הממשלה, שאולי בפעם הראשונה, או לפחות זה זמן, מעלה את השאלה של המשימות שלוקחים על עצמם – נקרא להם – גרעיני הנח"ל, כמובן.

איציק שמולי: אני חושב שיש מקום שעוד גופים, כמו פר"ח וכדומה, יעשו חשיבה מחודשת אם המטרות שלהם ממלאות בצורה מיטבית את הצרכים של החברה הישראלית.

איציק שמולי: אני, אבל, אדוני היושב-ראש, רוצה לנצל את ההזדמנות ולהעלות את הנושא של העיר לוד.

איציק שמולי: אני שמתי לב שאחת המטרות, או אולי המטרה המרכזית, שלשמה אנחנו הולכים בכיוון של שינוי החוק, היא מתן אפשרות לאותם גרעיני נח"ל לעסוק גם בפעילות חברתית קהילתית בפריפריה, בדגש על הפריפריה הגיאוגרפית אבל גם על שכונות מצוקה בתוך ערי המרכז, וגם הערים הפריפריאליות.

איציק שמולי: אני חושב שזו הצעה ברוכה, ואם יורשה לי, אני חושב שאחת המשימות הדחופות והבוערות ביותר זה לשים במרכז את המצב שאליו נקלעה העיר לוד.

איציק שמולי: אני יודע שבשנים האחרונות – גם יצא על זה דוח מבקר המדינה מאוד ארוך ומפורט, שמתאר עד כמה העיר הזאת נקלעה למשבר בעקבות הזנחה מתמשכת, בעקבות שיעורי עוני גבוהים; אגב, גם במגזר היהודי וגם במגזר הערבי.

איציק שמולי: ואני חושב שאם מקדמים באמת הצעת חוק כל כך מבורכת, יש מקום לשאול את עצמנו גם על סדרי עדיפויות שבהם יתערבו אותם גרעיני נח"ל, ואין שום ספק שהעיר לוד, לנוכח המצב שאליו נקלעה – גם המשבר ברמה של התשתיות, ברמה של החינוך, המשבר ברמה המנהיגותית אולי – בעשר השנים האחרונות יש בלוד ועדות קרואות – אני חושב שיש מקום לתת עדיפות בהצעת החוק הזאת – לשים דגש על העיר לוד, ואני מאוד מקווה שכך תעשה הממשלה ולכך תדחף גם הכנסת.

איציק שמולי: מהניסיון שלי, אתם יודעים, אני תושב העיר בשנתיים האחרונות, פועל בה, במקומות הכי קשים, ואני מאוד מאוד שמח שלסטודנטים מצטרף עכשיו כוח מאוד מאוד משמעותי ואיכותי, שבעזרתו נוכל אולי להפוך את המקום הזה ממוקד של משבר לסיפור של הצלחה, אבל אסור שהסיפור הזה, של המעורבות ההולכת וגוברת של צעירים בחברה, גם חיילי נח"ל, גם סטודנטים וגם אחרים – אסור שזה יהיה תחליף לאחריות או לחוסר האחריות של הממשלה.

איציק שמולי: ולוד היא כמובן דוגמה מובהקת לכך.

איציק שמולי: אז, שוב, אני מברך על היוזמה, ואני מבקש בהזדמנות הזאת לשים את הנושא של העיר לוד, שנקלעה למשבר חמור, במוקד גם של הצעת החוק הזאת, אבל גם של המדיניות הממשלתית.

איציק שמולי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת איציק שמולי.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת זהבה גלאון – בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: ואחריה – חבר הכנסת טלב אבו עראר.

זהבה גלאון: אדוני, תודה, חברי לסיעה ניצן הורוביץ ותמר זנדברג, וגם אני, העלינו כאן היום על הדוכן שורה של יוזמות פרלמנטריות שסיעת מרצ ביקשה לקדם בכנסת – הצעות לסדר-היום, הצעות לדיון מהיר, שאילתות – שלא נענו.

זהבה גלאון: אני ממשיכה, ואני נותנת דוגמה אחת בלבד, אדוני, אחת, שמשקפת את שלל הדוגמאות שלא אושרו.

זהבה גלאון: אני רוצה לספר על שאילתה שהגשתי בנושא השתלטות אלימה על בית משפחת עוואד מבודרוס.

זהבה גלאון: אני רוצה לספר לכם, חברי חברי הכנסת, על הסיפור הקשה והנורא בעניין אותה משפחה.

זהבה גלאון: אנחנו מדברים על משפחה שיש לה 15 ילדים, משפחת חקלאים, הם עוסקים בחקלאות בכפר בודרוס.

זהבה גלאון: לפני כארבעה חודשים המשפחה הזאת שכלה את בנה סמיר.

זהבה גלאון: בנה סמיר נורה על-ידי חיילי צה"ל בראשו ובגבו, אחרי שהוא ניסה להימלט מהם.

זהבה גלאון: הוא נורה על-ידי החיילים, ובעניין הזה מתקיימת עכשיו חקירה פלילית בפרקליטות הצבאית, ואיך כינה את זה קצין בפיקוד מרכז בריאיון לעיתון ה"ארץ" – הוא אמר: "אירוע לא טוב".

זהבה גלאון: אירוע לא טוב.

זהבה גלאון: המשפחה הזאת, אדוני, חוותה לפני כמה ימים מעצר אלים.

זהבה גלאון: אנחנו מדברים על משפחה שהבן שלה נורה בגבו ובראשו, וכמו שהוגדר – אירוע לא טוב.

זהבה גלאון: המשפחה הזאת עוד לא הספיקה להתאושש מהאובדן של אותו בחור צעיר, ופתאום, בשבוע שעבר, בלילה, התפרצה קבוצת חיילים אליהם הביתה, משפחה שכולה, והתחילה לבצע מעצרים אלימים של בני המשפחה.

זהבה גלאון: אני מדברת אתכם על 11 ג'יפים, ובתוכם 27 חיילים, שהגיעו ב-02:00, ניסרו את דלת הכניסה של אותה משפחת חקלאים, זרקו רימוני הלם מהחלונות אל חלל הבית.

זהבה גלאון: מתגובת דובר צה"ל על האירוע עלה – כך מוסר דובר צה"ל – שהחיילים נתקלו בהתנגדות אלימה למעצרים, ולכן הופעלו אמצעים אלימים נגדם.

זהבה גלאון: אני אומרת לך, אדוני היושב-ראש, ממידע שנמסר לי – נאמר שבבית המשפחה באותו לילה היו בעיקר נשים וילדים.

זהבה גלאון: ואני שאלתי שאילתה שלצערי לא אפשרת לי לשאול אותה כאן, מעל דוכן הכנסת, כדי לקבל תשובה רשמית משר הביטחון, אז אני מנצלת עכשיו את הבמה ושואלת: כיצד דובר צה"ל יכול לטעון שהפריצה האלימה אל בית המשפחה הייתה לאחר התנגדות אלימה, כאשר הפריצה קדמה בכלל להתנגדות?

זהבה גלאון: ורציתי לשאול עוד, אדוני היושב-ראש, מה הצדיק אלימות כזו מופרזת שנקטו חיילי צה"ל כלפי חשוד ביידוי אבנים – גם אם חשדו שאחד מבני המשפחה חשוד ביידוי אבנים, ככה פורצים, 11 ג'יפים באמצע הלילה?

זהבה גלאון: פורצים ב-02:00, מעיפים אנשים מהמיטות שלהם, משפחה שכולה שרק לפני ארבעה חודשים אחד הבנים שלה נורה?

זהבה גלאון: אני חשבתי, אדוני, ששאילתה כזאת הייתה ראויה להישמע כאן, במליאה, או בכל פורום אחר בכנסת הזאת, והיה ראוי ששר הביטחון ישיב עליה.

זהבה גלאון: לצערי, לא התאפשר לי, אני מנצלת עכשיו את הבמה.

זהבה גלאון: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת זהבה גלאון.

יולי יואל אדלשטיין: הנה, השמעת את דברייך במליאת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את חבר הכנסת מוחמד ברכה – בבקשה, אדוני – לנמק את ההתנגדות של סיעת חד"ש להחלת דין רציפות על הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון מס' 17).

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, המושג ביטחון הוא לא רק אקט שקשור למלחמה ושלום, הוא גם הביטחון של האזרח מפני התנכלות, מפני גזענות, מפני השתלחות, מפני גידופים.

מוחמד ברכה: אני רוצה להתעכב על מקרה שקרה אתמול בעיריית נצרת-עילית.

מוחמד ברכה: אתמול התקיימה ישיבה שגרתית בנצרת-עילית, שדנה בכמה נושאים.

מוחמד ברכה: ראש העיר נחל תבוסה בהצבעות; עשרה חברי אופוזיציה הצביעו נגד הצעותיו, ותמכו בהן שישה.

מוחמד ברכה: בראש האופוזיציה בעיריית נצרת-עילית עומד חברי ד"ר שוכרי עואדה, איש פעיל, מקובל על סיעות אחרות, מקובל על אזרחים רבים.

מוחמד ברכה: לאחר סיום ההצבעות התנפל עליו אחד מעוזרי ראש העיר, או מקורביו, שהוא עובד העירייה, וקרא לו מילות גנאי והטיח בו גידופים, כולל השימוש הפסול והמקומם, שהוא קרא לו נאצי, רק משום שד"ר שוכרי עואדה הוביל מאבק לגיטימי, דמוקרטי, בתוך מועצת העיר, מול ראש העיר.

מוחמד ברכה: הדברים האלה הם מסוכנים גם מעצם ההתרחשות.

מוחמד ברכה: הם גם מסוכנים בשנת בחירות, כי כנראה האיש הזה, שעומד בראש העיר, רוצה להלהיט את היצרים כדי לזכות בנקודות ובאהדה, ולרכוב על גל גזעני, שזה עלול להוביל אותו מחדש לראשות העיר.

מוחמד ברכה: הדברים האלה מסוכנים פעם שלישית, כי ראש העיר, ששמו התפרסם ברבים כאיש שעומדים ותלויים נגדו חשדות כבדים בכל מה שקשור לניקיון כפיים והתנהלות תקינה, בעצם רוצה להסיח את הדעת, באמצעות שליחיו כמובן, להסיח את הדעת מהחשדות האלה, ולייצר מצב חמור ומסוכן שעלול לחמם את האווירה בעיר לקראת הבחירות.

מוחמד ברכה: אני, מעל הדוכן הזה, וגם במכתבים ששלחתי למשטרה, לשר לביטחון פנים, וגם לראש העירייה עצמו, אני ביקשתי ואני מבקש למצות את הדין עם אותו עובד עירייה שתקף במילים בוטות וקשות נבחר ציבור שממלא את תפקידו.

מוחמד ברכה: אני רוצה מכאן להביע את הזדהותי עם ד"ר שוכרי עואדה, ראש האופוזיציה בעיריית נצרת-עילית, שממלא את תפקידו בצורה מופתית, לדעתם של רבים, גם מאלה שהצביעו בעדו וגם מאלה שלא הצביעו בעדו.

מוחמד ברכה: ההזדהות שלנו אתו היא לא רק אישית – היא גם אישית, אבל היא לא רק – היא גם הגנה על עקרונות הדמוקרטיה, הגנה על זכות וחובת נבחר ציבור למלא את תפקידו ללא גידופים, ללא איומים, ללא התנכלויות ללא התנפלויות.

מוחמד ברכה: אני מבקש מהמשטרה, שקיבלה אתמול תלונה מסודרת מד"ר עואדה, לטפל בתלונה הזאת בכל החומרה הראויה, כדי לא ליצור מצב של חימום האווירה לקראת הבחירות המוניציפליות.

מוחמד ברכה: משפט האחרון, הייתי אומר שגם אל מול האיומים והגידופים האלה רוחם של אלה שרוצים שינוי אמיתי בנצרת-עילית לא תיפול, וד"ר שוכרי עואדה ימשיך למלא את תפקידו נאמנה, ואנחנו מאחלים לו – אני מאחל לו הצלחה.

מוחמד ברכה: אני מבקש שוב מהמשטרה ומראש העיר, על-פי הדין המשמעתי של הרשויות המקומיות, למצות את הדין, גם הפלילי במשטרה וגם המשמעתי בתוך העירייה.

מוחמד ברכה: תודה רבה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מוחמד ברכה.

יולי יואל אדלשטיין: [מס' מ/622; "דברי הכנסת", חוב' י"א, עמ' 1188.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: שמענו את ההתנגדויות להחלת דין רציפות על הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון מס' 17).

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נעבור לשמוע הסתייגויות על רצונה של הממשלה להחיל דין רציפות על הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון מס' 18) (תקופה בלתי נמנית לעצור ולנעדר מן השירות שלא ברשות).

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חברת הכנסת תמר זנדברג – אין.

יולי יואל אדלשטיין: כן, כי הגענו כבר לחברי כנסת כמו אילן גילאון שכבר אושרו להם אפילו היום הצעות, אז זה קצת קשה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין, בשם חד"ש – אין.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו צלצלנו, אז אנחנו נעבור להצבעות.

יולי יואל אדלשטיין: השר בנט רוצה להשיב למתנגדים בשם הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: הזכות ניתנת לו, אני מקווה רק שלא יאריך, כבוד השר בנט.

יולי יואל אדלשטיין: יש סדרה של הצבעות, חבר הכנסת אטיאס, יושב-ראש סיעת ש"ס.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, סיעות האופוזיציה מבקשות שלא להחיל דין רציפות על סדרת חוקים.

יולי יואל אדלשטיין: תנמק ותסביר למליאת הכנסת, למה כן צריך להחיל דין רציפות.

נפתלי בנט: אנחנו רואים, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חשיבות בהחלת דין רציפות, כי בתור ממשלה שרוצה להזיז דברים, אני מניח שלו הייתם בנעלינו, גם הייתם רוצים לעשות את זה.

נפתלי בנט: למה?

נפתלי בנט: כשיש משהו טוב שאפשר לעשות, לא צריך כל פעם לכבות ולעשות restart.

נפתלי בנט: זה כמו שמישהו עובד על מאמר באוניברסיטה – אתה עובד, עובד, עובד, המחשב קורס, ואז אתה צריך להתחיל מההתחלה.

נפתלי בנט: גם אתה, מיקי, יודע בדיוק שזה ככה.

נפתלי בנט: יש לך הצעה, אגב, מיקי, על מה לדבר?

מיקי רוזנטל: – – –

איציק שמולי: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת שמולי, אם אדרוש מהשר להיצמד לנושא, כפי שנצמדו לנושא הדוברים בהסתייגויות ובהתנגדויות, אנחנו לא נצא מזה טוב ככנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אז אני אבקש מהשר להסביר את הדברים כפי שהוא מבין.

נפתלי בנט: ולכן אנחנו בתור ממשלה לא רוצים לבזבז את העבודה הטובה שנעשתה בכנסות קודמות, וזה חל לגבי כל החוקים שעל הפרק פה.

נפתלי בנט: לכן אנחנו מתעקשים שיחול דין רציפות.

נפתלי בנט: אני שמח שבכנסת הזאת יש יחס מיוחד לחיילי צה"ל.

נפתלי בנט: זה יבוא לידי ביטוי יותר מאוחר השבוע – מחר יום המילואים, אדוני היושב-ראש, ומחר בכלל הוועדות ידונו בו זמנית בנושא המילואים, וגם במליאה.

נפתלי בנט: גם לי יש צו מילואים סביב, נדמה לי, אוקטובר השנה.

נפתלי בנט: אני מעביר גיבושים כרגע, זה חלק יותר קל.

נפתלי בנט: זה לא סודי.

נפתלי בנט: אני בגיל שכבר לא עושים שום דבר – – –

יולי יואל אדלשטיין: מזל שביטלו את האבטחה.

יולי יואל אדלשטיין: תאר לך – שיירה יוצאת למילואים.

נפתלי בנט: נכון.

נפתלי בנט: אני חושב שהציבור הרחב, וזה רוב הציבור, לא מבין את המשמעות העצומה, שאדם קם – אלעזר, ודאי אתה יודע על מה אני מדבר – שבן-אדם קם, עוזב את הכול, בעיקר זה בא לידי ביטוי, אגב – בעלי עסקים לעומת שכירים; שכירים ממילא מסתדרים, ובעלי עסקים לפעמים עוזבים לשבוע, שבועיים, חודש.

נפתלי בנט: לכן יש מגמה מאוד חיובית של הממשלה הנוכחית, להכיר בחשיבות, ולהביא את זה לידי ביטוי בכלל המערכות.

נפתלי בנט: אז אני חושב שבעניין הזה אין אופוזיציה ואין קואליציה.

נפתלי בנט: ולכן אני באמת שמח שאנחנו נעשה את זה.

נפתלי בנט: אבל חשוב שזה גם יבוא לידי ביטוי לא רק ביום המיוחד הזה, אלא בכל ימות השנה.

נפתלי בנט: וזה לגבי בעלי העסקים שלפעמים לא מתחשבים בהם ולגבי רשויות המדינה.

נפתלי בנט: בימים האלה, אני גם יכול לעדכן אתכם, אנחנו במהלך מואץ – בתחום התעסוקה מדברים הרבה על שוויון בנטל, אבל גם בתחום התעסוקה שנופל במשרדי אנחנו במהלך מואץ להיערכות לקליטה של רבבות חרדים בתעסוקה.

נפתלי בנט: והוא מורכב משלוש זרועות: זרוע אחת היא זרוע ההכשרות.

נפתלי בנט: אנחנו מקצים הרבה מאוד משאבים להכשרות מהירות, בין כמה שבועות לשנה, שנה וחצי.

נפתלי בנט: הזרוע השנייה היא זרוע תמרוץ המעסיקים.

נפתלי בנט: הרי אנחנו יכולים להכשיר אין-סוף אנשים, אבל בסוף הם מגיעים למשק ואין מי שיקלוט אותם.

נפתלי בנט: אז הרעיון בתמרוץ מעסיקים הוא להגדיר תקופה מוגבלת בזמן, נניח חצי שנה או שנה, שבה מעסיק שיקלוט חרדים מתוך הפול שמשתחרר, יתוגמל בנניח 2,000–3,000 שקלים לחודש.

נפתלי בנט: אגב, את זה אנחנו מפעילים – חברת הכנסת זועבי, זה יעניין אותך – גם במגזר הערבי, עם דגש מיוחד על נשים ערביות.

יולי יואל אדלשטיין: יש לי רושם שמליאת הכנסת השתכנעה מדבריך, כך אני קולט.

נפתלי בנט: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לשר הכלכלה, חבר הכנסת נפתלי בנט, שהסביר בצורה לא משתמעת לשתי פנים למה הממשלה מבקשת להחיל דין רציפות על מספר חוקים, שתכף נתחיל להצביע עליהם, כמובן על כל חוק בנפרד.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נצביע קודם כול על רצון הממשלה להחיל דין רציפות על הצעת חוק בתי-קברות צבאיים (תיקון מס' 4), התשע"ב–2012.

יולי יואל אדלשטיין: למען הסר ספק, בעד – בעד רצון הממשלה להחיל דין רציפות, נגד זה אלה שמתנגדים להחלת דין רציפות.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד, מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 5 בעד הודעת הממשלה – 62 נגד – 10 נמנעים – אין הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק בתי-קברות צבאיים (תיקון מס' 4), התשע"ב–2012, נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 62, עשרה מתנגדים, אין נמנעים, אחד נוכח אך לא הצביע.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מודיעים על כך שהכנסת החילה דין רציפות על הצעת חוק בתי-קברות צבאיים (תיקון מס' 4).

יולי יואל אדלשטיין: החוק חוזר לוועדת החוץ והביטחון להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק הפיקוח על מצרכים ושירותים (תיקון מס' 22) (ביטול פרק שני 3), התשע"ב–2012 – מי בעד החלת דין רציפות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 6 בעד הודעת הממשלה – 64 נגד – 8 נמנעים – 1 הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק הפיקוח על מצרכים ושירותים (תיקון מס' 22) (ביטול פרק שני 3), התשע"ב–2012, נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 64, שמונה מתנגדים, יש נמנע אחד.

יולי יואל אדלשטיין: הכנסת החילה דין רציפות גם על הצעת חוק הפיקוח על מצרכים ושירותים (תיקון מס' 22).

יולי יואל אדלשטיין: החוק הזה חוזר להמשך הכנה לקריאה שנייה ושלישית לוועדת החוץ והביטחון.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק משפחות חיילים שנספו במערכה (תגמולים ושיקום) (תיקון מס' 35), התשע"ב–2012 – מי בעד החלת דין רציפות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 7 בעד הודעת הממשלה – 71 נגד – 1 נמנעים – 1 הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק משפחות חיילים שנספו במערכה (תגמולים ושיקום) (תיקון מס' 35), התשע"ב–2012, נתקבלה.

שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה לבקש שהחוק יעבור לוועדת העבודה והרווחה.

יולי יואל אדלשטיין: אי-אפשר.

יולי יואל אדלשטיין: החוק חוזר לאותה ועדה שבה הוא הוכן לקריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 71, יש מתנגד אחד, יש נמנע אחד.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי גם כאן, בהצעת חוק משפחות חיילים שנספו במערכה (תגמולים ושיקום) (תיקון מס' 35), שהכנסת החילה על החוק הזה רציפות, והוא יוכן לקריאה שנייה ושלישית, בהפתעה – חברת הכנסת שולי מועלם – בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

יולי יואל אדלשטיין: מה אדוני רצה?

יצחק כהן: לפרוטוקול.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יצחק כהן מודיע לפרוטוקול שהוא תמך בהחלת דין רציפות.

יולי יואל אדלשטיין: ההצבעה הבאה היא על רצון הממשלה להחיל דין רציפות על הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון מס' 17) (מסלול הנוער החלוצי הלוחם), התשס"ט–2009; הצעת חוק מס' 446.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 8 בעד הודעת הממשלה – 63 נגד – אין נמנעים – 2 הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון מס' 17) (מסלול הנוער החלוצי הלוחם), התשס"ט–2009, נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 63, אין מתנגדים, שניים נמנעו; שניים נכחו אך לא הצביעו.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי גם על החוק הזה הכנסת החילה דין רציפות.

יולי יואל אדלשטיין: החוק יוכן לקריאה שנייה ושלישית בוועדת החוץ והביטחון.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון מס' 18) (תקופה בלתי נמנית לעצור ולנעדר מן השירות שלא ברשות), התשע"ב–2011 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 9 בעד הודעת הממשלה – 63 נגד – 1 נמנעים – 2 הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון מס' 18) (תקופה בלתי נמנית לעצור ולנעדר מן השירות שלא ברשות), התשע"ב–2011, נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 63, יש מתנגד אחד, שניים נמנעו, שניים נכחו אך לא הצביעו.

יולי יואל אדלשטיין: גם על חוק שירות ביטחון (תיקון מס' 18) הכנסת החילה דין רציפות, והחוק יועבר לוועדת הכנסת לקביעת ועדה להמשך ההכנה לקריאה שנייה ושלישית.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, עד כאן העיסוק שלנו בהחלת דין רציפות.

יולי יואל אדלשטיין: [מס' מ/760; "דברי הכנסת", חוב' ט"ו, עמ' 1776; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את יושב-ראש ועדת הכספים, חבר הכנסת ניסן סלומינסקי, להציג לנו את הצעת חוק הפחתת הגירעון והגבלת ההוצאה התקציבית (תיקון מס' 13), התשע"ג–2013, לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, קיימות הסתייגויות לחוק הזה.

ניסן סלומינסקי: אדוני היושב-ראש, אדוני ראש הממשלה, שרים, חברי חברי הכנסת, חוק הפחתת הגירעון קבע שבשנת 2013 לא יעלה שיעור הגירעון הכולל על 3% מהתמ"ג, ובשנת התקציב 2014 הוא לא יעלה על שיעור של 2.75%.

ניסן סלומינסקי: הצעת החוק שלנו באה לשנות ולומר שבמקום 3% ב-2013 יבוא 4.65%, ובמקום 2.75% בשנת 2014 יבוא 3%.

ניסן סלומינסקי: וכן, החוק בא לשנות את סעיף 6א ולאפשר לממשלה להגדיל את סכום ההוצאה הממשלתית בשיעור נוסף על השיעור האמור בסעיף, בתנאי שלא יעלה על 2.2% ביחס לסכום ההוצאה הממשלתית בשנת 2012.

ניסן סלומינסקי: המשמעות של הגדלת הגירעון – והרי אף אחד מאתנו אינו רוצה להגדיל את הגירעון, ואנחנו גם יודעים שהגדלת הגירעון במידה גדולה יכולה להביא להתמוטטות של הרבה מאוד דברים במשק, הכנסה לסחרור וכו', אבל מצד שני, מאחר שקיבלנו בור גירעוני של כ-40 מיליארד שקל, שכדי לכסות אותו צריכים הרבה מאוד גזירות – רק כדי לסבר את האוזן, מבחינת המספרים – התוצר של מדינת ישראל זה כטריליון ש"ח, 1% מהתוצר זה 10 מיליארד ש"ח, כך שבשנת 2013 – –

יצחק כהן: אנחנו מדברים על הגירעון של 2012.

ניסן סלומינסקי: דקה.

ניסן סלומינסקי: – – בשנת 2013, אם רוצים להגדיל את הגירעון מ-3% ל-4.65%, הכוונה – להגדיל אותו בעוד 1.65% – המשמעות היא 16.5 מיליארד, ובשנת 2014 ההגדלה היא 0.25%, זה עוד 2.5 מיליארד, סך הכול 2013 ו-2014 זה 19 מיליארד שקל.

ניסן סלומינסקי: עכשיו, יש בפני הממשלה שתי אפשרויות.

ניסן סלומינסקי: אפשרות אחת, להביא את 19 מיליארד השקל על-ידי הוספת עוד קיצוצים ועוד גזירות על הציבור.

ניסן סלומינסקי: אבל גם כך הגזירות שקיימות הן גדולות, ולכן, כדי לא להוסיף גזירות נוספות, מגדילים את אחוז הגירעון, ובסך הכול הוא מסתכם ב-19 מיליארד שקל.

ניסן סלומינסקי: אני חושב שהצעה זו מקובלת על כל המפלגות.

ניסן סלומינסקי: אני זוכר, אם אני לא טועה, שאפילו יושבת-ראש האופוזיציה, חברת הכנסת שלי יחימוביץ, כשהיא פנתה בזמנו לשר האוצר היא אמרה לו: תגדיל יותר את הגירעון ותוסיף פחות גזירות על הציבור.

ניסן סלומינסקי: ואכן, אם אני לא טועה, בוועדה, לאחר דיון מעמיק, נדמה לי שפה-אחד אושרה ההצעה הזאת; אם אני לא טועה.

ניסן סלומינסקי: ושוב, אני מביא את זה לפני המליאה לאישור בקריאה שנייה ושלישית – את מה שהצבענו.

ניסן סלומינסקי: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

יצחק וקנין: תודה ליושב-ראש ועדת הכספים ניסן סלומינסקי.

יצחק וקנין: רבותי, יש מסתייגים לחוק, כאמור.

יצחק וקנין: המסתייג הראשון – חבר הכנסת מוחמד ברכה.

יצחק וקנין: חנא סוייד – 20 דקות.

יצחק וקנין: אחריו – דב חנין, ואם הוא לא יהיה – עפו אגבאריה.

יצחק וקנין: כל אחד, רבותי, מהמסתייגים – 20 דקות.

קריאה: מי שלא נמצא מאבד את זכות הדובר.

יצחק וקנין: מי שלא נמצא ואני אקרא בשמו יאבד את זכותו.

יצחק וקנין: אני מבין שכבודו רוצה שאני אזדרז.

קריאה: זה התקנון.

קריאה: כולנו רוצים.

יצחק וקנין: אדוני, אני בכל מקרה רושם לך 20 דקות.

יצחק וקנין: במידה שאתה תקצר, תבוא עליך ברכה.

חנא סוייד: תודה.

חנא סוייד: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, הבסיס של ההסתייגויות שהגשנו להצעת החוק הוא הרצון שלנו והאמונה שלנו שדווקא התקופה הזאת איננה מתאימה להקטנת הגירעון.

חנא סוייד: ההפך, אנחנו חושבים שבגלל המצב הכלכלי, בגלל יוקר המחיה, אנחנו חושבים שדווקא בתקופה הזאת צריך להגדיל את הגירעון עוד יותר.

חנא סוייד: ולכן אנחנו חושבים שהגדלת הגירעון ל-4.65, כאילו שמישהו באוצר, או מישהו שעובד בתנאי מעבדה, יכול לחזות באמת גירעון מטריליון שקל עד הדיוק של 4.65, כאשר בהתחלה דיברו על 4.9.

חנא סוייד: דווקא, אנחנו חושבים שבתקופה הזאת בכלל זה הבל הבלים לדבר על הקטנת הגירעון.

חנא סוייד: דווקא בתקופה הזאת צריך לשאוף לדברים אחרים.

חנא סוייד: צריך להימנע ממדיניות של צנע, כי מדיניות של צנע דווקא בתקופה הזאת תחזור כבומרנג על המשק.

חנא סוייד: ואני אסביר את הדברים שלי.

חנא סוייד: אנחנו דווקא חושבים שצריך להגדיל את הגירעון, לא מכיוון שאנחנו אוהבים גירעון – כפי שאמרתי, מכיוון שאנחנו מתנגדים למדיניות צנע ולהשלכות של מדיניות צנע.

חנא סוייד: אנחנו אכן מתנגדים להעלאת המע"מ, שהוא מס רגרסיבי שפוגע בעיקר בשכבות החלשות.

חנא סוייד: אנחנו, דווקא בתקופה הזאת, חושבים שנכון יותר לדגול בהעלאת מסים פרוגרסיביים, שייקחו מהעשירים יותר וייקחו מהעניים פחות.

חנא סוייד: ככה אפשר לאזן.

חנא סוייד: כי אנחנו כאן לא מדברים רק על מספרים, אנחנו לא מדברים רק על אחוזים, אנחנו מדברים גם על המשמעויות החברתיות, משמעות הסבל שהמספרים האלה והאחוזים האלה בסופו של דבר גורמים, ובעיקר לשכבות החלשות במשק.

חנא סוייד: ואני אומר שבלאו הכי באוצר מתלבטים עם המספרים האלה.

חנא סוייד: אני חושב שבאוצר כבר איבדו את הצפון בעניינים האלה וסתם זורקים לנו מספרים.

חנא סוייד: אני אומר שבאמת, מטריליון שקל להתחיל לדייק לעשירית האחוז זה לא דבר רציני.

חנא סוייד: זו העמדת פנים כאילו שהאוצר שולט בעניינים, ואנחנו באמת ראינו כמה שהאוצר שולט בעניינים, בבור או בגירעון הגרנדיוזי שאנחנו קיבלנו בממשלה הקודמת.

חנא סוייד: האוצר איבדו את הצפון, הם לא שולטים במספרים האלו, ולכן אני גם לא מאמין שהם באמת יעמדו על 4.65.

חנא סוייד: אני רק רוצה להגיד לחברי הכנסת שבעצם 4.65% מהתוצר גירעון זה אומר יותר מבערך 15% מהתקציב.

חנא סוייד: בדרך כלל נוקטים באחוזים מהתמ"ג על מנת לציין גירעון, על מנת להקטין את האחוזים, אבל האמת היא שהממשלה הזו וקודמתה לא יכלו לחזות ולא יכלו לדייק בתקציב אלא במידה של 10% ו-15%, שזה כישלון טוטלי, כפי שאני אמרתי.

חנא סוייד: אני אמרתי בראשית דברי שמדיניות צנע תחזור כמו בומרנג על המשק.

חנא סוייד: למה?

חנא סוייד: כי בעצם אנחנו מדברים על התכווצות.

חנא סוייד: אם אתה מוציא פחות זה אומר התכווצות של המשק.

חנא סוייד: אם המשק מתכווץ, כלומר הוא לא צומח.

חנא סוייד: אם הוא לא צומח אז ההכנסות של הממשלה ממסים והכנסות אחרות קטנות, ואז יש גירעון ואז צריך פעם – זה מה שנקרא vicious circle; זה בעצם מעגל אימים שאי-אפשר לצאת ממנו בשום פנים ואופן.

חנא סוייד: אני רוצה כאן להביא את הדוגמה של יפן.

חנא סוייד: יפן היא המדינה עם הכלכלה השלישית בגודלה בעולם.

חנא סוייד: ביפן, אחרי מפולת כלכלית בשנת 1989, דגלו במדיניות של צנע.

חנא סוייד: המדיניות הזו דרדרה את יפן עד עצם היום הזה, עד שבאה הממשלה לפני מספר חודשים ואמרה: מספיק עם מדיניות הצנע.

חנא סוייד: מדיניות הצנע גרמה לכך שהצמיחה ביפן הייתה פחות מ-1%.

חנא סוייד: בא ראש ממשלה חדש עכשיו ואמר: מספיק עם מדיניות הצנע; התחיל במדיניות של השקעות ושל הרחבה מוניטרית, וכבר יש גידול בצמיחה עד 3.5%.

חנא סוייד: ואני חושב שאנחנו צריכים ללמוד מהדוגמאות האלה שהן דוגמאות מתאימות – איך אתה מטפל בכלכלה שנמצאת בבעיה.

חנא סוייד: ולסיום דברי, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לציין עוד פעם שאנחנו מדברים על גירעון, אנחנו מדברים על אחוזים, אנחנו מדברים על מיליארדים, על עשרות של מיליארדים.

חנא סוייד: אני חושב שמעט מאוד אנשים יכולים להפנים, להבין, להעריך את העוצמה של המספרים האלה.

חנא סוייד: אף אחד לא ידע 4.65 או 5 או 4.65, מה זה אומר לו בדיוק, אבל אנחנו רואים את ההשפעות החברתיות הקשות ביותר של המדיניות הממשלתית, מה שכבר נעשה ממנה ויושם עד עכשיו ומה שצפוי לנו בעתיד.

חנא סוייד: אנחנו יודעים ממחקרים שכבר נעשו, מניתוחים שכבר נעשו להצעת התקציב, שבעצם עשרות אלפי אזרחים ייכנסו למעגל העוני כתוצאה מהמדיניות הזו, כתוצאה מהקיצוץ בקצבאות וכתוצאה מהעלאת מע"מ ומס חולים ומס על עקרות-בית; איזה המצאות יש כאן בממשלה הזו.

חנא סוייד: לא מספיק שהם מעלים את המע"מ ומטילים מסים, והם רוצים עוד להקטין את הגירעון.

חנא סוייד: זו מדיניות קלוקלת.

חנא סוייד: היא מדיניות שלא בנויה טוב, היא לא בנויה נכון.

חנא סוייד: המספרים לא מסתכמים.

חנא סוייד: המספרים לא מסתכמים בצורה נכונה.

חנא סוייד: ולכן, לנוכח ההשפעות החברתיות הקשות ביותר, במיוחד על השכבות החלשות, אני חושב שהממשלה צריכה להחליף דיסקט.

חנא סוייד: אני חושב שהממשלה שמתכנסת ורוצה וכאילו שמחה להנהיג משטר ומדיניות וכלכלה של צנע, צריכה להחליף דיסקט, להחליף ראש.

חנא סוייד: ודווקא זו התקופה המתאימה ביותר ליישום המדיניות הכלכלית הקיינסיאנית, במובן שדווקא עכשיו צריך להרחיב, כי בהרחבה עכשיו אתה פותח לעצמך בעתיד אפשרות של הגדלת הצמיחה ואפשרות של הגדלת ההכנסות, ואז המשק יכול לעבוד בצורה נורמלית.

חנא סוייד: ההכנסות יגדלו ואז אתה יכול גם לטפל בבעיות החברתיות שהמדיניות של הצנע הולכת לגרום.

חנא סוייד: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת חנא סוייד.

יצחק וקנין: חמש דקות לחבר הכנסת מוחמד ברכה.

יצחק וקנין: אני מאפשר לו מכיוון שהוא לא ידע שמרכזים את כל ההסתייגויות ביחד.

יצחק וקנין: אני בכל זאת, למרות שאמרתי שמי שלא יהיה פה אני לא אאפשר לו, אני נותן לו חמש דקות להסתייג.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, אני מודה לך, כנסת נכבדה, יש פרדוקס מסוים בהצעת החוק של הממשלה.

מוחמד ברכה: ההצעה שאנחנו אמורים לטפל בה היא הצעת חוק הפחתת הגירעון והגבלת וכו'.

מוחמד ברכה: בהצעת החוק, אחר כך בדברי ההסבר, מוצע להעלות את תקרת הגירעון.

מוחמד ברכה: בעצם, המגמות של אותה הממשלה בווריאציה קודמת היו להוריד את הגירעון, ועכשיו אותה ממשלה, רק בשינוי כמה שחקנים תחת המטרייה של נתניהו ומדיניותו – מביאים לנו בעצם דברים הפוכים.

מוחמד ברכה: אני אמרתי ואני אומר שוב, אדוני היושב-ראש, אני לא מתנגד עקרונית להעלאת תקרת הגירעון, אבל תישאר השאלה לאיזו תכלית.

מוחמד ברכה: לאיזו תכלית מעלים את הגירעון הציבורי, הכללי והתקציבי?

מוחמד ברכה: האם התכלית ראויה או לא ראויה?

מוחמד ברכה: בעצם הממשלה מביאה את ההצעה הזו להעלאת הגירעון על מנת לטפל ולסתום חורים שהיא עצמה יצרה, ועכשיו היא משתמשת באותה מדיניות שתוביל בהכרח לחורים חדשים.

מוחמד ברכה: ואם היינו צריכים לנחש אתמול, היום אנחנו יודעים בוודאות, אחרי הדוח של בנק ישראל, שכבר ב-2015, שנת הבשורה על-פי קברניטי התקציב וקברניטי הממשלה – לא, לא תהיה בשורה ב-2015, אלא אנחנו נהיה צפויים למסים חדשים וגזירות חדשות ומטלות נוספות על הציבור.

מוחמד ברכה: העלאת הגירעון באה במצב חירום כדי לייצר תשתית של מקומות עבודה – זה ראוי; כדי לטפל בחוליים של מערכת החינוך – זה ראוי; כדי לטפל במצב חירום במערכת הבריאות – זה ראוי.

מוחמד ברכה: אבל כדי לממן את ההטבות שהממשלה נותנת להון הגדול ולטייקונים – כמובן שלא; כדי לממן המשך התנחלויות, פרויקט התנחלויות נפשע שגם עושק את העם הפלסטיני וגם גוזל תקציבים נחוצים מאוד מהעם בישראל – זה כמובן שלא; גירעון או העלאת גירעון לתכלית פסולה של מירוץ חימוש – כמובן שלא.

מוחמד ברכה: לכן השאלה היא לא לומר באופן מוחלט כן להעלאת יעד הגירעון או לא, אלא מה התכלית, והתכלית של הממשלה אינה ראויה, כי המדיניות שלה באופן בסיסי, גם במישור החברתי, גם במישור הכלכלי, גם במישור הפוליטי-המדיני, מובילה להמשך ולהעמקה של המשברים בכל התחומים האלה.

מוחמד ברכה: ואמרתי לפני שנייה; זאת אומרת, אני יכול להגיד מיליון פעם מעל הדוכן הזה שזה לא יפתור את הבעיות, שזה יעמיק את החוליים וכו' וכו'.

מוחמד ברכה: בא בנק ישראל ואמר את הדברים בצורה חד-משמעית.

מוחמד ברכה: לכן אני חושב שלהטיל את הגזירה הנוספת הזו על הציבור שיסבול ממנה בעתיד על מנת כביכול לתמוך באותה מדיניות שממנה סובל הציבור כבר היום, אני חושב שזה דבר פסול לחלוטין, והרעיון של הממשלה, של העלאת הגירעון למטרות הפוליטיות והכלכליות של הממשלה, הוא לא במקומו.

מוחמד ברכה: ולכן אנחנו נתנגד להצעת החוק באופן כללי.

מוחמד ברכה: אנחנו הגשנו הסתייגויות, אבל לצד ההסתייגויות אנחנו נצביע ואנחנו קוראים לכל חברי הכנסת להצביע נגד הצעת החוק הזו.

מוחמד ברכה: תודה רבה, אדוני.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מוחמד ברכה.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: גם לך, חבר הכנסת דב חנין, 20 דקות.

ראובן ריבלין: אם אתה צודק – – –

יצחק וקנין: בינתיים – – –

ראובן ריבלין: – – – תצביע – – – המצב של המסכנים יהיה עוד הרבה יותר קשה.

מוחמד ברכה: כל מה שאנחנו מטפלים בו יצרה אותו הממשלה הזאת.

מוחמד ברכה: רק יש עתיד עכשיו בפנים וש"ס בחוץ, אבל הראש עדיין אותו ראש – – –

ראובן ריבלין: אם לא יעלו את הגירעון, אולי הדברים שאתה אומר, יצטרכו להפסיק בהם.

ראובן ריבלין: הדא הוא כלכלה, זה לא – – –

מוחמד ברכה: – – –

יצחק וקנין: אדוני, רשות הדיבור שלך.

דב חנין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש – – –

ראובן ריבלין: הממשלה קובעת את – – –

מוחמד ברכה: לא בכל מקרה.

ראובן ריבלין: אבל הממשלה צריכה – – –

מוחמד ברכה: לא בכל מקרה.

ראובן ריבלין: לא תעלה את הגירעון, יהיה הרבה יותר טוב.

מוחמד ברכה: אבל להעלות את הגירעון כדי לתמוך בדנקנר אני לא רוצה.

ראובן ריבלין: יתמכו בו או לא יתמכו בו, כך או כך.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, אדוני השר, רבותי השרים, עמיתי חברי הכנסת, הדיון הוא הזדמנות לבירור קצת יותר מעמיק ורציני של דברים שמוצגים בפנינו כאמיתות מוחלטות של כביכול מדע הכלכלה.

דב חנין: אני חושב שזו הזדמנות מצוינת, כי יושבים פה גם חברי כנסת חדשים, והם לא זוכרים מה הממשלה הקודמת סיפרה לנו.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אתה בוודאי זוכר היטב איך באו והסבירו לנו, בוועדת הכספים, שיעד הגירעון זה הדבר הקדוש ביותר.

יצחק וקנין: הקדוש ביותר.

דב חנין: הקדוש ביותר.

דב חנין: עשרת הדיברות זה במקום השני.

דב חנין: קודם כול, יעד הגירעון.

דב חנין: בשביל יעד הגירעון אנחנו נפגע באלמנה ובדל, ונקצץ בבשר החי, כי חס וחלילה, אם נפגע ביעד הגירעון, המשקיעים בעולם, חברות דירוג האשראי, לא ימשיכו לתת את אמונם בממשלת ישראל.

דב חנין: התוצאה תהיה משבר, הכול ייפול, הכול יקרוס על ראשנו.

דב חנין: אז באו ושכנעו אותנו, והסבירו לנו מה לא צריך לעשות ואיזה מחירים חברתיים לא צריך לשלם, והכול כדי שיעד הגירעון הקדוש יישאר במקומו, שם, בין ספרי הקודש – לא בין ספרי; מעל ספרי הקודש, במקום יותר מכובד מספרי הקודש.

דב חנין: ליד יעד הגירעון, במקום המכובד הזה, של ספרי הקודש, גם הציבו את כלל ההוצאה; הכלל שאומר איך ובאיזו מידה הממשלה יכולה להגדיל את הוצאותיה.

דב חנין: גם זה קיבל מעמד של קדושה.

דב חנין: גם זה – אף-על-פי שזו המצאה ישראלית, דרך אגב.

דב חנין: כלל ההוצאה זו המצאה ישראלית, זה לא קיים בעולם, אבל אתה יודע, מציון תצא תורה, בוודאי בעניינים הכלכליים, אז אצלנו המציאו את כלל ההוצאה, שאומר באיזו מידה הממשלה יכולה להעלות את הוצאותיה.

דב חנין: והסבירו גם לנו שחשוב לשמור על כלל ההוצאה, ואסור לחרוג מכלל ההוצאה, והמספרים שיש בכלל ההוצאה מבטאים אמת מאוד עמוקה ומאוד חודרת, שאם אנחנו נחרוג מכלל ההוצאה, אנחנו נשבש את כל מערכות הכלכלה שלנו, נכון?

דב חנין: חבר הכנסת ריבלין, אני זוכר, זה היה אתך, אדוני, בוועדת – – –

ראובן ריבלין: עד היום אני חושב כך.

דב חנין: מאה אחוז.

דב חנין: בסדר גמור.

ראובן ריבלין: אבל אני יחד אתך, שצריך לדאוג לחסרי הישע.

דב חנין: מאה אחוז.

דב חנין: אני אומר – –

ראובן ריבלין: חסרי הישע, צריך לדאוג להם.

דב חנין: – – אותם אלה – –

ראובן ריבלין: אתך ועם יצחק וקנין.

דב חנין: – – אותם אלה שבאו והסבירו לנו כמה תקרת הגירעון, כמה יעד הגירעון הוא מקודש, וכמה כלל ההוצאה הוא דבר שאי-אפשר לגעת בו, היום באים אלינו עם איזושהי הצעת חוק, שחוץ מסיעת חד"ש, אני חושב, אף אחד אפילו לא באמת לוקח אותה יותר מדי ברצינות, ככה נדמה לי, ומשנים גם את תקרת ההוצאה, כלל ההוצאה, וגם את תקרת הגירעון, יעד הגירעון, הכול משתנה.

דב חנין: כל הדברים שהיו בין ספרי הקודש, עכשיו הם הופכים לא רק לחול, אלא בכלל אפשר לבטל אותם, ואפשר לבטל אותם אפילו בדיון כזה, שאת רוב חברי הכנסת הוא לא כל כך מעניין.

דב חנין: מה הלקח מזה, עמיתי חברי הכנסת?

דב חנין: הלקח מזה – אני אומר את זה לא רק לחברי הכנסת, אלא לציבור שמקשיב לנו בבית – להקשיב בחשדנות ובאי-אמון לכל הסיפורים שמספרים לנו על כללי כלכלה מקודשים.

דב חנין: כללי כלכלה הם לא מקודשים.

דב חנין: כללי כלכלה הם פוליטיים.

דב חנין: הם החלטות פוליטיות.

דב חנין: הם סדרי עדיפויות פוליטיים.

דב חנין: וכמו שסדר העדיפות הפוליטי היה קודם אחד, היום סדר העדיפות הפוליטי קצת השתנה, ולכן פתאום אפשר להגדיל את הגירעון ולשנות את כלל ההוצאה, ודיבר על זה קודם, לפני, חברי חבר הכנסת ברכה, לטובת מה רוצים להגדיל את הגירעון ולטובת מה רוצים לשנות את המנגנונים של כלל ההוצאה.

דב חנין: אנחנו, עמיתי חברי הכנסת, לא מתנגדים באופן עקרוני להגדלת גירעון.

דב חנין: השאלה היא, גירעון לטובת מה?

דב חנין: השאלה היא, הוצאות ממשלתיות גדולות יותר על מה?

דב חנין: האם זה הוצאות ממשלתיות גדולות יותר כדי לפתור את בעיית העוני, כדי לטפל במצוקה של היישובים הערביים, כדי ליצור מערכות טובות של תחבורה ציבורית, כדי לשקם את מערכת הבריאות הציבורית שבמדינת ישראל התדרדרה והיא נמצאת בסכנת קריסה – אם על זה הוצאה ממשלתית גדולה יותר נדרשת, אנחנו כמובן תומכים.

דב חנין: אבל אם ההוצאה הממשלתית הנדרשת היא כדי לממן התנחלויות; אם ההוצאה הממשלתית הנדרשת היא כדי לתת עוד הטבות מס ועוד הקלות מס לטייקונים שונים ומשונים, אז לזה אנחנו מתנגדים.

דב חנין: השאלה היא: ההוצאה הממשלתית, קודם כול, על מה?

דב חנין: איזו הוצאה ממשלתית?

דב חנין: לטובת מה הוצאה ממשלתית, ולרעת מי הוצאה ממשלתית?

דב חנין: אני רוצה לומר בהקשר הזה דבר נוסף.

דב חנין: אנחנו לא מתנגדים לגירעון באופן עקרוני, אבל אנחנו גם לא מקדשים את הגירעון.

דב חנין: ופה יש לנו ויכוח עם כמה מחברינו, שדווקא נמצאים בספסלי האופוזיציה.

דב חנין: אנחנו חושבים שלמדיניות כלכלית גירעונית יש חסרונות.

דב חנין: ומהו החיסרון הגדול של מדיניות כלכלית גירעונית?

דב חנין: כאשר ממשלה נכנסת לגירעון, בשלב מסוים היא מוציאה את הגרזן.

דב חנין: ומדיניות כלכלית גירעונית – אפשר להראות את זה בניתוחים היסטוריים – מדיניות כלכלית גירעונית תמיד מובילה בהמשך לפגיעה בחוליה הכי חלשה, שהיא השירותים החברתיים והמערכות החברתיות.

דב חנין: לכן אני אומר, אנחנו לא מתנגדים עקרונית לגירעון, אבל אנחנו גם לא מתלהבים מגירעון.

דב חנין: אנחנו תומכים במדיניות שתאזן את התקציב ככל האפשר.

דב חנין: כי אם אנחנו הולכים לגירעון, התוצאה בסופו של דבר של מהלכים גירעוניים, מי שישלם אותה זה התקציבים החברתיים, השירותים החברתיים, העניים, המוחלשים בחברה וכדומה.

דב חנין: וכאן אני מגיע, עמיתי חברי הכנסת, לנתון או לתופעה שהיא תופעה קבועה, והיא בולטת וקיימת, והיא רלוונטית לא רק לגבי החברה הישראלית ולגבי תקציב המדינה שלנו, אלא למה שקורה היום בהרבה מאוד מדינות קפיטליסטיות מערביות.

דב חנין: אנחנו היום עדים לזה שלא רק בישראל, אלא גם בארצות מערב-אירופה ובארצות אחרות, ההון מוביל את הממשלה למדיניות של צנע, למדיניות של קיצוצים תקציביים גדולים, והכול תחת הכותרת: סכנת המשבר הכלכלי.

דב חנין: סכנת המשבר הכלכלי היא מכשיר כדי להכות את החברה במה שנקרא – נכתב על זה ספר מרתק, ואני ממליץ לכם, עמיתי חברי הכנסת, לקרוא אותו – "דוקטרינת ההלם".

דב חנין: דוקטרינת ההלם זו השיטה שבה ממשלה כאילו יוצרת איזושהי תחושה של מצב חירום ומכה בהישגים החברתיים, בהישגים של העובדים, במנגנוניים החברתיים, במנגנוני השירותים החברתיים, בתואנה שזו האופציה היחידה כי אנחנו במשבר נורא ואיום, ולכן צריך לקצץ, צריך להטיל צנע, צריך לחתוך בבשר החי, צריך לפגוע בשירותים חברתיים, במנגנוני הגנה חברתיים וכדומה.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, דוקטרינת ההלם הזאת היא תכונה קבועה של הקפיטליזם המאוחר.

דב חנין: זה לא משהו שמאפיין רק את המשק הישראלי, זה לא משהו שקורה רק בישראל.

דב חנין: זה קורה גם במקומות אחרים, כאסטרטגיה של פעולה נגד ההישגים החברתיים, נגד המנגנונים החברתיים שבני האדם, שהאנשים, שהעובדים, הצליחו להשיג לאורך השנים.

דב חנין: והשאלה הגדולה שאנחנו צריכים לשאול היא, למה?

דב חנין: למה דוקטרינת ההלם הפכה לצורת תגובה קבועה של המערכת הקפיטליסטית נגד הלחצים העממיים, נגד הדרישות העממיות ונגד ההישגים של החברה במאבקים ליותר צדק, ליותר שוויון וליותר הגינות בחברה?

דב חנין: אתם יודעים, הכתיבה הזאת של הנטינגטון מזכירה את הספר של אנתוני קרוסלנד.

דב חנין: ב-1956 הוא כתב ספר שנקרא ""The Future of Socialism, והוא כתב שבמדינה דמוקרטית שיש בה הצבעה חופשית – לכל אחד יש זכות להצביע – לא ייתכן, פשוט לא ייתכן שזה יקרה, שאנשים יוותרו על מדינת הרווחה, כי הם כבר השיגו את זה.

דב חנין: ואז אם מישהו יבוא וידרוש מהם לוותר על הישגים של מדינת הרווחה, אנשים יגידו: מה פתאום?

דב חנין: ויצביעו נגד.

דב חנין: לכן קרוסלנד טען ב-1956 שאנשים שיש להם כבר הישגים של רווחה, הישגים של מדינה דמוקרטית, לעולם לא יסכימו לוותר על ההישגים האלה ולא יסכימו לסגת אחורה מההישגים שהם השיגו.

דב חנין: אז הנטינגטון מציע בעצם, כדי לחזק את המשילות, כדי לחזק את היכולת של המערכת הקפיטליסטית לקבל את ההחלטות שנראות לו ולה החלטות נכונות, להפחית את ההשתתפות הדמוקרטית, לעודד אנשים שלא להשתתף במערכת הדמוקרטית.

דב חנין: רק אם אנחנו נגרום לזה שאנשים לא ישתתפו במערכת הדמוקרטית יהיה אפשר לנהל את המערכת הזאת, כי ככל שהם משתתפים יותר, ככל שהם מביעים את דעתם יותר, ככל שהם רוצים להשפיע יותר, הם בסופו של דבר מקלקלים לנו את המערכת.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אני, כפי שאתם יודעים, לא משתייך למחנה האידיאולוגי של הנטינגטון, אני שייך לאגף ההפוך לגמרי של החשיבה הרעיונית והפוליטית.

דב חנין: אבל אני חושב שהנטינגטון כן שם את האצבע על הנקודה הנכונה של הסתירה המרכזית של המאה ה-21; במאה ה-21 הסתירה המרכזית היא בין קפיטליזם לבין דמוקרטיה.

דב חנין: השופט ברנדייס כתב פעם שאנחנו יכולים להיות במצב שבו יש בידי מעט אנשים הרבה מאוד כסף, ואנחנו גם יכולים להיות במצב שבו תהיה לנו דמוקרטיה פוליטית, אבל אנחנו לא יכולים להיות במצב שיהיו לנו שני הדברים יחד.

דב חנין: שני הדברים יחד לא יכולים להיות, לא יכולים להתקיים – גם דמוקרטיה פוליטית וגם ריכוז של הרבה כסף בידיים מעטות.

דב חנין: זה ביטוי של אותה הסתירה – או דמוקרטיה או קפיטליזם, זו המציאות שבה אנחנו נמצאים.

דב חנין: קפיטליזם לא יוכל לחיות לאורך זמן עם עודף ההשתתפות הדמוקרטי הזה שאנחנו רואים היום בעולם בכל מקום.

דב חנין: אנחנו רואים אותו לא רק בארצות המערב, אנחנו רואים אותו לא רק במחאה החברתית העצומה שהייתה בישראל, אנחנו רואים אותו בארצות-הברית ב-Occupy Wall Street, אנחנו רואים אותו בארצות אירופה, במדריד וביוון, ובהפגנות של מאות אלפי אנשים, במיוחד צעירים, שלא מוותרים על הזכות שלהם ועל היכולת שלהם להביע את דעתם, להתנגד, להציע משהו אחר, להילחם על הזכויות שלהם, על החיים שלהם, על העתיד שלהם.

דב חנין: ובזה שהם מביעים את הדעות האלה, ובזה שהם נלחמים על הזכויות שלהם, ועל המקום שלהם, ועל המעמד שלהם, הם נמצאים באופן אובייקטיבי, באופן אמיתי, בהתנגשות עם המערכת הקפיטליסטית.

דב חנין: אז דוקטרינת ההלם, אמרתי, היא תכונה קבועה של המערכת הזאת, של המערכת הקפיטליסטית הזאת, והיא תכונה שמבטאת את חוסר היכולת של המערכת הזאת להתמודד בהתמודדות הדמוקרטית הרגילה; בהתמודדות הדמוקרטית הרגילה הם מפסידים, ודאי, כי אנשים לא מוכנים לוותר על זכויות, לא מוכנים לוותר על המעמד, לא מוכנים לוותר על השירותים החברתיים.

דב חנין: אז הדרך היחידה היא לכפות עליהם מצב מלחמה, מצב מצור, דוקטרינת הלם, פתרונות משבר.

דב חנין: וכשדוקטרינת ההלם הזאת מופעלת – דרך אגב, היא הופעלה בצורה הכי אפקטיבית והכי דרמטית בארצות מזרח-אירופה בשנות ה-90, והמחיר החברתי שנגרם שם היה קטסטרופלי וחורבן מלא – – –

קריאה: – – –

יצחק וקנין: אני מקשיב טוב.

יצחק וקנין: תאמין לי שאני מקשיב.

יצחק וקנין: רק מה, אני עוד מעט נרדם.

דב חנין: אוקיי.

דב חנין: בכל מקרה, בארצות מזרח-אירופה המחירים החברתיים של הדברים האלה היו איומים ונוראים.

דב חנין: זה הופעל בארצות מזרח-אירופה, וזה הופעל בדרום-אמריקה, מתוך ניסיון לעשות אפריקניזציה של דרום-אמריקה, ועכשיו מנסים לעשות דרום-אמריקניזציה של אירופה, ולהוריד את כולם לסטנדרטים של אין הסדרי רווחה, אין שירותים חברתיים ואין הגנות חברתיות.

דב חנין: זו דוקטרינת ההלם.

דב חנין: אצלנו, כמו במצבים אחרים, גם מעתיקים מארצות-הברית את הטקסטים, אבל גם מיישמים אותם בצורה הכי קיצונית, הכי פוגענית והכי ברוטלית, ואנחנו יכולים לראות את זה גם בהצעת התקציב.

דב חנין: מי הולך לשלם את המחיר?

דב חנין: אומר לנו הדוח של המוסד לביטוח לאומי: העוני התרחב; העוני התרחב בצורה משמעותית, אפשר לראות את זה מהנתונים; השירותים החברתיים יתקצצו בצורה ניכרת וייפגעו בצורה ניכרת.

דב חנין: כל אותם דברים שאנחנו מזהירים מפניהם, אותן מערכות שהולכות ונשחקות – מערכת הבריאות הציבורית, החינוך הציבורי, התחבורה הציבורית – כל המערכות האלה שלאורך שנים נשחקות ונפגעות בחברה הישראלית, ונשארות במצב נמוך, מופחת, חסר וחלקי, כל המערכות האלה תיפגענה עוד יותר.

דב חנין: וכמובן, מי שייפגע מזה יהיו העניים, אבל לא רק העניים, גם שכבות הביניים.

דב חנין: הרוב הגדול של החברה הולך להיפגע.

דב חנין: אבל יהיו גם כאלה שירוויחו, כי דוקטרינת ההלם היא לא מהלך שבו כולם מפסידים.

דב חנין: יש רבים שמפסידים ויש מעטים שמרוויחים, ואת זה אנחנו גם יכולים לראות כשאנחנו מנתחים מקרים אחרים של שימוש בדוקטרינת ההלם.

דב חנין: דוקטרינת ההלם היא אסטרטגיה של חלוקה מחדש של העושר החברתי; העשירים, הטייקונים, בעלי ההון, הם יצאו מהטיפול בהלם במצב הרבה יותר טוב, ומי שיצא במצב הרבה פחות טוב זה החברה, העניים בחברה, שכבות הביניים – העם.

דב חנין: זו מלחמה שהממשלה הזאת, עמיתי חברי הכנסת, מנהלת נגד העם, בסופו של דבר.

דב חנין: וכשהממשלה נלחמת נגד העם יבוא היום, במוקדם או במאוחר – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת דב חנין, תשאיר לנו דקה על המסך.

דב חנין: כן, אני מגיע לסיום, אדוני היושב-ראש, אני מגיע כבר למסקנה של הניתוח שלי.

דב חנין: כשהממשלה נלחמת נגד העם – כמו שכתב קרוסלנד, וכמו שכתב הנטינגטון, אבל בניגוד לכיוון הערכי שלו – כשהממשלה נלחמת נגד העם, בסופו של דבר העם ישיב ממשלה, והעם יסלק את הממשלה הזאת, והעם ייפטר מהמדיניות הנוראה הזאת שהממשלה הזאת מקדמת, כמו ממשלות טורבו קפיטליסטיות בארצות אחרות בעולם.

דב חנין: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת דב חנין על ההרצאה המאלפת.

יצחק וקנין: חבר הכנסת עפו אגבאריה – איננו.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, אני עובר לרשות דיבור.

יצחק וקנין: ראשונת הדוברים – תמר זנדברג, ואחריה – חברת הכנסת זהבה גלאון.

יצחק וקנין: חמש דקות לרשותך.

יצחק וקנין: חמש דקות ו-16 שניות שנשארו מדב חנין.

תמר זנדברג: תודה רבה.

תמר זנדברג: אדוני היושב-ראש, חברות וחברים, הגירעון, באמת כמו שאמרו כאן דוברים לפני מהאופוזיציה, הרי אפשר היה לצפות שאנחנו, חברות וחברי האופוזיציה, נתמוך בהגדלת הגירעון, שהרי כל הזמן אמרו לנו שהגירעון זה לא כמו שאנחנו חושבים ושאנחנו טוענים, אלא – מה אמרו לנו כל הזמן?

תמר זנדברג: ואת זה אני זוכרת, חבר הכנסת דב חנין, מהקדנציה הקודמת, אפילו שלא הייתי חברת כנסת, אבל עדיין, מה אמרה לנו הממשלה?

תמר זנדברג: תקציב המדינה הוא כמו התקציב הביתי.

תמר זנדברג: אי-אפשר להיכנס לחובות.

תמר זנדברג: אסור, זה אוברדרפט, משלמים על זה ריבית.

תמר זנדברג: אנחנו חייבים למדינות אחרות, זה לא טוב.

תמר זנדברג: זה ממש כמו התקציב הביתי.

תמר זנדברג: כמו שיש לנו 1, 2, 3, 4, 5 שקלים ו-1, 2, 3, 4, 5 מוצרים לקנות – אי-אפשר שזה יעלה על זה, והגירעון זה ההפרש בין השניים, ולכן אי-אפשר להיכנס לגירעון.

תמר זנדברג: ואנחנו כל הזמן אמרנו וטענו שזה לא נכון.

תמר זנדברג: ניהול תקציב במדינה הוא אינו כמו ניהול תקציב הבית, המשפחה.

תמר זנדברג: מדוע?

תמר זנדברג: מכיוון שהגירעון יכול גם להוות מקור תקציבי.

תמר זנדברג: הגירעון הוא סעיף, הוא כמו סעיף בתקציב שאפשר להשתמש בו, זה סוג של הוצאה ציבורית שאפשר להשתמש בה בשביל לתת שירותים.

מאיר שטרית: – – –

מיקי לוי: אין דבר כזה יש מאין.

תמר זנדברג: לא.

תמר זנדברג: אין דבר כזה יש מאין.

תמר זנדברג: אבל יש דבר כזה – – –

קריאה: – – –

תמר זנדברג: נכון.

תמר זנדברג: אבל יש דבר כזה גירעון שמנוהל היטב והכסף הוא כסף ציבורי שמשמש להוצאה ציבורית.

תמר זנדברג: וזה בעצם מוקד, ודיברנו על זה רק לפני כמה שבועות – זה בעצם הדבר שעומד במוקד המחלוקת בין השמאל הכלכלי לימין הכלכלי.

תמר זנדברג: הימין הכלכלי אומר: אי-אפשר להיכנס לגירעון מכיוון שיש תפיסה אידיאולוגית מאחורי הדברים שאומרת – אנחנו לא תומכים בהוצאה ציבורית, אנחנו רוצים לצמצם כמה שיותר את ההוצאה הציבורית ולתת לאזרחים ולאזרחיות להסתדר בכוחות עצמם, למעט אותם מתי מעט, מספר קטן של עניים ועניות שהחברה יכולה להרשות לעצמה ולדאוג להם באמצעות רשת ביטחון.

תמר זנדברג: ואילו השמאל החברתי טוען בדיוק להפך.

תמר זנדברג: הוא טוען שההוצאה הציבורית זה דבר חיובי, זה דבר שמגדיל את הפריון, משרת את האזרחים והאזרחיות, ולכן צריכים דווקא להגדיל את ההוצאה הציבורית, גם במחיר הגדלת הגירעון, אם הכסף הזה משמש לשירותים ציבוריים.

תמר זנדברג: עכשיו באה הממשלה הקודמת – – –

מיקי לוי: – – –

קריאות: – – –

תמר זנדברג: אני צריכה להגיד לכם?

תמר זנדברג: אתם מביאים לנו מספר.

תמר זנדברג: יש פה איזה בלבול.

מיקי לוי: – – –

תמר זנדברג: אבל, אדוני סגן שר האוצר, אם זיכרוני אינו מטעה אותי, אני עכשיו מדברת בהסתייגות להצעת חוק הגירעון שאתם הבאתם.

תמר זנדברג: אתם הבאתם לנו מספר.

מיקי לוי: – – – הגדלת הגירעון.

מיקי לוי: מדברייך אני מבין שאתם רוצים – – – אותו.

תמר זנדברג: אני אומרת שבאופן עקרוני, בתפיסת עולמי הכלכלית – רגע, אני אסביר את דברי.

תמר זנדברג: אני טוענת, לתפיסת עולמי הכלכלית ותפיסת תנועתי, הגירעון הוא מקור תקציבי שצריך להשתמש בו בשביל הוצאה ציבורית, בשביל שירותים ציבוריים וחברתיים.

תמר זנדברג: תפיסת עולמכם, דרך אגב, אומרת אחרת, כמו שתיארתי עד עכשיו.

תמר זנדברג: עכשיו, באה הממשלה הקודמת, שאתם עכשיו מנסים, לדבריכם, לא לדברי, לסגור את הגירעון שהיא יצרה, והנה לפנינו דבר שבאמת, אפשר להגדיר אותו, הוא חותר תחת כל התפיסות הכלכליות – נס כלכלי הפוך.

תמר זנדברג: כי הממשלה הזאת הצליחה, באיזשהו אורח פלא בלתי מוסבר, גם לצמצם את השירותים החברתיים וגם להגדיל את הגירעון.

תמר זנדברג: זאת אומרת, היינו מצפים – –

חנא סוייד: וגם להעלות מסים.

תמר זנדברג: – – או שהגירעון יגדל אבל אנחנו נראה איזושהי רווחה כלכלית וחברתית לאזרחים, בגלל שירות ציבורי – –

מאיר שטרית: – – – כסף, הדברים – – –

תמר זנדברג: – – או הפוך, או שאנחנו נראה ריסון תקציבי, אבל אנחנו נראה הקטנה של הגירעון.

תמר זנדברג: והנה, גם וגם.

תמר זנדברג: זה כאילו הרע מכל העולמות, מכל השיטות הכלכליות.

תמר זנדברג: ועכשיו אתם באים אלינו ואתם אומרים – לא חס וחלילה שהמרנו את דתנו לדת הסוציאליזם או אפילו הקומוניזם, כפי שתיאר לפני הדובר הקודם, לא שפתאום הבנו מה תפקיד הגירעון ואנחנו נכנסים עכשיו לתוכנית ארוכת-טווח שתגיד: מצאנו מקורות תקציביים שבאמצעותם נגדיל את הדיור הציבורי ואת שירותי הרווחה והבריאות ונוסיף שעות בחינוך, לא – מצאתם איזשהו בור תקציבי קצר מועד והחלטתם מהי הדרך החשבונאית, האד-הוקית, שתסתדר טוב בספרים לתקן אותו, רק על מנת שתוכלו להמשיך במדיניות הכלכלית שלכם כאילו דבר לא אירע.

מיקי לוי: – – –

תמר זנדברג: ואנחנו אומרים: זו אינה תפיסת עולמנו, זו אינה המדיניות שאנחנו מציעות ומציעים, ולכן אנחנו נתנגד להצעת החוק הזו.

תמר זנדברג: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת תמר זנדברג.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת זהבה גלאון, ואחריה – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

יצחק וקנין: אם הוא לא יהיה, תעלה חברת הכנסת חנין זועבי.

חנא סוייד: זה לא יפה להגיד "שטויות".

זהבה גלאון: מי אמר את זה?

יצחק וקנין: בוא נגיד שזה לא התבטאות פרלמנטרית.

יצחק וקנין: חמש דקות לרשותך.

זהבה גלאון: מי אמר את זה, חבר הכנסת סוייד, סגן השר?

חנא סוייד: מהספסלים האלה.

זהבה גלאון: אבל מי?

קריאה: מה נאמר?

מאיר שטרית: אל תלשין, אל תלשין.

יצחק וקנין: חבל על הזמן, רבותי.

יצחק וקנין: חברת הכנסת זהבה גלאון.

זהבה גלאון: תמי, מי אמר את זה?

חנא סוייד: – – – מגנה את זה בתוקף.

תמר זנדברג: לא נורא, יש להם גירעון גדול לסגור, בעיה שלהם – – –

מוחמד ברכה: מי שאומר "שטויות" על הדברים האלה, מגלה חוסר הבנה בסיסי.

חנא סוייד: – – –

יצחק וקנין: תודה, רבותי.

יצחק וקנין: תאפשרו לדוברת להתחיל את הנאום.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני פונה לחבר הכנסת סוייד.

זהבה גלאון: אני פונה אליך, אדוני, חבר הכנסת סוייד: אני עומדת על הדוכן, אני אשמח להתייחס.

חנא סוייד: אני לא מודיע של מישהו, אבל – – –

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, משום מה יש לי יסוד סביר להניח שאני יכולה להעריך מי אמר "שטויות".

חנא סוייד: תעזבי את זה.

זהבה גלאון: לא, אני לא עוזבת את זה כי האמירה הזו, השטותית הזו, האווילית הזו, סליחה – הדבילית הזאת, משקפת – –

מיקי לוי: – – –

זהבה גלאון: – – משקפת, חברי חברי הכנסת – – –

מיקי לוי: – – –

זהבה גלאון: הא-הא.

זהבה גלאון: אוי, גדול.

זהבה גלאון: זה על ראש הגנב בוער הכובע.

זהבה גלאון: מה, נקבתי בשמו של מישהו ספציפי, אדוני חבר הכנסת רוזנטל?

קריאות: – – –

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, זה במסגרת השטויות הפרלמנטריות.

זהבה גלאון: זה במנעד הזה שבין השטויות לדביליות.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, זה לא מקרה שזאת הייתה ההתבטאות של סגן שר האוצר.

זהבה גלאון: כל מי שמותח ביקורת על מדיניות התקציב או על המדיניות החברתית-כלכלית של הממשלה הזו, חוטף.

זהבה גלאון: ומה מציעה הממשלה הזאת?

זהבה גלאון: איזה תקציב מציעה הממשלה הזאת?

זהבה גלאון: אנחנו מדברים כאן על יעד הגירעון, אבל הרבה לפני זה – על מה אנחנו מדברים?

זהבה גלאון: על תקציב שיובא מחר כתקציב פחדני, תקציב של פחדנים שגם מתעלל במעמד הביניים ובקבוצות המוחלשות וגם מבטיח גירעון עצום בעתיד.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, התקציב שמוגש כאן, הייתי אומרת, מתעלל בכולם.

זהבה גלאון: הוא מתעלל בעניים, הוא מתעלל במי שכרגע אין לו, שהולכים לקצץ לו עוד יותר.

זהבה גלאון: מה הם מנועי הצמיחה של התקציב הזה, אתם יודעים?

זהבה גלאון: קיצוץ בצהרונים, פגיעה באימהות עובדות, סגירה של מעונות-יום.

זהבה גלאון: במי רוצים לפגוע, במשפחות צעירות ובילדים?

זהבה גלאון: במי הולכים לפגוע?

זהבה גלאון: מה משדרים להורים הצעירים האלה ולילדים?

זהבה גלאון: מה אומרים להם?

זהבה גלאון: מה אומרים להם, אתם יכולים להישאר בארץ?

זהבה גלאון: מעלים את המע"מ, מרחיבים את תשלומי ההורים, וכל הקיצוץ שצפוי גם במערכת החינוך, גם ככה כבר משפחות צעירות מתקשות לסגור את החודש.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, בשביל תקציב אמיץ, ואם רוצים להגדיל את יעד הגירעון, צריך אומץ.

זהבה גלאון: איך אני יודעת שצריך אומץ?

זהבה גלאון: כי התקציב הזה, שבטח מחר סגן השר יעלה להגן עליו, בטח השר ישלח אותו, מצריך להתעמת ולהתמודד עם כמה ממסדים שלא מכירים את המילה "לא", למשל הממסד הביטחוני.

זהבה גלאון: אמרו: יקצצו 4 מיליארד, קיצצו 3 מיליארד; אחר כך אמרו: זה יהיה מהרזרבות, אז עושים קיצוץ flat בכל משרדי הממשלה.

זהבה גלאון: יש למישהו אומץ, במשרד האוצר, להתמודד עם מערכת הביטחון שעכשיו רק ראינו את ההוצאות שלה, שכל שנה – כל שנה התקציב שמאושר גדל בכמה מיליארדים יותר ממה שהוקצב להם בהתחלה?

זהבה גלאון: אז, אין אומץ להתמודד עם הממסד הביטחוני, אין אומץ גם להתמודד עם אותם בעלי הון שמקבלים פטורים מופקרים, עם אותם אלה שמחזיקים ברווחים הכלואים; עם מפעל ההתנחלויות אין אומץ להתמודד.

זהבה גלאון: אז מה אתם?

זהבה גלאון: חכמים על חלשים, גיבורים על חלשים, מקצצים במקומות שהכי קל לקצץ.

זהבה גלאון: זה תקציב?

זהבה גלאון: ואחר כך באים אלינו שנתמוך בהעלאת יעד הגירעון.

זהבה גלאון: אני חושבת שבנסיבות אחרות מרצ הייתה תומכת בהגדלת יעד הגירעון, אבל כשאנחנו רואים איזה תקציב מובא לכאן, איזה תקציב פחדני, איזה תקציב שלא עומד מול כל אותם בעלי לחץ, קבוצות לחץ – גם, מה הדבר המדהים?

זהבה גלאון: כל פעם אנחנו רואים איך שר האוצר משנה את דעתו כל יומיים.

זהבה גלאון: מוציא עזים, מכניסים אותן, אני כבר לא יודעת, אני כבר לא עוקבת אחרי כל העזים שמוציאים ומכניסים.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, אז אני מציעה שבפעם הבאה במקום שיאמרו על דברים שאומרת כאן במליאה חברתי תמר זנדברג או חברי כנסת אחרים, לפני שאומרים להם "שטויות" – –

יצחק וקנין: משפט אחרון.

זהבה גלאון: – – אדוני היושב-ראש, לפני שמכנים דברים נכוחים ונוקבים "שטויות", כדאי להסתכל, הפוסל במומו פוסל.

זהבה גלאון: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת זהבה גלאון.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – הוא איננו.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת חנין זועבי, ולאחריה, רבותי – אחרון הדוברים, באסל גטאס.

ג'מאל זחאלקה: אני?

יצחק וקנין: אתה אוכל משהו, אני חושב.

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אוקיי, אנחנו לא מסכימים עם המדיניות של הממשלה – –

יצחק וקנין: חמש דקות לרשותך.

חנין זועבי: כן, תודה.

חנין זועבי: – – ולא עם המדיניות של שר האוצר, אבל יש שאלה שאני לא חושבת שאנחנו עונים עליה בצורה מספיקה ובצורה מספקת: מאיפה לקצץ?

חנין זועבי: כל הזמן, גם כאשר האופוזיציה נואמת, שואלים: מאיפה לקצץ, ומעלים הצעות; מעלים הצעות חברתיות, שמשקפות ערכים של שוויון, של סגירת או צמצום פערים כלכליים וחברתיים, מע"מ דיפרנציאלי, מס חברות, להילחם בטייקונים, להילחם במחוברים.

חנין זועבי: אבל אני לא חושבת שזה מספיק, ואני לא חושבת שאנחנו, גם בתור אופוזיציה, שהאופוזיציה מספקת תשובה מספיקה בשביל לענות על השאלה מאיפה מקצצים.

חנין זועבי: מה עם תקציב הביטחון?

חנין זועבי: מי מדבר על תקציב הביטחון, שגוזל 20% מתקציב המדינה, שהוא שיא עולמי?

חנין זועבי: וגם המדינה עצמה שוברת את השיא של עצמה, כל שנה וכל תקציב זה עולה.

חנין זועבי: מה עם האופציה לקצץ בהתנחלויות, במאחזים, בציוד ובמערכות הצבאיות?

חנין זועבי: אני לא מומחית לכלכלה, אבל אני חושבת שגם פה אנחנו צריכים אומץ בשביל לדבר כל הזמן על תקציב הביטחון.

חנין זועבי: הרי אם לא – אז אנחנו כן מעודדים את שר האוצר לשתוק על הסעיפים האלה.

חנין זועבי: יש גם שתיקה שהיא שתיקה – – –

מאיר שטרית: – – –

חנין זועבי: מה?

מאיר שטרית: – – –

חנין זועבי: שתיקה של האופוזיציה על לאיפה הולך הכסף ולמה לא חושפים את תקציב הביטחון, למה לא חושפים את תקציב ההסברה, למה לא חושפים את תקציב המוסד, למה לא דנים בתקציב המוסד, בתקציב השב"כ.

חנין זועבי: יש מאיפה לקצץ.

חנין זועבי: אני לא מומחית בכלכלה, אני אמרתי, ואני לא יודעת, גם אם נעשה את כל הצעדים הצודקים שהאופוזיציה ואנחנו מצביעים עליהם יום ולילה, אם זה יספיק לאזורי התעשייה, אם זה יספיק להחלמת מערכת הבריאות החולה, אם זה יספיק לבתי-הספר, אם זה יספיק לכיתות הלימוד החסרות, אם זה יספיק להעלאת אחוז התעסוקה ועידוד ההשקעה והפיתוח ביישובים הערביים.

חנין זועבי: אני לא יודעת, אני לא עשיתי חישובים, אולי באסל עשה חישובים.

חנין זועבי: אבל אני חושבת שזה גם – גם אם קיצצנו מהעשירים, ומהטייקונים, אני לא חושבת שזה יספיק.

חנין זועבי: פה אני מסכימה דווקא עם השאלה של סגן שר האוצר ועם השאלה של הממשלה: מאיפה?

חנין זועבי: אבל יש מאיפה.

חנין זועבי: זה לא יש מאין.

חנין זועבי: אומרים: יש מאין?

חנין זועבי: לא, יש מיש.

חנין זועבי: יש מתקציב הביטחון.

חנין זועבי: ולאן הולך הכסף?

חנין זועבי: אז בואו נדבר על 200 מיליון שקל שהולכים לבולדוזרים שאמורים להרוס בנגב.

חנין זועבי: 200 מיליון שקל למשטרה שאמורה לאבטח את הבולדוזרים שאמורים להרוס, לפינוי ההריסות.

חנין זועבי: המדינה משקיעה במתנחלים ובהתנחלויות יותר מאשר באזרחים, משקיעה בצבא, בטכנולוגיה מודיעינית, בטכנולוגיה צבאית, באבטחה, בטכנולוגיית אבטחה, יותר מאשר באוניברסיטאות, יותר מאשר בבתי-חולים, בנוער ובשירותים האזרחיים.

חנין זועבי: עכשיו יהיה גידול בתקציב האבטחה של שגרירויות ישראל בחו"ל, זה לא עניין לדיונים?

חנין זועבי: זה לא עניין לשאלות?

חנין זועבי: מי ערער על סעיף התקציב שבו משרד החוץ דווקא זכה לתוספת של 85 מיליון שקל בתקציב 2013?

חנין זועבי: תקציב ההסברה – – –

נסים זאב: – – –

חנין זועבי: מה עם – מה עם לקצץ בתקציב ההסברה?

נסים זאב: איזה טרור אתם עושים לנו?

נסים זאב: כל התקציב הולך רק לשמירה.

חנין זועבי: מה, הרי אתה לא תשכנע.

יצחק וקנין: חבר הכנסת נסים זאב.

חנין זועבי: כמה אירופאים אתה תשכנע, חבר הכנסת נסים זאב, במדיניות הכיבוש וההתנחלויות?

חנין זועבי: אתה לא תשכנע.

נסים זאב: איזה כיבוש?

נסים זאב: תנשקי את האדמה שאת עומדת פה, במדינה שלנו.

חנין זועבי: אולי תקצץ בתקציב ההסברה?

נסים זאב: תנשקי את העפר פה.

חנין זועבי: ואולי דווקא תשקיע בהסברה פה, בפנים?

חנין זועבי: אולי דווקא נעשה סדנאות – – –

נסים זאב: – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת נסים זאב.

חנין זועבי: אולי דווקא נעשה סדנאות לחברי הכנסת כמו לחבר הכנסת – שו אסמו?

חנין זועבי: – לחברי הכנסת של ש"ס, ונפתח סדנאות על זה מה זה דמוקרטיה, אולי נעשה סדנאות לחברי כנסת כמו נסים זאב.

חנין זועבי: אני חושבת שכדאי שם להשקיע יותר מאשר בהסברה בחוץ.

חנין זועבי: עכשיו אני רוצה לשאול אם העיתונאים ספרו כמה פעמים שר האוצר הגה את המילה "עני", כמה פעמים?

חנין זועבי: כמה פעמים שר האוצר, בתקופת כמעט שלושה חודשים, ימי הכהונה שלו, השתמש במושגים כמו "עניים", "פערים חברתיים", "צדק", "שוויון" ו"כבוד"?

יצחק וקנין: משפט אחרון.

חנין זועבי: משפט אחרון.

חנין זועבי: אבל זה לא מספיק; צריכים גם לספור כמה פעמים מבקריו של שר האוצר הוגים את המושגים "תקציבי הביטחון", "תקציבי ההתנחלויות", תקציבים שמיועדים להגן על המתנחלים, תקציבי הבולדוזרים ותקציבי הריסת הבתים הערביים.

חנין זועבי: רוצים כבוד לאזרחים, אנחנו רוצים כבוד לאזרחים, אבל אי-אפשר לעשות את זה בלי שניתן כבוד לאזרחות, ואי-אפשר לתת כבוד לאזרחות בלי שנילחם במיליטריזם.

חנין זועבי: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת חנין זועבי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, ואחריו – באסל גטאס.

יצחק הרצוג: – – –

יצחק וקנין: כן, אבל הוא בדיוק נכנס כשאני קראתי לו, ואני מאפשר לו בכל זאת.

ג'מאל זחאלקה: מכובדי היושב-ראש, אני מתנגד להעלאת הגירעון, כי מדובר בתרגיל רפובליקני ישן נושן, מימיו של רונלד רייגן, שנקרא – או לפחות סנטלי פישר קרא לו, בזמנו, כשהוא היה מרצה באוניברסיטה בארצות-הברית, קרא לו starve the beast"".

ג'מאל זחאלקה: התרגיל הוא כדלקמן: הממשלה לא רוצה לקצץ, מר לפיד לא רוצה לעלות מסים על העשירים, אז מה היא עושה?

ג'מאל זחאלקה: היא מגדילה – לא הממשלה שלך, הממשלה של רונלד רייגן – אז היא פשוט מגדילה גירעון.

ג'מאל זחאלקה: המסים על העשירים נשארים כמו שהם, אפילו מורידים אותם, ובסופו של דבר מצטבר גירעון ונשאר, ונוצר משבר.

ג'מאל זחאלקה: תחת המעטה של המשבר מקצצים בשירותים החברתיים.

ג'מאל זחאלקה: זה התרגיל.

ג'מאל זחאלקה: הוא נקרא באנגלית פשוטה ""starve the beast.

ג'מאל זחאלקה: הרעיבו את החיה.

ג'מאל זחאלקה: כלומר, החיה כאן היא הממשלה.

ג'מאל זחאלקה: צריך ליצור לה גירעון, ואז הממשלה תלך ותקצץ בהוצאות שלה.

ג'מאל זחאלקה: לעשות הכול, אבל הכול, כדי לא לפגוע בעשירים, כדי לא לגבות מהם מס אמת, כדי לא להטיל עליהם מס.

ג'מאל זחאלקה: זה התרגיל, ועל הדבר הזה יש ספרות ענקית, פשוט בארץ לא הרבה מרצים מדברים עליה.

ג'מאל זחאלקה: מעט מאוד מרצים לכלכלה, ביניהם ידידי יוסי זעירא, שנתן הרצאה מלומדת בנושא הזה במכון ון-ליר, היא נמצאת ב"יוטיוב", אני מזמין את כולם לשמוע אותה, והוא מסביר בפרטי פרטים למה ממשלות מעלות גירעון – כדי לצמצם בשירותים חברתיים, בסופו של דבר.

ג'מאל זחאלקה: זו המטרה.

ג'מאל זחאלקה: המטרה היא לפגוע בשירותים החברתיים, ולא, חס וחלילה, לגבות מס אמת.

ג'מאל זחאלקה: ובארץ היה אפשר לעשות אחרת, לא להעלות את הגירעון; היה אפשר להטיל מס על ההון, היה אפשר לצמצם את ההטבות במסים לעשירים, למעסיקים ולבעלי חברות ענק, היה אפשר להפעיל את מתווה ששינסקי על "מפעלי ים-המלח".

ג'מאל זחאלקה: אפשר לעשות הרבה דברים, אפשר לגבות הרבה כסף ולא להיכנס לגירעון.

ג'מאל זחאלקה: הכניסה לגירעון היא תרגיל מתוכנן, כדי, בסופו של דבר, לבוא, אחרי תקופה מסוימת, ולקצץ בגירעון, בשירותים החברתיים.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו ניפגש בעוד שנה, בעוד שנתיים, ואתם תראו שהממשלה, זה מה שהיא תעשה.

ג'מאל זחאלקה: לכן, הפתרון הוא לא העלאת הגירעון, שמטרתו כאילו עכשיו לא לפגוע בשירותים החברתיים, אבל בעוד שנה כן לפגוע.

ג'מאל זחאלקה: אז מה הרווחנו?

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שהפתרון הוא להעלות מסים על עשירים, לגבות מהם מסי אמת, ולעשות חלוקה מחדש של העוגה הציבורית, ככה שהיא תהיה יותר צודקת.

ג'מאל זחאלקה: ואם יש צמיחה, הצמיחה תחולק לכולם, ולא יהיה מצב שבו העשיר נעשה עשיר יותר והעני נעשה עני יותר, ככל שיש משבר כלכלי או שיש צמיחה.

ג'מאל זחאלקה: לא חשוב, כל פעם, בסופו של דבר, העניים משלמים את המחיר.

ג'מאל זחאלקה: מר לפיד ומר נתניהו לא המציאו את הגלגל; העלאת הגירעון היא תרגיל שקוף, וחשוב שכולם ידעו אותו.

ג'מאל זחאלקה: חשוב שהציבור ידע שהוא ישלם בריבית דריבית על העלאת הגירעון.

ג'מאל זחאלקה: בסופו של דבר, אם לא גובים מס אמת מהעשירים, העניים ישלמו את המחיר, וזו האמת.

ג'מאל זחאלקה: הגירעון, ישלמו אותו לא העשירים, אלא העניים.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

יצחק וקנין: יעלה אחרון הדוברים, באסל גטאס.

יצחק וקנין: לרשותך חמש דקות.

באסל גטאס: רבותי, כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, בעניין החישוב – החישובים, המספרים – איפה סגן שר האוצר?

באסל גטאס: באולם?

יצחק וקנין: מי?

יצחק וקנין: סגן שר האוצר?

באסל גטאס: כן.

באסל גטאס: יש עמימות, יש אי-שקיפות.

באסל גטאס: פעם אמרתי, התבטאתי מעל הבמה הזאת, שמדינה לא מנהלים על-פי תזרים מזומנים.

באסל גטאס: והכוונה הייתה שלא מקבלים החלטות, החלטות על הוצאות ועל תקציבים, על-פי תזרים מזומנים.

באסל גטאס: אבל כן מנהלים מדינה על-פי תזרים מזומנים מבחינת שקיפות ומבחינת מידע.

באסל גטאס: אנחנו, היום, עומדים כאן, מדברים – היום 10 ביוני, מישהו יכול להגיד לנו מה הגירעון שהצטבר עד כה במאזן מדינת ישראל?

באסל גטאס: יש לנו שישה חודשים.

באסל גטאס: אפשר לראות עד סוף מאי.

באסל גטאס: חבר הכנסת, יושב-ראש ועדת הכספים, המידע הזה אמור להיות אצלך.

באסל גטאס: אתה יודע מה?

באסל גטאס: רבעון ראשון.

באסל גטאס: מה הגירעון שהצטבר ברבעון הראשון?

באסל גטאס: הנתונים של הצמיחה מראים שיש עלייה בצמיחה, לעומת הרבעון האחרון בשנה שעברה – 2.8.

באסל גטאס: אבל מסתירים מאתנו; לדעתי, עד היום אף אחד לא אמר מה הגירעון האמיתי שהיה ב-2012.

באסל גטאס: אין לנו מידע על מידת הגירעון והצפי – מה הציפיות?

באסל גטאס: ממשלה מתנהלת בלי תחזיות; מה התחזיות של ההכנסות לשנת 2013?

באסל גטאס: כיצד נדע כי 4.65% גירעון מספיק?

באסל גטאס: המספר הזה כשלעצמו לא אומר כלום.

באסל גטאס: זה 4.65% ממה?

באסל גטאס: ממה?

באסל גטאס: מה התחזית של התוצר שאני צריך לחשב ממנו את ה-4.65 בשביל לדעת אם הצד הזה בכף של ההכנסות שאמור לאזן את התקציב?

באסל גטאס: אבל אני רוצה להגיד לכם שכל מה שקשור, באמת, לתכנון מערכתי במדינה, לוקה בחסר.

באסל גטאס: יש שקשוקה, מיקי, לא יאומן, בכל דבר.

באסל גטאס: היום היינו בוועדת הפנים על נושא חלוקת דיבידנד מתאגידי מים.

באסל גטאס: אני מגלה שם שיש ראש העיר קריית-גת, אחת הערים העניות בישראל – –

מאיר כהן: – – –

באסל גטאס: כן, לא?

באסל גטאס: זה בדירוג 4 בסולם החברתי-כלכלי.

באסל גטאס: – – התאגיד שלו הרוויח בשנה שעברה 38 מיליון שקל.

באסל גטאס: רווח.

באסל גטאס: תאגיד המים.

באסל גטאס: והוא מתחנן לרשות המים שייתנו לו את זה כדיבידנד.

באסל גטאס: איך, ריבונו של עולם, עיר ענייה, תאגיד המים שלה מרוויח 38 מיליון שקל, מה זה אומר?

באסל גטאס: מה זה אומר?

באסל גטאס: זה אומר שמחירי המים שנקבעו ברפורמות מספיקים גם לכסות את ההוצאות, גם לכסות את התשואה להון, גם לכסות את האחזקה, ועדיין להרוויח 30 ו-.

באסל גטאס: זה גנבה, זה שוד, מחירי המים.

באסל גטאס: ומי משלם את זה?

באסל גטאס: מה זה תושבי קריית-גת, הם משלמים את זה על-חשבון דברים אחרים שהם – על-חשבון האוכל, על-חשבון תקציב הבית.

באסל גטאס: שקריית-גת, תאגיד המים שלה ירוויח 38 מיליון שקל, אולי זה משמח אנשים.

באסל גטאס: בשבילי זה אסון.

באסל גטאס: זה אומר שכל מערכת תאגידי המים מתנהלת באופן – בערך כמו שתקציב המדינה מתנהל, כמו שמנהלים את המערכות הכלכליות במדינה.

באסל גטאס: ולגבינו, אם זה 4.65 או 3.25, זה אומר כלום.

באסל גטאס: אנחנו מתנגדים, כי זה חלק ממדיניות כושלת, חסרת תכנון, חסרת מעוף, חסרת אסטרטגיה איך לצאת מהבור העמוק בלי לפגוע בשכבות החלשות.

באסל גטאס: תודה.

יצחק וקנין: תודה, רבותי, לחבר הכנסת באסל גטאס, אחרון המסתייגים.

יצחק וקנין: יסכם את הדיון אדוני, יושב-ראש ועדת הכספים, חבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

יצחק וקנין: רבותי, מייד אחרי שהוא יסכם את הדיון אנחנו עוברים להצבעות, גם על ההסתייגויות, בקריאה שנייה ושלישית.

יצחק וקנין: רבותי.

אראל מרגלית: ניסן, אתה בטוח שאתה עומד נכון עם הגירעון הזה?

אראל מרגלית: שלא – – –

ניסן סלומינסקי: הרי אתם אישרתם.

חנא סוייד: זה הפרחת מספרים.

ניסן סלומינסקי: אדוני – – –

חנא סוייד: זה כולה הפרחת מספרים.

חנא סוייד: הרי אתה יודע את זה.

ניסן סלומינסקי: אדוני היושב-ראש, שרים בממשלת ישראל – שרי ממשלת ישראל, חברי חברי הכנסת, היה דיון, ואם שמתי לב, אז – באמת, חלק גדול, אפילו ממפלגות האופוזיציה, לא הסתייגו ולא ביקשו את זכות הדיבור.

ניסן סלומינסקי: זאת אומרת שבאמת הסך הכול הגדול של הכנסת מבין – וכשאני אומר "מבין" זה לא אומר שהוא חושב שכך היה, שזה האידיאל – אבל מבין שבסיטואציה הקיימת, שקיבלנו גירעון כל כך גדול, האפשרויות הן או להטיל גזירות כל כך קשות על הציבור, בעיקר על מעמד הביניים והשכבות החלשות, או חלק מזה להמיר בהגדלת הגירעון, שהוא לא רצוי והוא לא אידיאלי.

ניסן סלומינסקי: אני חושב שרוב הבית – אני ראיתי את זה בוועדה, נדמה לי שפה-אחד אישרנו את זה – ופה, גם במליאה, שבאמת רוב סיעות הבית לא הסתייגו ולא דיברו נגד.

ניסן סלומינסקי: כנראה ההעדפה אומרת: מחוסר ברירה נגדיל את הגירעון; נגדיל את הגירעון ובזכות זה נוכל לחסוך בגזירות קשות.

ניסן סלומינסקי: לכן אני רוצה לסכם את הדיון ולבקש מכל חברי הבית לאשר את הצעת החוק הזאת בקריאה שנייה ושלישית.

ניסן סלומינסקי: ואני רוצה אולי לנצל את ההזדמנות לברך – או רק אחרי?

ניסן סלומינסקי: תיתן אחרי שהחוק – – –

יצחק וקנין: אני אאפשר לך אחרי החוק.

ניסן סלומינסקי: אוקיי.

ניסן סלומינסקי: אז אני רוצה רק לבקש מכל חברי הבית לאשר את החוק הזה בקריאה שנייה ולאחר מכן בקריאה שלישית.

ניסן סלומינסקי: את הברכות – אחרי שהחוק יאושר.

יצחק וקנין: תודה ליושב-ראש ועדת הכספים, חבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, אנחנו עוברים להצבעה על ההסתייגויות להצעת חוק הפחתת הגירעון והגבלת ההוצאה התקציבית (תיקון מס' 13), התשע"ג–2013.

יצחק וקנין: רבותי, הסתייגות לסעיף 1, של חברי הכנסת מוחמד ברכה, חנא סוייד, דב חנין ועפו אגבאריה, להלן: קבוצת חד"ש, פסקה (1), רבותי, הסתייגות ראשונה – רבותי, מי בעד, מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 10 בעד ההסתייגות – 26 נגד – 44 נמנעים – אין ההסתייגות הראשונה של קבוצת סיעת חד"ש לסעיף 1 לא נתקבלה.

יצחק וקנין: רבותי, לסעיף 1 יש הסתייגות בפסקה מס' (2).

יצחק וקנין: מי בעד ההסתייגות, מי נגד, רבותי?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 11 בעד ההסתייגות – 27 נגד – 42 נמנעים – אין ההסתייגות השנייה של קבוצת סיעת חד"ש לסעיף 1 לא נתקבלה.

יצחק וקנין: בעד – 27, נגד – 42.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, ההסתייגות לא התקבלה.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצבעה על סעיף 1 כהצעת הוועדה, רבותי, כהצעת הוועדה.

יצחק וקנין: מי בעד, מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 12 בעד סעיף 1, כהצעת הוועדה – 61 נגד – 13 נמנעים – אין סעיף 1, כהצעת הוועדה, נתקבל.

יצחק וקנין: 61 בעד, נגד – 13.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, סעיף 1, כהצעת הוועדה, נתקבל.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים לאחר סעיף 1, רבותי, קבוצת חד"ש, לאחרי סעיף 1, רבותי.

יצחק וקנין: הסתייגות, רבותי, הסתייגות.

יצחק וקנין: מי בעד, מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 13 בעד ההסתייגות – 29 נגד – 44 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת חד"ש אחרי סעיף 1 לא נתקבלה.

יצחק וקנין: 29 בעד, 44 נגד.

יצחק וקנין: ההסתייגות לאחר סעיף 1 לא נתקבלה.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים, רבותי – לסעיף 2 אין הסתייגויות.

יצחק וקנין: אנחנו מצביעים על סעיף 2 כהצעת הוועדה, רבותי, כהצעת הוועדה – מי בעד, מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 14 בעד סעיף 2 – 55 נגד – 20 נמנעים – אין סעיף 2 נתקבל.

יצחק וקנין: 55 בעד, 20 מתנגדים.

יצחק וקנין: סעיף 2 התקבל כהצעת הוועדה, רבותי.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים לאחרי סעיף 2.

יצחק וקנין: קבוצת חד"ש מציעה, רבותי, הסתייגות.

יצחק וקנין: מי בעד ההסתייגות, מי נגד ההסתייגות?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 15 בעד ההסתייגות – 27 נגד – 44 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת חד"ש אחרי סעיף 2 לא נתקבלה.

יצחק וקנין: 27 בעד, 44 מתנגדים.

יצחק וקנין: ההסתייגות לאחרי סעיף 2 לא נתקבלה.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, סיימנו את ההצבעות בקריאה שנייה.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים, אדוני יושב-ראש ועדת הכספים, להצבעה בקריאה שלישית.

יצחק וקנין: הצעת חוק הפחתת הגירעון והגבלת ההוצאה התקציבית (תיקון מס' 13), התשע"ג–2013, רבותי, קריאה שלישית.

ראובן ריבלין: לא הצבעת על הסעיף.

ניסן סלומינסקי: – – – רק ההסתייגות – – –

יצחק וקנין: הצבעתי.

ניסן סלומינסקי: לא, לא הצבעת.

ניסן סלומינסקי: הצבעת על ההסתייגות.

קריאה: הוא צודק, הוא הצביע – – –

יצחק וקנין: זה לאחר, רבותי.

יצחק וקנין: רבותי, תאמינו לי, זה לאחר סעיף 2 – הצבעתי על סעיף 2.

יצחק וקנין: ולכן, רבותי, אני מצביע בקריאה שלישית, רבותי.

יצחק וקנין: מי בעד, מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 16 בעד החוק – 57 נגד – 19 נמנעים – אין חוק הפחתת הגירעון והגבלת ההוצאה התקציבית (תיקון מס' 13), התשע"ג–2013, נתקבל.

יצחק וקנין: 57 בעד, 19 מתנגדים.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, הצעת החוק להפחתת הגירעון והגבלת ההוצאה התקציבית (תיקון מס' 13), התשע"ג–2013, עברה בקריאה שלישית ותיכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

יצחק וקנין: אדוני יושב-ראש ועדת הכספים, אם תרצה לברך – רשות הדיבור שלך.

קריאה: – – –

יצחק וקנין: אדוני, אני לא סוטה מהנוהל.

ניסן סלומינסקי: אדוני היושב-ראש, אדוני ראש הממשלה, שרים, חברי חברי הכנסת, לאחר שהתקבל החוק אני רוצה לברך את אלה שהיו שותפים לקבלת החוק: את הלשכה המשפטית – את שגית, את שלומית ואת אייל; את הוועדה – את מנהל הוועדה טמיר, ליאת ורחל; ואת סגן השר מיקי לוי והלשכה המשפטית של האוצר – את אלעזר.

ניסן סלומינסקי: וכמובן את כל חברי ועדת הכספים שעזרו לנו מאוד בהעברת החוק הזה.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה, אדוני.

יצחק וקנין: תודה ליושב-ראש ועדת הכספים, חבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

יצחק וקנין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/766).

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: רבותי, סעיף 6 בסדר-היום: הצעת חוק להשתתפותם של העובדים, נושאי המשרה ובעלי תפקיד אחרים בשירות הציבורי בצעדים לייצוב המצב הפיסקלי במדינה במהלך השנים 2013 ו-2014 (הוראת שעה), התשע"ג–2013, קריאה ראשונה.

יצחק וקנין: יציג את הצעת החוק סגן שר האוצר, חבר הכנסת מיקי לוי.

יצחק וקנין: רבותי, ישנה רשימת דוברים להצעת החוק.

יצחק וקנין: כל מי שרוצה להירשם, יירשם כעת, כי אני סוגר את הרשימה מייד אחרי שסגן שר האוצר ירד.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, נכבדי כולם, אני מבקש להציג את הצעת החוק להשתתפותם של העובדים, נושאי המשרה ובעלי תפקיד אחרים בשירות הציבורי בצעדים לייצוב המצב הפיסקלי במדינה במהלך השנים 2013 ו-2014, המובאת לפניכם כעת במסגרת קריאה ראשונה.

מיקי לוי: נדמה כי ידוע לכול כי צו השעה הכלכלי לעת הזו הנו ייצוב המצב הפיסקלי של מדינת ישראל.

מיקי לוי: חריגה מתמשכת מהיעדים הפיסקליים תביא בסופו של דבר לפגיעה באמינותה התקציבית של הממשלה, לעלייה בעלויות המימון של המגזר הציבורי ושל המגזר העסקי ולפגיעה בצמיחה במשק וברווחת האזרחים.

מיקי לוי: ייצוב המצב הפיסקלי יושג אך ורק על דרך צמצום משמעותי בהוצאות מתקציב המדינה לצד הגדלת הכנסותיה של המדינה.

מיקי לוי: על רקע ההיקף הגדול של הצמצום הנדרש ומשקלן הרב של הוצאות השכר של הממשלה בכלל הוצאותיה, לא יהיה מנוס מלפעול גם באמצעות צמצום הגידול החד בהוצאות השכר של הממשלה והשירות הציבורי בכללותו.

מיקי לוי: כפועל יוצא של המצב האמור, באו בדברים שר האוצר מר יאיר לפיד ויושב-ראש הסתדרות העובדים הכללית החדשה מר עופר עיני, וסיכמו, מתוך דאגה משותפת לעתידה הפיסקלי של המדינה, על דחייה בהעלאת משכורתם של העובדים המיוצגים על-ידי ההסתדרות בשירות הציבורי.

מיקי לוי: העלאה זו, שנקבעה בהסכם הקיבוצי משנת 2011, אמורה הייתה להתחיל ביום 1 ביולי 2013.

מיקי לוי: בהסכם הקיבוצי אשר הושג עם ההסתדרות נקבע כי ההעלאה במשכורת תידחה ליום 1 בינואר 2015.

מיקי לוי: גם עם הר"י, ההסתדרות הרפואית בישראל, ארגון העובדים היציג של הרופאים בשירות הציבורי, נחתם הסכם קיבוצי בדבר תשלום חלקי של דמי ההבראה בשנים 2013–2014.

מיקי לוי: להסכם זה משמעות כלכלית דומה לזו הנובעת מההסכם הקיבוצי עם ההסתדרות.

מיקי לוי: עם זאת, טרם נחתמו הסכמים קיבוציים שעניינם בדחיית העלאה במשכורת העובדים או בהפחתת המשכורות, עם יתר ארגוני העובדים היציגים.

מיקי לוי: אם ייחתמו הסכמים כאמור, יחולו הוראות הסכמים אלה על העובדים הרלוונטיים.

מיקי לוי: הצעת החוק, חברי חברי הכנסת, נועדה להביא להשתתפותם של כלל עובדי השירות הציבורי – לרבות אלו שלא נחתם בעניינם הסכם קיבוצי או שמשכורתם לא נקבעה בהסכמים קיבוציים – בצעדים לייצוב המצב הפיסקלי.

מיקי לוי: ברירת המחדל בעניינם של העובדים שלא חל עליהם ההסכם הקיבוצי היא כי יופחת ממשכורתם שיעור של 0.9324%, כמעט 1%.

מיקי לוי: יצוין כי מוצע שהוראות החוק תהיינה בגדר הוראות שעה, והן יחולו על העובדים רק בתקופה הקובעת, מיום 1 ביולי 2013 עד 31 בדצמבר 2014, ולפיכך לא ישפיעו על משכורתם של העובדים בטווח הארוך.

מיקי לוי: הוראות החוק חלות לא רק על העובדים בשירות הציבורי, אלא אף חולשות על שכרם של נושאי המשרה.

מיקי לוי: כך יופחת בתקופה הקובעת שכרם של נושאי המשרה הנבחרים, אשר הם חיל החלוץ לפני המחנה: הנשיא, ראש הממשלה, השרים וחברי הכנסת – הפחתה בשיעור הגבוה משיעור הפחתת משכורתם של העובדים.

מיקי לוי: גם משכורתם של שאר נושאי המשרה ושל עובדים אשר משכורתם נקבעת לפי משכורות נושאי משרה, תופחת.

מיקי לוי: הצעת החוק עוסקת גם בעניינם של בעלי תפקיד בשירות הציבורי אשר אינם בבחינת עובדים אך משולם להם תשלום חודשי מקופת המעביד הציבורי, דוגמת יושב-ראש דירקטוריון בשכר של גוף מתוקצב או של גוף נתמך, כמשמעותם בחוק יסודות התקציב.

מיקי לוי: גם התשלום המשולם לבעל תפקיד יופחת בתקופה הקובעת כמעט ב-1%, או ליתר דיוק: 0.9324%.

מיקי לוי: באופן האמור, חל החוק הלכה למעשה לכל אורכה ורוחבה של שדרת העובדים הציבוריים.

מיקי לוי: הפעלת הוראות החוק בעניינם של עובדי המדינה תביא לחיסכון ישיר בהוצאות המדינה על השכר.

מיקי לוי: סכומים אשר ייחסכו אצל שאר המעבידים בשירות הציבורי כפועל יוצא מביצוע הוראות החוק יועברו לקופת המדינה ישירות, או באמצעות הקטנת תקציבים המועברים מקופת המדינה לחלק מן הגופים האמורים, וכך יגדלו הכנסות המדינה ויופחתו הוצאותיה כאמור.

מיקי לוי: תוצאת כלל האמור היא חיסכון של כמיליארד וחצי שקלים, אדוני היושב-ראש.

מיקי לוי: מיליארד וחצי שקלים בתקציב המדינה בשנה וחצי הקרובות.

מיקי לוי: בהזדמנות זו אני רואה לעצמי זכות להודות לעובדי השירות הציבורי, לנושאי המשרה ולבעלי התפקיד על אשר הטו שכם להשתתף בצעדים לייצוב המצב הפיסקלי.

מיקי לוי: אין לנו אלא לקוות כי המהלך שבהצעת חוק זו, ומהלכים אחרים, אכן יישאו פרי ואכן מצבנו הפיסקלי ישתפר.

מיקי לוי: אבקש מחברי חברי הכנסת לאשר את הצעת החוק בקריאה ראשונה ולהעבירה לוועדת הכספים להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

מיקי לוי: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לסגן שר האוצר, חבר הכנסת מיקי לוי.

יצחק וקנין: רבותי, אני פותח את הדיון בהצעת החוק.

יצחק וקנין: ראשון הדוברים – חבר הכנסת מוחמד ברכה, ואחריו – חבר הכנסת חנא סוייד, ואחריו – חבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: רבותי, אני מודיע עכשיו מראש: חבר כנסת שלא יהיה נוכח באולם המליאה בזמן הקראת שמו, אני לא אאפשר לו לדבר.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בהתייחסות שלי להצעת החוק אני מפריד בין שתי קטגוריות, הקטגוריה של העובדים והקטגוריה של נושאי משרה.

מוחמד ברכה: אנחנו מתנגדים לקיצוץ בשכר העובדים.

מוחמד ברכה: אני חושב שהעובדים, שממלאים את תפקידם בענפים שונים נאמנה, אינם אמורים לשלם את מחיר הכישלונות ואת המשברים שיצרה ממשלת נתניהו בגלגוליה; גם בגלגול הקודם וגם בגלגול הנוכחי.

מוחמד ברכה: ועל כן, אין מקום להעניש את ציבור העובדים בגין אותה מדיניות קלוקלת ומדיניות שמשרתת את ההון הגדול.

מוחמד ברכה: בהתייחסות שלי לנושאי המשרה, אני כמובן לא מתנגד לקיצוץ המוצע, גם אם הוא גדול או גבוה פי-חמישה, עד 10%, ביחס לקיצוץ הכללי של העובדים.

מוחמד ברכה: אבל עשיתי את החישוב, רבותי חברי הכנסת, החישוב הפשוט, מה זה אומר קיצוץ בשכרם של חברי הכנסת.

מוחמד ברכה: זה בעצם משכורתם של 12 חברי כנסת.

מוחמד ברכה: חישבתי את המשמעות הכספית של העניין הזה, ואז ראיתי שהכסף הזה לא יפתור בעיות של תשתיות, לא יפתור מצוקות חברתיות, לא יפתור תמיכה במערכת הבריאות, לא יפתור מחסור בכיתות לימוד במגזר הערבי – כי זו טיפה בים.

מוחמד ברכה: אבל אני אומר שהקיצוץ הזה ראוי, כי הוא פותר בעיות אחרות.

מוחמד ברכה: הוא פותר את בעיית המיטה המעופפת ופותר את בעיית הגלידה לראש הממשלה.

מוחמד ברכה: וזו אכן מטרה ראויה.

מוחמד ברכה: תודה רבה, אדוני.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מוחמד ברכה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת חנא סוייד – אינו נוכח.

יצחק וקנין: חבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: רבותי, אני חוזר: חבר כנסת שלא יהיה נוכח וייכנס אחרי כן, אני לא אאפשר לו לדבר.

יצחק וקנין: אני מתכוון ללכת עם הרשימה על-פי סדר הדוברים.

יצחק וקנין: אחריו, רבותי – חבר הכנסת עפו אגבאריה; אחרי כן – חבר הכנסת איציק שמולי, ואחריו – עמר בר-לב.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך, אדוני.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, הצעת החוק הזו היא הצעת חוק חמורה ומסוכנת, והיא חמורה ומסוכנת משתי בחינות ובשתי רמות.

דב חנין: ברמה הראשונה, אני שמעתי בקשב רב את דברי סגן שר האוצר.

דב חנין: אני שמעתי, ואני מכיר, ואני רואה את זה בצער, את הנכונות של הנהגת ההסתדרות לוותר על זכויות והישגים של העובדים, לדחות הישגים שהעובדים כבר השיגו.

דב חנין: אז קל מאוד לעופר עיני לדחות תוספות שכר שעובדים ממתינים להן במשך שנים, שהיו נושאים של מאבקים חברתיים.

דב חנין: אני חושב שהעובדים לא צריכים לשלם את המחיר של המשבר הזה.

דב חנין: העובדים לא צריכים לשלם את מחיר המשבר שאתם יצרתם.

דב חנין: העובדים לא צריכים לשלם את מחיר המשבר שאתם יצרתם ושיש כאלה שמרוויחים ממנו גם היום.

דב חנין: העובדים לא צריכים לשלם את המחיר של רווחי הבנקים שהולכים ומאמירים.

דב חנין: העובדים לא צריכים לשלם את מחיר הרווחים המופקרים והמופקעים של טייקונים למיניהם מאוצרות הטבע.

דב חנין: למה העובדים צריכים לשלם?

דב חנין: למה העובדים צריכים לפרנס את כל אותה עדה ענקית של טפילים, בעלי הון, שיושבים על משאבי הטבע ואוצרות הטבע של ישראל?

דב חנין: אז, פעם ראשונה הצעת החוק הזאת היא בעייתית כי הרעיון שביסודה הוא בעייתי, שהעובדים יישאו בתשלום המחיר של המשבר; לא העובדים יצרו את המשבר ולא העובדים צריכים לשלם עליו.

דב חנין: אבל פעם שנייה, עמיתי חברי הכנסת, הצעת החוק הזאת חמורה ומסוכנת כי היא עושה את הדברים האלה בדרך של חוק.

דב חנין: אנחנו הרי תמיד אמרנו שיחסי העבודה, בבסיס שלהם עומדים הידברות, הסכמה, התמודדות, מאבק – בין העובדים לבין המעסיקים.

דב חנין: והכנסת, המערכת המחוקקת, נזהרת מלהתערב ברגל גסה בהישגים ובזכויות של עובדים.

דב חנין: ומה שאתם עושים בחוק הזה זו בדיוק ההתערבות הגסה הזאת.

דב חנין: אתם אומרים בעצם לכל מערכת ההסכמים הקיבוציים, ההסדרים הקיבוציים, לכל אותה מערכת של הישגים של מאבקי עובדים: אנחנו, הכנסת, נתערב מלמעלה ונוריד אתכם למטה ונקצץ אתכם.

דב חנין: ולכן, פעם שנייה הצעת החוק הזאת מסוכנת מכיוון שהיא מתערבת ופוגעת בזכויות של עובדים בדרך של חקיקה.

דב חנין: אבל כמובן, עמיתי חברי הכנסת, אי-אפשר לסיים את הדברים בהתייחסות להצעת החוק הזאת בלי להתייחס לדברים הרעים, המנוולים, שאמר בזמנו מי שהיה שר האוצר והיום הוא ראש הממשלה למגזר הציבורי; איך הוא דיבר על המגזר הציבורי כאיש השמן שישוב על כתפיו של האיש הרזה – מי זה האיש השמן?

דב חנין: האחיות בבתי-החולים?

דב חנין: המורים בבתי-הספר?

דב חנין: העובדות הסוציאליות שמקבלות שכר של 5,500 שקל?

יצחק וקנין: משפט אחרון.

יצחק וקנין: נא לסיים.

דב חנין: אלה האנשים השמנים, ואותם רוצים להמשיך לקצץ, אותם רוצים להמשיך להרעיב – –

יצחק וקנין: תודה.

דב חנין: – – בהם רוצים להמשיך לפגוע, ופגיעה במגזר הציבורי, עמיתי חברי הכנסת, היא פגיעה בכולנו, פגיעה בכל אחד ואחת מאתנו.

דב חנין: לכן, לחוק הזה צריך להתנגד.

דב חנין: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: חבר הכנסת עפו אגבאריה – אינו נוכח.

יצחק וקנין: חבר הכנסת איציק שמולי.

איציק שמולי: מוותר.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אראל מרגלית.

אראל מרגלית: מוותר.

יצחק וקנין: מוותר.

יצחק וקנין: חבר הכנסת נחמן שי – אינו נוכח.

יצחק וקנין: חבר הכנסת ישראל אייכלר, ואחריו – חבר הכנסת מיקי רוזנטל.

יצחק וקנין: אם הוא לא יהיה – מנחם אליעזר מוזס, ואם לא יהיה – יעקב מרגי.

יצחק וקנין: שלוש דקות, לרשותך, חבר הכנסת אייכלר.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, אנחנו היום בפרשת "זאת חקת התורה"; יש לנו חוקה אחת, והיא חוקת התורה, ולא תהיה שום חוקה בלתה.

ישראל אייכלר: ולעצם החוק, כשבאים לכל עובדי המגזר הציבורי לדרוש קיצוץ בשכרם בסך 1%, מאוד הגיוני שאנשים שיש להם הכנסה גבוהה, כמו חברי כנסת ושרים, שופטים, מנכ"לים, פקידי האוצר, שעובדים בתקני מנכ"ל, יקצצו בשכרם.

יצחק וקנין: לא מדובר על שופטים ולא מדובר על מנכ"לים, מדובר רק על חברי הכנסת, ועל כך הערתי, והשרים.

יצחק וקנין: זה הכול.

יצחק וקנין: לא מדובר, רבותי, ב-10%, שלא נטעה ולא נטעה אף אחד.

יצחק וקנין: מדובר רק על חברי הכנסת והשרים – 10%.

יצחק וקנין: השופטים וכל המנכ"לים – כל אלה שמרוויחים מעל 40,000 שקל – לא יקוצץ להם 10%, שלא תטעו.

ישראל אייכלר: אז אני שואל אותך, אדוני היושב-ראש, ושואל את חברי הכנסת – – –

יצחק וקנין: אני אומר לכם, רבותי, זו פשוט שערורייה רצינית מה שאני רואה פה.

יצחק וקנין: כמי שאמר את הדברים פעמיים מעל הדוכן, הכסף של חברי הכנסת והשרים בשנה וחצי – במשך כל התקופה של הקיצוץ, היה 7 מיליון שקל.

יצחק וקנין: 7 מיליון.

יצחק וקנין: רבותי, זה אפילו לא קופה קטנה, אמרתי.

יצחק וקנין: לא יכול להיות שזאת ההצעה שמביאים לנו.

יצחק וקנין: באמת, אם האוצר היה רוצה להביא הצעה נכונה, והצעה שהייתה מתקבלת, אנחנו נתרום את חלקנו כחברי הכנסת וגם כשרים, ומביאים את זה על כל רוחב הקשת של עובדי הציבור שמרוויחים מעל 40,000 שקל.

יצחק וקנין: ואני אומר לכם שהיינו נותנים יד לעוד מיליארד שקל, והרי לכם בקופה עוד מיליארד שקל.

יצחק וקנין: אולי נוריד את זה ממס הכנסה שרוצים להשית על העובדים.

שמעון סולומון: דוגמה אישית.

יצחק וקנין: הדוגמה האישית היא לא 7 מיליון שקל, אדוני, זה סתם מס שפתיים.

יצחק וקנין: דוגמה אישית זה אם זה באמת נופל על כל המגזר.

יצחק וקנין: למה על השופטים לא?

שמעון סולומון: – – –

יצחק וקנין: למה הרבנים לא?

יצחק וקנין: תגיד לי למה לא.

שמעון סולומון: בואו נתחיל.

יצחק וקנין: אין נתחיל.

יצחק וקנין: זה חוק, אדוני.

יצחק וקנין: זה חוק.

יצחק וקנין: אתה מחוקק חוק היום.

יצחק וקנין: ואני מתערב בדיון הזה, כי הוא מהותי לעניין, כי אנחנו עושים פה טעות.

יצחק וקנין: אנחנו נשמש דוגמה, ואני חושב שהדוגמה היא נכונה.

יצחק וקנין: הדוגמה היא נכונה, אבל לא יכול להיות שרק חברי הכנסת והשרים.

שמעון סולומון: אני לא חולק עליך, אבל אנחנו צריכים להיות דוגמה אישית.

שמעון סולומון: להתחיל.

שמעון סולומון: אף אחד – – –

יצחק וקנין: אין דבר כזה פה.

יצחק וקנין: מה זה דוגמה אישית?

יצחק וקנין: אדוני, המצב של המשק קשה.

יצחק וקנין: אם אתם חושבים לנכון לעשות את המהלך הזה, אני חושב שצריך להשית אותו לאורך ולרוחב, על כל אותם בעלי משכורות גבוהות שמרוויחים מעל 40,000 שקל.

יצחק וקנין: אמרתי את דברי, ואני חושב שזה הדבר הנכון, ולא מה שמביאים לנו פה, כי זה לעג לרש.

יצחק וקנין: סליחה, אדוני, לא לוקח לך דקה מזמנך.

יצחק וקנין: אני מוסיף לך שתי דקות לזמן שלך.

ישראל אייכלר: אני אתחיל מההתחלה, כי עוד לא הספקתי להגיד כלום.

יצחק וקנין: אין לי בעיה.

ישראל אייכלר: אני באמת שואל אותך, אדוני היושב-ראש, אמרת שכל מי שמרוויח יותר מ-40,000 שקל צריך להוריד לו 10%, ואני מסכים אתך.

ישראל אייכלר: אבל למה באמת שופטים ומנכ"לים, כפי שסיפרת, לא ייקחו מהם, בשעה שמעובדת במגזר הציבורי שמרוויחה 4,000 שקל, 7,000 שקל, לוקחים 1%, עוד 1% ייקחו לה מהמחיה במע"מ, עוד 1.5% במס ההכנסה, ואיפה כל השופטים והמנכ"לים ונושאי המשרה הציבורית הבכירה שייטלו חלק יחד עם חברי הכנסת והשרים בדבר הזה?

ישראל אייכלר: אבל אני אגיד לך אולי תשובה שהיא מאוד מבישה.

ישראל אייכלר: יש לי תחושה שהממשלה הפחדנית הזאת הוציאה את השופטים מן הרשימה, כי הם קיבלו איומים שיש בפרקליטות במגירה תלונות על כל אחד מהם, וברגע שהם ירצו, יוכלו להוציא את זה עליהם.

ישראל אייכלר: סיפרו לי חברי ועדת הכספים שהיו איומים כאלה.

ישראל אייכלר: כל אימת שדיברו בשכר השופטים, חברי הכנסת נעלמו אחד אחרי השני מפחד, אף-על-פי שהם יודעים שהשופטים הם השליטים האמיתיים, הם אלה שלא נבחרו על-ידי הציבור, אבל הם מונו בשיטת חבר מביא חבר, והם שולטים עליהם, על הציבור.

ישראל אייכלר: אז, אדוני היושב-ראש, מצאתי איזה פסוק בישעיהו שמדבר על המצב הזה: "הוי החקקים חקקי און ומכתבים עמל כתבו, להטות מדין דלים ולגזל משפט עניי עמי להיות אלמנות שללם ואת יתומים יבזו, ומה תעשו ליום פקדה ולשואה ממרחק תבוא על מי תנוסו לעזרה ואנה תעזבו כבודכם".

ישראל אייכלר: אני שואל את זה את כל אלה שעושים חוקים נוראים, והיושב-ראש יודע על מה אני מדבר.

ישראל אייכלר: כמה יתומים – לוקחים מהם, אלמנות – לוקחים מהן; מעובדי המגזר הציבורי של 4,000, שקל, 7,000 שקל, אפילו מריקי כהן.

ישראל אייכלר: ולמה שנושאי המשרה הבכירה לא ייקחו מהם 10% בדיוק כמו מכל חברי הכנסת?

ישראל אייכלר: ואני בעד שייקחו 10%, גם אם אני יודע שלא כל חברי הכנסת הם עשירים, אבל בכל זאת, כשבאים לאזרחים, לקחת מהם כל כך הרבה, חברי הכנסת צריכים להיות דוגמה.

ישראל אייכלר: אבל בתנאי שהכנסת לא תהיה "דומה" – כמו במוסקבה, שהשליטים האמיתיים יושבים בקרמלין וב"דומה" יושבים המריונטות.

ישראל אייכלר: כשהשופטים בבתי-המשפט הם השליטים האמיתיים, הם נותנים הוראות לשוטרים, הם נותנים הוראות לצבא, הם נותנים הוראות לכולם, והמשכורת שלהם גדולה משל חברי הכנסת, וכשבאים לקצץ כל חברי ה"דומה" מפחדים.

ישראל אייכלר: זה מה שאני רוצה לומר על הדבר הזה.

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

ישראל אייכלר: ואני אסיים רק עוד פעם במשפט שפתחתי בו: "זאת חקת התורה".

ישראל אייכלר: "תורת ה' תמימה משיבת נפש" – אם היינו הולכים על-פי התורה, לא היו עושים אפליה בין בכירים כאלה, בכירים אחרים.

ישראל אייכלר: כל מי שבמגזר הציבורי מרוויח יותר מ-40,000 שקל, יואיל בטובו לתרום 10% לפני שהוא בא לאזרחים הפשוטים לקחת 1%.

ישראל אייכלר: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת ישראל אייכלר.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת מיקי רוזנטל – אינו נוכח.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – אינו נוכח.

יצחק וקנין: חבר הכנסת יעקב מרגי, שלוש דקות לרשותך, ואחריך – חבר הכנסת יריב לוין.

יצחק וקנין: חבר הכנסת יריב לוין, אתה אחריו.

יצחק וקנין: שלוש דקות.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי השרים, הממשלה הזאת, לאחר שהעלתה את אחוז המע"מ, והממשלה הזאת, לאחר שהעלתה את מחיר הדלק לא מזמן, ולאחר שהממשלה הזאת העלתה את אחוז מס ההכנסה, וגם לאחר שהחליטה לקצץ בקצבאות הילדים, מחליטה הממשלה לדחוף שוב את ידה לכיסם של עובדי המגזר הציבורי במשק.

יעקב מרגי: והיא לא רק מקפיאה את עדכון השכר במגזר הציבורי, מה שנקרא "פעימה", באותו שכר עלוב שממילא היה טעון שיפור – האם מישהו מחברי הבית יכול לומר לנו פה אם הוא יודע כמה עובדים במגזר הציבורי משתכרים פחות משכר המינימום?

יעקב מרגי: מישהו יכול לומר לנו כמה עובדים במגזר הציבורי משתכרים פחות מהשכר הממוצע במשק?

יעקב מרגי: ואם לא די בכך, בתעוזה ובחוצפה של הקפיטליזם החזירי והאכזרי – אני מתפלא איך נשיא המדינה עדיין לא התייחס לסוגיה הזאת – אותו קפיטליזם חזירי חזר וחוזר שוב בעוצמה רבה.

יעקב מרגי: אם לא די בכך, בשיא החוצפה אומרת לנו הצעת החוק בסעיף המטרות, שהיא רוצה לגייס את המגזר הציבורי לשאת בנטל ולהשתתף בצמצום הגירעון.

יעקב מרגי: האם אחרי כל הגזירות שמניתי, שהושתו עליו – אחרי המע"מ, אחרי הדלק, אחרי מס הכנסה, אחרי הקיצוץ בקצבאות הילדים – אנחנו שוב דוחפים את היד לתוך כיסו של אותו מעמד עובדים?

יעקב מרגי: אותו מעמד שהממשלה הזאת עבדה עליו בעיניים; אותו מעמד שרימו אותו; אותו מעמד, אותו מגזר, שגנבו לו את השלטון.

יעקב מרגי: הבטיחו לו הבטחות שווא; שלח שליחים לכנסת על מנת שיהיו לו לפה.

יעקב מרגי: אותו מעמד ביניים, אותן שכבות חלשות.

יעקב מרגי: כן, רימו אתכם, גנבו לכם את השלטון.

יעקב מרגי: לא ראיתי שיש פה אומץ בתוכנית הכלכלית.

יעקב מרגי: יש כאן עזות מצח.

יעקב מרגי: שום צעד הממשלה הזאת לא עשתה נגד בעלי ההון; שום צעד לא עשתה כדי לשחרר את הרווחים הכלואים; שום צעד לא עשתה בביטול הפטורים.

יעקב מרגי: אני קורא לציבור העובדים: עם כל מה שאתם חווים ועוברים מאז כינונה של הממשלה הזאת – אין עילה להתקוממות חברתית, לחדש את אותה מחאה?

יעקב מרגי: היום הזעקה הייתה נשמעת באמת, אותה זעקה שזעקתם לפני שנתיים במחאה הציבורית.

יעקב מרגי: היום אותה זעקה הייתה צריכה להישמע באמת והייתה נקלטת כי היום אתם הולכים לחטוף על הראש כמעט בכל סעיף וסעיף של התוכנית הכלכלית.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי השרים, אם הצעת החוק הזאת תעבור היום – ואני מקווה שהיא לא תעבור – אני מבקש שהדיון יהיה בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת ולא בוועדת הכספים, כי יש פה פגיעה קשה ואנושה בציבור העובדים.

יעקב מרגי: המקום המתאים לדון בהצעת החוק הוא ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

יוני שטבון: תודה רבה.

יוני שטבון: חבר הכנסת יריב לוין.

יוני שטבון: אחריו – חבר הכנסת יצחק הרצוג.

יוני שטבון: בבקשה, שלוש דקות.

יריב לוין: תודה רבה.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברות וחברי הכנסת, קודם כול, אני אומר בצורה ברורה כדי שלא יהיה ספק: אני תומך בהשתתפותנו בשיעור של 10% על-ידי קיצוץ בשכרנו; חד, חלק וברור.

יריב לוין: נכון, כשראיתי את הצעת החוק הזאת חשבתי שאני אוכל להסתפק במשפט הזה ולרדת.

יריב לוין: אמרתי – באמת כל הכבוד; באים נבחרי הציבור, באים אנשי שלוש רשויות השלטון ותורמים כאיש אחד את חלקם – –

יצחק וקנין: צודק.

יריב לוין: – – ואמרתי בלבי גם כל הכבוד למי שהכין את החוק הזה ולמי שהביא אותו בפנינו – סוף-סוף עשה איזשהו מעשה שיש בו דוגמה לציבור.

יריב לוין: אבל אז כשהסתכלתי פנימה גיליתי שפופוליזם קיים, אבל האומץ איננו.

יריב לוין: 10% לנשיא המדינה, לחברי הכנסת, לשרים ולסגני השרים – אני אומר לכם, הבית הזה צריך להגיד כן, אבל 1% לשופטים.

יריב לוין: שלוש רשויות שלטון – יש שווים יותר ויש שווים פחות.

יריב לוין: עכשיו, תשמעו, אמרתי, אולי באים לתקן כאן איזה עיוות.

יריב לוין: מסכנים השופטים, מרוויחים כל כך מעט, מנסים אולי לייצר באמת שוויון.

יריב לוין: הלכתי לבדוק – תראו מה גיליתי.

יריב לוין: גם השופט מקבל שכר יסוד, מקבל תוספת ותק, מקבל תוספת השתלמות.

יריב לוין: אם הוא נשיא בית-משפט הוא מקבל גם גמול ניהול.

יריב לוין: מקבלים החזרי הוצאות – כל זה הם עושים, אתם יודעים בשביל מה?

יריב לוין: לקום, לנסוע, להגיע לבית-המשפט, להיכנס לפתח האולם.

יריב לוין: אבל, אדוני היושב-ראש, שלא תהיה טעות – זה לא מספיק.

יריב לוין: אנחנו הרי גם רוצים שהם ישפטו.

יריב לוין: כדי שהם ישפטו, רבותי, משלמים להם עוד תוספת.

יריב לוין: אתם יודעים איך קוראים לה?

יריב לוין: תוספת שפיטה.

יריב לוין: שמעתם פעם על דבר כזה?

יריב לוין: תוספת ייחודית לעיסוק בשפיטה.

דוד אזולאי: לשופט?

יריב לוין: למשל, לשופט של בית-משפט מחוזי, 5,000-4,000 שקל בחודש, תלוי בוותק – תוספת שפיטה.

יריב לוין: כמו שניתן לנגן בתזמורת תוספת נגינה.

יריב לוין: ואני שואל אתכם שם במשרד האוצר: איזו תוספת תיתנו ביום שתחליטו להעסיק מתופפים בתופי טם-טם – תוספת טמטום?

יריב לוין: זה מה שתיתנו להם?

יריב לוין: איך יכול להיות?

יריב לוין: עכשיו, רבותי, אנחנו צוחקים ומחייכים, אבל נשיא של בית-משפט מחוזי לוקח בממוצע 57,000 שקל לחודש ברוטו משכורת.

יריב לוין: שמעתם את זה?

יולי יואל אדלשטיין: 1% מזה זה עדיין הרבה מאוד.

יריב לוין: 57,000 שקל ברוטו.

יריב לוין: לראש הממשלה יש 43,000.

יריב לוין: זה יכול להיות?

יריב לוין: זה ייתכן?

יריב לוין: איזה מין שערורייה זאת?

יריב לוין: אבל מהם פוחדים, ובהם לא רוצים לגעת.

יריב לוין: ואני אומר לך, אדוני היושב-ראש, מי שהכין לנו את החוק הזה – ואגב, אני רוצה להגיד לכם עוד דבר, שלא יהיה ספק: יש גם בשירות הציבורי שלנו לא מעט אנשים שצמודים לשכר השופטים, משפטנים.

יריב לוין: מעניין מי מהם גם היה שותף לניסוח החוק הזה ודאג לעצמו בין היתר.

יריב לוין: אבל אני אומר לכם, רבותי, אנחנו צריכים להגיד להם תודה.

יריב לוין: התגלגלה לפתחנו הזדמנות היסטורית לעשות פעם אחת ולתמיד סדר בעניין השערורייתי הזה.

יריב לוין: ראש הממשלה ויושב-ראש הכנסת ונשיא בית-המשפט העליון צריכים להרוויח שכר שווה.

יריב לוין: שלוש הרשויות צריכות להיות שוות, וכך צריך להיות בכל הדרגים ברשויות האלה.

יריב לוין: לכן, אדוני היושב-ראש, אני אציע שאנחנו נתרום את חלקנו, ואנחנו נעזור לאוצר להעשיר עוד יותר את קופת המדינה על-ידי זה שנדאג לכך שכולם יתרמו את חלקם באופן שווה.

יריב לוין: אני אציע לבית הזה לתמוך בחוק הזה בקריאה ראשונה כדי שאנחנו נוכל לקבוע שוויון מלא, קיצוץ אחיד של 10% לכולם, כולל כלל שופטי ישראל, ובאותה הזדמנות גם נתקן את החוק ונקבע שוויוניות שכר מלאה בין שלוש הרשויות.

יריב לוין: האמינו לי שבכך אנחנו נעשה צדק, אנחנו נעשה סדר, אנחנו נדאג שהשוויון והסדר במשטר הדמוקרטי יתקיימו כפי שהם צריכים להיות, וגם נחסוך לקופת המדינה הרבה מאוד כסף.

יריב לוין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יריב לוין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יצחק בוז'י הרצוג, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת אורי מקלב.

יצחק הרצוג: אדוני היושב-ראש, חברי וחברותי חברי הכנסת, ראשית כול מדובר, כידוע לכם, בהסכם שנחתם בין יושב-ראש ההסתדרות עופר עיני וההסתדרות לבין שר האוצר יאיר לפיד וממשלת ישראל.

יצחק הרצוג: ההסכם הזה הוא תוצאה מחלק של עסקת חבילה כוללת שנוגעת למצב התקציבי.

יצחק הרצוג: אני חייב לומר שיש צורך להגיד תודה לציבור העובדים שנותן כתף, מושיט יד ותורם את תרומתו, הגם שזה לא דבר שבהכרח ראוי ונכון לעשותו בכל מצב, אלא במצב של משבר כלכלי מהסוג הזה.

יצחק הרצוג: ועם זאת אני חייב להתייחס לסוגיה שהוספה לחוק ואין בינה לבין ההסכם בין הממשלה להסתדרות ולא כלום.

יצחק הרצוג: אין לי בעיה עם קיצוץ השכר של נבחרי הציבור כמתן תרומה והשתתפות אמיתית והושטת יד והטיית כתף לטובת המאמץ הלאומי בתקופת משבר.

יצחק הרצוג: על כך אין עוררין.

יצחק הרצוג: אבל אנחנו בוודאי ובוודאי נבקש לדעת כיצד הוסף הפרק הזה דווקא בחוק הזה מכל החוקים.

יצחק הרצוג: הוא לא בהכרח רלוונטי לחוק הזה דווקא, כיוון שהחוק הזה, הליבה שלו זה הסכם בין הממשלה להסתדרות.

יצחק הרצוג: ואם כך, אם זה חל על כולם, אז זה צריך לחול על כולם בצורה שוויונית, ויהיה צורך לברר ולהבין, למשל, מדוע השלטון המקומי לא נכלל; ראשי הערים, מדוע הם לא נכללים בהסדר של ה-1%, ההקפאה הזאת?

יצחק הרצוג: האם זה חל או לא חל?

יצחק הרצוג: ובוודאי השאלה שחלה לגבי משרות אחרות, כמו המשרות השיפוטיות, משרות בתחומים אחרים.

יצחק הרצוג: בקיצור, כל הנושא הזה יצטרך להידון בצורה נאותה וראויה, כדי להבטיח שהוא חל לכל אורך המערכת ושכולם נותנים את תרומתם ומטים כתף לטובת המאמץ הנדרש בתקופת משבר עד תום 2014.

יצחק הרצוג: אני רוצה להזכיר לחברי וחברותי חברי הכנסת, הייתי בממשלה שאישרה קיצוץ בשכר השרים ב-2009 – 5%.

יצחק הרצוג: כאן מובא קיצוץ על כלל חברי הכנסת.

יצחק הרצוג: מן הראוי שהנושא הזה היה נדון בצורה ראויה בין חברי הכנסת והכנסת לבין הממשלה, ולא כך שאיזשהו פקיד באוצר, או מטעם משרד המשפטים, פשוט מכניס בחוק שנוגע להסכם בין הממשלה להסתדרות סעיף שנוגע לכנסת.

יצחק הרצוג: אפשר היה לפנות לכנסת ולבקש ששכר חברי הכנסת יקוצץ על-פי החלטה של ועדת גרונאו, שכן כל מה שקשור לשכר חברי הכנסת עולה לוועדה הזאת, ואין רבותא להביא דווקא את זה להחלטה בחקיקה.

יצחק הרצוג: אני מאמין שבין הקריאה הראשונה לבין שאר הקריאות הנושא הזה יידון וילובן כדבעי.

יצחק הרצוג: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת הרצוג.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אורי מקלב, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אני, חבר הכנסת הרצוג, חושב שהסיפה של דבריך מאוד חשובה.

יולי יואל אדלשטיין: לא כל כך ברור לאן נעלמה הוועדה הציבורית בנושא הזה, והאם לא היה יותר פשוט ששר האוצר, שהוא גם חבר כנסת, יפנה לוועדת גרונאו ויוריד את השכר לאלתר, ולא יזדקק כאן לחקיקה מאוד מאוד מוזרה.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך, מכובדי השרים, חברי חברי הכנסת, לפני שאנחנו נגיע לגופו של החוק, מה שצריך להדאיג אותנו ואת ציבור העובדים זה הגישה והשיטה; הגישה של להסיט את הנושא ואת הפוקוס מהאמת, והתוצאות של חוקים רבים וגזירות רבות.

אורי מקלב: יש שיטה בעניין הזה.

אורי מקלב: אנחנו ניקח נגיד רק 1% מס ערך מוסף, זה לא נראה הרבה.

אורי מקלב: אנחנו רק מצמצמים, רק מורידים 1% מהשכר של העובדים, זה כאילו לא נראה הרבה.

אורי מקלב: אנחנו צריכים להסתכל על כל הגזירות האלה באופן כולל, כמה כסף אנחנו לוקחים היום מהעובדים, או לא מאשרים להם העלאה במשכורת שלהם, וזה מגיע לסכומי עתק.

אורי מקלב: סך הכול זה 1% ו-1%, אבל זה סך הכול מהמגזר הציבורי, מאותם עובדים, שהם היום נתונים למרמס.

אורי מקלב: אף אחד לא מגן עליהם היום.

אורי מקלב: מה שמתברר לנו היום, שגם ההסתדרות, שצריכה לבוא ולהגן על העובדים, הייתה צריכה להילחם – אנחנו בהסכמים כאלה ואחרים, תמורת דברים שנעשים בחדרי חדרים, פתאום יש הסכמה לצמצום ולהורדת ההעלאה בשכר.

אורי מקלב: על מי אנחנו מדברים?

אורי מקלב: על עובדים שבקושי מקבלים שכר מינימום או קצת יותר מזה.

אורי מקלב: מהם אנחנו גם מקצצים וגם לא מעלים להם לפי הסכמי השכר שיש להם?

אורי מקלב: הצביעות שחוגגת בחוק הזה.

אורי מקלב: החוק הזה פוגע באנשים שמקבלים את המשכורות הכי נמוכות ולא פוגע באלה שמקבלים את המשכורות הכי גבוהות.

אורי מקלב: זאת הסקאלה, זאת השפה שבה מדברים עם הציבור, וזה מה שמדאיג גם את הציבור.

אורי מקלב: הציבור הזה, שסופג את כל הגזירות, את כל עליות המחירים – מי סופג את המע"מ?

אורי מקלב: מי סופג את העליות האחרות במצרכי היסוד?

אורי מקלב: בעליות המחירים?

אורי מקלב: מי סופג את כל ההעלאות שיש לנו במע"מ?

אורי מקלב: מי אצלנו סופג?

אורי מקלב: מי מקבל שכר מינימום?

אורי מקלב: ועוד דבר, רבותי, חברי חברי הכנסת.

אורי מקלב: לפי ניסוח החוק, גם מי שמקבל שכר מינימום, גם הוא ייפגע.

אורי מקלב: החוק לא מגן גם על זה.

אורי מקלב: אף אחד לא חשב ששכר מינימום היום, שידענו שהוא סכום מסוים, יש כאלה שגם מזה יורידו להם.

אורי מקלב: ומצד אחר נשמע על המשכורות שיש בבנקים, המשכורות של עובדי הנמלים – זה הפער; הפער שקיים בציבור, התסכול שיהיה בציבור.

אורי מקלב: אנחנו מגדילים ומרחיבים את הפערים בין ציבור שמרוויח בקושי לבין עובדים, וממילא גם משפחות, שמקבלים הרבה הרבה, מרוויחים הרבה הרבה יותר, ואצלם פחות פוגעים בכל הגזירות, וגם אנחנו לא מקצצים אצלם.

אורי מקלב: מנגד, ממי לא מקצצים?

אורי מקלב: במגזר הציבורי, בשופטים.

אורי מקלב: איך אפשר להעביר חוק כאן לכנסת ולדרוש קיצוץ אצל עובדים שמקבלים שכר מינימום, או מקבלים קצת יותר, ולא להביא את אלה שמרוויחים הכי הרבה במגזר הציבורי, שאלה השופטים?

אורי מקלב: איך אפשר לבוא עם כזאת הצעה?

אורי מקלב: על מה אנחנו מדברים?

אורי מקלב: איך אפשר להסתכל בעיניים של הציבור?

מיקי לוי: זה 1%.

אורי מקלב: זה לא 1% – 1%.

אורי מקלב: וזה לא מורגש אצל אנשים שמרוויחים פי-מאה, או פי-עשרה ודאי, מהעובדים הפשוטים, והרבה יותר, כפי שאמר יריב לוין מהקואליציה.

אורי מקלב: לכן גם מה שמדאיג פה זה עצם הגישה ועצם השיטה.

אורי מקלב: תודה רבה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מקלב.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת וסגן השר אופיר אקוניס – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת אלעזר שטרן.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, תודה, אני מדבר כאן כחבר כנסת, ולא כסגן שר.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מציינים את העובדה הזאת.

אופיר אקוניס: אינני מדבר בשם הממשלה.

אופיר אקוניס: את זה עשה חברי הטוב, סגן שר האוצר מיקי לוי.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, אני חושב שהבית הזה, האולם הזה, הכנסת עושה היום צעד חשוב מאוד של מה שמכונה נראות ציבורית.

אופיר אקוניס: אנחנו בחיים הפוליטיים, בחיים המודרניים, חבר הכנסת גפני, הנראות הציבורית והדימויים הם החשובים ביותר.

אופיר אקוניס: לפעמים, לדאבון לבי, אני מוכרח להגיד לך, אפילו על פני תכנים.

אופיר אקוניס: אבל ההצעה הזאת שאנחנו דנים בה הלילה, ושהחלה להתגבש אם אינני טועה בתחילת אפריל, סביב תחילת הדיונים במשרד האוצר על הצעת התקציב, הצעת התקציב שאנחנו כולנו, או הקואליציה לפחות, הממשלה, תתמוך בה בלי שמחה גדולה.

אופיר אקוניס: לא שמחים לקצץ קיצוצים, לא שמחים להעלות מסים, חבר הכנסת גפני, להעלות את המע"מ כפי שעשינו לפני שבוע וחצי.

אופיר אקוניס: היה ברור שבמקביל להצעת התקציב ל-2013 ו-2014, שמשיתה על הציבור דברים לא פשוטים, אנחנו נהיה חייבים להתנהג באופן דומה.

אופיר אקוניס: כלומר, אם מטילים קיצוצים וגזירות על הציבור, תטיל את זה קודם כול בראש ובראשונה על עצמנו.

אופיר אקוניס: זה הדבר הכי בסיסי שיכול להיות.

אופיר אקוניס: ועלתה היוזמה, אם אינני טועה, של יושב-ראש ישראל ביתנו, אני לא רוצה שיתפסו אותי במילה בעניין הזה, של קיצוץ – –

יולי יואל אדלשטיין: אתה לא טועה.

אופיר אקוניס: אני לא טועה, נכון?

אופיר אקוניס: – – של קיצוץ 10% בשכרנו, והייתי אחד התומכים מייד, הראשונים, ביוזמה הברוכה הזאת.

אופיר אקוניס: אדוני סגן שר האוצר – הוא גם מדבר עם חברת הכנסת קול – חבר הכנסת לוי, סגן השר, דווקא כאן אני כן פונה אליך כסגן שר, כמי שהביא את ההצעה הזאת כהצעה ממשלתית.

אופיר אקוניס: היא טובה, היא נבונה, היא נכונה והיא בהחלט ראויה לזמן הזה.

אופיר אקוניס: כאשר מדברים על שוויוניות, כלומר הנשיא, ראש הממשלה, שרי הממשלה, יושב-ראש הכנסת, סגני השרים וחברי הכנסת, לפי הצעתכם, אנחנו בקיצוץ של 10%.

אופיר אקוניס: זה בסדר גמור, מקובל, נכון, לגיטימי וצודק.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת, במקרה הזה, אופיר אקוניס.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אלעזר שטרן – איננו.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת משה גפני – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אתה יודע, חבר הכנסת אקוניס, אני הסתבכתי פעם, לא מזמן, בשיעור עם מורי ורבי, למדנו ככה בין מנחה למעריב ספרי מוסר, על כל מיני הלכות שקשורות בכיבוד תלמידי חכמים; אני מאוד מכבד תלמידי חכמים.

יולי יואל אדלשטיין: התחלתי לצחוק בשיעור, לא יכולתי לעצור, כמו אחד הקולגות שלנו לא מזמן.

יולי יואל אדלשטיין: הוא אומר לי, יולי, מה קרה?

יולי יואל אדלשטיין: אתה כזה רציני, אתה יושב-ראש הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אמרתי, אתה יודע, הרב, מה שמפריע לי, מי כתב את הספרים האלה?

יולי יואל אדלשטיין: הרי תלמידים חכמים.

יולי יואל אדלשטיין: אז יש לי קצת חשש סביר שמי שניסח את הצעת החוק הזאת הוא קצת כמו אותם תלמידי חכמים, שאתה יודע, באמת דאגו להלכות כיבוד תלמידי חכמים.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

אופיר אקוניס: אני חושב שאתה צודק.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

משה גפני: אדוני יושב-ראש הכנסת, רבותי חברי הכנסת, אדוני סגן השר, אני תמיד הצבעתי במהלך שנות כהונתי בכנסת, כאשר היה מצב כלכלי קשה, על קיצוץ בשכרם של נבחרי הציבור, חברי כנסת.

משה גפני: שר לא הייתי אף פעם, אבל אני דנתי בעניין הזה בהיותי יושב-ראש ועדת הכספים בקדנציה הקודמת, הייתה תקופה קשה, וקיצצנו בשכרם של השרים, נשיא המדינה, כמובן כל הנלווים להם, זה ראש המוסד, ראש השב"כ, ראש הממשלה וכו'.

משה גפני: התברר במהלך הדיון, התברר לי דבר שתמהתי עליו.

משה גפני: הגיע הממונה על השכר במשרד האוצר, הממונה על השכר דאז, והוא הציע ששיטת ההצמדה שתיעשה לבכירים, לנושאי המשרה כפי שהם מכונים, תהיה שווה.

משה גפני: התברר לי במהלך הדיונים שהשרים שכרם הוצמד למדד.

משה גפני: השופטים לעומתם, שכרם מוצמד לשכר הממוצע במשק.

משה גפני: המשמעות של העניין, שבתוך שנים ספורות שכר השופטים גדל, ושכר השרים גדל, אבל פחות, והביאו את הטבלה, והיה הפרש משמעותי.

משה גפני: הציע הממונה על השכר דאז, הוא אמר, נלך לממוצע, זה יוצמד חצי למדד חצי לשכר הממוצע במשק, וכך אנחנו נעשה שוויון.

משה גפני: לא הצלחתי, אני מודה בכישלון.

משה גפני: השופטים נלחמו, באו ועד השופטים, אני מכבד אותם מאוד, כיבדתי אותם וישבתי אתם בחדרי ובוועדה, לא הצלחתי, לא הצלחתי גם להעביר רוב להצעה הזאת, אף-על-פי שהממונה על השכר במשרד שלך ביקש שזה יהיה שוויוני – לא הצלחתי, כישלון, מה לעשות, לא הכול הצלחתי.

משה גפני: עכשיו אתה מביא הצעת חוק שהיא טובה.

משה גפני: אתה דורש, אתה משרד האוצר, אתה דורש מכולם קיצוצים והכול, בוא נתחיל בנושאי המשרה – סולידריות ציבורית מובנת.

משה גפני: מה הייתי מצפה ממך שאתה תביא כאשר מדברים על סולידריות – שיהיה מצב כזה שבו כולנו נוכל להגיד, הידקנו את החגורות, אנחנו משתכרים משכר מסוים, 40,000 שקל בחודש ברוטו או נטו, לא חשוב מבחינתי, כל מה שתחליטו מקובל, אבל משכר מסוים אתם תורידו 10%, 20%, 5%.

משה גפני: יפה, זאת הצעה מקובלת.

משה גפני: הרי זה לא משנה מה צבע העור של זה שמורידים לו את השכר, משנה מה גובה השכר שלו.

משה גפני: בן-אדם עם 40,000 יכול להסתדר הרבה יותר טוב מאשר בן-אדם עם שכר של 5,000 שקלים – לא היה פוצה פה ומצפצף.

משה גפני: מגיעים לכאן עם הצעה שיהיו כאלה שמשתכרים – למשל, נשיא בית המשפט העליון נדמה לי משתכר ב-20% יותר מראש ממשלה.

משה גפני: בסדר, למה שלא יקוצץ ב-10% כמו ראש הממשלה, למה?

מנחם אליעזר מוזס: הרבה יותר.

משה גפני: לא חשוב, אתה יודע מה, לא רוצה להגזים.

משה גפני: אני מכיר את הטבלאות, אני לא רוצה להיכנס אליהן.

משה גפני: תבוא עם הצעה, וההצעה הזאת היא באמת סולידריות עממית, מי שמשתכר פחות ישלם פחות, מי שמשתכר יותר ישלם יותר, כולם בשווה.

משה גפני: אתה בא ואתה אומר לו: לנשיא המדינה, ראש הממשלה, שרים, חברי כנסת, יקוצץ 10%, לנושאי משרה אחרים שמשתכרים יותר מהשרים ומראש הממשלה ומנשיא המדינה, הם 1%, כמו שאתה משית על זה שעובד במפעל והוא גר בשכונת-הארגזים בדרום תל-אביב; מה, אתה עושה צחוק?

משה גפני: זאת סולידריות עממית?

משה גפני: זה הפירוש שאתה בא ואתה אומר – אני כבר לא מדבר על התוצאה; בתוצאה הזאת, של מה שאתה עושה עכשיו, אתה לא מגיע לסכומים גדולים, רק מאלה שמקבלים את השכר הנמוך.

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים, אדוני.

משה גפני: אם אתה היית הולך בדרך הזאת, אם אתה היית עושה את זה, היית מביא גם נתח שראוי להתכבד בו, היית מביא גם תוצאה של הרבה מאוד כסף מאנשים שביכולתם, מפני שהם משתכרים שכר גבוה.

משה גפני: אני יודע למה לא הבאת את זה; להגיד לכולם בסוד?

משה גפני: מאותה סיבה שלא היה לי רוב בוועדת הכספים אז להעביר את זה.

משה גפני: פחדתם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת משה גפני.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דוד אזולאי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

קריאה: זה אותם תלמידי חכמים.

יולי יואל אדלשטיין: כן, הלכות תלמידי חכמים.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות לרשותך.

דוד אזולאי: זה אותם תלמידי חכמים שדואגים לעצמם התכוונת, נכון?

יולי יואל אדלשטיין: לא אמרתי דבר כזה.

יולי יואל אדלשטיין: איך יכולת להעלות על הדעת?

דוד אזולאי: רק רציתי להבין.

יולי יואל אדלשטיין: שאני אדבר נגד תלמידי חכמים – חס ושלום.

דוד אזולאי: חס ושלום, לא חושד בכשרים, אדוני היושב-ראש.

משה גפני: – – – מנחה וערבית.

יולי יואל אדלשטיין: כן, במנחה וערבית אומרים כל מיני דברים, אתה יודע.

דוד אזולאי: פה כנראה עשו את זה לפני שחרית.

מנחם אליעזר מוזס: – – –

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, אדוני סגן השר, אדוני השר, אני שואל אותך, אדוני סגן השר, איך יכולת לעמוד כאן מבלי להניד עפעף?

דוד אזולאי: אתה קובע יחד עם שר האוצר שיכניסו את היד לכיסם של האזרחים מבלי לשאול אותם, אף אחד לא יודע.

דוד אזולאי: ועוד יותר מזה, אדוני השר, אדוני היושב-ראש, בוא נדמיין לעצמנו איזשהו תרחיש שהיה קורה בבית הזה.

דוד אזולאי: היה עומד כאן סגן שר האוצר מיקי לוי ואומר, רבותי, הולכים לתת תוספת של 10% לחברי הכנסת ולשרים; אתם מנחשים מה היה קורה?

דוד אזולאי: מחר בבוקר התקשורת עוטה עלינו, ועדת גרונאו מתכנסת; איך אתם עושים דבר כזה?

דוד אזולאי: לא שאלתם אותנו, לא דיברתם אתנו.

דוד אזולאי: רבותי, אני רוצה להגיד לכם, שאף אחד לא יחשוד בי, תמיד נתתי את ידי לקיצוצים, תמכתי בקיצוץ שכר של הנבחרים, וגם עכשיו אני תומך, אבל מה, אנחנו אוויר?

דוד אזולאי: אנחנו לא קיימים פה, מיקי, איפה אתה?

דוד אזולאי: איפה אלה שנותנים לך את הנאומים?

דוד אזולאי: פעם אחת תפתח את העיניים ותגיד להם, עד כאן, אני לא מוכן לדקלם את מה שאתם נותנים לי, גם לי יש מה להגיד בעניין הזה.

דוד אזולאי: אתה לא עושה את זה, פעם אחר פעם, מה קרה פה?

דוד אזולאי: חברי, שימו לב.

מיקי לוי: רק הערה.

דוד אזולאי: בבקשה, מיקי, הרי אתה יודע הכול.

דוד אזולאי: אני רוצה להגיד לך שאני מתפעל מהידע הגדול שלך בכל נושא התקציב, בדיוק כמו שר האוצר שלך.

מיקי לוי: אני – – – ואני כותב את הנאומים לבד.

דוד אזולאי: אני מעריך את זה.

דוד אזולאי: אם ככה, אתה יודע מה, אם ככה השאלה עליך גדולה עוד יותר; איך אתה עושה דבר כזה?

דוד אזולאי: אבל בוא לא נתפלמס.

דוד אזולאי: אתה יודע למה?

דוד אזולאי: תסתכל, ואני אגיד לך.

דוד אזולאי: לפני שבועיים לערך עמדת כאן, מעל דוכן הכנסת, ואמרת: למען דיוק בעניין, לא היו שום עליות במצרכים.

דוד אזולאי: העלאת מע"מ ב-1% זה לא עליית מחירים, או העלאת מס הכנסה זה לא עליית מחירים; הורדת קצבאות ילדים, זה לא עליית מחירים.

דוד אזולאי: ועכשיו הגדילו לעשות כאשר באים ומכניסים יד לכיס של האזרחים; אותם אזרחים שמרוויחים מעט, באים ולוקחים להם.

דוד אזולאי: האפליה זועקת לשמים.

דוד אזולאי: לחלק יורידו, לחלק לא יורידו, אתה יודע למה?

דוד אזולאי: אני אגיד לך למה: מפני שהשלטון המקומי הוא לובי חזק.

דוד אזולאי: שם לא הייתם מעזים לפגוע, שם הגעתם להבנות, כיסיתם את הכול, והורדתם.

דוד אזולאי: דיבר פה חברי יריב לוין – מי אני שאדבר נגד השופטים?

דוד אזולאי: והוא יושב-ראש הנהלת הקואליציה.

דוד אזולאי: איפה, הייתי מצפה מהשופטים – מחר בבוקר, אם ירצה השם, יוצאת הודעה לתקשורת ואומרת: אנחנו מתנדבים להוריד משכרנו בדיוק את אותו אחוז שמורידים מנבחרי הציבור.

דוד אזולאי: אז אני יכול לומר: כל הכבוד, יש שופטים בירושלים.

דוד אזולאי: כל עוד זה לא קורה, אני רוצה להגיד לך, יש לנו בעיה.

דוד אזולאי: האם אנחנו יכולים להגיד שאותם שופטים באמת עושים משפט צדק?

דוד אזולאי: זה הצדק האמיתי.

דוד אזולאי: מחר בבוקר יקום נציג השופטים ויגיד: אנחנו מורידים 10% משכרנו כאות הזדהות עם נבחרי הציבור ולמען כלכלת ישראל.

דוד אזולאי: ולסיום, אדוני היושב-ראש, משפט אחד.

דוד אזולאי: שר האוצר הבטיח לעם ישראל קבל עם ועדה: בעוד שנתיים, בעזרת השם, יהיה טוב לעם ישראל.

דוד אזולאי: לא הבנתי – מאיפה הוא יגריל?

דוד אזולאי: בנק ישראל אומר שזה לא יקרה.

דוד אזולאי: מאיפה הוא יביא כל כך הרבה כסף בעוד שנתיים?

דוד אזולאי: הנה לכם התשובה: יגנבו לכם מהכיס, האזרחים, ובעוד שנתיים, שנה וחצי תקבלו את זה חזרה, ויגידו: הנה, העלינו לכם את השכר.

דוד אזולאי: תתביישו לכם שאתם חודרים לכיס של האזרחים.

דוד אזולאי: בושה וחרפה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דוד אזולאי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אריאל אטיאס – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו יחתום את הדיון חבר הכנסת נסים זאב.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: עד שלוש דקות לרשותך.

אריאל אטיאס: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אנחנו כבר נמצאים פה כמה שבועות בדיונים על התקציב, על חלקים בתקציב, להרחיב את הגירעון מצד אחד, לקצץ בקצבאות מצד שני – הכול במטרה לעמוד בתקציב מדינה שהגיש שר האוצר.

אריאל אטיאס: וכפי שאמרנו היום בהצעת האי-אמון שלנו, שר האוצר הונה את בוחריו.

אריאל אטיאס: שר האוצר לא עמד בכל ההתחייבויות שלו לבוחרים שלו: לא להעלות מסים, לא להטיל גזירות על מעמד הביניים, לא להעלות מע"מ, לטפל במצוקת הדיור.

אריאל אטיאס: ועד היום קיבלנו ריכוז של גזירות כלכליות שכולן כאבים בכיס לכל המשפחות העובדות, לאחיו העבדים העובדים.

אריאל אטיאס: ועכשיו אנחנו מקבלים עוד משהו.

אריאל אטיאס: יש פה עכשיו תרגיל: לקחו את ה-10% קיצוץ לנבחרי הציבור – שזה בין מי שמסכים, בין מי שלא מסכים, בעל כורחו יענה אמן, כולם מסכימים – והצמידו אותם לעובדי השירות הציבורי, שמורידים להם עדכוני שכר.

אריאל אטיאס: במקום לפצל את זה – תבואו עם שתי הצעות.

אריאל אטיאס: תלכו עם אנשי הציבור, עם השרים וחברי הכנסת, תורידו להם 10%.

אריאל אטיאס: תורידו להם יותר מ-10%, בסדר?

אריאל אטיאס: תצמידו את השופטים.

אריאל אטיאס: תראו שיש הוגנות בהצעה.

אריאל אטיאס: השופטים לא מרוויחים פחות מחברי הכנסת; הם מרוויחים יותר.

אריאל אטיאס: מה, אתם חוששים מהם?

אריאל אטיאס: תצמידו את זה.

אריאל אטיאס: אני בטוח שהם יסכימו.

אריאל אטיאס: גם לא שואלים אותם, אבל הם יסכימו.

אריאל אטיאס: תעשו סקר קטן, אצל השופטים, ודאי שהם יסכימו.

אריאל אטיאס: תצמידו אותם, כל סגל א' יהיו אותו דבר – השרים, חברי הכנסת, היועץ המשפטי, מבקר המדינה; לכל סגל א' יהיו 10%.

אריאל אטיאס: אבל עובדי המגזר הציבורי, הם לא כולם אותו דבר.

אריאל אטיאס: יש עובדי מגזר ציבורי שיש להם שכר בכירים, מרוויחים עשרות-אלפי שקלים, ברוטו כמובן, ויש כאלה שמרוויחים אלפים בודדים.

אריאל אטיאס: אבל כשאתם מניפים את החרב אתם לא מבדילים בין עני לעשיר, בין מי שיש לו למי שאין לו.

אריאל אטיאס: הלכה לכם החמלה.

אריאל אטיאס: כשאתם מקצצים בקצבאות הילדים אתם מקצצים לכולם, בין לריקי כהן שמרוויחה 5,000 שקל ובין לריקי כהן המדומיינת שמרוויחה 20,000 שקל.

אריאל אטיאס: אתם מורידים גרזן, וכיוון שניתנה רשות למשחית להשחית הוא אינו מבחין בין טוב לרע.

אריאל אטיאס: זה מה שאתם עושים.

אריאל אטיאס: יש עובדי מגזר ציבורי, אנשים יקרים, שתורמים את חייהם.

אריאל אטיאס: אסור להם לעבוד בעבודה אחרת, בניגוד לעבודות אחרות בשוק החופשי, שאתה יכול לעבוד בעבודות נוספות.

אריאל אטיאס: במגזר הציבורי אתה מתחייב רק למגזר הציבורי, ואתם לא מבחינים.

אריאל אטיאס: אתם שמים את הגרזן, מצמידים את זה לשרים ולח"כים, כדי שלא יהיה אפשר לקיים על זה דיון נפרד, שופטים בנפרד, והרי לך גזירות כלכליות קשות, עוד הפרת הבטחה של שר האוצר, וזה פגיעה באחיו העבדים.

אריאל אטיאס: ואני שואל: לקח יאיר לפיד, במסגרת קמפיין שלם של שנה שלמה, קיבל רָאשית ב"ידיעות אחרונות" – הוא עבד שם פעם – וקיבל רָאשית: אחיו העבדים צריכים להתקומם.

אריאל אטיאס: מתברר שהוא עבד עליהם, על אחיו העבדים; הבטיח להם דבר אחד ועשה דבר אחר.

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים, אדוני.

אריאל אטיאס: צריך שתגידו לעצמכם: די, אנחנו לא יכולים לירוק על הפרצוף של הבוחרים שלנו כל הזמן.

אריאל אטיאס: הרשתות החברתיות שהעלו אתכם כבר בוערות מהעוול הגדול שעשיתם להם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אריאל אטיאס.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה, ולאחר מכן נצביע.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני לא יודע מה רוצים מהממשלה הזאת.

נסים זאב: הממשלה רוצה לזכות את עם ישראל, את כנסת ישראל, את הממשלה.

נסים זאב: רבותי, זה לא פטנט חדש.

נסים זאב: תראו מה כתוב במלאכי: "הביאו את כל המעשר אל בית האוצר" – לשר האוצר, כמובן, של היום, החדש שלנו – "וּבְחָנוּני נא בזאת אמר ה' צבאות אם לא אפתח לכם את ארֻבות השמים והריקֹתי לכם ברכה עד בלי די".

נסים זאב: מה אתם רוצים, רבותי?

נסים זאב: הממשלה הזאת מזכה אותנו לתת את המעשר שלנו, 10%, כדי שלנו תהיה ברכה.

נסים זאב: מה, יש לכם ספק בזה?

נסים זאב: אבל תגידו לי, מי שנותן גם כך את המעשר, אז עכשיו ישלם מעשר נוסף?

נסים זאב: אנחנו נותנים מעשרות כל השנה, גם בלי חוק, תאמינו לי.

נסים זאב: אנחנו נותנים מעשר.

נסים זאב: אז אפשר לקחת מעשר מהמעשר, שזה 1%, אבל לקחת עוד 10%?

נסים זאב: אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, זה פשוט לא יאומן.

נסים זאב: אני רוצה להסביר לכם מה המשמעות של הצעת החוק.

נסים זאב: הלוא זה בלוף אחד גדול.

נסים זאב: אני קראתי את החוק; את כל מגילת איכה בחוק קראתי.

נסים זאב: רציתי לראות.

נסים זאב: מדברים פה – ממשלת ישראל נדרשת בעת הזאת – זה נשמע כמו במגילת אסתר: "אם לעת כזאת הגעתְ למלכות", "עת צרה היא ליעקב וממנה יִוָּשֵׁעַ".

נסים זאב: הנה, הישועה לעם ישראל כבר מגיעה.

נסים זאב: ותראה, אדוני היושב-ראש, כלכלת ישראל צלחה את המשבר הכלכלי העולמי, ואיזו היסטוריה.

נסים זאב: רק תקראו את זה.

נסים זאב: זה פשוט מדהים.

נסים זאב: ובסוף מה אומרים?

נסים זאב: רבותי, אל תשכחו, אתם, חברי הכנסת, אתם חייבים להיות פראיירים.

נסים זאב: אתם תהיו דוגמה אישית, אבל רק לעצמכם.

נסים זאב: אין לי עם זה בעיה.

נסים זאב: תאמינו לי, אני שמח לתת את המעשר, זה בכלל לא מעניין אותי, אבל למה כל הבלוף הזה הגדול?

נסים זאב: תראו מה קרה החודש.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, זה פשוט מזעזע.

נסים זאב: משפחות ברוכות ילדים עם שישה ושבעה ילדים, שהיו מקבלים קצבאות ילדים בסך 1,600 ו-1,700 שקלים, הורידו להם למחצית.

נסים זאב: אתה יודע מה המשמעות למשפחה שצריכה את הכסף הזה ללחם?

נסים זאב: מורידים אותם במחצית, ב-50%, ומדברים אתנו פה על 10%, כאילו זו הבעיה של מדינת ישראל.

נסים זאב: איזו בושה וכלימה.

נסים זאב: ודבר נוסף, אדוני היושב-ראש, אם כבר רוצים לקחת תרומה – תפאדל, ניתן לך.

נסים זאב: אבל לקחת בחקיקה?

נסים זאב: למה?

נסים זאב: כשאביגדור ליברמן, כשהיה שר, הציע את ההצעה הזאת, אני חושב שהוא שאל את כל חברי הכנסת מי מוכן להתנדב ולתת את ה-10%, ואני חושב שכל חברי הכנסת הסכימו – כשזה בא בנדיבות לב, "וִיקחו לי תרומה מכל איש אשר ידבנו לבו".

נסים זאב: אבל לקחת את זה בחקיקה זה דבר קצת לא נעים, בלשון המעטה.

נסים זאב: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת נסים זאב.

יולי יואל אדלשטיין: האם סגן השר רוצה להשיב לאלה שהשתתפו בדיון?

יולי יואל אדלשטיין: טוב, חבל.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חברי הכנסת, אנחנו נעבור להצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו מצביעים על הצעת חוק להשתתפותם של העובדים, נושאי המשרה ובעלי תפקיד אחרים בשירות הציבורי בצעדים לייצוב המצב הפיסקלי במדינה במהלך השנים 2013 ו-2014 (הוראת שעה), התשע"ג–2013, בקריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 17 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 48 נגד – 15 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק להשתתפותם של העובדים, נושאי המשרה ובעלי תפקיד אחרים בשירות הציבורי בצעדים לייצוב המצב הפיסקלי במדינה במהלך השנים 2013 ו-2014 (הוראת שעה), התשע"ג–2013, לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 38 בעד, 15 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת החוק אושרה בקריאה ראשונה ותעבור לדיון – – –

קריאות: ועדת הרווחה – – –

יולי יואל אדלשטיין: מכיוון שהוצעו כאן כמה ועדות – ועדת הכנסת שמעתי, ועדת העבודה והרווחה – – –

משה גפני: ועדת המדע.

יולי יואל אדלשטיין: ועדת המדע?

יולי יואל אדלשטיין: כן.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נעביר את זה לוועדת הכנסת וועדת הכנסת תכריע בנדון.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת שטבון, הרמת יד לומר משהו לגבי ההצבעה?

יולי יואל אדלשטיין: אוקיי.

יולי יואל אדלשטיין: [מס' כ/502; "דברי הכנסת", חוב' ט"ו, עמ' 1838; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו נעבור להצעת חוק יסודות התקציב (תיקון מס' 43 – הוראת שעה), התשע"ג–2013, קריאה שנייה ושלישית.

יולי יואל אדלשטיין: יציג את ההצעה חבר הכנסת יריב לוין בשם יושב-ראש ועדת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

): תודה רבה.

): אדוני היושב-ראש, כבוד השרים, חברות וחברי הכנסת, אני מתכבד להציג לקריאה השנייה ולקריאה השלישית את הצעת חוק יסודות התקציב (תיקון מס' 43 – הוראת שעה) (יושב-ראש הוועדה המשותפת לתקציב הביטחון), התשע"ג–2013 – הצעה שראשיתה ביוזמתו של יושב-ראש ועדת הכנסת חבר הכנסת צחי הנגבי.

): מטרתה של ההצעה לאפשר ליושב-ראש ועדת החוץ והביטחון לכהן כיושב-ראש הוועדה המשותפת לתקציב הביטחון.

): ועדה זו מורכבת מעשרה חברים – חמישה מכל אחת משתי הוועדות.

): כיום, חוק יסודות התקציב, שמקים את הוועדה המשותפת, מציין ראשונה משתי הוועדות את ועדת הכספים, ובהתאם לתקנון, יושב-ראש הוועדה המשותפת צריך להיות מקרב חברי ועדת הכספים.

): מטרת הצעת החוק היא לשנות את סדר ציון שמות הוועדות כך שוועדת החוץ והביטחון תצוין ראשונה ויושב-ראש הוועדה המשותפת יהיה מבין חבריה.

): לא מוצע כל שינוי אחר בהרכב הוועדה המשותפת.

): ועדת הכנסת סברה שיש חשיבות רבה בכך שיושב-ראש הוועדה המשותפת, שממונה הן על צורכי הביטחון והן על ההיבטים התקציביים, יהיה בעל בקיאות ומומחיות בצורכי מערכת הביטחון, וכפועל יוצא – חבר בוועדת החוץ והביטחון.

): חשוב לציין כי בשנים האחרונות כך אכן נעשה בפועל, ואני יכול אפילו לציין שכאשר חבר הכנסת הנגבי שימש יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון הוא כיהן גם כיושב-ראש הוועדה המשותפת.

): ואולם, כאמור, שינוי התקנון, שתוקן בכנסת הקודמת – ואני יכול להעיד כמי שהוביל את המהלך הזה, כיושב-ראש ועדת הכנסת, לא נגע ולא התייחס ספציפית דווקא לנקודה הזאת – הביא למצב שיש צורך לתקן את החוק הקיים, משום שאחרת לא יתאפשר לוועדת החוץ והביטחון להמשיך ולעמוד בראש הוועדה המשותפת.

): על מנת לבחון אם אכן התיקון הזה נדרש, סברה ועדת הכנסת שראוי כי הוא ייקבע בשלב זה כהוראת שעה עד סוף שנת 2014, ואז ניתן יהיה לבחון את ההסדר, כאמור, פעם נוספת.

): להצעת החוק לא הוגשו הסתייגויות, ועל כן אודה על אישורה בקריאה השנייה ובקריאה השלישית.

): ואנצל גם את ההזדמנות לעשות כמנהגי מן הכנסת הקודמת ולהודות לצוות המצוין של ועדת הכנסת – לאתי, לנועה, לעאליה, וכמובן ליועצת המשפטית ארבל אסטרחן.

): תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יריב לוין.

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק יסודות התקציב (תיקון מס' 43 – הוראת שעה), התשע"ג–2013.

יולי יואל אדלשטיין: אין לחוק הסתייגויות, מצביעים על החוק בקריאה שנייה – על כל החוק, על שם החוק וסעיפיו, בקריאה שנייה; כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 18 בעד סעיף 1 – 48 נגד – אין נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 48 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי החוק אושר בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 19 בעד החוק – 44 נגד – אין נמנעים – אין חוק יסודות התקציב (תיקון מס' 43 – הוראת שעה), התשע"ג–2013, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 44 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת חוק יסודות התקציב (תיקון מס' 43 – הוראת שעה), התשע"ג–2013, אושרה כנדרש בשלוש קריאות על-ידי מליאת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/504).

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הצעת חוק-יסוד: נשיא המדינה (תיקון מס' 9) (הצעת מועמדים לכהונת נשיא המדינה), של חברי הכנסת יריב לוין, משה גפני ואורי מקלב, לקריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: יציג את ההצעה חבר הכנסת יריב לוין.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, כבוד השרים, חברות וחברי הכנסת, הצעת החוק הזאת, פרי יוזמה משותפת של חברי הכנסת גפני ומקלב ושלי, נולדה על רקע אירוע שהתרחש כאן כאשר התקיימו הבחירות למבקר המדינה בקדנציה הקודמת.

יריב לוין: נוצר מצב שבו לאחד המועמדים שהגיש את מספר החתימות הדרוש – קרי, היה זקוק לעשר חתימות, הגיש 11 חתימות – היו מספיק חתימות לכאורה כדי להיות מועמד, אבל אז התברר כי חלק מהחתימות היו כפולות.

יריב לוין: וכתוצאה מכך בעצם דין מועמדותו היה להיפסל.

יריב לוין: היה ויכוח בעניין הזה.

יריב לוין: הכריע אז יושב-ראש הכנסת להותיר את אותו מועמד כמי שיכול להתמודד על התפקיד, אבל אין ספק שהנושא הזה מחייב הסדרה, מכיוון שהוא גם עלול לשמש למניפולציות לכל מיני כיוונים.

יריב לוין: לכן אנחנו מציעים בהצעת החוק הזאת לקבוע מועד שעד אליו ניתן יהיה להגיש את המועמדויות, ולאחר מכן פרק זמן נוסף שבו ניתן יהיה לבצע תיקון והשלמה במקרה שיתברר שהיו חתימות כפולות וכתוצאה מהן נמנע מאותו מועמד להתמודד בבחירות.

יריב לוין: בדרך הזאת נגיע לתוצאה שתהיה ודאית, תהיה ברורה.

יריב לוין: התהליך יהיה כזה שמצד אחד לא יתאפשר מצב של חתימה כפולה של חבר כנסת, שתיפסל אצל שני המועמדים, ומצד שני לא יימצא מועמד נפגע מכך שבתום לב חשב שיש לו מספיק חתימות; יינתן לו איזשהו פרק זמן קצר כדי לאפשר לו לנסות ולהשלים את החתימות החסרות.

יריב לוין: אני מקווה שנוכל לקבל את אמון הכנסת להצעה הזאת ולהשלים את תיקון העניין אחר כך גם בקריאה השנייה והשלישית.

יריב לוין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יריב לוין שהציג לקריאה ראשונה הצעת חוק-יסוד: נשיא המדינה (תיקון מס' 9) (הצעת מועמדים לכהונת נשיא המדינה).

יולי יואל אדלשטיין: קריאה ראשונה, לכן יש לנו רשימת דוברים: חבר הכנסת איציק שמולי – אינו נוכח; חבר הכנסת עמר בר-לב – מוותר; חברת הכנסת זהבה גלאון – מוותרת; חבר הכנסת אראל מרגלית – אינו נוכח; חבר הכנסת נחמן שי – אותו הדין; חבר הכנסת אילן גילאון – מוותר; חברת הכנסת זנדברג – מוותרת; חבר הכנסת דב חנין – לא נמצא; ישראל אייכלר – איננו; מיכל רוזין – איננה; מנחם אליעזר מוזס – איננו; יעקב מרגי – מוותר; משה זלמן פייגלין – איננו; אחמד טיבי – איננו; טלב אבו עראר – איננו.

יולי יואל אדלשטיין: נסים זאב.

מיקי לוי: חבר הכנסת זאב, אל תוותר על זכותך.

יולי יואל אדלשטיין: אני מבקש, חבר הכנסת נסים זאב מבקש לממש את זכותו.

יולי יואל אדלשטיין: שלוש דקות לרשות אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, אני שם לב שכל פעם שאני עולה לכאן אני מעורר שערורייה.

נסים זאב: אז בבקשה, אני לא מבין למה כל פעם, חבר הכנסת גפני, כשאני עולה זה מפריע לך.

נסים זאב: אני לא מבין.

נסים זאב: אתה צריך לתמוך בי שאני אדבר כמה שיותר.

נסים זאב: ואני רוצה לומר לך, זה שאתה לא עולה לפה ומדבר ומשאיר את הכנסת פה עד שתים-עשרה ואחת בלילה זה הבעיה של האופוזיציה שלנו.

נסים זאב: אופוזיציה לוחמת או נרדמת?

נסים זאב: תחליטו כבר פעם.

קריאה: נרדמת.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, תיאורטית, לפי החוק הזה – – –

יפעת קריב: אם אני לא טועה האופוזיציה הלכה, אין שם בכלל אנשים.

נסים זאב: את צודקת.

נסים זאב: אני לא אעבור לסדר-היום, שיהיה לך ברור.

נסים זאב: אני לא מתכוון לעבור לסדר-היום.

נסים זאב: מי יושב-ראש האופוזיציה שלנו?

נסים זאב: גם היא לא נמצאת.

נסים זאב: היא גם בתרדמת, לצערי הרב, אבל היא אמורה לשלוח מחר בבוקר מכתבים לכל החברים ולכל מי שנעדר פה ולא עולה לדוכן ומדבר, לשלוח לו נזיפה.

נסים זאב: מה התפקיד של יושב-ראש האופוזיציה?

נסים זאב: אני כבר לא מדבר על יושב-ראש הסיעה שלנו, שגם הוא חסר פה כרגע.

מיקי לוי: היו צריכים לבחור בך ליושב-ראש סיעה.

נסים זאב: לא, לא, הוא יבוא תכף, אל תדאג.

נסים זאב: תראה, אדוני היושב-ראש, מה שמעניין כאן.

נסים זאב: קודם כול, עשרה זה דבר טוב.

נסים זאב: אלוקים נמצא בעדת אל.

נסים זאב: אין עדה פחות מעשרה, ולכן חשוב שעשרה חברי כנסת בוחרים את המועמד שלהם.

נסים זאב: אבל תתארו לכם שפה בכנסת יהיו עשרה מועמדים כי יש 120 חברי כנסת.

נסים זאב: אז פתאום יהיו פה מכל המפלגות השונות, כולל מהסיעות הערביות.

נסים זאב: למה לא? שיקבלו.

נסים זאב: גם להם יש מועמד כל שבוע לראשות הממשלה, אתם יודעים את זה, בהצעת אי-אמון, ועכשיו יגישו גם הצעה של נשיא המדינה.

נסים זאב: אני לא יודע, זה ייפול, לא ייפול, אבל תראו כמה שזה מגוחך.

נסים זאב: כל עשרה יכולים לבחור נשיא, מועמד לנשיא.

נסים זאב: אני חושב שצריכים להגביל פה את המספרים, כי זה נראה אינפלציה של מועמדים וזה לא מכובד.

נסים זאב: לכן אני חושב, אדוני היושב-ראש, אולי להגביל את זה ל-25 חברי כנסת.

נסים זאב: שמקסימום יהיו שלושה, ארבעה, חמישה, ולא כל עשרה יהפכו להיות איזה מין קבוצה שיש להם מועמד משלהם, יש להם האג'נדה שלהם.

נסים זאב: זה לא נראה טוב.

נסים זאב: תחשבו על זה, אדוני היושב-ראש, ואני מקווה שבדיונים הפנימיים המעמיקים של הוועדה – איזה ועדה דנה בזה בכלל?

נסים זאב: אני לא יודע, איזה ועדה?

נסים זאב: איזה ועדה אמורה לדון בנושא הזה, ועדת חוקה?

יוני שטבון: ועדת חוקה.

נסים זאב: ועדת חוקה – שתיתן את דעתה בסוגיה הזאת בכובד ראש, ואולי להגדיל את המספר מעשרה, אולי ל-20 או 25 חברי כנסת.

נסים זאב: הרי אנחנו – כדי להביא את ראש הממשלה לפה לדיון מיוחד צריך 40 חתימות, אדוני היושב-ראש.

נסים זאב: 40, לא פחות.

נסים זאב: וכדי להגיש מועמד לנשיא מדינת ישראל מספיק עשרה?

נסים זאב: עשר חתימות זה לא מספיק.

נסים זאב: תודה.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת נסים זאב.

יוני שטבון: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק-יסוד: נשיא המדינה (תיקון מס' 9), של חברי הכנסת יריב לוין, משה גפני ואורי מקלב.

יוני שטבון: נעבור להצבעה.

יוני שטבון: מי בעד?

יוני שטבון: מי נגד?

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: הצבעה מס' 20 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 42 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק-יסוד: נשיא המדינה (תיקון מס' 9) (הצעת מועמדים לכהונת נשיא המדינה) לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

יוני שטבון: בעד – 42, אפס נגד, אפס נמנעים.

יוני שטבון: הצעת החוק תעבור לוועדת החוקה, חוק ומשפט.

יוני שטבון: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/504).

יוני שטבון: ]

יוני שטבון: נעבור להצעת החוק הבאה, הצעת חוק מבקר המדינה (תיקון מס' 47) (הצעת מועמדים לכהונת מבקר המדינה), של חברי הכנסת יריב לוין, משה גפני ואורי מקלב, קריאה ראשונה.

יוני שטבון: מוזמן להציג את החוק חבר הכנסת משה גפני, בבקשה.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים וחברי הכנסת, הצעת חוק מבקר המדינה שאנחנו מגישים, חבר הכנסת יריב לוין, חבר הכנסת אורי מקלב ואנוכי, היא בעצם העתק של הצעת החוק שחבר הכנסת יריב לוין הציג קודם באשר לנשיא המדינה.

משה גפני: מדובר בנבחרים שנבחרים בהצבעה בבחירות על-פי הצגת מועמדות על-ידי כמה חברי כנסת, ויש שלושה סיבובים אם לא מצליחים לעבור את ה-50% בסיבוב הראשון והשני.

משה גפני: התברר בקדנציה הקודמת שהיו חברי כנסת שחתמו לשני מועמדים, וכתוצאה מהעניין הזה קרתה תקלה, כי בעצם הייתה לקונה בחוק, והיה צריך לאפשר לא בדיוק באופן מסודר להמשיך את ההליך הזה, כאשר מורידים את חבר הכנסת שהצביע או שחתם פעמיים.

משה גפני: ולכן, אנחנו נדרשנו ביחד, שלושת חברי הכנסת, לעניין הזה, לתקן את החוק שאומר – ועכשיו אנחנו מדברים על מבקר המדינה – שחבר כנסת, ברגע שהוא חותם למועמד אחד פעמיים – אני יכול גם לספר לכם למה זה קרה, למה חתמו פעמיים: לאחד חתמו בגלל שרצו שהוא ייבחר ולשני חתמו מתוך נימוס.

משה גפני: אבל כאשר מדובר על בחירה, נימוס זה לא בדיוק הצד שעליו אפשר להתבסס, אלא צריך להחליט מי אתה רוצה שיהיה מועמד למבקר המדינה, מי אתה רוצה שייבחר.

משה גפני: לכן, אותו דבר כמו בנשיא המדינה.

משה גפני: מדובר הפעם על זה שאם חבר כנסת חותם פעמיים, קולו ייפסל, ואז נותנים עוד כמה ימים כדי להשלים, אם אכן מדובר בעשרה בלבד; ואם פוסלים אותו – המועמד לא ידע שהוא חתם פעמיים – לאפשר לו כמה ימים, שהוא יוכל להביא חתימות נוספות על מנת שהוא יוכל להתמודד.

משה גפני: אני מבקש את תמיכת הכנסת גם בהצעת החוק הזאת, ואני מודיע שאנחנו נביא גם הצעת חוק נוספת, גם על המועמדים הללו, גם על הנושאים הללו, שלא יהיה סיבוב בחירות שלישי.

משה גפני: זה הפך להיות פארסה.

משה גפני: זה חוק שהוא כנראה אנכרוניסטי.

משה גפני: נצטרך לתקן את זה.

משה גפני: בסיבוב הראשון יצטרכו 50%; אם אף אחד לא קיבל 50%, יובאו השניים שקיבלו את מספר הקולות הרב ביותר לסיבוב שני ובזה יסתיים העניין, ולא יבואו לסיבוב נוסף.

משה גפני: אבל את זה נביא בגל הבא.

משה גפני: הפעם אני מבקש את תמיכת הכנסת בהצעת חוק מבקר המדינה כפי שפירטתי אותה.

משה גפני: תודה רבה.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת משה גפני.

יוני שטבון: אנחנו נעבור לדיון בהצעת החוק.

יוני שטבון: ראשון הדוברים, חבר הכנסת איציק שמולי – נוכח?

יוני שטבון: חבר הכנסת עמר בר-לב אינו מעוניין לדבר; חברת הכנסת זהבה גלאון – אינה נוכחת; חבר הכנסת אראל מרגלית – אינו נוכח; חבר הכנסת נחמן שי – אינו נוכח; חבר הכנסת אילן גילאון – אינו מעוניין לדבר; חברת הכנסת תמר זנדברג – אינה נוכחת; חבר הכנסת דב חנין – אינו נוכח; חבר הכנסת ישראל אייכלר – אינו נוכח; חברת הכנסת מיכל רוזין – אינה נוכחת; חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – אינו נוכח; חבר הכנסת יעקב מרגי – אינו מעוניין; חבר הכנסת אחמד טיבי – אינו מעוניין; חבר הכנסת טלב אבו עראר – אינו נוכח; חבר הכנסת נסים זאב – אינו מעוניין.

קריאה: זה מעשה נסים.

יוני שטבון: אינו מעוניין לדבר.

יוני שטבון: חבר הכנסת נסים אינו מעוניין לדבר.

יוני שטבון: זה חידוש גם בשעה כזאת.

יוני שטבון: אנחנו מתקדמים.

יוני שטבון: אתה אינך מעוניין לדבר.

יוני שטבון: אנחנו מתקדמים.

יוני שטבון: אנחנו נעבור להצבעה בקריאה ראשונה על הצעת חוק מבקר המדינה (תיקון מס' 47) (הצעת מועמדים לכהונת מבקר המדינה).

יוני שטבון: הצבעה.

יוני שטבון: מי בעד?

יוני שטבון: מי נגד?

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: הצבעה מס' 21 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 35 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק מבקר המדינה (תיקון מס' 47) (הצעת מועמדים לכהונת מבקר המדינה), התשע"ג–2013, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

יוני שטבון: בעד – 35, אין נמנעים, אין מתנגדים.

יוני שטבון: הצעת החוק תועבר לוועדת החוקה, חוק ומשפט.

יוני שטבון: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/504).

יוני שטבון: ]

יוני שטבון: חברי חברי הכנסת, אנחנו נעבור להצעת החוק הבאה:

יוני שטבון: הצעת חוק לימוד חובה (תיקון מס' 32), של חברת הכנסת עדי קול וקבוצת חברי הכנסת.

יוני שטבון: תציג את הצעת החוק חברת הכנסת עדי קול.

יוני שטבון: בבקשה.

עדי קול: הצעת החוק מבקשת לעשות – – –

יוני שטבון: בבקשה.

עדי קול: הצעת החוק מבקשת לעשות תיקון בחוק לימוד חובה, שקובע שגילו של אדם ייקבע לצורך משרד החינוך, אם הוא הגיע לגיל, בשנה האזרחית לפני התאריך א' בטבת.

עדי קול: א' בטבת הוא שריד היסטורי משנת 1959, שנקבע מסיבה לא ברורה, ויוצר בעיה של חוסר ודאות וחוסר עקביות לגבי רישום לבתי-ספר.

עדי קול: התאריך העברי קבוע, התאריך הלועזי משתנה, ולכן כל שנה בדצמבר, ילדי סוף דצמבר מצד אחד אינם יודעים מראש אם יוכלו להירשם לבית-ספר, ומצד שני תמיד נשארת קבוצה של ילדים שלא יכולים לעלות יחד עם חבריהם לאותה שנה אזרחית, שנת לידה – לעלות כיתה.

עדי קול: השנה למשל, א' בטבת יוצא 7 בדצמבר.

עדי קול: זה אומר שילדים שנולדו ב-21 הימים האחרונים לשנה לא עולים יחד עם בני כיתתם כיתה ולא נכנסים למערכת החינוך.

עדי קול: הבקשה של הצעת החוק היא להסדיר את הנושא הזה: במקום א' בטבת לקבוע 31 בדצמבר.

עדי קול: זאת אומרת שהגיל ייקבע לפי השנה האזרחית.

עדי קול: כמעט כל התאריכים במערכת החינוך נקבעים היום לפי לוח השנה האזרחי.

עדי קול: התחלנו ללמוד ב-1 בספטמבר, היום ב-27 באוגוסט.

עדי קול: החגים נקבעים על-פי התאריך הלועזי.

עדי קול: כל מה שאני מנסה לעשות זה ליצור איזשהו סדר.

עדי קול: משרד החינוך תומך בהצעה הזאת.

עדי קול: הוא אומר שנוצר לו עומס רב, הוא צריך כל שנה להודיע – רוב הציבור לא חי לפי התאריך הדתי, העברי.

עדי קול: ולכן כל שנה הוא צריך להודיע להורים מתי ומי יכול להיכנס ולהירשם.

עדי קול: למעשה, זה נותן פתרון לילדי סוף דצמבר ויוצר עקביות ואחידות בתאריכים.

עדי קול: תודה.

יוני שטבון: תודה רבה לחברת הכנסת עדי קול.

יוני שטבון: נעבור לדיון בהצעת החוק.

יוני שטבון: ראשון הדוברים, חבר הכנסת ישראל אייכלר – אינו נוכח; חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – אינו נוכח; חבר הכנסת אראל מרגלית – אינו נוכח; חבר הכנסת יעקב מרגי – אינו מעוניין לדבר; חבר הכנסת איציק שמולי – אינו נוכח; חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה.

יוני שטבון: חבר הכנסת נסים זאב.

יעקב מרגי: הוא רצה לוותר אבל – – –

עדי קול: אבל גם הפעם לוותר?

יעקב מרגי: ביקשו ממנו – – –

עדי קול: – – –

יעקב מרגי: הוא נענה לקריאות שלכם.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, הצגת הדברים, כפי שהייתה כאן, זה פשוט לא יאומן.

נסים זאב: כאילו באים לעשות אתנו איזה חסד.

נסים זאב: יש פה איזו מדינה מפגרת שלא יודעת להבחין בין תאריך לועזי לתאריך עברי, וכולם צריכים ללכת אחרי התאריך הלועזי.

נסים זאב: לא הבנתי – מי שלא יודע לוח שנה עברי, בשביל מה הוא חי במדינת ישראל בכלל?

נסים זאב: מדינת היהודים.

נסים זאב: אז א' בטבת נקבע.

נסים זאב: ואני רוצה לומר לכם משהו – שאתם לא כל כך בקיאים בסוגיה הזאת.

נסים זאב: תמיד משרד החינוך התחשב בילדים שנולדו בין א' בטבת לבין ה-1 בשנה הבאה לפי התאריך הלועזי.

נסים זאב: היו להם פחות או יותר ימים של תמרון.

נסים זאב: ואז היה מבחן – הייתה ועדת חריגים, ואמרו: מי שנולד קצת לפני או קצת אחרי, אנחנו יכולים להתחשב, אם זה פחות או יותר במהלך חודש דצמבר.

נסים זאב: עכשיו אתם באים ואומרים: לא, מה שקובע פה זה 31 בדצמבר, או 1 בינואר.

נסים זאב: אז אני רוצה להבין, היום הזה משנה את גיל הילד?

נסים זאב: כן.

נסים זאב: מבחינתך, כן.

נסים זאב: זאת אומרת, זה קריטי, זה גורלי.

נסים זאב: היום הזה, או השעות – תלוי מתי הוא נולד, לפני 24:00, דקה לפני, או 00:01.

נסים זאב: זה משנה.

נסים זאב: שתי הדקות האלה משנות את הגיל של הילד, מה לעשות.

נסים זאב: פה הוא שייך לשנת, נגיד, 2008, ופה – 2009.

נסים זאב: אז אני רוצה – – –

עדי קול: אבל פה דצמבר זו אותה שנה.

עדי קול: א' בטבת, ב' בטבת.

נסים זאב: אבל אני רוצה לומר, כל מה שיש בו ריח של סממן יהודי, עברי, אתם מנסים למחוק אותו.

נסים זאב: למה?

עדי קול: זה לא סממן.

נסים זאב: אז אני רוצה לומר, בואו, נשאיר את זה בתאריך העברי ונאמר: מ-1, מא' בטבת, עד 15, עד ט"ו בטבת למשל, מי שנולד בין א' בטבת לט"ו בטבת – נאפשר לאותה ועדת חריגים לקבוע שילד שנולד בתאריך הזה, לפי הכישורים שלו הוועדה הזאת תקבע אם הוא יישאר בגן-חובה או שהוא יעלה לכיתה א'.

נסים זאב: זה דבר מעשי.

נסים זאב: זה דבר שיכול באמת לתרום לחינוך של ילדי ישראל.

נסים זאב: אבל התאריך הלועזי – אנחנו בעצם רוצים למחוק מהלקסיקון שלנו את התאריך העברי.

נסים זאב: ולכן, אדוני היושב-ראש, אני לא חושב שהבית היהודי יכול להצביע בעד חוק כזה.

נסים זאב: אני לא יכול להאמין.

נסים זאב: אני מבקש מהכנסת, כנואם היחידי בחוק הזה – לא?

נסים זאב: או שיש עוד מישהו אחרי שיחזק את דברי?

יוני שטבון: אחריך יש את החבר שלך, חבר הכנסת משה גפני.

נסים זאב: משה גפני, שיחזק את דברי, וישכנע את החברים פה שהתאריך העברי חייב להישאר.

נסים זאב: זה לא רק משהו סימבולי, רק כדי לדעת שזה סמלי, שלא נשכח בין התאריך – אם הילד שייך לשנה זו או לשנה אחרת.

נסים זאב: יש איזה דבר מאוד ערכי, שורשי, בתאריך העברי, ואני חושב שחייבים להשאיר את זה.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת נסים זאב.

יוני שטבון: יעלה חבר הכנסת משה גפני, ואחריו – חבר הכנסת אורי מקלב.

יוני שטבון: בבקשה.

משה גפני: אדוני היושב-ראש – – –

מאיר פרוש: מה יצביע דב ליפמן?

משה גפני: מה?

מאיר פרוש: חבר הכנסת דב ליפמן, מה יצביע?

מאיר פרוש: חבר הכנסת דב ליפמן, מה יצביע במקרה הזה?

יוני שטבון: בבקשה, שלוש דקות.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, פעם בחלם הייתה בעיה בגשר.

משה גפני: הגשר היה רעוע.

משה גפני: היו עוברות שם המכוניות והיו נופלות לנהר.

משה גפני: זאת אומרת, המכוניות היו נופלות לנהר.

משה גפני: ישבו חכמי חלם והחליטו איך פותרים את הבעיה: בונים בית-חולים בנהר למטה, כדי שאם מישהו נופל, יוכלו לטפל בו מייד.

משה גפני: חברת הכנסת עדי קול – – –

עדי קול: עדי, לא עדי.

משה גפני: התכוונתי עדי.

משה גפני: אמרתי גם בקריאה הטרומית, יש דברים שאני לא חולק עלייך.

משה גפני: אבל עכשיו את עושה טעות גדולה, לא בגלל החוק הזה אלא בגלל חוכמת חלם הזאת, של לבנות בית-חולים כשיש בעיה שהגשר רעוע.

משה גפני: יש בעיה במערכת החינוך במדינת ישראל.

משה גפני: יש בעיה ממש במערכת החינוך של מדינת ישראל, במערכת החינוך היהודית.

משה גפני: אני לא מדבר על עמים אחרים שגם נמצאים במערכת החינוך במדינת ישראל.

משה גפני: ילדים גדלים, לא יודעים מהחגים, לא יודעים מכל מה שמתרחש בעם היהודי.

משה גפני: מפסיקים לאט-לאט ללמוד את ההיסטוריה של העם היהודי.

משה גפני: מה שלמדו פעם, לפני 20 שנה, 30 שנה, בחינוך הממלכתי, לא לומדים היום.

משה גפני: לא יודעים למה אנחנו כאן.

משה גפני: אנחנו נמצאים במצב שגדל דור, והדור הזה לא יודע למה הוא חי בישראל.

משה גפני: הוא מאבד את הזהות שלו, את הזהות היהודית.

משה גפני: הוא מאבד את הסממנים היהודיים.

משה גפני: אני מדבר על מערכת החינוך הממלכתית.

משה גפני: בחינוך הדתי זה לא ככה.

משה גפני: מערכת החינוך הממלכתית מאבדת את הנוער לחלוטין.

משה גפני: כל שנה שעוברת פחות ילדים יודעים – למה הוא יהודי?

משה גפני: במה הוא יהודי?

משה גפני: הוא לא מתחנך על זה.

משה גפני: הוא לא יודע מה זה.

משה גפני: הוא לא מכיר את החגים, מכיוון שמתרחקים מהעניין הזה.

משה גפני: אם ספטמבר רחוק מחודש תשרי, וזה תלוי בתאריך הלועזי – הוא מתרחק לחלוטין.

משה גפני: ואם זה קרוב לחודש תשרי, הוא לא יכול ללמוד על החגים לחלוטין.

משה גפני: באה חברת הכנסת עדי קול ואומרת: מכיוון שהכול רעוע – איך היא הסבירה קודם?

משה גפני: עפר, אתה מפריע.

משה גפני: אני מדבר אתה.

משה גפני: אם היא לא רוצה לשמוע אז לא, אני לא מכריח.

עדי קול: רוצה.

עדי קול: רוצה לשמוע.

משה גפני: מה היא הסבירה בדברי ההסבר של הצעת החוק, כשהיא ביקשה את התמיכה?

משה גפני: היא אמרה: בלאו הכי הכול נעשה על-פי התאריך הלועזי.

משה גפני: מה זה א' טבת?

משה גפני: א' טבת זה דבר שהיה פעם.

משה גפני: היה פעם, היא אמרה.

משה גפני: מה זה א' טבת היה פעם?

משה גפני: יש ציבור בישראל, יהודי, שחי על-פי א' טבת, חי על-פי א' תשרי, הוא יודע שי' תשרי זה יום כיפור.

משה גפני: יש נוער בישראל, תתפלאי לשמוע, שאצלו החיים הולכים לפי תשרי, חשוון, כסלו, טבת.

משה גפני: כשבאים ואומרים לי: מזל טוב, יש לך יום הולדת, אני מסתכל על האנשים: רגע, מה אתם מבלבלים במוח?

משה גפני: איזה יום הולדת יש לי היום?

משה גפני: אומרים לי: לפי הלועזי.

משה גפני: כאילו אני חי בקונגו, כאילו אני חי בארצות-הברית.

משה גפני: אני חי בישראל, נולדתי בארץ.

משה גפני: אני נולדתי לתוך מדינה יהודית.

משה גפני: באה חברת הכנסת עדי קול, שהיא חברת כנסת רצינית, ואומרת: יש בעיה, הכול הולך על-פי התאריך הלועזי.

משה גפני: אז בואו ניקח את הדבר שעוד השתייר מכל העניין הזה, את תאריך הלידה, וגם אותו נהפוך ללועזי.

משה גפני: במקום לבוא ולהגיד, אם היית מציעה – ויש לך אומץ הרי להציע דברים – תבואי ותציעי – – –

יעקב מרגי: מי שבר את הלוחות?

משה גפני: המנהל.

משה גפני: לבוא ולהציע: אנחנו נמצאים במדינה יהודית, אנחנו רוצים שהנוער יתחנך על-פי המסורת היהודית.

משה גפני: לא שיהיה דתי – שידע למה הוא כאן, שידע מה זה יהודי, שידע מה זה יהדות.

משה גפני: אני לא יודע, כנראה שאני לא אצליח לשכנע, אני אבל פונה לחברי הכנסת הדתיים והמסורתיים שנמצאים במליאה להצביע נגד החוק הזה.

משה גפני: ואני אגיד לכם למה: אנחנו, בחוק הפשוט הזה, שנדע שאנחנו, חברי הכנסת המסורתיים והדתיים, נותנים יד למחיקת הזהות היהודית של מדינת ישראל.

משה גפני: זו תחילת הדרך.

משה גפני: במקום לשנות את מועד פתיחת שנת הלימודים, שזה יהיה בא' באלול, שתאריך הלידה יהיה לפי התאריך העברי, שתאריך הרישום יהיה לפי התאריך העברי – –

יוני שטבון: בבקשה, חבר הכנסת גפני.

משה גפני: – – שאנחנו נהיה מדינה שמכבדת את עצמה – –

יוני שטבון: חבר הכנסת גפני, נא לסיים.

יוני שטבון: בבקשה.

משה גפני: – – ולא הופכת להיות למרמס.

יוני שטבון: נא לסיים.

יוני שטבון: בבקשה, חבר הכנסת גפני.

אלעזר שטרן: גפני, למה אתה עושה מזה עניין של דתיים ומסורתיים?

אלעזר שטרן: אסור לך.

אלעזר שטרן: אתה פוגע בטון הדברים שלך בתוכן.

אלעזר שטרן: זה לא קשור לדתיים ומסורתיים, זה קשור לכולנו.

משה גפני: לא, ראיתי שאני לא משכנע.

יוני שטבון: אבל אנחנו רוצים להתקדם עם הצעת החוק.

משה גפני: אתה יודע מה?

משה גפני: אני חוזר בי.

יוני שטבון: חבר הכנסת גפני, רק תסיים.

יוני שטבון: משפט אחרון בבקשה ולסיים.

יוני שטבון: בבקשה.

משה גפני: משפט אחרון.

משה גפני: אתה צודק, אלעזר.

משה גפני: חבר הכנסת שטרן, אתה צודק.

משה גפני: אני חוזר בי.

משה גפני: אני פונה לחברת הכנסת עדי קול ולכל חברי הכנסת שנוכחים באולם להתנגד להצעת החוק הזאת, ונחתום כולנו על הצעת חוק שהכול יתנהל על-פי התאריך העברי.

משה גפני: תודה רבה.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת גפני.

יוני שטבון: יעלה חבר הכנסת אורי מקלב, בבקשה.

יוני שטבון: אחרון הדוברים.

מאיר פרוש: אפשר להציע ש"נשות הכותל" יגיעו ב-1 בחודש, בתאריך הלועזי?

אורי מקלב: מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, לא להאמין – אפילו דבר פשוט אחד, שמנסים חברי כנסת להעביר איזה מסר מאוד מאוד פשוט, משהו שצריך לייחד אותנו ולאחד אותנו, גם את זה לא מצליחים להעביר כאן בכנסת.

אורי מקלב: לבוא ולהגיד שאנחנו לא מדברים על שום דבר שקשור לדת, שקשור להלכה.

אורי מקלב: גם השם של החודש אין בו שום דבר עברי.

אורי מקלב: גם השם של החודש – אם זה חודש טבת או חודש תמוז שאנחנו נמצאים עכשיו, זה מגיע בכלל מעולי בבל, משפת הבבלי.

אורי מקלב: טבת זה לא לטבוע בבוץ; לא ניכנס לזה.

אורי מקלב: לא מדברים על שום דבר, מדברים על הלוח העברי, משהו ייחודי שיש רק לעם היהודי.

אורי מקלב: אין עוד אומה שיש לה לוח עברי, שקובעים את החגים שלהם ואת ההתנהלות שלהם לפי מערכת הלבנה, מערכת הירח, בשונה מכל העמים, שמתנהלים רק לפי מערכת השמש.

אורי מקלב: כשאנחנו רוצים לקבוע את החגים שלנו, אם זה פסח באביב, אם זה חגים אחרים – את הלוח העברי אנחנו מתאימים לפי מערכת הלבנה, בשונה, נניח, מהרמדאן, שפעם יכול לצאת בחורף ופעם יכול לצאת בקיץ.

אורי מקלב: יש עוד סממן אחד – יש בזה הרבה חוכמה; דבר מאוד מאוד ייחודי לעם ישראל, גם מאפיין את עם ישראל.

אורי מקלב: אי-אפשר להאריך בגלל הזמן הקצר.

אורי מקלב: אנחנו באים ואומרים, בגלל הבורות – וכאן אני פונה גם לחברת הכנסת עדי קול.

אורי מקלב: אני יודע שהמקור שלך זה שהיום אנשים וילדים לא יודעים מתי יום-ההולדת שלהם בתאריך העברי.

אורי מקלב: שואלים אנשים מה התאריך היום – רובנו לא יודעים; אולי בכנסת ישראל יודעים קצת, אבל כשאנחנו שואלים אדם מה תאריך הלידה שלו, מתי יום-ההולדת שלו, הוא לא יודע את התאריך העברי שלו.

אורי מקלב: אז במקום לשפר את המצב הזה, במקום שאנחנו נשלח מכתבים הביתה ואנשים יראו פתאום שהילד נולד בכך וכך בטבת או בכך וכך באלול, ויסתכל בלוח ויראה מה זה אומר התאריך הזה ומה זה אומר התאריך האחר, אנחנו גם את זה רוצים להשיל מאתנו, כל סממן יהודי וייחודי.

אורי מקלב: אין בזה שום השלכה על רישום לגני-הילדים.

אורי מקלב: זה איזה מיתוס שנוצר, כאילו שמפסידים משהו בגלל א' בטבת או בגלל שזה 31 בדצמבר.

אורי מקלב: אין בזה שום דבר.

אורי מקלב: הדוגמה שאת הבאת, חברת הכנסת עדי קול, היא בדיוק הפוכה.

אורי מקלב: אמרת שהשנה א' בטבת זה 7 בדצמבר.

אורי מקלב: זה לא הקובע, הקובע זה יום הלידה.

אורי מקלב: ונניח – זה קורה בדיוק הפוך – נניח שהילד נולד בא' בטבת, שהוא 7 בדצמבר.

אורי מקלב: מה יקרה?

אורי מקלב: לא נרשום אותו; הוא נולד לא בא' אלא בב' – אנחנו לא נרשום אותו.

אורי מקלב: בשונה, אם זה יהיה ב-31, הוא כבר לא יכול להירשם.

אורי מקלב: את ככה גורמת לו שהוא נכנס לשנת הלימודים וכך את מקצרת.

אורי מקלב: זה אותם ימים שמסתדרים, זה רק מיתוסים, כמו שגם כתוב בדברי ההסבר לגבי מס הכנסה – אני כאן מסיים.

אורי מקלב: בנושא הזה אין שום השלכה לא למס הכנסה ולא לתאריך.

אורי מקלב: אנחנו גורמים לכך שאנשים לא יוכלו להסתכל בלוח, לא ידעו למדוד ולהסתכל מה אומר התאריך העברי שלהם והתאריך הלועזי שלהם.

אורי מקלב: גם בנושא הזה, במקום שעכשיו נעצים את הדבר הזה, אנחנו משילים מעצמנו את הכול כדי להקל על המחשבה שאדם לא יוכל – הורים לא יוכלו להיכנס ללוח ולראות מה התאריך העברי מול התהליך הלועזי.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת אורי מקלב.

יוני שטבון: חברי חברי הכנסת, נעבור להצבעה.

יוני שטבון: הצעת חוק לימוד חובה (תיקון מס' 32), של חברת הכנסת עדי קול וקבוצת חברי הכנסת – מי בעד?

יוני שטבון: מי נגד?

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: הצבעה מס' 22 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 31 נגד – 13 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק לימוד חובה (תיקון מס' 32), התשע"ג–2013, לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

יוני שטבון: בעד – 31, נגד – 13, אין נמנעים.

יוני שטבון: הצעת החוק תעבור לוועדה המוסמכת, שהיא ועדת החינוך, התרבות והספורט.

קריאה: ועדת המדע.

יוני שטבון: זו הצעת חוק פרטית שהולכת לקריאה ראשונה.

יוני שטבון: זה הולך לוועדה שהיא התחילה בה – ועדת החינוך.

יוני שטבון: [מס' כ/501; "דברי הכנסת", חוב' ט"ו, עמ' 1809; נספחות.

יוני שטבון: ]

יוני שטבון: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצעת חוק הדיינים (תיקון מס' 26), לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

יוני שטבון: תציג את הצעת החוק חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי, בשם ועדת החוקה, חוק ומשפט.

יוני שטבון: בבקשה.

שולי מועלם-רפאלי: חברותי וחברי חברי הכנסת – – –

יוני שטבון: חברים, רק נבקש, מי שמעוניין לדבר – – –

שולי מועלם-רפאלי: מי שפה, שיהיה בשקט בבקשה.

שולי מועלם-רפאלי: החוויה של לדבר פה למליאה שכולה מפטפטת היא מאוד לא סימפתית.

שולי מועלם-רפאלי: עברתי אותה בקריאה הטרומית וחשתי אחר כך, כשצפיתי בזה בערוץ הכנסת, די ביזיון למקום הזה.

יוני שטבון: בבקשה, חברת הכנסת מועלם.

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו דיברנו כבר רבות מתחילת הכנסת הזאת על החשיבות של שילוב נשים במקומות של קבלת החלטות ובניהול החיים הציבוריים במדינת ישראל.

שולי מועלם-רפאלי: מתווספת לכך החשיבות של הוועדה לבחירת דיינים, הוועדה שאמורה לבחור את הדיינים לבתי-הדין הרבניים.

שולי מועלם-רפאלי: במדינת ישראל, ברוך השם, עדיין בוחרים רוב היהודים להינשא ולהתגרש בבתי-הדין הרבניים.

שולי מועלם-רפאלי: משכך, אנחנו מרגישים שחובה שתהיינה נשים בוועדה הזאת, כדי לבחור את הדיינים שיעשו את השימוש המקסימלי בכלים שההלכה היהודית ובחוק שמדינת ישראל מאפשרים להם.

שולי מועלם-רפאלי: ולכן אני מבקשת מכל החברים להצביע בעד החוק ההיסטורי הזה, שמדבר על נשים – לפחות ארבע נשים בוועדה לבחירת דיינים.

שולי מועלם-רפאלי: אני שמחה לבשר לחברים שהיו מוטרדים גם הבוקר בוועדת הכנסת, שאתמול בוועדת שרים לענייני חקיקה עברה הצעת החוק של חברתי, חברת הכנסת עליזה לביא, שמשריינת נשים בוועדה לבחירת שופטים.

שולי מועלם-רפאלי: חבר הכנסת גפני, זה מאוד הטריד אותך הבוקר, זה גם מכוון אליך.

שולי מועלם-רפאלי: אני מבקשת מחברי הכנסת להצביע בעד החוק הזה בקריאתו השנייה והשלישית, ובעזרת השם לחולל את המהלך שהתחלנו בו בשבוע שעבר, כשרוב יושבי הבית הזה הביעו את אמונם במהלך האמיתי ובחרו בי כנציגת הכנסת.

שולי מועלם-רפאלי: בעזרת השם, הממשלה תבחר את הנציגים שלה, ובהם לפחות אישה אחת, וכך אנחנו נמשיך, ובעזרת השם נעשה את השינוי הזה.

שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה להודות מכאן קודם כול לחברתי חברת הכנסת עליזה לביא ולחברת הכנסת זהבה גלאון, שביחד אנחנו מובילות את הדבר הזה, להודות מאוד ליושב-ראש הקואליציה יריב לוין, ליושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט דודו רותם, לעובדי הוועדה, ובעיקר לכל החברים והחברות מהבית הזה שתמכו בנו במהלך הגדול הזה שאנחנו מובילות.

שולי מועלם-רפאלי: אז תודה רבה לכולכם.

שולי מועלם-רפאלי: תודה, אדוני.

יוני שטבון: תודה רבה לחברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

יוני שטבון: אנחנו נעבור לרשימת המסתייגים.

יוני שטבון: יעלה חבר הכנסת יעקב ליצמן.

יוני שטבון: חבר הכנסת יעקב ליצמן – אינו נוכח.

יוני שטבון: חבר הכנסת משה גפני, בבקשה.

יוני שטבון: יש לנו כ-18 מסתייגים.

יוני שטבון: אני לא רוצה להגיד כמה יש להם, אבל הם מוזמנים לדבר.

קריאה: כמה זמן – – –

יוני שטבון: עד 30 דקות.

קריאה: למה עד 30?

יוני שטבון: שש כפול חמש.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, אני מבקש למצות את כל הזמן שעומד לרשותי.

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: השעון התחיל.

משה גפני: אם אפשר שסגן המזכיר יאמר כמה זמן יש לי.

יוני שטבון: 30 דקות, אמרתי לך.

משה גפני: אוקיי.

קריאה: – – –

משה גפני: לא.

משה גפני: אני עכשיו הולך לדבר על החוק, לשם שינוי.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת – –

יעקב מרגי: מה אתה אומר על הממשלה הזאת?

משה גפני: – – כמה צביעות יש בחוק הזה.

יוני שטבון: חברים, אני יודע שהחוק הזה מעורר ומעניין הרבה חברים פה, במליאה.

יוני שטבון: מי שמעוניין לדבר ויש לו זמן, יכול לצאת בבקשה למסדרון.

משה גפני: נתחיל, חברת הכנסת שולי מועלם, נתחיל בעניין הזה שאתם מתנגדים לחוק של אלעזר שטרן.

משה גפני: גם אני מתנגד.

משה גפני: אני חושב שזה משנה באופן דרמטי את כל ההליך של בחירת הרבנים הראשיים, וגם הוא כבר לא יכול להביא את זה, בגלל שהמשחק כבר התחיל ואי-אפשר לשנות כללי משחק תוך די משחק, קבע היועץ המשפטי של הכנסת.

משה גפני: מה ההבדל?

משה גפני: למה התנגדתם לחוק של אלעזר שטרן?

משה גפני: גם הוא בא, והוא אמר: הגוף הבוחר של הרבנים הראשיים – חבר הכנסת שטרן, אל תפריע לי ואל תגיד לי שאתה תומך בי, זה יעשה לי רע.

משה גפני: עזוב.

משה גפני: רק תקשיב.

קריאה: – – –

משה גפני: ואז בא חבר הכנסת אלעזר שטרן ואומר:

משה גפני: אני רוצה לשלב נשים בגוף הבוחר רבנים הראשיים.

משה גפני: איזה צעקות הוא חטף מכם, מהבית היהודי.

משה גפני: אז חשבתי: באמת, אתם מתנגדים, אתם הולכים לפי דרכו של הרב קוק, זכר צדיק לברכה, בסדר.

משה גפני: נסיר את הכובע בפניכם.

משה גפני: פתאום אנחנו חוטפים הצעת חוק שאתם המובילים שלה: בוועדה למינוי דיינים, שזה עוד יותר מהרבנים הראשיים, מוסיפים עוד חבר לוועדה, ומתוך 11 חברי ועדה, ארבעה או ארבע יהיו נשים.

משה גפני: ארבע יהיו נשים.

משה גפני: לא הבנתי מה הצביעות הזאת.

משה גפני: בטח עכשיו יש כמה חברי כנסת שאינם מכירים את הפוליטיקה המעניינת הזאת – שאותי היא מבחילה – ושואל את עצמו עכשיו באמת: למה?

משה גפני: מה השוני?

משה גפני: השוני הוא נורא פשוט.

משה גפני: אף אחד לא מדבר על נשים.

משה גפני: שלא תהיה טעות.

משה גפני: בבית היהודי עשו את החשבון, האם הגוף הבוחר של הרבנים הראשיים, לפי מה שמציע שטרן – האם כוחם יעלה או כוחם ירד, והם עשו את החשבון שעל-פי החוק של אלעזר שטרן כוחם ירד.

משה גפני: אז לוקחים את הנשים וזורקים אותן לכל הרוחות, ונלחמים נגד אלעזר שטרן.

משה גפני: לא שאני מסכים אתו, אני חושב שהוא עושה נזק לנושא של הרבנות.

משה גפני: אבל אתם, הבית היהודי, למה אתם נגד?

משה גפני: הגוף הבוחר של הרבנים הראשיים, יהיו בו גם נשים.

משה גפני: עשיתם חשבון, כמו המפד"ל הישנה והטובה, שפשוט כוחכם ירד והרב שייבחר זה לא מי שאתם רוצים.

משה גפני: נורא פשוט.

משה גפני: אבל בוועדה למינוי דיינים – מי שמבין חברי הכנסת לא מכיר את הפוליטיקה המבחילה הזאת – בוועדה למינוי דיינים, כמה שיהיו יותר נשים – לא מעניין אותם נשים – כוחו של הבית היהודי בוועדה למינוי דיינים יגדל.

משה גפני: והא ראיה: הראשונה שנבחרה, אומנם עוד לא על-פי החוק הזה, אבל לפי רוח החוק הזה – הראשונה שנבחרה הייתה חברת הכנסת, למרבה ההפתעה, שולי מועלם מהבית היהודי.

משה גפני: אם כנים דבריה שהיא אכן רוצה שיהיו נשים בוועדה, אז היא הייתה אומרת: הרי גם חילוניים נזקקים לבתי-הדין – אז שהיא תיתן למישהי מיש עתיד.

יצחק כהן: מרב מיכאלי.

משה גפני: מרב מיכאלי.

משה גפני: אה, לא מרב מיכאלי.

קריאה: למה?

קריאה: למה לא?

משה גפני: בגלל שהיא לא פה.

משה גפני: בגלל שהיא לא פה.

משה גפני: טוב, בסדר, בסדר, בסדר.

משה גפני: אתם כולכם עושים צחוק כל הזמן, כאילו שאנחנו לא מבינים על מה מדובר.

משה גפני: אם אכן כנים דבריכם שצריך לבחור אישה לוועדה למינוי דיינים, אז צריך גם לבחור חילונית.

משה גפני: אז למה לא עליזה לביא?

משה גפני: אה, היא לא חילונית, סליחה.

משה גפני: אז מרב מיכאלי.

עליזה לביא: לא, לא.

עליזה לביא: אתה מתחיל להשמיץ ולהשחיר פנים.

עליזה לביא: – – – מעניין מי הרב שלך, חבר הכנסת גפני.

משה גפני: אני מתנצל.

משה גפני: אני מתנצל, חוזר בי.

משה גפני: שאני לא אתחיל לדבר עלייך, תעשי לי טובה, אני חזרתי בי ומספיק.

משה גפני: עוד מעט אני אגיד מה אני חושב על העניין של השקפות העולם שלך.

משה גפני: לא אלייך התכוונתי, התכוונתי למרב מיכאלי.

יוני שטבון: חבר הכנסת גפני, ביקשנו בלי שמות אישיים, לא להיכנס – – –

משה גפני: ירדתי, גמרנו, הפסקתי.

יוני שטבון: קדימה, בבקשה.

משה גפני: אם אכן כנים דבריה של חברת הכנסת שולי מועלם שצריך לשים אישה בוועדה למינוי דיינים, אז אני רוצה להגיד לכם שגם חילונים נזקקים לשירותם של בתי-הדין, אז למה לא לתת לחברת כנסת חילונית?

משה גפני: למה לקחת את הוועדה למינוי דיינים לעצמך?

משה גפני: ואנחנו גם יודעים מה יהיה בהמשך.

משה גפני: אתם פשוט משתמשים בנשים כדי להגביר את הכוח שלכם.

משה גפני: זה הסיפור, שלא תהיה אי-הבנה.

משה גפני: חברת הכנסת זהבה גלאון, את באת עם העניין של נשים – באמת, כוונתך לטובה.

משה גפני: את מחזקת את המחתרת – לא את המחתרת, סליחה, את מחזקת את הבית היהודי.

משה גפני: זה בסדר, זה בסדר גמור.

יצחק כהן: את הנטל.

משה גפני: רק שתדעי את האמת.

משה גפני: זה הסיפור, אין סיפור אחר.

זהבה גלאון: אני תינוק שנשבה.

משה גפני: לא, לא.

משה גפני: את לא תינוק שנשבה, את מכירה את העניין.

משה גפני: כשמסבירים לך לאט את מבינה מהר.

משה גפני: אני עכשיו רוצה להביא לך ראיה שאין כוונתם של הבית היהודי לנשים אלא לצבירת כוח בדיינים, וגם ברבנים הראשיים.

משה גפני: ברבנים הראשיים אמרתי – הם התנגדו לחוק של אלעזר שטרן, אפילו שהוא ביקש להוסיף נשים.

משה גפני: בוועדה למינוי דיינים הם נלחמו על זה.

משה גפני: הם מובילי הדרך, הם היו הרבה יותר קיצוניים מהחוק שלך, וכאשר היה צריך לבחור את האישה הראשונה על-פי רוח החוק הזה, אז נבחרה חברת כנסת מהבית היהודי.

משה גפני: זה בסדר, יפה.

משה גפני: מאיפה יש לי ראיה שהם לא מתכוונים לנשים?

משה גפני: אנחנו באנו, סיעת יהדות התורה וש"ס, והצענו – אנחנו מציעים גם עכשיו, בחוק הזה, ואת מכירה את תהליכי החקיקה בכנסת – אנחנו מציעים שאותו הליך של הוועדה למינוי דיינים, הוספת נשים לוועדה, יהיה גם בוועדה למינוי שופטים.

זהבה גלאון: רעיון טוב.

משה גפני: מה רעיון?

משה גפני: תקראי את החוק, תסתכלי.

משה גפני: אנחנו, החרדים, מציעים את זה.

זהבה גלאון: תציע חוק חדש, זה חוק חדש.

משה גפני: למה חוק חדש?

משה גפני: אנחנו, מעשים שבכל יום – כאשר מדברים על הכותרת של להוסיף נשים לוועדה שהיא נושאי משרה שיפוטית, לא יכול להיות שנחליט על ועדה אחת כן ועל שלוש ועדות לא.

משה גפני: אנחנו מציעים לעשות את זה בשלוש ועדות.

משה גפני: אז אמרתי, מילא, בוועדה למינוי קאדים – בוועדה למינוי קאדים, אגב, אני מבין שאין אומץ לחברי הכנסת להציע להכניס לשם אישה.

משה גפני: הבנתי.

משה גפני: בכל אופן חברי הכנסת פחדנים.

משה גפני: הם גיבורים על חרדים אבל לא על ערבים, אז לא שמים שם אישה.

משה גפני: אבל למה התנגדו בוועדה להצעה שהצענו, שאותו הליך כמו בוועדה למינוי דיינים יהיה בוועדה למינוי שופטים?

משה גפני: בוועדה למינוי שופטים הבית היהודי לא צריך לצבור כוח.

משה גפני: הוא סומך על איציק כהן.

משה גפני: אין לו שם איזשהו נושא שהוא צריך להתמודד שם על בחירת דיינים.

משה גפני: בחירת שופטים זה הליך אחר לגמרי.

משה גפני: זה לא נוגע לבית היהודי, זה לא נוגע – – –

זהבה גלאון: יש לך עוד שעה.

משה גפני: כן, כן, יש זמן.

יוני שטבון: 21 דקות, חברת הכנסת גלאון.

משה גפני: עדי, את יכולה ללכת.

משה גפני: אני אייצג אותך.

יעקב מרגי: מיקי איתן דיבר 16 שעות.

יצחק כהן: ב-18 – – –

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: קדימה.

אלעזר שטרן: גפני, אם תמשיך ככה קח גם את הזמן שלי.

יוני שטבון: שתיקה זה חלק מהזמן.

משה גפני: לא לא לא, אז אני ממשיך.

משה גפני: חשבתי שמפריעים לי.

יוני שטבון: בבקשה, תתקדם.

משה גפני: אוקיי.

יוני שטבון: בבקשה.

משה גפני: ואז, אם אתם רוצים הוכחה שאכן אין הכוונה לנשים, שמישהו יסביר לי למה התנגדתם להציע את אותה הצעה לוועדה למינוי שופטים?

משה גפני: הוועדה למינוי קאדים – אמרתי, אנחנו מציעים את זה, אבל אני מבין שחברי הכנסת לא העזו להציע את זה בגלל שלא מתחילים עם הקאדים, לא מתחילים עם הערבים.

משה גפני: אותו דבר גם לא עם קאדי מד'הב – לא מתחילים עם הדרוזים.

משה גפני: תארו לעצמכם שחברת הכנסת – –

יוני שטבון: קבענו בלי שמות, אז קדימה.

משה גפני: אה, בלי שמות.

יוני שטבון: סגרנו.

משה גפני: בסדר, אבל כולם יודעים למי אני מתכוון.

משה גפני: – – הייתה מציעה – – –

מאיר פרוש: מותר לך, חבר הכנסת גפני, לומר שם.

משה גפני: מה?

משה גפני: מה?

יוני שטבון: אנחנו קיימנו בינינו – – –

מאיר פרוש: מותר לך לומר שם.

משה גפני: היושב-ראש ביקש, אני מכבד את זה.

יוני שטבון: אנחנו תיאמנו שאנחנו לא הולכים.

משה גפני: הייתה – – –

מאיר פרוש: אתה חבר הכנסת היחידי שנשאר מהבית היהודי, היושב-ראש.

משה גפני: שמה?

מאיר פרוש: היחידי מהבית היהודי שנשאר במליאה זה היושב-ראש.

מאיר פרוש: באמצע כולם ברחו.

משה גפני: אבל הם יחזרו כנראה.

מאיר פרוש: הנה – – – של יש עתיד.

יוני שטבון: בבקשה.

משה גפני: הם יחזרו כנראה.

מאיר פרוש: אין, הם ברחו כולם, למה?

משה גפני: אז אני מבין שלא מציעים את זה על קאדים ועל קאדים מד'הב.

משה גפני: אני מבין.

משה גפני: מפחדים מהערבים, לא רוצים לעורר פה מהומות, לפגוע בהם וזה.

משה גפני: יש גם נשים ערביות שנזקקות לבתי-הדין השרעיים – – –

אריה מכלוף דרעי: באותה מידה, חבר הכנסת גפני, למה "נשות הכותל" לא הולכות להתפלל במסגדים?

אריה מכלוף דרעי: מה יש?

מאיר פרוש: – – – מורידים נעליים.

אריה מכלוף דרעי: עם נעליים.

אריה מכלוף דרעי: למה הם לא עושים את זה?

משה גפני: נכון, אתה צודק.

משה גפני: הרב דרעי, אני רוצה להגיד לך שזאת הצעה טובה.

משה גפני: אפשר להציע ל"נשות הכותל" – איפה חברת הכנסת רוזין?

משה גפני: למה באמת לא הולכים למסגד בהר-הבית?

משה גפני: למה לא הולכות "נשות הכותל" להתפלל גם שם?

משה גפני: מה יש?

משה גפני: שם היה מקום המקדש.

מיכל רוזין: אני רוצה להיות בכותל.

מיכל רוזין: הוא שלי כמו שלך.

משה גפני: אני, דרך אגב, רוצה להגיד לך, שאם אתן תלכו להתפלל בהר-הבית אתן לא תחזרו משם.

משה גפני: אבל נשאיר את זה עכשיו.

מיכל רוזין: – – –

יצחק כהן: הר-הבית פתוח – – –

משה גפני: תלכו להתפלל בהר-הבית, שזה מקום המקדש – – –

מאיר פרוש: לא, עם נעליים.

מאיר פרוש: תלכו למסגד עם נעליים.

משה גפני: כן.

משה גפני: ללכת להתפלל – – –

מאיר פרוש: תלכו למסגד עם נעליים, למה לא?

משה גפני: אריה דרעי, אל תשכנע אותה.

משה גפני: היא לא תוכל לחזור משם.

מיכל רוזין: אבל זה לא מקובל – – –

מאיר פרוש: נעליים במסגד זה לא מקובל?

מיכל רוזין: לא – – –

יוני שטבון: קדימה.

יוני שטבון: חברים, בבקשה.

מיכל רוזין: יש מחלוקת לשם שמים ושלא לשם שמים.

מיכל רוזין: לא למדתם שום דבר.

משה גפני: ולכן, אני סבור שאפילו אם חברת הכנסת שולי מועלם מתכוונת אולי לטובה – יכול להיות, אני לא בוחן כליות ולב – אבל שתדעי שהכוונה בסופו של דבר היא משהו אחר.

משה גפני: את היית נוכחת בדיונים בוועדת החוקה, על הוויכוחים שהתגלעו שם, האם בסופו של דבר – האם ההליך הזה יהיה נגד ההלכה או יהיה בעד ההלכה.

משה גפני: הגוף הזה הוא גוף חילוני, יכולות להיות נשים בין כה וכה, גם היום, בלי החוק הזה, והראיה שזה קרה: חברת הכנסת שולי מועלם נבחרה מטעם הכנסת בבחירות חשאיות.

משה גפני: היה אפשר לעשות את זה גם קודם.

משה גפני: הממשלה בוודאי תשלח אישה לוועדה למינוי דיינים, והיא אפילו תעמוד בראש הוועדה – שרת המשפטים.

משה גפני: לשכת עורכי-הדין תמיד שלחה אישה לוועדה למינוי דיינים.

משה גפני: אתם רק מקווים שגם זאת שתובא או שתיבחר על-ידי הרשות לקידום מעמד האישה תהיה מישהי מהבית היהודי.

שולי מועלם-רפאלי: אבל יש שרת משפטים, חבר הכנסת גפני.

משה גפני: שרת המשפטים, בסדר.

משה גפני: מה לעשות שאני גם מבין בפוליטיקה, ואני יודע מי ייבחר בסופו של דבר, ונחיה ונראה.

משה גפני: זה בסדר.

משה גפני: ולכן, החלק הזה של לבוא ולומר שאנחנו מתקנים את החוק על מנת שתיבחר אישה, זה פשוט – הכנסת עשתה את זה בין כה וכה.

משה גפני: מה הכנסת לא עשתה?

משה גפני: היא בחרה באותו יום שני חברים לוועדה למינוי שופטים.

משה גפני: שני חברים.

משה גפני: ושני חברים שהכנסת בחרה – זאת הכנסת שמדברת גבוהה-גבוהה על שילוב נשים בוועדות השונות – הכנסת הזאת בחרה לוועדה למינוי שופטים, שהשופטים הם פי – גם במספר, גם בכמות, גם בדיונים מול בתי-הדין הרבניים – עשרות מונים, שם הכנסת בחרה למרבה ההפתעה שני גברים.

משה גפני: והיה ברור שאחרי שהכנסת הסוררת הזאת, שלא בחרה אישה לוועדה למינוי שופטים, הדבר הראשון שהכנסת תעשה זה חוק שבוועדה למינוי שופטים הכנסת תבחר אישה.

משה גפני: הרי שם לא בחרו.

משה גפני: הכנסת ממשיכה עם הוועדה למינוי דיינים, ושם היא דורשת לבחור.

משה גפני: שם היא דורשת לבחור אישה אפילו שכבר בחרנו.

משה גפני: אני רוצה לומר לכם, זאת כנסת שיותר ויותר נוגסת בכל הנושאים, וזאת השאיפה של חלק מחברי הקואליציה של הממשלה הרעה הזאת – לנגוס בכל הדברים היהודיים שהיו כאן מאז קום המדינה.

משה גפני: כל הזמן הולכים על מהלכים כאלה שבכנסות קודמות לא עשו.

משה גפני: אני רוצה לומר לכם, באמת יש חידוש בכנסת הזאת.

משה גפני: לכנסת הזאת נבחרה מפלגה עם 12 מנדטים, הבית היהודי.

משה גפני: זה לא היה קודם.

משה גפני: היה מפד"ל, היה האיחוד הלאומי, הבית היהודי, איך שקראו לזה.

משה גפני: הפעם יש מפלגה חדשה, חזקה, של הציונית הדתית, והיא הולכת נגד רבני הציונות הדתית, היא מקבלת החלטות נגדם, היא מובילה את המהלך של הפגיעה בסופו של דבר במערכת של בתי-הדין.

משה גפני: זה המהלך.

משה גפני: הוא מתחיל מהחוק הזה, הוא ימשיך הלאה.

משה גפני: תשמעו את מה שאמרו חברים בוועדת החוקה: זה לא הולך להסתיים בוועדה למינוי דיינים; זה הקדימון, הפתיחה, של מה שמתכננים לעשות הלאה.

משה גפני: הציעה קודם חברת הכנסת עדי קול הצעת חוק תמימה למראה – המועד שבו יוחלט על גילו של הילד שאמור להיכנס לבית-הספר.

משה גפני: ודיברתי בקול ניחר – לא רק אני, גם חברי – – –

עדי קול: הוא לא היה ניחר.

משה גפני: לא חשוב.

משה גפני: דיברנו על העניין הזה: בואו נבחן את הדברים, אולי נשנה את הכול שיהיה תאריך עברי.

משה גפני: ציפיתי שחברי הבית היהודי יזדהו אתי.

משה גפני: ציפיתי.

משה גפני: תאריך עברי.

משה גפני: איך הם מחנכים את הילדים שלהם, לא על-פי תאריך עברי?

משה גפני: ציפיתי שיצביעו בעד מה שאנחנו אמרנו, או לפחות לבקש מחברת הכנסת עדי קול שתמתין עם זה – נשב יחד, חברי הקואליציה השותפים.

משה גפני: לא לחינם הלך זרזיר אצל העורב – הבית היהודי אצל יש עתיד.

משה גפני: לשבת, יחד.

משה גפני: אנחנו שותפים, בואו נראה.

משה גפני: אולי נשנה את מעמדו של התאריך העברי.

קריאה: – – –

משה גפני: אמרו לך שדיברתי משהו?

יצחק כהן: יש לך עוד – –

קריאה: הייתי בקשב.

משה גפני: בקשב.

יצחק כהן: – – עוד 12 דקות.

משה גפני: ציפיתי שהבית היהודי – –

עדי קול: – – –

משה גפני: – – ישב עם יש עתיד ויגיד: בכל זאת, אנחנו מדברים על התאריך העברי, מדברים על דבר שהוא כל כך יהודי, הוא כל כך לא כופה, הוא כל כך מסורתי.

משה גפני: נשב יחד.

משה גפני: ישבו פה כמו איזה דגים, הצביעו על התאריך הלועזי.

משה גפני: למה?

משה גפני: מה, זה היה בהסכם הקואליציוני?

משה גפני: מה, מה קרה?

משה גפני: אין לכם גאווה יהודית?

משה גפני: אין לכם יכולת לבחון את הדברים?

משה גפני: הרי אנחנו אחראים כולנו האחד לשני.

משה גפני: יש מערכת חינוך במדינת ישראל, במדינה יהודית.

משה גפני: לא צריך לבחון את הדברים האלה?

משה גפני: מה לעשות, בסופו של דבר, שוב מובילים יש עתיד, והבית היהודי הולך אחריהם כמו סומא באפלה.

משה גפני: אולי פחדתם שיאיר לפיד יגיד שהוא פורש מהקואליציה בגלל החוק של עדי קול.

משה גפני: אולי פחדתם מזה.

משה גפני: אם פחדתם, אז אני מחזיר את דברי חזרה.

משה גפני: בגלל שאתם פחדנים – ראינו את זה כבר.

משה גפני: בכל דבר, כשיש ויכוח בין הבית היהודי ליש עתיד, מרחף בחלל האיום של יאיר לפיד: אני פורש מהקואליציה.

משה גפני: והבית היהודי, יחד עם ראש הממשלה, נכנעים.

משה גפני: בכל זאת, יש קשר בין הבית היהודי לראש הממשלה.

משה גפני: אי-אפשר להתעלם מהדבר הזה.

משה גפני: כנראה גדלתם באותו בית-מדרש, לכופף את הראש בפני יאיר לפיד.

משה גפני: היה ויכוח – חבר הכנסת אמנון כהן – היה שם איזה ויכוח, ממש לא משמעותי.

משה גפני: בא יאיר לפיד, אמר: אני פורש מהקואליציה.

משה גפני: אגב, הוא גם יעשה את זה, עכשיו, בחוק ההסדרים.

משה גפני: תרשום.

יצחק כהן: מי?

משה גפני: יאיר לפיד.

משה גפני: הוא יתעקש שבחוק ההסדרים, יהיו שם כמה דברים שאם לא יסכימו אתו, משהו שנוגע לחרדים, שאנחנו כמובן לא נדבר על זה.

יצחק כהן: – – – רק חרדים, רק חרדים.

משה גפני: לא, לא, לא נדבר על זה.

משה גפני: סיכמנו שלא מדברים על זה, בגלל שזה מה שהוא רוצה.

יצחק כהן: נו.

משה גפני: אבל יבואו אליו אנשים ויגידו לו: זה לא מתאים לחוק ההסדרים.

משה גפני: ויגידו לו: תוציא את זה.

משה גפני: הוא יבוא ויגיד: משבר קואליציוני.

משה גפני: הוא הרי לא ירצה שנדבר על הגזירות הכלכליות.

משה גפני: הוא לא ירצה שנדבר על כל מה שהולך להיות שם.

משה גפני: זה פשוט לא יאומן, הוא לא יודע אפילו מה הכניסו לו.

משה גפני: יש לי ראיה, דרך אגב, שהוא לא יודע: בגלל שהם הכניסו שם שלא יהיה פטור מארנונה, שמבטלים את הפטור מארנונה על בתים של ילדים עם מוגבלויות, ולזה בוודאי יאיר לפיד מתנגד.

משה גפני: הוא לא ידע מזה אפילו.

משה גפני: כשנודע לו מאחד הכתבים, אז הוא רץ מהר ודרש להוציא את זה.

משה גפני: לא משנה שעל הדרך כבר הוציאו את כל הפטורים מארנונה, כולל בתי-עלמין.

משה גפני: ואני כבר היה לי נאום על ארנונה על בתי-עלמין.

משה גפני: יש מדרש על אחד מהפרעונים, כתוב במדרש – אחד הראה לי – שהוא גבה ארנונה, כך כתוב במדרש – הוא גבה ארנונה מהמתים.

יצחק כהן: מהפירמידות.

משה גפני: גבה ארנונה מהמתים.

משה גפני: אבל לקחו לי את הנאום בגלל שהכול יצא.

משה גפני: אבל נשארו כל כך הרבה גזירות.

משה גפני: הוא לא יודע על מה מדובר, אז הוא רוצה שאנחנו נדבר על זה, והוא יעשה משבר קואליציוני.

משה גפני: אם מישהו יעז לפתוח את הפה, יבוא, נניח השר בנט, ויגיד שהוא לא מסכים בשום אופן שתהיה פגיעה בנושאים דתיים.

משה גפני: נניח שהוא יגיד.

משה גפני: לא שאני בטוח שהוא יגיד, אבל נניח שהוא יגיד – – –

יצחק כהן: לא, לא, הוא לא יגיד.

משה גפני: הוא לא יגיד?

משה גפני: אבל אם יגיד, בתיאוריה – –

יצחק כהן: הוא לא יגיד.

משה גפני: אבל אם הוא יגיד.

קריאה: – – –

משה גפני: – – יבוא יאיר לפיד ויגיד: משבר קואליציוני, וייסע לפריז.

משה גפני: זה מה שיקרה.

משה גפני: הוא, פשוט המשחק שלו כבר כל כך שקוף, כל כך ברור.

משה גפני: אני רק מקווה שאנחנו, החרדים, נתגבר על יצרנו ולא נתקוף אותו על זה.

משה גפני: נדבר רק על הנושאים הכלכליים.

משה גפני: אגב, כשדיברנו על החרדים הוא עלה בסקרים ל-32 מנדטים.

משה גפני: כשהפסקנו, הוא ירד ל-16.

משה גפני: ואנחנו מפסיקים, הוא ירד הלאה.

משה גפני: לא, לא, לא נדבר על זה.

משה גפני: אנחנו נדבר רק – – –

מיקי לוי: עכשיו דיברת על זה חמש דקות.

משה גפני: לא, אבל הסברתי שלא נדבר על זה מכיוון שזה מה שהוא רוצה שנעשה.

קריאה: – – –

קריאה: עכשיו – – –

משה גפני: שכל העולם ידע שהוא הולך לעשות על זה משבר קואליציוני, אנחנו לא במשחק.

מיקי לוי: עצם זה שאמרת – – –

משה גפני: אמרתי, תאמין לי.

משה גפני: אתם חושבים שהציבור הישראלי לא מבין.

משה גפני: הציבור הישראלי מבין – –

יפעת קריב: ובגלל זה הוא הצביע כמו שהוא הצביע בבחירות האחרונות.

משה גפני: – – הוא מבין.

משה גפני: כשאנחנו צעקנו, אז הוא אמר: רגע, זו מלחמה כזאת, באמת צריך לתמוך בו.

משה גפני: כשהסברנו לציבור בישראל מה קורה פה, התברר שמה שיעשו לחרדים זה לא משנה כלום בגזירות.

משה גפני: החרדים לא משחקים פה על הנושא הזה.

מיקי לוי: – – – כלום.

מיקי לוי: לא עשינו לחרדים כלום.

משה גפני: לא משחקים על הנושא הזה.

משה גפני: מאה אחוז, מאה אחוז.

משה גפני: סגן השר, הכול בסדר.

משה גפני: על כל פנים, יבוא יאיר לפיד ויאיים.

משה גפני: השר בנט, אתה תגיד לו: רגע, עם כל הכבוד, גם אני פה צד?

מיקי לוי: רגע, עכשיו כל – – –

משה גפני: גם עכשיו.

משה גפני: עדי קול באה, הביאה חוק, ואתם הצבעתם בעד.

משה גפני: למה?

משה גפני: מה, אין תאריך עברי במדינת ישראל?

יצחק כהן: מי שינה את זה מלועזי לעברי?

יצחק כהן: פרופסור, יושב-ראש המפד"ל.

משה גפני: פרופסור שאקי.

יצחק כהן: תגיד להם, אולי לא יודעים את זה.

משה גפני: פרופסור שאקי היה השר מטעם המפד"ל.

יצחק כהן: יושב-ראש המפד"ל.

משה גפני: בטח, יושב-ראש המפד"ל.

יצחק כהן: והוא שינה את זה מלועזי לעברי.

משה גפני: ודאי.

משה גפני: הוא שינה לתאריך עברי.

קריאות: – – –

משה גפני: מה יש לדבר בכלל?

משה גפני: הוא השתמש תמיד בתאריך עברי.

משה גפני: פשוט.

יצחק כהן: רגע, אתם לא ידעתם את זה, שטבון?

משה גפני: ואז – – –

יצחק כהן: לא ידעתם?

יצחק כהן: הם לא ידעו – – – תסלח להם.

משה גפני: ואז אני – – –

קריאות: – – –

עדי קול: רגע, אני רוצה להסביר.

משה גפני: למה?

עדי קול: – – – תמשיך, תמשיך.

עדי קול: יש לך – – –

יוני שטבון: מבחינת הזמן יש לנו עוד שבע דקות, אתם יכולים להיות רגועים.

קריאה: אולי נשכנע אותך.

משה גפני: לא, בסדר.

קריאה: – – –

משה גפני: האמת היא – – –

נפתלי בנט: – – – יחזור בתשובה.

יוני שטבון: זה – – –

משה גפני: לא, לא, לא, אני מציע – –

עדי קול: – – –

משה גפני: – – השר בנט, אל תחזירו אף אחד בתשובה.

משה גפני: זה בניין שלא מחזירים בו בתשובה.

משה גפני: בבניין הזה רק מדברים באופן מאוד מסודר.

קריאה: – – –

משה גפני: מסבירים אחד לשני.

משה גפני: זאת אומרת, אתה בא ואתה אומר: פגעו בנושא של הציונות הדתית, כך וכך וכך וכך.

משה גפני: הרי יש פגיעה בציונות הדתית בחוק ההסדרים – מעבר למה שנפגעים.

משה גפני: פשוט צריך להסביר להם – – –

יעקב מרגי: אתה יכול להסביר לי במה פגעו בהם?

משה גפני: פגעו, פגעו, פגעו, פגעו.

משה גפני: לא משנה, אני לא נכנס לזה.

משה גפני: אני לא מדבר על דתיים בכלל.

קריאות: – – –

משה גפני: השר בנט, מה שצריך לעשות – תאמין לי, אני, יש לי ניסיון – פשוט צריך לבוא ולהגיד: עם כל הכבוד, אם הולכים לפגוע בי, אני, שר הכלכלה, שעומד כיושב-ראש הבית היהודי; אם הולכים לפגוע בציונות הדתית, אני לא מצביע.

משה גפני: אנחנו 12 חברי כנסת, לא נצביע בעד התקציב.

משה גפני: על המקום אתם מקבלים את זה חזרה.

משה גפני: למה?

משה גפני: מכיוון ש-12 מנדטים זה לא הרבה כל כך.

משה גפני: אבל אם אתם תצביעו נגד, אנחנו, החרדים, גם נצביע נגד.

משה גפני: אז יש לכם 30 מנדטים.

יעקב מרגי: הצלחת לבלבל אותנו.

משה גפני: לא, הוא למד ליבה, הוא יודע.

משה גפני: 12 ועוד 18 זה 30.

נפתלי בנט: בסוף אני אבין.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: אז תדע לך שאנחנו מאחוריך, אתה יכול להיות רגוע.

נפתלי בנט: עכשיו אני רגוע.

משה גפני: עכשיו אתה רגוע.

משה גפני: ולכן שתדע שכאן, מה שעובד, זה רק אם מסבירים אחד לשני.

משה גפני: אני מבקש – חבר הכנסת ניסן, אני – – –

ניסן סלומינסקי: אני משכנע אותו.

משה גפני: גם את איציק כהן אתה רוצה להחזיר בתשובה?

ניסן סלומינסקי: כן, כן.

ניסן סלומינסקי: מה אתה חושב?

יצחק כהן: – – – תספר לו שפרופסור שאקי המנוח – –

משה גפני: כן – – –

יצחק כהן: – – החליף את זה מלועזי לעברי.

משה גפני: נכון.

יצחק כהן: והקבוצה של בנט העבירה את זה מלועזי – – –

קריאה: – – –

ניסן סלומינסקי: רגע, מה היה החוק שם, שראש השנה יהיה לפי תאריך לועזי?

יצחק כהן: כן, כן.

משה גפני: לפי תאריך לועזי.

יוני שטבון: על-פי תאריך לועזי.

משה גפני: כן, הכול ילך לפי תאריך לועזי.

יצחק כהן: הסילבסטר זה ראש השנה.

משה גפני: ואז נשאלת השאלה, למה באמת הכוונה?

משה גפני: למה צריכים להטריד עכשיו את הכנסת בשעת לילה מאוחרת, עם חוק כזה, שבעצם הוא לא עושה עכשיו שום דבר?

משה גפני: חברת כנסת כבר נבחרה.

משה גפני: בוועדה למינוי שופטים, לשנות את זה, לא תומכים בנו.

משה גפני: אנחנו, החרדים, דואגים לנשים, ואתם, החילונים והציונות הדתית, מתנגדים.

משה גפני: זה הולך לקרות עכשיו.

משה גפני: עכשיו?

משה גפני: לפנות בוקר, אני מתכוון, אחרי שכולם יגמרו לדבר.

משה גפני: לפנות בוקר זה הולך לקרות, שאנחנו, החרדים, נציע למנות נשים לוועדה למינוי שופטים.

משה גפני: אנחנו, דרך אגב, גם נציע בוועדה למינוי קאדים.

משה גפני: ואתם, הציונות הדתית והחילונים, תצביעו נגד.

משה גפני: חברת הכנסת מרב מיכאלי, את שומעת מה שקורה פה?

מרב מיכאלי: מה?

משה גפני: אנחנו הולכים להציע, אנחנו החרדים – –

מרב מיכאלי: כן – – –

משה גפני: – – שבוועדה למינוי שופטים – –

מרב מיכאלי: כן – – –

משה גפני: – – תהיינה נשים, אותו דבר כמו בוועדה למינוי דיינים.

מרב מיכאלי: בסדר גמור, אני בעד.

משה גפני: את בעד, אבל הם כולם נגד, החברים שלך והחברות שלך.

מרב מיכאלי: אבל, קודם כול, הם לא החברים שלי, הם בקואליציה ואני באופוזיציה.

מרב מיכאלי: – – – באופוזיציה.

משה גפני: מה זה קשור לקואליציה בכלל?

מרב מיכאלי: שתיים – – –

משה גפני: מה זה, לא דבר מצפוני העניין הזה?

מרב מיכאלי: שתיים, כבר יש – – –

יצחק כהן: יש לך עוד ארבע דקות, משה.

אילן גילאון: – – – גפני – – –

מרב מיכאלי: יש כבר, הונחה כבר הצעת חוק כזאת.

מרב מיכאלי: חבל – – –

זהבה גלאון: – – –

מרב מיכאלי: אבל, חבר הכנסת גפני, הוגשה כבר הצעת חוק כזו.

אילן גילאון: לך על זה.

משה גפני: הבנתי.

אילן גילאון: דיינים ודיינות – – –

יוני שטבון: הוגשה הצעת חוק כזו.

מרב מיכאלי: אתה פה מתפרץ לדלת שכבר פתחו אותה לרווחה.

משה גפני: אני – אם אפשר לקבל ארכה בזמן, בגלל שיש עוד כמה דברים שלא הצלחתי – – –

יוני שטבון: הפריעו לך באמצע, אנחנו נוסיף לך עוד כמה דקות.

מיכל רוזין: אבל תדבר על נשים, אנחנו רוצים לשמוע – – –

משה גפני: היא מבקשת שנאריך את הזמן.

יוני שטבון: עם תוספת זמן או בלי תוספת זמן, חברת הכנסת רוזין?

קריאה: על חשבון אריה דרעי.

קריאה: על חשבון אריה דרעי.

משה גפני: אני באמת מקבל את הצעתו של חבר הכנסת אריה דרעי להציע לכם ללכת לא רק לכותל אלא גם להר-הבית; ללכת לשם, להתפלל שם; בכל אופן, זה מקום המקדש.

מאיר פרוש: עם נעליים.

משה גפני: עם נעליים.

מאיר פרוש: בתוך המסגד.

משה גפני: בתוך המסגד.

משה גפני: ללכת לשם להתפלל.

משה גפני: למה דווקא בכותל?

מיכל רוזין: קח לך זמן לדברי טעם וחוכמה – – –

משה גפני: זה לא.

מיכל רוזין: – – – תנצל את זמנך.

משה גפני: כן, האמת שאין לי את החוכמה שלכן.

משה גפני: אתן באמת נשים מאוד חכמות.

משה גפני: בכותל המערבי אתן באות, אתן יודעות שהחרדים הם אנשים לא אלימים.

משה גפני: להר-הבית לא תעלו.

משה גפני: אתן נשים חכמות, הרי לא תחזרו משם.

משה גפני: נראה אתכן עולות לשם – – –

עדי קול: נשארו שתי דקות.

עדי קול: האם תעשה משהו עם השראה?

יפעת קריב: על נשים.

קריאה: קורח, קורח.

יפעת קריב: על נשים משפיעות ביהדות.

יוני שטבון: איזה בקשות יש לך כאן – דברי תורה.

מרב מיכאלי: ברוריה.

יוני שטבון: אני רוצה להזכיר לחברים, בפעם הקודמת בשעה כזאת אנשים התחילו לצחוק.

יפעת קריב: חבר הכנסת גפני, מילה טובה על נשים משפיעות ביהדות.

מרב מיכאלי: לא, ברוריה, ברוריה – – –

שולי מועלם-רפאלי: – – –

מרב מיכאלי: אני רוצה – ברוריה.

מרב מיכאלי: רוצה לשמוע אותך על ברוריה.

משה גפני: אני מוכן, אדוני היושב-ראש – יש פה בקשות, שאני מקבל אותן, להגיד דבר תורה – – –

יפעת קריב: על נשים.

יוני שטבון: בבקשה, דקה ו-40 שניות.

יוני שטבון: תסיים בבקשה.

משה גפני: לא, אני מוכן להגיד דבר תורה – – –

עליזה לביא: תספר על אשתו של און בן פלת, על אשתו של און בן פלת.

עליזה לביא: בוא תקרא את הגמרא – – –

משה גפני: אני מוכן להגיד דבר תורה.

משה גפני: דבר התורה זה עשר דקות.

משה גפני: אם אתה נותן לי אני – – –

יוני שטבון: בבקשה, דקה וחצי לסיום.

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: קדימה, חברים, אנחנו מתקדמים.

יוני שטבון: דקה וחצי, חבר הכנסת מקלב, קדימה.

יוני שטבון: לאחר מכן – חבר הכנסת פרוש וחבר הכנסת מקלב ומוזס.

יוני שטבון: גם לכם יש 30 דקות.

יוני שטבון: בבקשה, כן.

משה גפני: יש בפרשת השבוע – עשר דקות.

יפעת קריב: על נשים.

יוני שטבון: אנחנו בדקה, קדימה.

משה גפני: את אל תגידי לי מה להגיד.

משה גפני: אני דווקא אדבר על אשתו של און בן פלת.

יפעת קריב: נו, זה מה שאני רוצה.

משה גפני: אבל למה שאני אדבר על און בן פלת?

משה גפני: אני רוצה לדבר על אשתו.

יפעת קריב: כן.

משה גפני: לא אמרת את זה.

יוני שטבון: אמרה, אמרה אשתו של און בן פלת.

משה גפני: – – – בוועדה למינוי שופטים את לא – – –

עליזה לביא: – – – אין לה שם.

עליזה לביא: למה אין לה שם?

עליזה לביא: למה אשתו של און בן פלת?

משה גפני: קורח, קורח, די כבר עכשיו, קורח.

משה גפני: אין לה שם בגלל – יש לה שם.

משה גפני: באמת הכבוד הגדול להיות שם בעדת קורח.

משה גפני: היא לא הייתה בעדת קורח, לא צריך להזכיר אותה.

משה גפני: גם יעקב אבינו ביקש שהשם שלו לא יוזכר.

משה גפני: זו הרי מחלוקת של קורח.

משה גפני: עכשיו אני אגיד לכם על קורח דבר תורה, היות שביקשת ממני – – –

יוני שטבון: לסיים, לסיים בבקשה.

משה גפני: כן, כן, אני מסיים.

משה גפני: היות שביקשת ממני, אני לא אגיד שמות – מי נמצא במחנה קורח ומי נמצא במחנה של משה רבנו אני לא אגיד.

משה גפני: רק תבינו – – –

יוני שטבון: חבר הכנסת גפני, אני מבקש לסיים כי הזמן הסתיים.

משה גפני: בסדר, אני אומר דבר תורה.

משה גפני: נסיים, נסיים, נסיים.

יוני שטבון: הזמן הסתיים, קדימה.

משה גפני: נסיים.

משה גפני: מה הזמן הסתיים?

יוני שטבון: עוד עשר שניות, קדימה.

משה גפני: אז אני לא אגיד דבר תורה?

יוני שטבון: אתה יכול להעביר את הדבר תורה לחבר הכנסת שאחריך.

משה גפני: עליזה לביא, הוא לא נותן לי להגיד דבר תורה.

משה גפני: הוא אומר שנגמר הזמן – –

יוני שטבון: חבר הכנסת שאחריך.

משה גפני: – – את נותנת לי את הזמן שלך?

משה גפני: אני אדבר על אשתו של און בן פלת.

עליזה לביא: פתאום נזכרת באשתו של און בן פלת.

משה גפני: מה?

יוני שטבון: תסיים בבקשה, חבר הכנסת גפני.

משה גפני: אדוני היושב-ראש – –

יוני שטבון: תודה רבה.

משה גפני: – – אני מבקש מכל חברי הכנסת להצביע נגד החוק – – –

אילן גילאון: לא, אל תלך, אל תלך.

משה גפני: לא הולך, אני לא הולך.

יוני שטבון: לסיים בבקשה, חבר הכנסת גפני.

יוני שטבון: לסיים.

משה גפני: החוק הזה הוא לא בעד נשים, הוא בעד חיזוק כוחו של הבית היהודי – –

יוני שטבון: תודה רבה.

משה גפני: – – והראיה – שאתם התנגדתם לעשות את אותו חוק בוועדה למינוי שופטים והתנגדתם לחוק של אלעזר שטרן.

יוני שטבון: חבר הכנסת גפני, תודה רבה.

משה גפני: איילת שקד, את זוכרת?

משה גפני: למה?

יוני שטבון: חבר הכנסת גפני, לסיים בבקשה.

יוני שטבון: תודה רבה.

מיכל רוזין: כי הרב אמר לה.

מיכל רוזין: הרב אמר לה מה לעשות.

יוני שטבון: חבר הכנסת מאיר פרוש, בבקשה – אינו מעוניין.

יוני שטבון: חבר הכנסת מקלב, מעוניין לדבר?

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: חבר הכנסת מקלב, אתה רוצה שאני אזכיר לך את מסגרת הזמן?

אורי מקלב: נסיים, נסיים בדבר תורה.

אורי מקלב: אתם תצאו אחרי זה, אני רואה מה שקורה.

אורי מקלב: אהבת התורה שיש פה והשקיקה לדבר תורה – אני מפחד שאם אנחנו נתחיל בדבר תורה הם יצאו עד הסוף.

אורי מקלב: נסיים בזה, אני אולי ארוויח שתשמעו.

יוני שטבון: תראה איזו היענות.

משה גפני: חצי שעה, דקה לא פחות.

אורי מקלב: כן, כן, ודאי.

אורי מקלב: אדוני, אין לי את הכושר.

אורי מקלב: חבר הכנסת גפני, אין לי את הכושר שלך, שאתה יכול לדבר חצי שעה ועדיין רק להתחיל, להיות בדברי הפתיחה.

אורי מקלב: אבל אם אנחנו נשקף את כל מה שאנחנו כבר דיברנו בוועדות השונות בנושא החוק הזה, אנחנו נצטרך לדבר יותר מחצי שנה.

אורי מקלב: אבל דבר ראשון, חברי חברי הכנסת ומכובדי יושב-ראש הכנסת – שלא פתחתי בכבודך בתחילת דברי – בבקשה מכבודם אני מבקש להסביר את ההסתייגויות, חלק מההסתייגויות שאנחנו הגשנו לחוק.

אורי מקלב: אנחנו ביקשנו בחוק, בהסתייגויות שלנו, שלושה דברים מרכזיים.

אורי מקלב: הנושא הראשון – אנחנו שאלנו אם באמת אנחנו רוצים לדבר על כבוד האישה, על שוויון האישה, על השפעת האישה.

אורי מקלב: שאלנו מה הביא אתכם לחוקק את החוק הזה דווקא בנושא של הוועדה למינוי דיינים, ולא מצאתם לנכון לחוקק את החוק גם בוועדה למינוי שופטים וגם – ודאי לא העזתם – בוועדה למינוי קאדים.

אורי מקלב: שאלנו ולא קיבלנו תשובה.

אורי מקלב: שאלנו גם בוועדה מה הזדרזתם, באיזו מהירות הדברים הגיעו ונאמרו ונדונו.

אורי מקלב: משלא קיבלנו תשובה אמרנו: גם אנחנו נגיש חוק כזה.

אורי מקלב: הצענו הצעה פשוטה: אנחנו נסתייג, נכניס הסתייגות לחוק, וההסתייגות תאמר שאנחנו נתקן בתיקון עקיף את החוק הזה ונחיל את זה גם על הוועדה למינוי שופטים.

אורי מקלב: למה לא?

אורי מקלב: אין היום שום דבר שמחייב אף אחד לבחור לוועדה למינוי שופטים אישה.

אורי מקלב: איך יכול להיות דבר כזה שוועדה כל כך מכובדת, ועדה שכל כך משפיעה, בתי-המשפט שכל כך מעורבים בחיי היום-יום שלנו, בכל דבר, ובוועדה למינוי שופטים לא תהיה אישה שתשפיע, שתגיד גם את הדברים האלה?

אורי מקלב: לא קיבלו את הדברים.

אורי מקלב: לא רק זה.

אורי מקלב: הנה, אמרנו את זה לאחר שראינו גם מעשה – הכנסת בחרה את הנציגות שלה לוועדה למינוי שופטים ולא נבחרה חברת כנסת.

אורי מקלב: לא התמודדה.

אורי מקלב: המפלגות גם לא – במיוחד בקואליציה – גם לא העמידו אישה שתיבחר לוועדה למינוי שופטים.

אורי מקלב: גם בוועדה למינוי דיינים הקואליציה לא הצליחה, אבל גם כן עשתה – והיא בחרה מועמדת אחת ולא בחרה שתיים.

אורי מקלב: ולכן, אנחנו שאלנו, מדוע ההחלה זאת?

אורי מקלב: ואנחנו גם היום – עוד אפשר לתקן את זה; אנחנו לא מדברים על העבר.

אורי מקלב: הנה היום, בהצבעה היום אפשר לתקן את הלקונה הזאת, ולתקן בצורה עקיפה גם בנושא של מינוי שופטים את הנשים.

אורי מקלב: זה אחד הדברים שאנחנו דיברנו עליהם.

אורי מקלב: אחרי זה אנחנו דיברנו עוד מי בוחר – החוק ביקש להוסיף עוד אישה אחת לגוף הבוחר – מה שלא היה קיים עד היום, שזאת טוענת רבנית; טוענת רבנית, מכיוון שהטוענות הרבניות מטבע הדברים מעורות ויודעות את הנעשה בתוך בתי-הדין.

אורי מקלב: בתוך בתי-הדין יושבים דיינים, והן גם מבינות איזה דיין, איזה שופט, הוא צריך להיות: שמבין, שבא לקראת, ויש לו בהבנה שלו גישה ונכונות לשמוע את האישה והוא לא נגד האישה; כאלה דיינים אנחנו צריכים לבחור.

אורי מקלב: תהיה טוענת רבנית שמעורבת.

אורי מקלב: אם באמת צריכה להיות טוענת רבנית – אני הייתי חושב שלא; שהרשות לקידום מעמד האישה תבחר אישה.

אורי מקלב: למה צריך דווקא טוענים רבניים – טוענות רבניות?

אורי מקלב: מה היו צריכים להרחיק כל כך לכת לטוענות רבניות?

אורי מקלב: מה לעשות, צריך לעטוף את ההצעה באיזו עטיפה מקצועית.

אורי מקלב: להגיד סתם אישה?

אורי מקלב: לא, אנחנו ניקח אישה מקצועית, שמתמצאת, שתוכל להשפיע, שיש לה הבנה, שהיא רגישה לקידום – אנחנו הרי רוצים לקדם את מעמד האישה.

אורי מקלב: אנחנו גם יודעים – אנחנו רוצים לבוא לקראת ארגוני הנשים, שמבינות ומלינות כל הזמן על כך שלא מתחשבים, ורומסים – לא כבוד האישה ולא את זכויותיה ולא את מעמדה.

אורי מקלב: מי צריך עכשיו לבחור את הטוענת הרבנית?

אורי מקלב: אותו גוף מקביל שממנה את עורכי-הדין שנמצאים גם בוועדה למינוי דיינים וגם בוועדה למינוי שופטים.

אורי מקלב: יש לשכה לעורכי-דין, גוף מקצועי, שהוא זה שבוחר, הוא יודע – מנקודת הנחה שהוא יודע – יש לו את הדרכים שלו ואת ההבנות שלו, מתוך הניסיון ומתוך כך שהוא מכיר מי המקצועי ומי המומחה.

אורי מקלב: אותו אחד, אותו גוף – מה עושים?

אורי מקלב: לא נותנים לאותו גוף, שהוא נניח הלשכה של הטוענים הרבניים, שהם יבחרו את איש המקצוע או את הטוענת הרבנית.

אורי מקלב: לא משנה שאנחנו גם יודעים שהמבחר הוא מאוד מאוד מועט, ואנחנו כמעט גם – אנחנו מציינים את מי נבחר.

אורי מקלב: לא, הוועדה לקידום מעמד האישה היא שתבחר.

אורי מקלב: למה?

אורי מקלב: מה הקשר?

אורי מקלב: מה הקשר המקצועי?

יפעת קריב: בין נשים לנשים.

שולי מועלם-רפאלי: – – – הטוענת הרבנית – – – זה ממש לא נכון.

אורי מקלב: מה הקשר המקצועי?

אורי מקלב: לא מה הקשר – מה הקשר המקצועי בין הוועדה לקידום מעמד האישה לאותה טוענת רבנית?

אורי מקלב: רוצים לבחור אישה, והוועדה לקידום מעמד האישה מבינה בנשים ויודעת – בסדר.

יפעת קריב: – – – גדול – – –

שולי מועלם-רפאלי: חבר הכנסת מקלב, נא לדייק: מי שיבחר את הטוענת הרבנית זו שרת המשפטים.

שולי מועלם-רפאלי: זו לשון החוק.

שולי מועלם-רפאלי: לפחות – – – את החוק לפני שאתם מתנגדים לו.

אורי מקלב: באמת?

אורי מקלב: עד כדי כך היתממות?

אורי מקלב: עד כדי כך היתממות?

אורי מקלב: מתי זה נעשה?

אורי מקלב: למה היום זה שרת המשפטים?

אורי מקלב: מתי זה קרה?

אורי מקלב: בעקבות ההסתייגות שלנו בדיון האחרון.

אורי מקלב: אתם ככה הגשתם את זה?

שולי מועלם-רפאלי: זה ממש לא נכון.

אורי מקלב: אתם הגשתם את זה ככה?

אורי מקלב: אתם ניסיתם גם להתנגד לכך.

שולי מועלם-רפאלי: זה ממש לא נכון.

שולי מועלם-רפאלי: זה ממש לא נכון.

אורי מקלב: זה היה לאחר שאנחנו, בתוך הוועדה, בדיון האחרון.

שולי מועלם-רפאלי: זה בעקבות שינוי של יושב-ראש הוועדה.

שולי מועלם-רפאלי: בוא תדייק.

אורי מקלב: מתי זה קרה?

שולי מועלם-רפאלי: בעקבות שינוי של יושב-ראש הוועדה, לא בעקבות – – –

אורי מקלב: מתי זה קרה?

אורי מקלב: זו הייתה הצעת החוק שלכם?

אורי מקלב: זה היה בקריאה ראשונה?

אורי מקלב: זה היה בקריאה טרומית?

אורי מקלב: איך אתם כאן – את כאן עומדת ועוד מעירה על דברי ואומרת: דייק בדבריך?

אורי מקלב: אני מדייק בדברי.

אורי מקלב: גם אפשר לפתוח את הפרוטוקול ולראות.

אורי מקלב: איך אתן כאן עומדות ואומרות לי: תסתכל, תדייק בדבריך?

אורי מקלב: אני פשוט עומד משתומם.

אורי מקלב: וזה גם מלמד על שאר הדברים.

אורי מקלב: נכשלתם בלשונכם.

אורי מקלב: אנחנו – זה היה בעקבות דברינו, של חבר הכנסת מיכאלי ושלי, שאנחנו הגשנו הסתייגות, איך צריך לבחור את הטוענת הרבנית.

אורי מקלב: בסופו של דבר, אני הצעתי, ואם לא – אז מה, אני אגיד לכם בדיוק את הלך הדברים, איך זה קרה, איך הייתה הצעה ששרת המשפטים או שר המשפטים יבחר.

אורי מקלב: אני לא מאמין.

אורי מקלב: אני לא מאמין שאני משחזר את מה שהיה ובאים כאן וצועקים לי: דייק בדבריך, לא ככה היה.

אורי מקלב: זה הגיע לקריאה טרומית, לקריאה ראשונה, והגיע אחרי זה לקריאה שנייה ושלישית לשולחן הוועדה עם אותו נוסח שהוועדה לקידום מעמד האישה היא שתבחר.

אורי מקלב: בעקבות ההסתייגות שלנו, חבר הכנסת מיכאלי, היא באה ואמרה: מה פתאום הוועדה לקידום מעמד האישה?

אורי מקלב: לא בגלל שיש לי משהו נגד הוועדה הזאת.

אורי מקלב: יכול להיות שהיא עושה דברים חשובים מאוד וישרים מאוד.

אורי מקלב: אין לי שום דבר.

אורי מקלב: אני תכף אסביר למה לא.

אורי מקלב: באים, ואומרים: לא.

אורי מקלב: אמרתי: לשכת הטוענים הרבניים.

אורי מקלב: באו המומחים ואומרים: אין כזה דבר לשכת הטוענים הרבניים, אין להם עוד לשכה.

אורי מקלב: יש כל כך הרבה טוענים רבניים, או טוענות רבניות מועטות, שאין לשכה.

אורי מקלב: אז אמרתי: מנהל בתי-הדין, נשיא בית-המשפט, בית-הדין – גורם מקצועי, שגם יודע, שממנה.

אורי מקלב: כששמעו את ההצעה הזאת – ועל זה אין מה לענות – הגיעה ההצעה של שר המשפטים.

אורי מקלב: וגם על זה לא הסכמתם עוד.

אורי מקלב: אבל אמר יושב-ראש הוועדה: אני ככה מחליט.

אורי מקלב: לבוא ולהגיד היום שזו הצעת החוק המקורית?

אורי מקלב: חבר הכנסת גפני, לא היית פה, אבל אני הצגתי – – –

מאיר פרוש: אולי אתה טועה?

אורי מקלב: מה זה?

מאיר פרוש: אולי אתה טועה והיא צודקת?

אורי מקלב: יש פרוטוקול בכנסת.

אורי מקלב: אני רואה – – –

מאיר פרוש: זה ברור – – –

אורי מקלב: אני חושב שאני עוררתי אותם, והיום אני חושב שמסכימים עם צדקת דברי.

אורי מקלב: זה נכון שהדברים כך היו, חברת הכנסת שולי מועלם?

שולי מועלם-רפאלי: זה – – –

אורי מקלב: אני אמרתי, סיפרתי את תהליך הדברים, איך קרה השינוי הזה.

שולי מועלם-רפאלי: אני סומכת על מה שאמרת.

מאיר פרוש: אז יש – – –

אורי מקלב: אני גם מקבל.

מאיר פרוש: חבר הכנסת – – – צריך להתנצל.

אורי מקלב: לא צריך להתנצל.

אורי מקלב: אני מבין שהייתה טעות בעניין הזה.

אורי מקלב: בסופו של דבר, גם היום בהסתייגות שלנו אנחנו מבקשים להוסיף את האחרים, את הגורמים המקצועיים.

אורי מקלב: וכל זה בא, ואמרנו – ואני תכף אגיע למסקנה למה, מאיפה – לכל השאלות שאני עכשיו שואל, בסופו של דבר יש תשובה אחת לכול.

אורי מקלב: שאלנו גם למה אנחנו לא מינינו נשים לוועדה למינוי שופטים, למה הצעת החוק לא דיברה על כך.

אורי מקלב: שאלנו למה את הטוענת הרבנית תבחר הרשות לקידום מעמד האישה ולא גוף אחר, כמו הלשכה שלהם, או אם אין להם לשכה – מנהל בתי-הדין.

אורי מקלב: משם אנחנו מגיעים למסקנה אחת: שזה היה לכל אורך הזמן.

אורי מקלב: חוץ – כשמגיעה הצעת חוק, קוראים את הצעת החוק.

אורי מקלב: זה נראה אולי תמים, וזה נראה באמת שמי שבא ומתנגד יש לו איזה משהו שכל דבר שקשור לנשים הוא מתנגד מייד.

אורי מקלב: זה מייד מעורר, וככה, ומעצימים את זה יותר.

אורי מקלב: ואז באים ואומרים – לא משנה מה יגידו, גם אם אלה דברי טעם, גם אם אלה דברים נכונים, לא מקבלים, בגלל שאתה מתנגד לנשים.

אורי מקלב: וכי החידוש שאתם חידשתם בחוק שלכם שפעם ראשונה יש בוועדה למינוי דיינים נשים?

אורי מקלב: הוועדה למינוי דיינים ישבה בהרכבה במשך פעמים רבות עם נשים שהיו נציגות, אם זה של הכנסת, ואם לא של הכנסת – של לשכת עורכי-הדין.

אורי מקלב: נשים בחרו דיינים.

אורי מקלב: כן מצא חן בעינינו, לא מצא חן בעינינו, אבל לא עשינו מזה – לא התנגדנו לזה.

אורי מקלב: למה?

אורי מקלב: בגלל שמאחורי כל דבר כזה כאן יש קונוטציה אחרת, יש דברים שמסתתרים, בין בסתר ובין בגלוי.

אורי מקלב: וכשיושבים בישיבות, ועדות – המעלה של ישיבות, כשיש ישיבת ועדה, היא שמתגלית, יוצאת הסיבה; מהחוק יוצאות הסיבות לכך, כשאנשים בלהט הוויכוח אומרים את האמת, ואומרים מה מניע אותם בכל העניין הזה.

אורי מקלב: בגלל שנשים ישבו, נשים יבחרו?

אורי מקלב: הבעיה כאן, אני חושב, שנשים יבחרו?

אורי מקלב: להגיד כאן שהבעיה שלנו שאנחנו לא רוצים, לא מוכנים – רוצים לפגוע במעמד האישה, בזה שלאישה תהיה את האפשרות לבחור או לא?

אורי מקלב: אנחנו מביאים דבר אחד: מה הדיבור הזה?

אורי מקלב: מי שהקשיב ומי שהיה בתוך הדיונים – מה אמרו למשל?

אורי מקלב: מדוע אנחנו צריכים לבחור אישה?

אורי מקלב: מכיוון שבתי-הדין רודפים את הנשים; בגלל שנשים מופלות בבתי-הדין.

אורי מקלב: לוקחים את כל התהליך שיש, את כל התהליך שיש בבתי-הדין – התהליך שם הוא תהליך מורכב מאוד, תהליך שצריך להיות – חוץ מהנושא של מי שנתן את הגט יש נושא ממוני בין בני-הזוג, שהוא תהליך ארוך.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש לא מאבד את הסבלנות?

יחיאל חיליק בר: חלילה, חלילה.

אורי מקלב: יש תהליך ארוך, תהליך שצריך להתנהל לפי צדק ולפי יושר, תהליך שבא להגיד לגבי החזקת הילדים, נושא רכוש, נושא של מזונות; יש נושאים רבים חוץ ממתן הגט, מהאקט הזה שהבעל הוא שנותן את הגט ולא האישה היא שנותנת את הגט.

אורי מקלב: מעבר לזה יש דיונים שלמים שצריכים להתנהל ביושר ובצדק.

אורי מקלב: באים אומרים: אנחנו נבחר את הדיינים, אנחנו נקבע מי הדיין הראוי.

אורי מקלב: אנחנו נהלך אימים על מי שרוצה להיות דיין, נשמע בדיוק איך הוא מתבטא על מעמד האישה, בזכות האישה.

אורי מקלב: נדמיין לעצמנו שיבואו כאלה שהם נפגעי מס הכנסה, ויבואו ויגידו: אנחנו רוצים לקבוע מי יהיה השופט שלנו.

אורי מקלב: זה המשמעות של הדברים.

אורי מקלב: נפגעי מס הכנסה שעומדים לפני משפט יגידו: אנחנו רוצים.

אורי מקלב: באות נשים שמכריזות: אנחנו נפגעות בתי-הדין ואנחנו רוצות לקבוע מי יהיו הדיינים שלנו.

אורי מקלב: ועל זה אנחנו – באיזו תמימות, כאילו לא רואים שום דבר, כאילו לא נאמרו אצלנו הדברים האלה.

אורי מקלב: אין לזה השלכות, הם מסכימים לזה.

אורי מקלב: חבר הכנסת גפני, בצדק, השווה את הנושא האחרון – לא שחסרות השוואות בכנסת הזאת – אבל ניסה להשוות בין הדיון האחרון – כי אנחנו נוהגים, יש לנו חולשה לשכוח – לחוק הקודם שדיברנו עליו: על היום הקובע, התאריך העברי שקובע ברישום לגני-ילדים.

אורי מקלב: כל מי ששומע את הדברים יודע שבנושא הזה אין לא דת ולא הלכה, וזה לא קשור שום דבר להשלכה שהיא מסורת ישראל – האם א' בטבת זה יום שהוא הקובע לגבי רישום לגני-ילדים, יום קובע במשרד החינוך.

אורי מקלב: שום דבר.

אורי מקלב: אני מניח – אני לא יודע מה היה לפני 60 וכמה שנה, כשקבעו את התאריך הזה, שהוא תאריך עברי; במקרה יצא.

אורי מקלב: אני אמרתי קודם שגם לשם של החודש, אין לזה בכלל – הוא לא שם יהודי, הוא לא שם עברי.

אורי מקלב: תשרי, וכסלו, וטבת, ושבט – אלה בכלל מילים בבבלית, בפרסית, שעולי בבל הביאו לארץ.

אורי מקלב: בתורה אין לא חודש תשרי ולא חודש חשוון ולא חודש כסלו; החודש הראשון, החודש השני, החודש השלישי.

אורי מקלב: ומנסים להסביר שעוד יש משהו שמייחד את העם היהודי, מייחד אותו במשהו – תאריך ולוח עברי שהוא מלא חוכמה ותבונה.

אורי מקלב: חכמים יודעים היום לחשב על חלקיקי מאית השנייה מתי מולד הלבנה יהיה בעוד 200 שנה, חישובים מסובכים מאוד, והם אף פעם לא טועים במאומה.

אורי מקלב: אני זוכר שעבדתי בעיריית ירושלים – אמרתי את זה בוועדה – וחבר הכנסת מאיר פרוש שימש הרבה פעמים כסגן ראש עיריית ירושלים, ואנחנו, כעירייה שגם משרתת ציבור ערבי גדול במזרח-ירושלים, כשמגיע חודש הרמדאן – יש לזה משמעות מתי מתחיל הרמדאן, מתי מסתיים, לא יודעים את זה מראש.

אורי מקלב: יש גם עובד, פקיד ממונה, מיוחד, שהוא אחראי על כל המגזר הזה – אני לא מדבר על לתת שירות במחלקות העירייה או בבית העירייה – שהוא ממונה על הימים שמייחדים את הציבור המוסלמי בעיר ירושלים, והוא מתכנן כל השנה מה יהיה ברמדאן ומתי ראש העיר יבוא לירות בתותח ועוד דברים כאלה.

אורי מקלב: ואני אמרתי לו: אחמד, אני אומר לך כבר עכשיו – אני שואל אותו, מתי יסתיים הרמדאן?

אורי מקלב: הוא אומר: לא יודעים, החכמים עוד לא קבעו.

אורי מקלב: אמרתי לו: אני אגיד לך מתי זה יסתיים השנה, מתי זה יסתיים בשנה הבאה.

אורי מקלב: הוא אומר: תשמע, גם יש מחלוקות, אחד אומר ככה, אחד אומר ככה בערב-הסעודית ופוליטיקות.

אורי מקלב: כל אחד מחליט מתי המולד.

אורי מקלב: אמרתי לו: אני יודע.

אורי מקלב: הוא אומר: איך אתה יודע?

אורי מקלב: אמרתי: חכמים אמרו לנו כבר, אנחנו כבר יודעים מה זה קידוש החודש.

יחיאל חיליק בר: – – – מועצת העיר לשעבר, אני מאשר את קיום התפקיד של הבן-אדם.

אורי מקלב: יפה.

אורי מקלב: הוא לא הבין שאנחנו יודעים הכול מראש.

אורי מקלב: גם הוא יודע, גם הם יודעים את זה היום.

אורי מקלב: יש לוחות שאפשר לדעת הכול.

אורי מקלב: בסדר, זה מסורת, אני מכבד את המסורת הזאת.

אורי מקלב: אבל לבוא ולהגיד עכשיו שכל דבר שאם יש בו משהו שהוא דת צריך מייד להתנגד לו, מייד לא להקשיב, מייד להלביש על זה כיפה ושטריימל, וממילא יש לגיטימציה מדוע אנחנו מתנגדים.

אורי מקלב: עכשיו, בתוך החוק הזה, מה שהתברר, מה שלא היה, החידוש שיש בחוק הזה, מה שלא היה בקדנציות הקודמות – והחוק הזה הוא לא חוק שהומצא בכנסת התשע-עשרה; בכנסת השמונה-עשרה הוא גם היה על סדר-היום והוא לא אושר.

אורי מקלב: אבל ההבדל המהותי, חבר הכנסת בן-דהן, ההבדל המהותי – הצעתי שמנהל בתי-הדין הוא זה שיקבע את הטוענת הרבנית.

אורי מקלב: זה משהו לא סביר כאיש מקצוע?

אורי מקלב: מנהל בתי-הדין הרבניים, יש לו הכלים הכי טובים לקבוע מי יכולה להיות טוענת רבנית.

אורי מקלב: הרשות לקידום מעמד האישה, היא יכולה?

אורי מקלב: יש לה איזה כלי מקצועי אחד שהיא יכולה לקבוע?

אורי מקלב: איזה קריטריון יעמוד בפניה כדי שתקבע?

אורי מקלב: היא עושה דברים חשובים, אבל כאן גוררים את הוועדה הזאת, כשהמטרה היא לא בשביל באמת לתת תפקידים או שהנשים לא יופלו בקבלת התפקידים.

אורי מקלב: זה מה שנאמר בוועדה, ואני כבר אגיע לזה, אבל לפני זה נדבר על כך שקרה כאן חיבור שלא היה פעם, חיבור של מפלגה דתית ששליש מהדיינים הם מייצגים, את השליש מהדיינים שמגיעים.

אורי מקלב: שליש מהדיינים הם מהציונות הדתית.

אורי מקלב: היום בבתי-הדין ואבות בתי-הדין שליש, חבר הכנסת בן-דהן, סגן השר, שליש מהדיינים – – –

אלי בן-דהן: לא, לא, לא.

אורי מקלב: לא.

אורי מקלב: עוד לא הגיע לזה.

יעקב מרגי: הייתה הסכמה כל השנים האחרונות.

קריאות: – – –

משה גפני: לא.

משה גפני: הוא שואל כמה יש בסך הכול.

אלי בן-דהן: בסך הכול יש היום קרוב ל-20%.

אורי מקלב: איך אתה יודע?

יעקב מרגי: – – – יש עוד כמה, יש עוד כמה פרמטרים.

יעקב מרגי: אני אסתכל לפי מי שמינה אותם.

יעקב מרגי: ולפי מי שמינה אותם, זה לא משנה, 25%, 28%, 30%.

שולי מועלם-רפאלי: הוא אמר, קרוב ל-20%.

אורי מקלב: במשך כל התנהלות החוק הזה, חברת הכנסת מועלם, השמיצו והכפישו את בית-הדין ואת הדיינים.

אורי מקלב: כל מטרת החוק – באים להגיד: מכיוון שבתי-הדין לא מתנהלים טוב, לא מתנהלים נכון כלפי הנשים.

אורי מקלב: ומי שיוזם – אני לא רוצה להגיד, אבל אני יכול לקחת אחריות, אני כן יכול להגיד מי ניסח, מי היה שותף בניסוח החוק – זה ארגונים שרודפים במשך שנים רבות את הדת באופן כללי ואת בתי-הדין באופן נקודתי.

אורי מקלב: כל הארגונים האלה במשך תקופות ארוכות, כל מה שנעשה בבתי הדין, בכל חוק ובכל דיון זה קיים, באים ורק מכפישים, משמיצים, מדברים סרה, נגד התנהלות בתי-הדין, נגד עינוי הדין בבתי-הדין.

אורי מקלב: אף אחד לא מסתכל מה קורה בבתי-משפט, רק את בתי-הדין מכירים.

אורי מקלב: מקיימים דיונים בוועדות, יוזמים דיונים כדי לשמוע כמה זמן לוקח מהחלטת בית-הדין עד הסיום בפועל.

אורי מקלב: ומגיע מנהל בתי-הדין ואומר שב-85% מהמקרים, לאחר מתן פסק-הדין לא עוברים 30 יום וכבר יש קיום פסק-הדין.

אורי מקלב: אי-אפשר לשמוע דבר כזה.

אורי מקלב: ארגונים שכל כולם, במשך תקופות ארוכות, וחלק מהארגונים האלה ממומנים על-ידי ארגונים רפורמיים, ארגונים שרודפים את הציונות הדתית, ארגונים שרודפים את מתיישבי ארץ-ישראל – הארגונים האלה עומדים מאחורי ארגוני הנשים האלה, ואתם משתפים פעולה אתם.

אורי מקלב: אני שואל את אנשי הבית היהודי: אותם ארגוני נשים שעומדים וכל הזמן דוחפים לחוק, ואלה שאמרו את דבריהם, אתם יש שיתוף פעולה, הם גם ניסחו את נוסח החוק, והם אותם ארגונים שבצד שלהם, והם עצמם, לא רק רודפים את בתי-הדין ואת הדיינים ואת אבות בתי-הדין, אלא רודפים את מתיישבי ארץ-ישראל.

אורי מקלב: הם ממומנים על-ידי גופים רפורמיים.

אורי מקלב: וכאן יש שיתוף פעולה אתם.

אורי מקלב: כמה דברים נאמרו בדיונים האלה על הדיינים, על בתי-הדין, על הניסיון לקעקע את ההלכה.

אורי מקלב: זה מה שמוביל אותם וזה מה שעומד לנגד עיניהם.

אורי מקלב: וכאן משתפים אתם פעולה.

אורי מקלב: איך אפשר לשתף פעולה עם ארגונים כאלה עם מטרה כזאת?

אורי מקלב: לכן, כל מה שתגידו, שאתם בעצם לא רוצים, שאתם רוצים לתת גם לאישה מעמד, שתוכל לבחור, לא כך הדברים.

אורי מקלב: זה לא כבוד האישה ולא מעמד האישה; זה קעקוע ההלכה, מסורת ישראל, איך צריכים להיראות בתי-הדין.

קריאה: – – –

אורי מקלב: נאמרו או לא נאמרו בוועדה?

אורי מקלב: נכון, רצוננו שיתמנו דיינות בבתי-הדין.

אורי מקלב: גם לזה אתם מסכימים, אנשי הבית היהודי?

אורי מקלב: הרי אמרו שזאת המטרה.

אורי מקלב: זה שלב אחד בתוך השלבים.

אורי מקלב: מה שמפריע – מה פתאום הבעל נותן את הגט, האישה צריכה לתת את הגט.

אורי מקלב: אלה הדברים שנאמרו, אלה הדברים שעומדים מאחורי זה.

אורי מקלב: ואתם משתפים פעולה עם הדבר הזה.

אורי מקלב: לכן נראה כל הזמן כאילו שאנחנו מתמקדים בדבר אחד ונוח להסיט את הנושא לכיוון אחד, כדי שנחשוב שכל מה שיש לנגד עינינו אלה הדברים האלה, ואז יש אהדה ציבורית.

אורי מקלב: במקום לעמוד בפרץ בנושא הזה ולא לתת לקעקע את המסורת – – –

יצחק כהן: איפה מוזס?

יצחק כהן: איפה מוזס?

אורי מקלב: גם הוא יגיע.

אורי מקלב: רבותי חברי הכנסת, לא נהיה תמימים ולא נלך בתמימות.

אורי מקלב: זאת מלחמה בהלכה היהודית, זה לקעקע את המסורת, זה דברים שדורי דורות מנסים בדרכים גלויים ולא גלויים – והדברים נאמרו בפירוש.

אורי מקלב: זה לא שאני צריך להגיד דברים נסתרים.

אורי מקלב: הם נאמרו על השולחן.

אורי מקלב: ביקשו דבר תורה.

אורי מקלב: אין כמו פרשת קורח – – –

שולי מועלם-רפאלי: – – –

אורי מקלב: לא, זה בסדר.

שולי מועלם-רפאלי: לא, אני לא יכולה לצאת עכשיו.

אורי מקלב: אין כמו פרשת קורח שאומרת לנו מה המחלוקת, כמה מחלוקת היא מסוכנת, כמה מחלוקת היא מטעה.

אורי מקלב: אבל עם זאת, רואים כמה "חכמת נשים בנתה ביתה".

אורי מקלב: התורה מציינת את זה.

אורי מקלב: מה היא מציינת?

אורי מקלב: איך כשיש מחלוקת, ומי זאת, מכולם, מכל החכמים, מכל נשיאי בתי-הדין, אותה אישה של און בן פלת היא זאת שעמדה בפרץ.

אורי מקלב: היא אמרה: לא, אתה לא תלך עם המחלוקת, תראה לאן המחלוקת מובילה.

אורי מקלב: אפשר לעטוף את זה בהרבה דברים.

אורי מקלב: איך הם באמת השתכנעו?

אורי מקלב: מה היא עשתה?

אורי מקלב: היא נעמדה בפתח הבית, זה מה שהיא עשתה, ואז הצניעות – שם לא היו נשים שבחרו.

אורי מקלב: ממילא היה מובן שאם האישה עומדת בפתח הבית, אין מי שנכנס.

אורי מקלב: כשהאישה עומדת, אף אחד לא דוחף ולא נכנס כל זמן שהיא עומדת שם.

אורי מקלב: אם זה היה היום, אני לא יודע מה היו עושים לה.

אורי מקלב: אחרי החוק ודאי לא, לא היה עוזר שום דבר.

אורי מקלב: מה שהיה קורה לפי החוק זה שהבעל הוא זה שהיה עומד בחוץ והאישה הייתה בפנים.

אורי מקלב: ומי היה מציל את עם ישראל ממחלוקת כזאת גדולה?

אורי מקלב: אבל יודעים לציין את החוכמה של הנשים.

אורי מקלב: אבל צריך גם להבין איך קורח הצליח לשכנע את 250 האיש, נשיאי העדה, קרואי שם, האנשים הכי חשובים, הכי חכמים, הכי פיקחים, הכי נושאים באחריות, לשכנע אותם שהם יהיו אתו במחלוקת.

אורי מקלב: והרי הדברים שהוא אמר, הרי לא היו דברי היגיון.

אורי מקלב: הרי אנחנו רואים היום שלכל הדברים שהוא שכנע אותם הייתה סיבה בדיוק הפוכה.

אורי מקלב: יש לזה תשובה ברורה אחת – כוחה של מחלוקת.

אורי מקלב: אנחנו מבקשים למצות את כל 30 הדקות.

אורי מקלב: זה חלק מהעבודה שלנו, זה התפקיד שכל אחד מאתנו לוקח, אבל לא נשאר הרבה.

יחיאל חיליק בר: לא, לא, לא.

יחיאל חיליק בר: אני לא – – –

אורי מקלב: בסדר.

יחיאל חיליק בר: זה סגן שר החוץ.

יחיאל חיליק בר: מה שאני – – –

אורי מקלב: איך באמת הצליחו לשכנע?

אורי מקלב: אומרים: זה כוחה של מחלוקת.

אורי מקלב: כוחה של מחלוקת, לא צריך בה היגיון.

אורי מקלב: מספיק שאתה בא ומדבר בפתוס, מציג איזה משהו אחד, מסיט את הנושא, מסביר שבכל מה שהוא רצה יש נגיעה, יש לו סיבה שהוא עושה את זה, בזה אפשר לשכנע.

אורי מקלב: אבל נשאלת השאלה האמיתית: בסופו של דבר עשו אספה בערב, וכולם השתכנעו, וכולם הולכים עם כוח – כולם הצטרפו למפלגה החדשה שאומרת: אנחנו נעשה שינוי, אנחנו לא ניתן לנגיעות אישיות, אנחנו נעשה מפלגה נקייה; לא כאלה שרוצים להביא את הקרובים שלהם ונגועים בדבר כזה.

אורי מקלב: אנחנו נעשה מפלגה – פוליטיקה אחרת.

אורי מקלב: ומצטרפים כולם.

אורי מקלב: אבל בבוקר – כפי שידוע, במדבר לא היה אוכל.

אורי מקלב: במדבר, מה אכלו?

אורי מקלב: את המן שכל בוקר נפל בפתח הבית.

אורי מקלב: מה היה האוכל במדבר?

אורי מקלב: הרי לא היה מה לאכול.

אורי מקלב: המן היה האוכל שכל אחד רצה, כל טעם שהוא רצה, כמעט כל סוג אוכל, יכול לחשוב שזה מה שהוא רוצה לאכול, והוא אוכל.

אורי מקלב: אבל למן הזה היה גם חיסרון.

אורי מקלב: כדי לחשל אותם להגיע לארץ-ישראל, המיקום של המן, המקום שהוא היה מונח בו בבוקר, היה תלוי בצדקתו של כל אחד ואחד.

אורי מקלב: דהיינו, אם אותו אחד היה צדיק והתנהל בסדר, המן שלו היה בפתח הבית.

אורי מקלב: הוא היה מקבל את המנה שלו בפתח הבית.

אורי מקלב: אם הוא היה אדם שהתנהל בסדר, אבל הוא לא הקפיד על כל דבר ודבר, זה היה יותר רחוק.

אורי מקלב: אבל אם הוא עשה מעשים רעים, זה היה בכלל מחוץ למחנה.

אורי מקלב: שיקף את הבן-אדם, שיקף את מעשיו.

אורי מקלב: מה קרה באותו בוקר אחרי קורח?

אורי מקלב: כולנו יודעים שאצל קורח זה היה רחוק, ואצל כל 250 אנשים שהצטרפו אליו זה גם היה רחוק, ואצל משה רבנו זה היה בפתח הבית שלו.

אורי מקלב: אחרי שקרה דבר כזה, הבוקר, כשידענו מה הקדוש-ברוך-הוא באמת רוצה, צריכים כולם להגיד: טעינו.

אורי מקלב: הנה, טעינו.

אורי מקלב: הלכנו עם קורח, ומתברר שזאת טעות.

אורי מקלב: איך הם לא השתכנעו?

אורי מקלב: התשובה היא פשוטה: קורח באמת כינס את כולם; בא אליהם ואמר להם: תראו, מה אתם באים בטענות שהנה אנחנו טעינו, הנה המן נמצא רחוק?

אורי מקלב: אני אגיד לכם מדוע.

אורי מקלב: בגלל שאנחנו לא נלחמנו מספיק עם משה.

אורי מקלב: לכן המן.

אורי מקלב: אתם יודעים למה הקדוש-ברוך-הוא כועס עלינו?

אורי מקלב: מפני שאנחנו לא מספיק נלחמנו אתו.

אורי מקלב: היינו צריכים להילחם אתו יותר.

אורי מקלב: אנחנו נילחם אתו יותר, אז באמת נניח את דעתו, ואז תראו שהמן חוזר אלינו.

אורי מקלב: ואם נשאלת השאלה, מה קרה עם משה רבנו ולמה – כבר לא שואלים שאלות כאלה אחרי שיש כאלה תשובות.

אורי מקלב: מורי ורבותי, כדי להגיד את האמת, ושאנחנו רוצים באמת לשקף את מה שעומד מאחורי מה שנאמר, את המטרה, מדוע החוק הזה מחוקק כחוק ראשון לפני כל דבר אחר בלהט של עשייה; והחיבור בין מפלגות – שצריך להיות פער קוטבי בין המטרות האלה לבין המטרות האלה – התחברו ביחד כולן למטרה אחת.

אורי מקלב: כשאנחנו יודעים שכל אחד יש לו מטרה אחרת.

אורי מקלב: עוטפים את זה בדבר הזה של כבוד האישה, האפשרות גם לאישה לבחור, ומנסים להציג מצג שווא שהמטרה היא לקדם את מעמד האישה.

אורי מקלב: לא כן הדברים.

אורי מקלב: כל המטרה של החוק זה לקעקע את ההלכה היהודית, לפגוע במעמד בתי-הדין, לשנות את מסורת ישראל, להוציא דיבתם רעה של בתי-הדין בהתנהלותם מול אנשים – דברים שהם בלתי סבירים.

אורי מקלב: כל מה שנאמר שם – אין מוחה, אין אחד שפותח פה, ואין מצפצף – הכול דבר אחד.

אורי מקלב: כשיש אפשרות לעשות את זה עושים את זה.

אורי מקלב: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת מקלב.

יחיאל חיליק בר: יעלה חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – נמצא?

יחיאל חיליק בר: לא נמצא.

יחיאל חיליק בר: יעלה חבר הכנסת ישראל אייכלר, ומייד אחריו – רק 30 דקות אחריו – חבר הכנסת יעקב אשר.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, חבר הכנסת אייכלר.

יחיאל חיליק בר: זהבה, לפי רשימת הדוברים שלי את מדברת בערך ב-06:00.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני, עד 30 דקות לרשותך.

יחיאל חיליק בר: אתה לא חייב להשתמש בכול.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי הכנסת, אני רוצה לספר לכם סיפור.

ישראל אייכלר: הייתי פה לפני כעשר שנים, והיה אז תקציב נורא של שר אוצר נורא שקראו לו בנימין נתניהו, והיו דיונים באמצע הלילה, והיה לי חצי שעה לדבר.

ישראל אייכלר: ידעתי שגדעון סער יבוא בבוקר – הוא היה אז יושב-ראש הקואליציה – עם הרוב המוחץ שלו ויטילו את כל הגזירות, ואין על מה לדבר.

ישראל אייכלר: אז התחלתי לדבר על מהות היהדות.

ישראל אייכלר: הרב דרעי, תקשיב לדברים.

ישראל אייכלר: אני רוצה שתקשיב לסיפור הקצר, אחר כך אתה משוחרר.

ישראל אייכלר: אז עמדתי ודיברתי על מהותו של עם ישראל.

ישראל אייכלר: פוגש אותי עיתונאי חרדי שכותב בעיתון "המודיע" ואומר לי: תגיד לי, מה אתה חושב, הכנסת זה בית-מדרש?

ישראל אייכלר: בשביל מה בזבזת זמן לדבר דברי תורה?

ישראל אייכלר: אמרתי לו: תשמע, לדבר דברים בטלים?

ישראל אייכלר: הרי ממילא הדברים ייגזרו מחר.

ישראל אייכלר: לא עוברות 24 שעות ומצלצל אלי בחור ואומר לי: תשמע, הקשבתי בטלוויזיה לשידורי הכנסת.

ישראל אייכלר: אני בחור שבא מבית דתי – מאפרת, נדמה לי – עזבתי את אבא ואימא, סבא שלי יהודי חרדי, עזבתי את התפילין, עזבתי את השבת, עזבתי הכול והייתי ככה באי-שם.

ישראל אייכלר: ראיתי את הדברים שלך והשתכנעתי וקיבלתי עלי שני דברים: א.

ישראל אייכלר: אני חוזר לבית של אבא ואימא; ב.

ישראל אייכלר: אני חוזר לשמור שבת ולהניח תפילין.

ישראל אייכלר: פגשתי את העיתונאי הזה ואמרתי לו: אתה רואה, יהודי אחד התקרב ליהדות – הייתה שווה כל חצי השעה הזאת למרות שאת הגזירות לא ביטלנו.

אלעזר שטרן: זה הכול בזכות הגזירות.

ישראל אייכלר: נכון.

ישראל אייכלר: זה נקרא "מעז יֵצא מתוק".

ישראל אייכלר: אני גם מאמין שהדברים שאנחנו מדברים עכשיו – זה לא יהיה דברים בטלים.

ישראל אייכלר: אנחנו כולנו אנשים עסוקים, מייצגים אנשים שעוסקים כל היום וכל הלילה בתורה ובמצוות, ולא היינו מבזבזים זמננו רק בשביל למשוך את הזמן.

ישראל אייכלר: אז קודם כול לעצם העניין.

ישראל אייכלר: אני רוצה לומר ששמעתי את הרב גפני בדרך לכאן, והוא אמר נימוק שאי-אפשר להתווכח אתו.

ישראל אייכלר: הוא אמר: למה כשנבחרו שני נציגים גברים של הכנסת לוועדה לבחירת שופטים לא עשו חוק שחייבת להיות לפחות אישה אחת בין השניים?

ישראל אייכלר: שם במערכת המשפט – הרי אנחנו יודעים שרוב הפרקליטוּת זה פרקליטוֹת, ומערכת המשפט היא ממש ממלכת הנשים – אז למה שם לא דורשים את הדבר הזה, אלא דווקא בעניין הדתי?

ישראל אייכלר: אני רוצה לומר לכם, אדוני היושב-ראש, שאני ממש מתבייש שבמדינת היהודים רוב הבג"צים היו נגד הדת היהודית; רוב הבג"צים, עד כמה שידוע לי, היו בענייני דת ומדינה.

ישראל אייכלר: כאילו מדובר במדינה דתית.

ישראל אייכלר: לכאורה אם הייתה כאן מדינה יהודית אמיתית, ולא רק מדינת יהודים – וזה עדיין קיים, אנחנו עדיין רוב יהודי – אז באמת היו עוסקים בהרבה דברים וגם בנושאים הדתיים.

ישראל אייכלר: אבל מדינה שכל תרבותה וכל המערכת השלטונית שלה היא כל כך חילונית ובחלקה הגדול אנטי-דתית, מה לנו לעסוק כל כך הרבה בענייני דת?

ישראל אייכלר: מה לנו רבנות?

ישראל אייכלר: הרי אנחנו יודעים שמטרת הרפורמים זה שתהיה רבה רפורמית בסופו של דבר ודיינות רפורמיות.

ישראל אייכלר: אז אם כן למה לא לעשות את זה מייד, או לכתחילה?

ישראל אייכלר: למה לרמות את הציבור, להעסיק אותו?

ישראל אייכלר: זה לא יאומן, אני בא עכשיו ובדרך לפה אני שומע שסוריה טוענת שהיא מצאה טנדר עם טילי "לאו" שישראל מעבירה למורדים, וישראל מכחישה.

ישראל אייכלר: מדובר פה במדינה שנמצאת כל רגע בסכנת טילים מאיראן, מלבנון ומסוריה – כמו שכתוב: "אשור שבט אפי", שהקדוש-ברוך-הוא שולח את אשור כדי להזהיר אותנו כל הזמן.

ישראל אייכלר: ופה מתעסקים בשאלה כמה נשים יהיו פה, ואני שומע ששר הדתות אמר שכל הקבוצה של עשרת האנשים שהוא הולך להעמיד לבחירות לרב הראשי יהיו נשים.

ישראל אייכלר: מה העיסוק האובססיבי הזה נגד הדת?

ישראל אייכלר: וכשאני שומע שמת אחד משונאי היהדות, שהצהיר על עצמו שהוא רוצה להיות חסר דת, שנישא לנוכרייה ואמר שכשהוא אומר "שפוך חמתך על הגויים" בליל הסדר, זה הילדים שלו, כי הם גויים; וכשהוא מת שרת התרבות שמייצגת את הליכוד המסורתי, שהבוחרים שלו כולם יהודים מאמינים, או רובם, באה ומספידה את ההפסד הגדול ששונא היהודים הזה מת.

ישראל אייכלר: זה לא יאומן כי יסופר.

ישראל אייכלר: זאת התרבות היהודית?

ישראל אייכלר: על זה אנחנו מדברים?

ישראל אייכלר: זאת מדינה יהודית?

ישראל אייכלר: זה מה שעשו לעם ישראל?

אורי אורבך: 1,000 אנשים שלכולם תהיה עבודה.

ישראל אייכלר: כן, אולי.

ישראל אייכלר: אני חשבתי שכשקורח בא ל-250 ראשי סנהדראות, מה הוא יכול להבטיח להם?

ישראל אייכלר: אולי איזה ג'ובים ברבנות.

ישראל אייכלר: זה לא יאומן.

ישראל אייכלר: האבסורד כל כך זועק לשמים.

ישראל אייכלר: ומה הולכת הכנסת הזאת לאשר?

ישראל אייכלר: מחר יונח על שולחן הכנסת הזאת תקציב של גזירות נוראיות נגד כל אזרחי ישראל, לא רק נגד הציבור החרדי.

ישראל אייכלר: כמה רוע צריך כדי לגזור כאלה גזירות, ולא בגלל שאין כסף.

ישראל אייכלר: יש ההצעות של גברת זהבה גלאון והרב משה גפני, תוכנית כלכלית.

ישראל אייכלר: כמעט כל אדם שמבין בכלכלה יכול להציע הצעות כלכליות יותר טובות.

ישראל אייכלר: נדמה לי שקראתי באיזה מקום שאפילו ראש הממשלה עצמו אמר שיש הרבה דברים שהוא היה עושה אחרת.

ישראל אייכלר: אז על מי הולכים לגזור גזירות?

ישראל אייכלר: על כלל הציבור.

ישראל אייכלר: ואני רוצה לומר שמאוד לא נעים לי, אבל אני חייב לומר את זה.

ישראל אייכלר: העליתי פה ביקורת על אחד משרי הממשלה על זה שהוא קיבל חצי מיליון שקל בשנה מעמותה אנטי-חרדית כדי לשלול מילדים חרדים את הזכות לחיות, ללמוד, לאכול פת לחם, על-ידי הגזירה הזאת של אין ליבה – אין תקציב, כדי לסגור את תלמודי-התורה בארץ-ישראל ולהפוך אותם לממלכתיים.

ישראל אייכלר: וכמובן כשהממלכה זה הוא ולא אנחנו.

ישראל אייכלר: אז אמרתי, אדם שקיבל חצי מיליון שקל בשנה ואחר כך הופך לשר חינוך והולך לכפות את הדבר הזה – תארו לעצמכם שאני הייתי שר החינוך, או זבולון המר, זיכרונו לברכה, או יצחק לוי, והיה אומר שבית-ספר שלא מלמד שאסור לחלל את השבת לא יקבל תקציב, כי אני שר החינוך וכך אני רוצה, זה הממלכה שלי.

ישראל אייכלר: עלה בדעתו של הרב אריה דרעי כשהיה שר הפנים להגיד: עירייה שמחללת שבת לא מקבלת תקציב?

ישראל אייכלר: מה, זה של אבא שלו?

ישראל אייכלר: אז בא אלי עכשיו השר פירון, פה בערב, ואומר לי: אני מוחה על זה שאמרת שקיבלתי חצי מיליון שקל בשנה, קיבלתי 600,000 שקל בשנה מעמותת "הכול חינוך".

ישראל אייכלר: אמרתי: וזה חוץ מהמשכורת שלך כמנהל בית-ספר וכמנהל ישיבה?

ישראל אייכלר: על זה לא קיבלתי תשובה.

ישראל אייכלר: אבל איפה המוסריות, אמרתי לו.

ישראל אייכלר: אתה בא, מוציא הוראה שילדים טעוני טיפוח, ילדים עם קשיי למידה בתלמודי-התורה לא יתוקצבו בשנה הקרובה.

ישראל אייכלר: והוא מודיע את זה, כבר ממהר להודיע למורות, כדי שאפשר יהיה לפטר אותן מראש.

ישראל אייכלר: כמה רוע.

ישראל אייכלר: אסד הסורי הוא רשע, הוא טוען שישראל שלחה טילים למורדים.

ישראל אייכלר: לבנון רשעים, שולחים עלינו טילים וחצי מוות.

ישראל אייכלר: האיראנים רשעים.

ישראל אייכלר: ואנחנו בפנים יש לנו זמן להרע לילדים קטנים, כי אנחנו רוצים שאורחות החיים של ההורים שלהם יהיו שונים?

ישראל אייכלר: הרי המדינה הזאת מממנת במאות מיליונים כל מיני ילדים בסיכון שהוריהם פירקו את הבתים והם התנהגו – ואני לא רוצה להגיד את כל הדברים הנוראים שעליהם הילדים שלהם בסיכון.

ישראל אייכלר: תבוא המדינה ותגיד: היות שאני רוצה לחנך את ההורים שהילדים שלהם לא יהיו ילדים בסיכון, אז אני ארעיב את הילדים בסיכון, כדי לחנך את ההורים שלהם.

ישראל אייכלר: להבדיל אלף אלפי הבדלות, פה מדובר בהורים שמוסרים את נפשם.

ישראל אייכלר: מי שיודע מה זה לשבת עם ילד עם חום לילה אחד.

ישראל אייכלר: אני שומע לפעמים כמה הם מתרגשים, כשיש להם ילד או שניים, והילד היה חולה.

ישראל אייכלר: חמישה ילדים, עשרה ילדים, 12 ילדים.

ישראל אייכלר: במקום שמדינת ישראל תבוא ותאמר: כל הכבוד לאנשים האלה שמצילים את הדמוגרפיה היהודית בארץ-ישראל – הרי בסופו של דבר אנחנו מיעוט קטן בין מאות מיליונים מוסלמים מסביב.

ישראל אייכלר: בן-גוריון לא היה חרדי, לא היה דתי, הוא לא היה מסתובב עם חובשי כיפות כמו ראש הממשלה העכשווי; לא הייתה כיפה אחת בסביבתו.

ישראל אייכלר: והוא הלך ונתן מתנה לאישה שילדה עשרה ילדים, והוא אמר שעל-ידי זה המדינה הזאת תתקיים.

ישראל אייכלר: אז הולכים להילחם בילדים ובהורים האלה בכל מיני דרכים.

ישראל אייכלר: קיצוץ קצבאות הילדים, שוד ושבר.

ישראל אייכלר: מה זה קצבאות הילדים?

ישראל אייכלר: המדינה נותנת משהו?

ישראל אייכלר: היא לוקחת ביטוח לאומי והיא לוקחת מס הכנסה.

ישראל אייכלר: והייתה מדינת ישראל מדינת רווחה שאמרה שהיות שאבא שמפרנס עשרה ילדים לא יכול לשלם אותו מס הכנסה כמו אבא שמפרנס ילד אחד, אז היו נקודות זיכוי.

ישראל אייכלר: הגיעה ועדת בן-שחר – אני לא יודע כמה מחברי הכנסת עוד זוכרים את ועדת בן-שחר, נראה לי שזו כנסת די צעירה – בשנות ה-70, ואמרו שאנחנו במקום לתת נקודות זיכוי לילדים, ניתן קצבאות ילדים, ואז כולם משלמים את אותו מס.

ישראל אייכלר: אז את הכסף של ביטוח לאומי, קצבאות הילדים, הם גוזלים, אבל את נקודות הזיכוי הם לא מחזירים.

ישראל אייכלר: הם נותנים משהו?

ישראל אייכלר: הם מדברים על לתת.

ישראל אייכלר: איזו בושה, איזו חרפה.

ישראל אייכלר: על מה אנחנו מדברים?

ישראל אייכלר: אנחנו עכשיו בפרשת חוקת.

ישראל אייכלר: פרשת חוקת, "זאת חקת התורה".

ישראל אייכלר: רש"י אומר: גזירה היא מלפני, גזירה גזרתי, חוקה חקקתי, ואין לך רשות לערער אחריה.

ישראל אייכלר: למה אומר את זה רש"י?

ישראל אייכלר: לפי שהשטן ואומות העולם מונין את ישראל לומר מה המצווה הזאת ומה טעם יש בה, לפיכך כתב: חוקה, גזירה היא מלפני.

ישראל אייכלר: מדובר פה על פרה אדומה, אבל האמת היא שעל פרה אדומה בהמשך אומר רש"י: משל לילד שלכלך את פלטין של מלך, אומרים: תבוא אמו ותקנח; כך אומרים: תבוא הפרה ותקנח את עוון העגל.

ישראל אייכלר: אז הנה רש"י אומר לי אחרי שני דפים את הטעם, והוא אומר לי בהתחלה שזה חוקה.

ישראל אייכלר: ואומרים ספרי החסידות דבר מדהים.

נסים זאב: מה אומר ה"שפתי חכמים" אחרי זה, בבקשה.

ישראל אייכלר: כן, אין לי עכשיו זמן להסתכל ב"שפתי חכמים".

ישראל אייכלר: אבל אומרים ספרי החסידות דבר מדהים, שאנחנו צריכים לדעת שלא רק פרה אדומה זה חוקה בלא טעם וצריך לקיים אותה בגלל שכך ציווה הבורא, ולא בגלל הטעם הזה; אלא כל המצוות שבתורה צריך לקיים כי כך ציווה הבורא.

ישראל אייכלר: ולכן זה נקרא "טעמי המצוות".

ישראל אייכלר: מה זה טעמי המצוות?

ישראל אייכלר: כמו שאוכל, אדם מבוגר אוכל אוכל.

ישראל אייכלר: למה הוא אוכל אוכל?

ישראל אייכלר: כדי שיהיה בריא.

ישראל אייכלר: אבל כמובן מכניסים טעמים כמו סוכר וכמו פלפל חריף כדי שיהיה לו טעים האוכל.

ישראל אייכלר: ילד אוכל את האוכל בגלל שיש בו סוכר.

ישראל אייכלר: אדם שעושה את המצוות בגלל טעמי המצוות, לא מבין את העומק של המצוות.

ישראל אייכלר: העומק של המצוות זה: כך ציווה הבורא, ולכן אנחנו מקיימים את המצווה.

ישראל אייכלר: ולכן אכילת חמץ בפסח זה כרת, ואכילת חמץ אחרי פסח זה ברכה, כי כך ציווה הבורא.

ישראל אייכלר: הטעמים של המצוות, "כי ביום הזה יצאתם ממצרים", כל הטעמים האלה זה להטעים, לתת טעם לדבר, אבל לא זאת הסיבה האמיתית.

ישראל אייכלר: מה הקשר בין פרשת קורח לפרשת חוקת?

ישראל אייכלר: אותו הדבר.

ישראל אייכלר: קורח, שפיקח היה, מה ראה לשטות זה?

ישראל אייכלר: אבל הוא בא ואמר: בית מלא ספרים, צריך מזוזה או לא צריך מזוזה?

ישראל אייכלר: אם אנחנו נתייחס לתורה רק לפי הטעמים, המזוזה זה פרשייה בתורה, אז יש פרשייה אחת בתורה.

ישראל אייכלר: אם זה הטעם, אז יש לי בית מלא ספרים, אז יש לי מלא טעמים, אז למה אני צריך מזוזה?

ישראל אייכלר: שמעתי בדיחה ממישהו, שאמר המשל לטענת קורח על בית מלא ספרים הוא העניין של משאית עם גלגלים שנסעה לשוק, עם צמיגים.

ישראל אייכלר: והוא ביקש מהמוסכניק, הנהג, שיוריד לו את הגלגלים מהמשאית וישים את זה בבגאז'.

ישראל אייכלר: אז הוא אומר לו: אבל איך תיסע?

ישראל אייכלר: אז הוא אמר: אני אסע בקל וחומר.

ישראל אייכלר: אם שישה גלגלים מובילים אותי, אז אם יש לי 100 על המשאית אני בוודאי יכול לנסוע.

ישראל אייכלר: זו הייתה טענת קורח: אם יש לי בית מלא ספרים, למה אני צריך מזוזה?

ישראל אייכלר: אלא הרעיון הוא שכך ציווה הבורא, אנחנו צריכים לשים מזוזה על מזוזות ביתך ובשעריך, כך צריך להיות.

ישראל אייכלר: עצם העובדה שקמה מדינה יהודית בארץ-ישראל זה לא דבר פשוט ולא דבר טבעי.

ישראל אייכלר: בין מצד אלה שאומרים שזה אתחלתא דגאולה, בין מצד אלה שאומרים שזה עקבתא דמשיחא, המציאות היא שהבורא יתברך הביא במצבים קשים מאוד את עם ישראל לפה.

ישראל אייכלר: אנחנו לא יודעים כמה זמן יש לנו זכות להישאר פה.

ישראל אייכלר: לפי מה שכתוב בתורה ובנביאים ובכתובים, אם אנחנו נמשיך להתנהג ככה, ולא יהיה כמו המצב היום, שברוך השם יש עדיין יהודים שומרי תורה ומצוות, יש עדיין יהודים שומרי שבת, יש עדיין יהודים שלומדים תורה – אז לפי מה שכתוב בתורה, ואני מאמין שרוב ישראל מאמינים עדיין בתורה, אין שום סיכוי שאנחנו נוכל להתקיים.

ישראל אייכלר: כי על-פי ההיגיון אין שום אפשרות, גם על-פי הצדק המוסרי האנושי, לא האלוקי.

ישראל אייכלר: על-פי הצדק האלוקי מגיעה לנו הארץ הזאת, כי כך ציווה הבורא.

ישראל אייכלר: כי את הארץ הזאת הוא נתן לאברהם, ליצחק וליעקב.

ישראל אייכלר: למה הוא נתן לנו את הארץ הזאת?

ישראל אייכלר: "ויתן להם ארצות גוים ועמל לאומים יירשו" – כתוב בתהילים שהארץ הזאת שייכת לגויים.

ישראל אייכלר: למה הקדוש-ברוך-הוא נתן לנו את זה?

ישראל אייכלר: "בעבור ישמרו חקיו ותורתיו ינצרו.

ישראל אייכלר: "

ישראל אייכלר: אז כשיש מדינה יהודית ויש לה ממשלה שהיא אנטי-יהודית, אין לכם אנטיתזה נוראה מזאת, אין לכם מציאות קשה מזאת, אין לכם גלות קשה מזאת.

ישראל אייכלר: כשהברזל מכה בברזל הרעש הרבה יותר גדול מאשר כשהגרזן מכה בעץ.

ישראל אייכלר: כאשר יהודים מכים יהודים זה הדבר הנורא ביותר.

ישראל אייכלר: מוציאים דיבת הארץ רעה – מי?

ישראל אייכלר: אותם הרפורמים שהוציאו את ציון וירושלים מהסידורים שלהם, באים לכותל המערבי לחללו, על זה הבורא יסתדר אתם; אבל זה שהם מוציאים ל"ניו-יורק טיימס" ולכל העיתונים ולכל כלי התקשורת בעולם שמדינת ישראל איננה ראויה להחזיק בכותל המערבי כי היא לא נותנת חופש פולחן לכמה מטורפות שדווקא רוצות להלביש תפילין?

ישראל אייכלר: זה לא נעשה מאהבת הבורא, זה נעשה משנאת היהדות, משנאת היהודים, משנאת הכותל המערבי.

ישראל אייכלר: הם לא רצו את האבנים האלה.

ישראל אייכלר: הכותל המודרני.

ישראל אייכלר: הם צריכים להקים משהו יותר מודרני.

ישראל אייכלר: אני רוצה לספר לכם: כשהייתי בצרפת, בשטרסבורג, פגשתי יהודי מבוגר שמאוד התקרב בתקופה האחרונה לארץ-ישראל, למדינה.

ישראל אייכלר: הוא עובד בשביל המדינה, מתווכח בשביל המדינה.

ישראל אייכלר: שאלתי אותו איך הוא הגיע לאן שהוא הגיע; כי יש לו בן, הוא הראה לי, שחזר בתשובה ונהיה לא חרדי אבל יהודי דתי.

ישראל אייכלר: שאלתי אותו איך הוא הגיע לאן שהוא הגיע.

ישראל אייכלר: אז הוא אומר לי שהוא בא מבית חילוני, צרפתי.

ישראל אייכלר: ואתם יודעים, בצרפת לא היו כל כך הרבה דתיים באותם ימים.

ישראל אייכלר: וההורים שלו נסעו לאמריקה, והבר-מצווה שלו הייתה באמריקה.

ישראל אייכלר: אז האבא אמר: מילא, בר-מצווה נעשה לו.

ישראל אייכלר: אז הוא הלך ל-temple שהיה שמה – רפורמי, זה מה שהיה.

ישראל אייכלר: והאבא לוקח אותו, והוא רואה שהרבי שלימד אותו והכין אותו לבר-מצווה מגיע עם רכב בשבת, מוציא את הסיגריה ליד סף בית-המדרש, דורך על זה, מכבה את הסיגריה, ונכנס לבית-הכנסת ומטיף לי על תורה.

ישראל אייכלר: הוא אומר: קיבלתי כזאת סלידה מן התורה ומן היהדות, כילד חילוני מצרפת.

ישראל אייכלר: הוא אומר: זה רבי?

ישראל אייכלר: הוא בא לפה, מחלל שבת, במכונית, והוא רוצה לשכנע אותי להיות יהודי.

ישראל אייכלר: אז הוא התנתק לגמרי במשך שנים רבות.

ישראל אייכלר: עד שהבן שלו התחיל להתחזק, על-ידי זה הוא התקרב גם חזרה לארץ-ישראל.

ישראל אייכלר: אבל כל הדברים האלה במישור התיאורטי, אני רוצה לדבר על המישור המעשי.

ישראל אייכלר: מצוות שבין אדם למקום, כשאדם עובר עליהן באופן פרטי אז הוא יכול לחזור בתשובה, אבל החוטא ומחטיא את הרבים, או מישהו שעושה רע למישהו אחר, בין אדם לחברו, אין העבירות נמחלות לו עד שיבקש ממנו מחילה.

ישראל אייכלר: כשבאה ממשלה ופוגעת באזרחיה ועושה דברים רעים, גם אם השר הזה או השר הזה מאמינים שהוא רוצה לאלף ולכפות על אזרחים אחרים ללכת לפי הדרך הממלכתית שלו כי הוא מאמין בזה, אז כל זמן שאתה לא עושה רעות למישהו אז אתה מאמין בזה והוא מאמין בזה.

ישראל אייכלר: אבל כשאתה עושה רע וכשתבוא לשמים ויתברר לך שלא היית צודק, לא יהיו לך מחילה וכפרה לא בעולם הזה ולא לעולם הבא על מה שעשית לילדים האלה.

ישראל אייכלר: ועל זה אומר הנביא ישעיהו: הוי החוקקים חקקי אוון ומכַתבים עמל כיתבו, להטות מדין דלים ולגזול משפט עניי עמי, להיות אלמנות שללם ואת יתומים יבוזו.

ישראל אייכלר: אתם יודעים שבמדינת היהודים יש חוק, שילד שלומד תורה בישיבה, יתום, בגיל 18 מפסיקים לתת לו את קצבת השאירים?

ישראל אייכלר: רק בגלל שהוא לומד בישיבה.

ישראל אייכלר: וכמה שניסינו, וכחלון וכולם, לעשות את זה, המדינה הזאת לא רצתה, וזה לא הרבה כסף, כדי להראות את איבתם ללומדי התורה.

ישראל אייכלר: ופה אומר הפסוק: הוי אשור שבט אפי ומטה הוא בידם זעמי.

ישראל אייכלר: אנחנו צריכים לדעת שכל הגזירות שיש – קודם כול, כל הגזירות שיש מצד השלטון על הציבור החרדי, אנחנו צריכים גם ללמוד מזה, יכול להיות שהתקרבנו יותר מדי לתרבות הרעה ואנחנו צריכים להתרחק מזה.

ישראל אייכלר: אבל גם מדינת ישראל צריכה לדעת – הוי אשור שבט אפי ומטה הוא בידם זעמי.

ישראל אייכלר: זה שיש מדינה שמכריזה על הרצון להשמיד את מדינת ישראל והעולם שותק, זה גזירה משמים, זה לא רק בעולם הזה.

ישראל אייכלר: אין עוד מדינה בעולם שמישהו מאיים להשמידה, אין דבר כזה.

ישראל אייכלר: אפילו סין נגד טייוואן – לא מדברים על השמדה.

ישראל אייכלר: ופה איראן מדברת על השמדת היהודים, ולא משנה אם זה יהיה אחמדינג'אד או מישהו אחר.

ישראל אייכלר: האם זה דבר פשוט?

ישראל אייכלר: האם זה לא בא לעורר אותנו להבין שכשאנחנו עושים כל כך הרבה דברים רעים אחד כלפי השני, מחנכים ילדים לכפירה – אתם יודעים איזה אסון לאומי זה שמיליון ילדים יהודים עשוקים לא יודעים פסוק בתורה, לא יודעים אמונה?

ישראל אייכלר: ומחפשים אמונה ומבקשים אמונה.

ישראל אייכלר: זה הרי "נצח ישראל לא ישקר", רואים פה דבר מדהים.

ישראל אייכלר: לכאורה אם באמת המדינה הזאת מתנהלת כפי שהיא מתנהלת ב-60 השנה האחרונות, לא היה צריך להישאר אפילו יהודי דתי אחד, ודאי לא היה צריך להישאר יהודי חילוני אחד שרוצה אמונה.

ישראל אייכלר: ולמעשה למרות החינוך הקלוקל, למרות החינוך הממלכתי שעקר בשיטתיות את האמונה בנותן התורה ולימד תנ"ך כאיזה מקצוע של סיפורי הארי פוטר, למרות זאת רוב אזרחי הארץ הם אנשים מאמינים, גם אנשים שאינם דתיים.

ישראל אייכלר: הלוא דבר הוא, למה הם אנשים מאמינים?

ישראל אייכלר: למה הם מאמינים בבורא עולם?

ישראל אייכלר: למה הם שמחים ללכת לבית-הכנסת ביום הכיפורים?

ישראל אייכלר: למה מה שכן לימדו אותם הם כל כך שמחים לעשות?

ישראל אייכלר: יש להם שורש נשמת ישראל, ואבותיהם ואבות אבותיהם עומדים בפני כיסא הכבוד ושואלים: מה קרה לילדים שלנו?

ישראל אייכלר: איפה לקחו אותם?

ישראל אייכלר: על מה הבאנו אותם לארץ-ישראל?

ישראל אייכלר: הרי באו יהודים לארץ-ישראל ונישקו את העפר של ארץ-ישראל, ולקחו את הילדים שלהם בכוח.

ישראל אייכלר: אז אומרים לי: טוב, לא את כולם לקחו בכוח – אז לקחו אותם בפיתויים.

ישראל אייכלר: מה רוצה המדינה היום לעשות?

ישראל אייכלר: לא יאומן.

ישראל אייכלר: אחרי שחינכו אותנו 60 שנה שיש פלורליזם, דמוקרטיה, רב-תרבותיות, רב-לאומיות, פתאום: לא, אתם תהיו כמונו, אתם חייבים להיות כמונו, אתם צריכים לחנך את הילדים שלכם כמונו.

ישראל אייכלר: איך אמר לי שר החינוך?

ישראל אייכלר: תהיו ממלכתיים.

ישראל אייכלר: מי זה הממלכה הזאת?

ישראל אייכלר: אתה הממלכה הזאת?

ישראל אייכלר: אני הממלכה הזאת?

ישראל אייכלר: אולי המהגרים מרוסיה שאינם יהודים הם הממלכה הזאת?

ישראל אייכלר: מדובר פה במאות אלפי אנשים שמצהירים על עצמם כלא יהודים.

ישראל אייכלר: מי זה הממלכה הזאת?

ישראל אייכלר: בסך הכול מדובר ביישוב שמוקף במאות מיליוני אויבים מסביב ובדרך הטבע אין לו אפשרות להתקיים, ואת זה אנחנו צריכים לזכור כל רגע.

ישראל אייכלר: האמת היא שגם הטבע בגימטריה אלוקים.

ישראל אייכלר: זה שאדם עומד והוא לא נופל כמו שק תפוחי-אדמה – אדם בריא – גם זה נס משמים, זה נס בתוך הטבע.

ישראל אייכלר: אבל קיומה של מדינת היהודים בתוך הים הסוער והגועש הזה הוא נס בתוך הטבע ונס מעל הטבע.

ישראל אייכלר: ולכן, במקום להכיר טובה לבורא עולם, להכיר טובה לאותם אנשים שמוסרים את נפשם בלימוד תורה ימים ולילות, להכיר תודה לאותן אימהות שערות 20, 30 שנה, ומגדלות בתים עם ילדים לשם ולתפארת לעם היהודי, באים להילחם נגדם?

ישראל אייכלר: מספרים לי שיש בתי-ספר בש"ס – ר' אריה, מצאו בש"ס 100 בתי-ספר בלי רישיון.

ישראל אייכלר: אתה יודע שבברית-המועצות היו אלפי בתי-ספר בלי רישיון, וסגרו אותם היבסקצים, היבסקציה, הקומוניסטים היהודים?

ישראל אייכלר: קודם אומרים: אתה לא מקבל רישיון, ואחרי זה אומרים: למה אתה מתקצב מישהו בלי רישיון?

ישראל אייכלר: היינו אתמול, אני והרב פרוש וחברים, בבית-ספר "בני עמי" בקטמון בירושלים.

ישראל אייכלר: לקחו לו את הרישיון.

ישראל אייכלר: ושולחים מכתב להורים: תדעו לכם שאתם לומדים בבית-ספר בלי רישיון.

ישראל אייכלר: למה?

ישראל אייכלר: כי ראש העיר לא רוצה שיהיה בקטמון בית-ספר חרדי.

ישראל אייכלר: כפייה אנטי-דתית כזאת לא הייתה ברוסיה הסובייטית; יותר נכון, היא כן הייתה ברוסיה הסובייטית, אבל שם לפחות הם היו דמוקרטיה עממית ה-SSSR.

ישראל אייכלר: פה מדברים על דמוקרטיה – ואני מסיים בזמן, אדוני, אל תדאג – – –

משה גפני: לא, אבל אתה מדבר לעניין, אתה יכול לדבר עוד.

ישראל אייכלר: לא, אני לא רוצה, אנשים פה עייפים.

מאיר פרוש: לא עייפים, לא עייפים.

ישראל אייכלר: את החמש דקות אני אמלא.

ישראל אייכלר: את שליחותי אמלא, בעזרת השם.

קריאה: אולי משהו מהזוהר.

יוני שטבון: אנחנו משאירים לספרדים אחרי זה, סיעת ש"ס.

משה גפני: הרב אייכלר, אני מוסיף לך זמן על חשבוני.

ישראל אייכלר: תשמעו, דיברת כל כך יפה, שלא שייך.

ישראל אייכלר: בכל אופן, אני רוצה לומר שמי שחושב שהוא יעשה פה ברית-המועצות, הוא יוכל לעשות את זה.

ישראל אייכלר: אין לנו כוח נגדו.

ישראל אייכלר: יש לכם יבסקציה.

ישראל אייכלר: פעם קראו לזה קומוניסטים, היום קוראים לזה רפורמים, דמוקרטים, ויש לכם בתי-משפט.

ישראל אייכלר: אתה יודע שכששר המשטרה נותן הערה לשוטר, זה שום דבר.

ישראל אייכלר: שופט נותן הוראה לשוטרים – שופט מחייב שוטרים שמאמינים בקדושת הכותל המערבי לסגור את הכותל לפחות לשבע דקות או עשר דקות, לטענתם, ולחצי שעה, לטענת אחרים, כדי לאפשר לקבוצת תימהוניות לבוא.

ישראל אייכלר: ריבונו של עולם, כפייה אנטי-דתית על השוטרים.

ישראל אייכלר: אני לא מדבר על המתחרדים האלה, אין להם זכות לבוא לכותל המערבי.

ישראל אייכלר: משה פייגלין רוצה לעלות להר-הבית, לא צריכים להביא 50,000 מוסלמים; בג"ץ פסק שיש זכות ליהודים להתפלל בהר-הבית, אבל בשם שלום הציבור מפקד המשטרה – אתה היית שם, כמפקד משטרה הייתה לך זכות למנוע ממנו לעלות בשם שלום הציבור, נכון?

מיקי לוי: נכון, אבל בג"ץ לא קבע שאפשר – – –

ישראל אייכלר: אז למה בכותל המערבי היועץ המשפטי לא נותן למפקד המשטרה אלא אם תהיה שפיכות דמים?

ישראל אייכלר: מה אתם רוצים, שפיכות דמים?

ישראל אייכלר: אתם חושבים שאנחנו שופכי דמים?

ישראל אייכלר: אתם יודעים שאנחנו לא שופכי דמים ואתם מנצלים את העובדה הזאת כדי לחלל את הכותל המערבי, ואתם כופים את זה על המשטרה.

ישראל אייכלר: אני יודע שהשוטרים, רובם ככולם, הם אנשים מאמינים ולא רוצים את זה.

ישראל אייכלר: מי כופה את זה?

ישראל אייכלר: השופטים.

ישראל אייכלר: ועוד איזה שופט?

ישראל אייכלר: שופט שאני מניח, איך קוראים להם, שהוועדה לבחירת שופטים הייתה בוחרת בו.

ישראל אייכלר: השופט סובל, עם כיפה, קובע שמנהג המקום זה גם כמו הרפורמים.

ישראל אייכלר: תאר לעצמך שמישהו ירקוד פה באמצע הבמה ויגיד: מנהג המקום זה לרקוד פה.

ישראל אייכלר: אז זהו, יש לי שתי דקות ו-49 שניות, והרב נסים זאב ביקש זוהר, אז פתחתי במקרה זוהר.

משה גפני: או הנה, יש לך עשר דקות.

יוני שטבון: חבר הכנסת אייכלר, אתה מסתובב עם זוהר בכיס?

ישראל אייכלר: לא, לא, לא, יש לי את זה פה.

ישראל אייכלר: נדמה לי שזה של הרב נסים זאב.

ישראל אייכלר: אומר הזוהר הקדוש: כשנכנסת השבת המדורה נכבית, ואפילו האש של גיהינום נכבית והרשעים שבגיהינום יש להם מנוחה – במקרה פתחתי את זה – והכול, מטה ומעלה, יש להם מנוחה.

ישראל אייכלר: וכשיוצאת השבת וכו' וכו', אז הפוך.

ישראל אייכלר: פגשנו פה, הזוהר הקדוש שאומר מה ברכת השבת.

ישראל אייכלר: הקדוש-ברוך-הוא נתן לנו מתנה טובה כל כך, השבת, ובשתי דקות אני לא יכול לספר את זה בצד הדתי, אני רוצה לספר לכם את זה בצד הציוני.

ישראל אייכלר: היה חיים נחמן ביאליק שהיה בישיבת וולוז'ין, ונעבעך עזב, ואחר כך הוא התחרט בזיקנותו ואמר לאחד העם: צוריק אין חדר אריין – ביידיש פשוטה זה: חזרה לחדר.

ישראל אייכלר: אז הוא כותב שם בנאום שלו על "עונג שבת", שאם עם ישראל הגיע לפה הוא לא הגיע כדי לגדל תפוחי-אדמה, הוא הגיע כדי לשמר את השבת, והוא דיבר על חשיבות השבת ללאום.

ישראל אייכלר: מאיר דיזנגוף עמד ומנע מסוסים ערבים, בעלי עגלות, להיכנס בשבת.

ישראל אייכלר: שבת היא מתנה כל כך טובה שאם מדינת ישראל הייתה מבינה את זה, היא לא רק לא הייתה נלחמת כדי להוסיף חילולי שבת, אלא ההפך, היא הייתה אומרת, משימה לאומית להנחיל את השבת לעם ישראל.

ישראל אייכלר: תשאלו – אני לא צריך להגיד פה, רוב האנשים פה דתיים – איזה ברכה יש בשבת.

ישראל אייכלר: אבל תספרו לעם ישראל איזה ברכה יש בשבת.

ישראל אייכלר: מה עושים לעם הזה שבשבת נותנים להם את התוכניות הכי גרועות, שהורים אומרים שאי-אפשר לתת לילדים לראות את זה.

ישראל אייכלר: במקום שהם ישבו עם הילדים ביחד בסעודת שבת וישירו זמירות; אתה יודע מה, שישירו אפילו שירי מולדת.

ישראל אייכלר: לוקחים מהילדים האלה את השבת, לוקחים את המתנה.

ישראל אייכלר: אני חושב שאם מכל הנאום הזה יצא שאיש אחד יתחזק בשמירת השבת, ואפילו שיסגור את כל הטלוויזיות בשבת, את כל הפלאפונים, וינסה, "טעמו וראו כי טוב ה'".

ישראל אייכלר: תעשו שבת לא ממש כמו הדוסים, אבל כמעט כמו, ואחר כך אתם תבואו, בעזרת השם, ותראו את טעם השבת – "טעמו וראו כי טוב ה'".

ישראל אייכלר: תודה רבה.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת יעקב אייכלר.

ישראל אייכלר: יעקב הוא אדם חשוב מאוד, אבל שמי ישראל.

יוני שטבון: סליחה, ישראל אייכלר.

יוני שטבון: יעלה חבר הכנסת יעקב אשר – אינו נוכח.

יוני שטבון: חבר הכנסת אלי ישי – אינו נוכח.

יוני שטבון: חבר הכנסת אריה דרעי, בבקשה, עד 30 דקות.

אריה מכלוף דרעי: אדוני היושב-ראש, חברי כנסת, אפשר לומר, נו, ברוך השם, אני רואה כאן, יש רוב מוחלט לחובשי הכיפות, ולרבניות גם.

אריה מכלוף דרעי: כדי שלא נבטל זמן, חשבתי, קצת דברי תורה.

אריה מכלוף דרעי: אנחנו רגילים שכשמדברים דברי התחזקות או דברי מוסר, מדברים בדרך כלל דברים שבין אדם למקום.

אריה מכלוף דרעי: אנחנו לפעמים שוכחים שחלק חשוב מאוד מהתורה זה בין אדם לחברו.

אריה מכלוף דרעי: אם אנחנו נתבונן קצת, אפשר לדבר על זה שעות, לא רק חצי שעה, מה המקום שתופס בתורה שלנו, בתורה שבכתב ובתורה שבעל-פה, ואחר כך בדברי חז"ל, כמה התורה, כמה הקדוש-ברוך-הוא חשוב לו היחס שבין אדם לחברו, שאי-אפשר להאמין.

אריה מכלוף דרעי: ונתחיל עם כמה דוגמאות כדי שנבין שאין לנו מה להתבייש, חלילה וחס, בתורתנו, ובמסורת ובדברי חז"ל.

אריה מכלוף דרעי: כשאנחנו מדברים על התנהגות הומנית או על איך מתייחסים אחד לשני בחברה, שנדע שאין תורה מוסרית יותר מתורת עם ישראל.

אריה מכלוף דרעי: נתחיל עם הגמרא, מסכת יבמות, והגמרא אומרת: שנים עשר אלף זוגין של תלמידים היו לרבי עקיבא, וכולם מתו מפסח ועד עצרת, שלא נהגו כבוד זה בזה, והיה העולם שמם עד שירד רבי עקיבא לדרום והעמיד חמישה תלמידים, רבי שמעון בר יוחאי, רבי מאיר בעל הנס, רבי יהודה בר עילאי, רבי יוסף ורבי אלעזר בן ערך.

אריה מכלוף דרעי: רבותי, כשמתבוננים קצת – אנחנו רגילים, כילדים קטנים בגן שמענו את כל הסיפורים על רבי עקיבא וסיפורים אחרים, וזה נשאר לנו במודעות שלנו שזה הסיפורים.

אריה מכלוף דרעי: היו 24,000 תלמידים שלא אהבו אחד את השני, מתו, "ואהבת לרעך כמוך".

אריה מכלוף דרעי: אבל אם נתבונן קצת נראה מה שכתוב כאן – דברים מדהימים.

אריה מכלוף דרעי: קודם כול, לא כתוב 24,000 תלמידים.

אריה מכלוף דרעי: כתוב 12,000 זוגין, 12,000 זוגות.

אריה מכלוף דרעי: לא לחינם כתוב על זה 12,000 זוגין, פירושו שהם היו חברים, כל אחד הייתה לו החברותא שלו.

אריה מכלוף דרעי: אז אי-אפשר לומר שהם לא אהבו אחד את השני.

אריה מכלוף דרעי: ב.

אריה מכלוף דרעי: אומר רש"י במקום – מה זה "והיה העולם שמם"?

אריה מכלוף דרעי: אומר רש"י, שנשתכחה תורה מישראל.

אריה מכלוף דרעי: נשתכחה תורה מישראל עד שרבי עקיבא ירד לדרום.

אריה מכלוף דרעי: לא כתוב בחז"ל, בגמרא – ואני אומר את זה כל פעם כשאני מרצה לפני תלמידים שהם לא שומרי תורה ומצוות, אני לא אוהב להגיד חילונים; כשאני מרצה לפניהם ואני נותן להם את הדוגמאות האלה אני אומר, תשמעו, חבר'ה, לא חייבים להאמין שהסיפור הזה קרה, לא חייבים להאמין.

אריה מכלוף דרעי: אבל עצם העובדה שבתורה שבעל-פה שלנו, שבמסורת שלנו חז"ל הכניסו את הסיפורים הללו, פירושו שחז"ל רצו שעל זה אנחנו נגדל וזו תהיה התורה וזה יהיה החינוך שאנחנו נחנך את ילדינו.

אריה מכלוף דרעי: אז גם ככה זה מספיק בשביל להתייחס לזה ברצינות, גם אם לא כל אחד מאמין שבאמת היו 24,000 תלמידים שמתו.

אריה מכלוף דרעי: אבל זה מה שחז"ל רצו לחנך אותנו, שכביכול 24,000 תלמידים לא נהגו כבוד זה בזה.

אריה מכלוף דרעי: מה זה הלשון הזו, "שלא נהגו כבוד זה בזה"?

אריה מכלוף דרעי: זה לא שחלילה וחס הם שנאו אחד את השני, זה לא שהם דיברו לשון הרע אחד בשני, זה לא שהם דיברו רכילות או הם הלבינו פנים אחד לשני.

אריה מכלוף דרעי: חלילה, הם היו תלמידי חכמים והם הקפידו אחד על כבוד השני.

אריה מכלוף דרעי: הם הקפידו לא לעבור על עבירות של התורה.

אריה מכלוף דרעי: אז מה זה, "שלא נהגו כבוד זה בזה"?

אריה מכלוף דרעי: ראיתי פעם סיפור שאפשר – הבעל-שם-טוב, אבי החסידות, בעיר מז'יבוז' היה ידוע שהיה לו – למעשה כל גדולי האדמו"רים שהמשיכו אחר כך, בעל ה"תניא" והרב לוי יצחק מברדיצ'ב, ורבי אלימלך מליז'נסק ואחרים, היו דבוקים לרבם, לא עזבו אותו לרגע אחד.

אריה מכלוף דרעי: מסופר שפעם אחת באמצע תפילה, התפללו ובאמצע השמונה-עשרה – חברי הכנסת מש"ס, תקשיבו קצת, הבעל-שם-טוב, לא נורא, נו.

קריאות: – – –

עליזה לביא: שאלנו למה אתה בוחר את הדוגמאות ממז'יבוז'.

מיקי לוי: תראה מי מקשיב לך.

מיקי לוי: אך ורק אנחנו מקשיבים לך.

מיקי לוי: רק אנחנו מקשיבים לך.

עליזה לביא: אנחנו רוצים דוגמאות ממרקש, אנחנו רוצים ממרוקו.

עליזה לביא: מה אתה מביא לנו את מז'יבוז'?

מאיר פרוש: תגיד להם שלא הזכרת את המגיד.

מאיר פרוש: בסדר.

עליזה לביא: אנחנו רוצים אותנטי.

אריה מכלוף דרעי: המגיד, ברור.

אריה מכלוף דרעי: המגיד ממזריטש.

אריה מכלוף דרעי: בסדר, אוקיי.

מאיר פרוש: – – –

אריה מכלוף דרעי: טוב, אתה צודק.

אריאל אטיאס: אבל אחרי זה תחסכו על הרב אבוחצירא.

אריה מכלוף דרעי: אני אגיע, רגע, יש לי חצי שעה, אתם הולכים – – –

קריאות: – – –

אריה מכלוף דרעי: חבר'ה, אני – – –

ישראל אייכלר: – – –

עליזה לביא: – – –

אריה מכלוף דרעי: אני שמח, תראו איזו השתתפות ערה יש פה, ברוך השם.

עליזה לביא: ברור, מה.

אריה מכלוף דרעי: איזו ערנות.

אריאל אטיאס: זה הכול בגלל שזה דיון על נשים.

עליזה לביא: אתה רואה, מתוך שלא לשמה בא לשמה.

עליזה לביא: תיקון ליל שבועות עשיתם לנו.

אריה מכלוף דרעי: רבותי – – –

מיכל רוזין: – – –

אריה מכלוף דרעי: זכתה חברת הכנסת שולי מועלם שבאמת, היום בלילה הרבה דברי תורה יישמעו כאן לזכותה.

יעקב מרגי: – – – לובביץ'.

אריה מכלוף דרעי: אפשר להמשיך?

אריה מכלוף דרעי: היום צד של לובביץ', כן.

אריה מכלוף דרעי: בסדר.

אריה מכלוף דרעי: אם נגיע, נגיע גם לזה.

אריה מכלוף דרעי: לאט-לאט, חבר'ה, בואו לפי הסדר.

מאיר פרוש: – – – דרך אגב.

משה גפני: לילה טוב – – –

אריה מכלוף דרעי: רגע, תיתנו לי – – –

עליזה לביא: רב בן עטר – – –

אריה מכלוף דרעי: רבותי – – –

קריאות: – – –

אריה מכלוף דרעי: אפשר להמשיך עם הסיפור?

עליזה לביא: למה?

מיקי לוי: בטח.

אריה מכלוף דרעי: באמצע תפילת שמונה-עשרה – רבותי, שמונה-עשרה של לחש, לא בחזרת הש"ץ – באמצע שמונה-עשרה של לחש, כששקט, דממה, מתפללים, אחד מהתלמידים החשובים של הבעל-שם-טוב מוציא מהכיס שלו קופסת טבק ולוקח, אבל ככה "שמֵק טבק", ממש איזו הרחה בקולי קולות.

אריה מכלוף דרעי: התלמידים שומעים, מסתכלים, כמובן שאף אחד לא עשה לו "נו, נו", אף אחד לא בייש אותו, אבל בתוך לבם אמרו, מה זה צריך להיות?

אריה מכלוף דרעי: באמצע שמונה-עשרה, אתה עומד לפני מלך מלכי המלכים הקדוש-ברוך-הוא, ועכשיו זה מה שחסר לך, לקחת טבק?

אריה מכלוף דרעי: לא יכולת להתאפק?

אריה מכלוף דרעי: אבל לא העירו לו שום דבר.

אריה מכלוף דרעי: גמרו את התפילה, גמרו "עלינו לשבח", באו להתפזר.

אריה מכלוף דרעי: הבעל-שם-טוב" קורא להם ואומר להם, חבר'ה, תלמידים יקרים, תבקשו סליחה ומחילה מהתלמיד הזה.

אריה מכלוף דרעי: מה?

אריה מכלוף דרעי: אתם חשדתם בו שבאמצע תפילת שמונה-עשרה זה מה שחסר לו – רק שהוא לוקח עכשיו קמצוץ של טבק להריח אותו; בואו אני אספר לכם מה שקרה.

אריה מכלוף דרעי: התלמיד הזה, כתוב – בסידורים שלנו לכל הפחות זה כשמתחילים שמונה-עשרה: "ה' שפתי תפתח ופי יגיד תהילתך".

אריה מכלוף דרעי: כתוב, שידע שהוא עומד לפני מלך מלכי המלכים הקדוש-ברוך-הוא לפני כיסא הכבוד, שאדם צריך להגיע לדרגה הזאת.

אריה מכלוף דרעי: אנחנו – השם ירחם, לא כל אחד מקפיד, אני מדבר על עצמי – אנחנו בתפילה זוכרים לתקן את כל הדברים שצריכים לעשות באותו יום, זה הזמן של התפילה.

אריה מכלוף דרעי: אבל אותו תלמיד באמת לקח ברצינות שהוא עכשיו עומד לפני מלך מלכי המלכים הקדוש-ברוך-הוא, והייתה לו דבקות, נשמתו דבקה, והגיע לדבקות כזו שהנשמה לא רצתה לרדת, להיפרד מכיסא הכבוד, והוא עמד בפני, פשוטו כמשמעו, סכנה גשמית, הוא נשאר גוף בלי נשמה.

אריה מכלוף דרעי: הדרך היחידה שלו להציל את עצמו הייתה לקחת קצת טבק, כדי להחזיר את הנשמה לגוף שלו.

אריה מכלוף דרעי: אומר להם הבעל-שם-טוב, כזה אחד, חשדתם בו, בכשרים, תבקשו ממנו סליחה.

אריה מכלוף דרעי: זו למעשה הדרגה שלא נהגו כבוד זה בזה.

אריה מכלוף דרעי: הם ידעו לכבד אחד את השני, הם אהבו אחד את השני, אבל הם לא ידעו להכיר במעלתו אחד של השני.

אריה מכלוף דרעי: אבל נמשיך את הגמרא.

אריה מכלוף דרעי: אומרת הגמרא, שהיה עולם שמם, 24,000 תלמידים מתו ונשתכחה תורה מישראל עד שרבי עקיבא ירד והעמיד את התורה מחדש עם חמישה תלמידים.

אריה מכלוף דרעי: תחשבו רק מה זה חמשת התלמידים האלה, מה הביאו לנו חמישה תלמידים אלה: רבי שמעון בר יוחאי את כל הזוהר וכל המשניות – רבי שמעון; רבי מאיר בעל הנס –"סתם משנה רבי מאיר"; רבי יהודה בר עילאי, רבי יוסי.

אריה מכלוף דרעי: למעשה כל התנאים, כל התורה שבעל-פה מאותם חמישה תלמידים של רבי עקיבא.

אריה מכלוף דרעי: קודם כול רואים כאן מה זו מעלתו של רבי עקיבא – עד גיל 40 לא שנה ולא למד; מגיל 40 עד גיל 80 למד תורה; מגיל 80 עד גיל 120, אומרת הגמרא, אומר התלמוד, הוא העמיד את התלמידים.

אריה מכלוף דרעי: תחשבו, יהודי בגיל הזה, מפעל חייו – 24,000 תלמידים, כולם מתים בתקופה שבין פסח לעצרת – איזה דיכאון, איזה שיברון, איזו תחושה צריכה להיות לו, איזו תחושה – הקדוש-ברוך-הוא לא רוצה אותי, כי לקח לי את כל התלמידים.

אריה מכלוף דרעי: כל אחד מאתנו היה נשבר עד עפר.

אריה מכלוף דרעי: רבי עקיבא ישר קיבל את הדין, ירד לדרום כדי להעמיד תורה מחדש.

אריה מכלוף דרעי: אנחנו רואים כאן יסוד אדיר, שלמרות שהקדוש-ברוך-הוא, כל כך חשובה לו התורה של עם ישראל, היה מוכן שהתורה תשתכח מעם ישראל, ובתנאי שתהיה תורה שבה שלמות של בין אדם לחברו.

אריה מכלוף דרעי: כביכול הקדוש-ברוך-הוא אומר לנו, אני מוותר על התורה שלכם, אני מוכן שהתורה תשתכח מעם ישראל, לא יישארו תלמידי חכמים בעם ישראל אם הם לא מתנהגים בשלמות ומכבדים אחד את השני.

אריה מכלוף דרעי: דבר מדהים שאי-אפשר לתאר, אי-אפשר לומר את זה אם זה לא כתוב בגמרא.

אריה מכלוף דרעי: אם אני הייתי אומר את זה, היו אומרים: אתה אומר דברי אפיקורסות.

אריה מכלוף דרעי: ולא לחינם הכול קרה בין פסח לעצרת.

אריה מכלוף דרעי: למה בין פסח לעצרת?

אריה מכלוף דרעי: הרי אם הם לא נהגו כבוד זה לזה, כל השנה הם לא נהגו כבוד, אז למה זה לא קרה בין סוכות לבין חנוכה?

אריה מכלוף דרעי: למה דווקא בתקופה הזאת שבין פסח לעצרת?

אריה מכלוף דרעי: אלא כיוון שבין פסח לעצרת זה הימים שהם ימי הכנה, ספירת העומר, ימי הכנה לקבלת תורה.

אריה מכלוף דרעי: ואומר לנו הקדוש-ברוך-הוא, אומרת לנו התורה, כשאתם מתכוננים לקבל את התורה, אל תתכוננו רק בסיגופים, בתעניות, במקוואות, בפרישות, עזוב, קודם כול תתכוננו בבין אדם לחברו.

אריה מכלוף דרעי: תורה שאין בה שלמות בבין אדם לחברו – זה עוד חוכמה, זה כמו מתמטיקה, זה כמו פיזיקה, זו עוד חוכמה.

יצחק כהן: – – –

אריה מכלוף דרעי: תורה שתהיה תורת חיים, שתשנה את הבן-אדם, שתהפוך את הגאוותן לעניו, את הקמצן לפזרן, את האגואיסט לרחב לב, תורה כזאת שיכולה לשבור מידות של בן-אדם, זו רק תורה שיש בה שלמות בין אדם לחברו.

אריה מכלוף דרעי: אין כלי לקבל את התורה בלי כלי שלם של בין אדם לחברו, זו תורת ישראל.

אריה מכלוף דרעי: זה, גמרנו את התלמוד, זה תלמוד בבלי, עכשיו דיברנו על – – –

מיכל רוזין: אז מה המסקנה שלך לימינו אנו?

אריה מכלוף דרעי: דקה, דקה.

אריה מכלוף דרעי: סליחה, אני מדבר קודם כול לעצמי.

אריה מכלוף דרעי: הרבנית רוזין, אני מדבר לעצמי, בסדר?

זהבה גלאון: – – –

אריה מכלוף דרעי: את יודעת, כשאדם נותן מוסר, הוא נותן – הלוואי שאני אתקן את עצמי.

אריה מכלוף דרעי: בסדר?

אריה מכלוף דרעי: אז אם מישהו על הדרך גם יתפוס על זה טרמפ, הנה מה טוב.

אריה מכלוף דרעי: חוץ מזה צריך להעביר חצי שעה, לא?

אריה מכלוף דרעי: אז תני להעביר את הזמן שלי.

אורי מקלב: מה קרה עם השעון?

אריה מכלוף דרעי: לפני כ-250 שנה – – –

יצחק כהן: – – –

יוני שטבון: להפעיל את השעון.

יוני שטבון: בטעות לחצתי יותר, עשיתי 15 דקות.

אורי מקלב: יש עוד 14 דקות.

יוני שטבון: יש עוד 14 דקות, בסדר?

אריה מכלוף דרעי: כבר עברו 16 דקות?

יוני שטבון: לא, זו הייתה טעות שלי, אני לחצתי פה.

אריה מכלוף דרעי: בסדר.

זהבה גלאון: – – –

קריאות: – – –

אריה מכלוף דרעי: לפני כ-250 שנה – – –

אורי מקלב: אנחנו עוקבים אחרי הדבר הזה.

אריה מכלוף דרעי: לפני כ-250 שנה היה בטורקיה – – –

יוני שטבון: זה לא הורד, זה נעצר פשוט, ואני המשכתי, סליחה.

אריה מכלוף דרעי: לפני כ-250 שנה היה בטורקיה הגאון רבי דוד בכר – כדי שנדע מה הייתה גדולתו של רבי דוד בכר: באותה תקופה, גדול הדור היה "הנודע ביהודה", בעיר פראג.

אריה מכלוף דרעי: "הנודע ביהודה", שהיה ידוע בספרים, בספריו, שנחשב פוסק הדור בעיר פראג, כותב בתשובות שלו, ב"נודע ביהודה", כשהוא מזכיר את רבי דוד בכר הוא אומר: ושפתי ושיני דא לדא נקשן.

אריה מכלוף דרעי: השיניים שלי נוקשות זו בזו כשאני מזכיר את שמו של הגאון רבי דוד בכר; עד כדי כך "הנודע ביהודה" העריך את גדלותו.

אריה מכלוף דרעי: ברבי דוד בכר התקיימו תורה וגדולה, הוא גם היה גאון גדול וגם עשיר גדול.

אריה מכלוף דרעי: מסופר על רבי דוד בכר שהוא היה מאוד יקה, מאוד דייקן בזמנים שלו, זמן היה זמן ודקה הייתה דקה.

אריה מכלוף דרעי: ביום שהוא חיתן את הבן שלו, הוא היה צריך לנסוע לסדר את הקידושין, והוא שאל: מתי החופה?

אריה מכלוף דרעי: אמרו לו: בשעה 19:30.

אריה מכלוף דרעי: כמה זמן לוקח לנסוע בעגלה?

אריה מכלוף דרעי: אמרו לו: שעה.

אריה מכלוף דרעי: אז הוא קבע שבשעה 18:30 בדיוק יבוא עגלון לקחת אותם, והוא המשיך ללמוד תורה עם התלמידים שלו.

אריה מכלוף דרעי: והנה, ב-18:30 יוצא דוד בכר עם שני תלמידים שלו, נוסעים, השעה 19:30 מגיעה, רבי דוד בכר מסתכל על השעון, הוא לא רואה שום אורות, שואל את העגלון, מה קורה?

אריה מכלוף דרעי: אומר העגלון, כבוד הרב, אני מתנצל, הייתי עצלן קצת, לא הכיתי את הסוסים מספיק, אז זה ייקח עוד 20 דקות, חצי שעה.

אריה מכלוף דרעי: רבי דוד היה קפדן והוא הקפיד עליו, עשה ביד שלו כאילו איזו תנועה "אידיוט כזה", אמר לו איזו מילה, ובשביל העגלון זה היה שבח גדול – הוא רגיל לשמוע קללות, אבל פה, רבי דוד אמר לו איזו מילה של עלבון.

אריה מכלוף דרעי: הגיעו לחופה, כמובן שהיו שם כל גדולי הדור, כל עשירי עולם, כי היה רבי דוד בכר גדול הדור, עשיר הדור, מי לא יבוא לחתונה שלו, כשהוא מחתן?

אריה מכלוף דרעי: רבי דוד סידר קידושין, גמר לסדר קידושין, והנה כולם מחכים לו שישב ליד שולחן הכבוד ויכבד את כולם.

אריה מכלוף דרעי: רבי דוד קורא לתלמידים שלו ואומר להם, תחפשו לי את העגלון, איפה הוא.

אריה מכלוף דרעי: אמרו לו, הרב, שחררנו אותו, בחזור אנחנו כבר נביא לך עגלה יותר טובה.

אריה מכלוף דרעי: אומר להם: לא, אני צריך את העגלון הזה.

אריה מכלוף דרעי: הלכו, חיפשו, והעגלון לא נמצא שם, עזב את המקום.

אריה מכלוף דרעי: רבי דוד בכר עזב את חתונתו – רבותי, כל הסיפור שאני מספר נמצא בפנקס הקהל של העיירה בטורקיה מילה במילה; כדאי לראות איך גדולי ישראל בדור ההוא התייחסו לכבוד אדם, ולו האדם הזול והקטן ביותר – רבי דוד בכר עזב את חתונתו, של הבן שלו, עזב את כל גדולי ישראל, עזב את כולם ויצא עם התלמידים שלו לחפש את העגלון.

אריה מכלוף דרעי: הלכו וחיפשו אותו בעיר, עד שמצאו שם את תחנת המוניות, איפה שכל העגלות עומדות, וראו את העגלון עומד שם ומחכה לקחת נוסעים.

אריה מכלוף דרעי: ניגש אליו רבי דוד בכר ואמר לו: אני רוצה לבקש סליחה ממך, על שפגעתי בך כשנסעת.

אריה מכלוף דרעי: העגלון לא ידע מה הוא מדבר, אבל הוא הבין מייד – הוא היה סוחר, הוא הבין מייד שנפל לפניו עסק.

אריה מכלוף דרעי: הוא נזכר שהרב אמר לו איזה מילה.

אריה מכלוף דרעי: אמר לו: כבוד הרב, אני לא מוחל ולא סולח לך.

אריה מכלוף דרעי: לא מוחל – גדול הדור מבקש ממנו מחילה, הוא לא רוצה למחול לו.

אריה מכלוף דרעי: אמר לו רבי דוד בכר, אני נותן לך מתנה 1,000 זוז, וזה היה סכום גדול מאוד.

אריה מכלוף דרעי: העגלון אומר, כבוד הרב, אני לא מוחל.

אריה מכלוף דרעי: התלמידים רצו להרוג אותו, איך – חצוף מחוצף, אבל הרב לא נתן להם.

אריה מכלוף דרעי: אז מתחיל המשא-ומתן, הרב עולה ל-10,000, ל-50,000, ל-100,000, העגלון לא מוכן לסלוח בשום אופן שבעולם.

אריה מכלוף דרעי: הוא תפס שיש לו עסק עם איזה צדיק והוא רצה לנצל את זה עד הסוף.

אריה מכלוף דרעי: והנה, רבי דוד בכר אומר לו, טוב, אני מוכן – התחיל לבכות לו – אני מוכן לתת לך חצי מנכסי – והוא היה עשיר גדול מאוד, ולא אג"חים, כסף מזומן שלו.

אריה מכלוף דרעי: רבותי, חצי מנכסיו.

אריה מכלוף דרעי: אומר העגלון, כבוד הרב, אני מצטער, אני לא מוכן למחול לך.

אריה מכלוף דרעי: ואז רבי דוד אמר, אני מוכן – הוציא עט ונייר, כתב לו: אני נותן לך במתנה גמורה את כל נכסי, וחתם, ואמר לעדים: תחתמו על זה.

אריה מכלוף דרעי: נתן את זה לעגלון, העגלון לקח את זה, קרע את זה, אמר: כבוד הרב, אני לא מוחל ולא סולח.

אריה מכלוף דרעי: זהו, מה יכול לעשות רבי דוד באחרית היום?

אריה מכלוף דרעי: התלמידים רצו להרוג את העגלון הזה, ואז אומר לו רבי דוד – התחיל לבכות לו: תגיד לי, ר' יהודי, מה אתה רוצה שאני אתן לך?

אריה מכלוף דרעי: אמר לו: כבוד הרב, אתה רוצה מחילה, בבקשה.

אריה מכלוף דרעי: אני רוצה שתכתוב לי בשטר ובעדים ובקניין שאתה נותן לי חצי מהעולם הבא שלך.

אריה מכלוף דרעי: מייד רבי דוד בכר הוציא את הנייר, כתב לו: הריני נותן לך בקניין גמור, עם העדים, חצי מהעולם הבא שלי, ונתן לו.

אריה מכלוף דרעי: העגלון לקח את זה: מחול לך, מחול לך, מחול לך, וברח כל עוד נפשו בו.

אריה מכלוף דרעי: רבי דוד בכר לקח את שני התלמידים שלו והתחיל לרקוד אתם יחד בשמחה גדולה.

אריה מכלוף דרעי: אמרו לו: רבי, אתה עכשיו ויתרת על חצי מהעולם הבא שלך, אנחנו היינו אתך, אנחנו רואים כמה אתה עובד בשביל העולם הבא הזה, ויתרת עליו בשביל חתיכת שוטה, שאמרת לו מילה, "אידיוט", והוא סחט אותך, ואתה עוד רוקד ושמח?

אריה מכלוף דרעי: אמר להם: איך אני לא אשמח?

אריה מכלוף דרעי: אתם יודעים למה אני שמח?

אריה מכלוף דרעי: כתוב בגמרא: אמר להם רבי שמעון בר יוחאי: נוח לו לאדם שישליך את עצמו לכבשן האש ואל ילבין פני חברו ברבים.

אריה מכלוף דרעי: כל המלבין פני חברו ברבים, אין לו חלק לעולם הבא.

עדי קול: גפני הלבין פה הרבה פעמים היום.

אריה מכלוף דרעי: את עכשיו מלבינה אותו, נו, אז מה עשית?

אריה מכלוף דרעי: מה הרווחת?

יצחק כהן: – – –

מאיר פרוש: – – –

אריה מכלוף דרעי: עזוב, נו, הוא לא התכוון ברצינות, תאמינו לו, עזוב, הוא לא מלבין.

מאיר פרוש: היא אפילו לא התכוונה – – –

יצחק כהן: – – – שגפני מוכן לתת לך חצי עולם הבא שלו.

יוני שטבון: הוא מוכן לדבר פה עוד חצי שעה, זה כן.

אריה מכלוף דרעי: אמר רבי דוד בכר: אני, ברגע שהלבנתי פניו בפני שניכם, אתם רבים, אני הפסדתי את כל חלקי לעולם הבא.

אריה מכלוף דרעי: עכשיו הצלחתי לעשות משא-ומתן ולהרוויח חצי עולם הבא בחזרה, אז אני לא אשמח ולא ארקוד?

אריה מכלוף דרעי: רבותי, אני שוב אומר, זה נשמע סיפור יפה, אולי קצת – אנשים יגידו – לא מדויק; עצם העובדה שסיפור כזה עובר במורשת מדור לדור ומסופר בכל קהילות ישראל – הסיפור הזה סיפור מפורסם וידוע, ועל זה מתחנכים עשרות אלפי ומאות אלפי ילדים, מגיל קטן, שזה מה שגדולי ישראל עשו כדי לא להלבין פנים אחד של השני.

אריה מכלוף דרעי: תורת ישראל מחייבת ואומרת שכל התורה אינה שווה אם אין לך שלמות בזה – בכיבוד הורים, בבין אדם לחברו, בכבוד של התלמיד למורה שלו, כבוד בין אחים ואחיות, כבוד בין אבא לאימא.

אריה מכלוף דרעי: האר"י ז"ל, אבי הקבלה, כל ליל שבת אחרי שהיה גומר בבית-הכנסת, היה טורח לבוא הביתה עם כל התלמידים שמלווים אותו לבית של אימא שלו, לנשק לה את היד ולהגיד לה שבת שלום.

אריה מכלוף דרעי: איזה חינוך, איזה כבוד, וזה נותן איזה דוגמה אישית.

אריה מכלוף דרעי: וכן הלאה, אפשר להביא אין-סוף דוגמאות מזה בתורת ישראל.

אריה מכלוף דרעי: הרי ידוע הסיפור – המפורסם – עוד פעם, כילדים קטנים אנחנו לוקחים את זה, אבל זה למעשה התורה שלנו, זה הכול משניות וגמרות.

אריה מכלוף דרעי: אותו גר, אותו גוי שרצה להתגייר, בא לשמאי הזקן ואמר לו: רבי, גיירני, על מנת שתלמדני את כל התורה כולה על רגל אחת.

אריה מכלוף דרעי: שמאי הזקן לקח את אמת הבניין וזרק אותו, ואמר לו: תעוף, מה אתה, שוטה?

אריה מכלוף דרעי: מה אתה בא עכשיו לבזבז לי את הזמן?

אריה מכלוף דרעי: בא להלל, אמר לו: רבי, גיירני, על מנת שתלמדני את כל התורה על רגל אחת.

אריה מכלוף דרעי: אמר לו הלל: בוא, בני.

אריה מכלוף דרעי: גייר אותו, כך אומרת הגמרא, ואמר לו: מאן דסני עלך לחברך לא תעביד; מה שעליך שנוא, אל תעשה לחברך.

אריה מכלוף דרעי: ועל זה הגמרא ממשיכה, שרבי עקיבא, שהיה תלמידו של הלל, אמר: "ואהבת לרעך כמוך, זה כלל גדול בתורה".

אריה מכלוף דרעי: בואו נתבונן עכשיו – אנחנו עכשיו הרי גם קצת עסוקים, יש הצעת חוק של שטרן על גיורים.

אריה מכלוף דרעי: תארו לכם שגיור כזה היה מגיע בדור שלנו, שהלל הזקן לוקח גוי ומגייר אותו, ומלמד אותו כלל אחד בכל התורה כולה – מה שעליך שנוא לחברך אל תעביד.

אריה מכלוף דרעי: תגידו לי, מישהו היה מקבל את זה להלכה?

אריה מכלוף דרעי: אפילו הרפורמים לא עושים כזה גיור.

אריה מכלוף דרעי: זה גיור, הרב גפני, "יתד נאמן" היה מקבל כזה גיור?

אריה מכלוף דרעי: השם ירחם, הלל הזקן נשיא – אפילו "יום ליום" לא היה מקבל, בסדר?

אריה מכלוף דרעי: איך יכול להיות שנשיא ישראל – איפה קבלת מצוות?

אריה מכלוף דרעי: איפה שמירת שבת?

אריה מכלוף דרעי: איפה טהרת המשפחה?

אריה מכלוף דרעי: מינימום, שום דבר; מאן דסני עלך לחברך אל תעביד.

אריה מכלוף דרעי: בגמרא כתוב שהגיור הזה היה גיור, אף אחד לא ערער על הגיור הזה; איך זה יכול להיות?

אריה מכלוף דרעי: ובאמת, זה כל התורה כולה?

אריה מכלוף דרעי: חוץ מזה, מה הגוי הזה, שוטה?

אריה מכלוף דרעי: מה זה "כל התורה על רגל אחת"?

אריה מכלוף דרעי: מה, הוא באמת עמד על רגל אחת והוא למד את כל התורה?

אריה מכלוף דרעי: זה סיפור שאפשר לקנות אותו?

אריה מכלוף דרעי: לפעמים סוגיות שלמות בגמרא על מילה אחת, ופה סיפור של חצי עמוד במסכת שבת, מה זה כל האריכות הזאת?

אריה מכלוף דרעי: אלא ברור שאסור להתבונן בזה בשטחיות; הגוי הזה לא היה גוי טיפש, הגוי הזה היה גוי חכם מאוד, והוא למד, והתכונן לקבלת עול מצוות, והוא למד את כל מה שהוא למד.

אריה מכלוף דרעי: אבל כמה שהוא היה חכם, הגוי הזה, והוא עמד נפעם כשהוא למד את התורה, הוא לא הבין – התורה הזאת, החוכמה האלוקית הזאת, על מה היא עומדת?

אריה מכלוף דרעי: מה היסוד של התורה הזאת?

אריה מכלוף דרעי: מה מייחד את התורה הזאת מכל החוכמות האחרות?

אריה מכלוף דרעי: הוא לא הבין מה היסוד של התורה הזאת.

אריה מכלוף דרעי: הוא בא לשמאי הזקן ואמר לו: למדני את כל התורה על רגל אחת – מה הרגל שמעמידה את התורה?

אריה מכלוף דרעי: שמאי, שהיה אדם קפדן, לא התבונן לעומק, חשב שהוא בא להטריד אותו, זרק אותו ממנו.

אריה מכלוף דרעי: אבל הלל היה אדם עניו, הלל היה מאיר פניו לכל אחד, הלל מייד תפס שנמצא לפניו אדם שבאמת מתכוון ברצינות.

אריה מכלוף דרעי: הוא הבין מייד, הלל, בחוכמתו, שהגוי הזה התכונן, והוא מוכן לגרות, אלא מה, שהוא רוצה יותר מזה, הוא רוצה להבין את העומק, מה מחזיק את התורה כולה.

אריה מכלוף דרעי: אמר לו הלל, אתה יודע מה מבדיל בין התורה הזאת לכל החוכמות האחרות?

אריה מכלוף דרעי: מאן דסני עלך לחברך אל תעביד, זה כל הרגל האחת.

אריה מכלוף דרעי: זה התורה כולה, זה כל התורה כולה.

אריה מכלוף דרעי: התורה צריכה כלי קיבול, מה כלי הקיבול של התורה?

אריה מכלוף דרעי: זה הלב של האדם.

אריה מכלוף דרעי: אם יש לאדם גאווה, שנאה, קנאה, תחרות, כל המידות הרעות הן המחסומים של הלב, והתורה לא יכולה להיכנס בפנים.

אריה מכלוף דרעי: אז זה הופך תורה של המוח, זה לא הופך תורת לב, וזה ההבדל בין התורה לבין חוכמה אחרת.

אריה מכלוף דרעי: ומאיפה הלל הזקן למד את זה?

אריה מכלוף דרעי: הוא למד את זה, פשוט – רבותי, זה פסוק מפורש בקבלת התורה.

אריה מכלוף דרעי: כתוב שכאשר הגיעו עם ישראל למעמד הר-סיני: "ויסעו בני ישראל – – – ויחנו", ואחר כך כתוב: "ויחן שם ישראל".

אריה מכלוף דרעי: שואל רש"י במקום: בהתחלה כתוב "ויחנו", בלשון רבים, ופתאום כתוב "ויחן שם ישראל", בלשון יחיד, איך יכול להיות?

אריה מכלוף דרעי: לפני זה "ויחנו" ועכשיו "ויחן"?

אריה מכלוף דרעי: אלא, אומר רש"י: "כאיש אחד בלב אחד".

אריה מכלוף דרעי: עם ישראל, אמר להם הקדוש-ברוך-הוא, אתם לא ראויים לקבל את התורה עד שתהיו כאיש אחד בלב אחד.

אריה מכלוף דרעי: תחשבו, מה זה "כאיש אחד בלב אחד"?

אריה מכלוף דרעי: אתם יודעים מה זה "כאיש אחד בלב אחד"?

אריה מכלוף דרעי: דוגמה קטנה מהדור שלנו.

אריה מכלוף דרעי: כולם מכירים את רבי אריה לוין, אבי האסירים.

אריה מכלוף דרעי: סיפור ידוע, דמות מפורסמת, הרב של האסירים, מתקופת הבריטים, הלך וביקר את כולם, את המצורעים, את האסירים – הוא היה יהודי מיוחד במינו.

אריה מכלוף דרעי: מצד אחד, אתם יודעים, מהדור הישן, מישיבת "עץ חיים", יהודי שהרב אלישיב היה חתן שלו, יהודי שהיה גדול, ומצד שני, הוא קירב את כולם; זה היה הדרך שלו, הוא חיבק את כולם, קירב את כולם.

אריה מכלוף דרעי: על רבי אריה לוין מסופר שפעם אשתו נפלה, נשברה לה הרגל, משהו.

אריה מכלוף דרעי: הלך אתה לרופא, ואמר לרופא: הרגל של אשתי כואבת לנו.

אריה מכלוף דרעי: זה "כאיש אחד בלב אחד".

אריה מכלוף דרעי: זה "כאיש אחד בלב אחד"; עם ישראל הגיעו לדרגה כזו, שיצאו ממצרים כעובדי עבודה זרה, והגיעו אחרי 49 יום לדרגה כזו, ש"כאיש אחד בלבד אחד".

אריה מכלוף דרעי: מה זה "כאיש אחד בלב אחד"?

אריה מכלוף דרעי: כשחבר שלי שמח, אני שמח; כשחבר שלי עצוב, אני עצוב – זה "כאיש אחד בלב אחד".

אריה מכלוף דרעי: ואז אמר הקדוש-ברוך-הוא, עכשיו כשאני רואה שאתם שונאים את המחלוקת, ואוהבים את השלום, ועושים חניה אחת, הגיע זמנכם לקבל את התורה.

אריה מכלוף דרעי: מכאן הלל הבין שהעיקר בקבלת התורה זה קודם כול השלמות בין אדם לחברו.

אריה מכלוף דרעי: אני אומר, ב-00:30, אדוני היושב-ראש, דווקא במקום הזה, שלצערי הרב – אני בטוח שמתוך כוונות טובות, אבל יוצא לנו לפעמים – אנחנו פוגעים אחד בשני.

אריה מכלוף דרעי: בלית ברירה אנחנו מתנגחים אחד בשני.

אריה מכלוף דרעי: יש לנו דעות חלוקות.

אריה מכלוף דרעי: כל אחד רוצה להשיג הישגים, כל אחד דואג לטובת שולחיו.

אריה מכלוף דרעי: ואז לפעמים אנחנו שוכחים ואנחנו פוגעים אחד בשני.

אריה מכלוף דרעי: אנחנו צריכים לחדד.

אריה מכלוף דרעי: ואני אומר, זכתה חברת הכנסת שולי מועלם – באמת יש לך זכות גדולה, שבזכותך יש היום קצת דברי תורה, קצת דברי מוסר, התחזקות.

אריה מכלוף דרעי: אני נגד החוק שלך, אבל כנראה יש לך זכויות.

שולי מועלם-רפאלי: מתוך שלא לשמה בא לשמה.

אריה מכלוף דרעי: אולי מתוך הדברים האלה גם את תשתכנעי ותמשכי את החוק.

אריה מכלוף דרעי: תודה רבה.

יוני שטבון: תודה לחבר הכנסת דרעי.

יוני שטבון: יעלה חבר הכנסת אריאל אטיאס.

אריאל אטיאס: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני אפתח בכבוד אכסניה.

אריאל אטיאס: האכסניה המכובדת הזאת זימנה אותנו, חברת הכנסת שולי מועלם.

שולי מועלם-רפאלי: רפאלי.

רות קלדרון: עשר שנות נישואין לחברת הכנסת מועלם.

שולי מועלם-רפאלי: שנות נישואין שבזכותן – – –

אריאל אטיאס: מזל טוב.

אריאל אטיאס: אז אני פותח בכבוד אכסניה.

אריאל אטיאס: זכית שהרבה דברי תורה נאמרו פה – אבל שזה לא יהיה מצווה באה בעבירה, כי את מנסה ללכת על הראש של המושגים הדתיים, ולא לטובת הנשים.

אריאל אטיאס: וההוכחה הגדולה ביותר – התחיל עם זה חבר הכנסת גפני, ואחריו המשיכו כולם – זה שחברת הכנסת מרב מיכאלי, שהיא החרוצה היחידה במפלגת העבודה, שנשארה ולא התקזזה, כי מדובר בענייני נשים – – –

מרב מיכאלי: גם מיכל בירן.

אריאל אטיאס: מי זאת?

אריאל אטיאס: היא חברת כנסת אצלכם?

קריאות: – – –

אריאל אטיאס: אני נהנה מכל רגע.

משה גפני: מה הכפייה הזאת?

קריאות: – – –

משה גפני: זהבה, את יכולה ללכת ולחזור, ואנחנו עוד פה.

קריאות: – – –

רות קלדרון: חברי הכנסת היקרים, חברת הכנסת גלאון, בבקשה לתת לחבר הכנסת להמשיך לדבר.

אריאל אטיאס: אם חברת הכנסת מרב מיכאלי נשארת פה, חשבתי שאולי יש פה על הדרך גם הוועדה למינוי שופטים.

אריאל אטיאס: שוויון – עד הסוף.

אריאל אטיאס: שיהיה גם בוועדה למינוי שופטים.

מרב מיכאלי: מה זה קשור?

אריאל אטיאס: אני לא מתלונן עלייך.

אריאל אטיאס: אני אומר – זה תנא דמסייע.

אריאל אטיאס: אם את נמצאת פה, כנראה היה גם בוועדה למינוי שופטים.

אריאל אטיאס: אבל לא, מינוי שופטים, לא צריך שיהיו נשים.

אריאל אטיאס: מינוי דיינים – צריך שיהיו נשים.

אריאל אטיאס: ולמה זה קשור גם לשבוע – הרי אי-אפשר פה בלי דברי תורה בחצות.

אריאל אטיאס: אתם יודעים שפרשת השבוע, פרשת קורח – רצו לדבר על און בן פלת.

אריאל אטיאס: אז קודם כול נביא את מי שהביא לאון בן פלת.

אריאל אטיאס: כל הפרשה הזו מתעסקת במידות שבין אדם לחברו.

אריאל אטיאס: זו הפרשה שיש בה הכי הרבה מוסר השכל וסכנת נפשות, פשוטו כמשמעו, כשאנשים עומדים על מידתם.

אריאל אטיאס: חז"ל אומרים לנו: אתם יודעים, כשהקדוש-ברוך-הוא נתן את התורה, הוא אומר למשה רבנו: ונגליתי אליך בעב הענן, בעבור ישמע העם בדברי עמך וגם בך יאמינו לעולם.

אריאל אטיאס: אומר הרמב"ם – – –

רות קלדרון: חבר'ה, יש בחינה בבוקר.

אריאל אטיאס: אומר הרמב"ם: מי שלא מאמין בקדוש-ברוך-הוא ולא מאמין בנביאיו, סימן שלא היה בהר-סיני.

אריאל אטיאס: למה?

אריאל אטיאס: כי הקדוש-ברוך-הוא אמר כמו ערבות – בעבור ישמע העם בדברי עמך, וגם בך יאמינו לעולם.

אריאל אטיאס: אז מי שלא מאמין, סימן שלא היה בהר-סיני.

אריאל אטיאס: איך ייתכן שקורח – היה בהר-סיני, היה מראשי הסנהדרין, היה אחד מגדולי הדור – איך ייתכן שכתוב – הרמב"ם אומר – זה שבלעה אותו האדמה, כי אמר שמשה לא נביא והתורה לא ניתנה מהשמים?

אריאל אטיאס: אבל הוא היה במעמד הר-סיני, הוא ראה הכול.

אריאל אטיאס: אז איך ייתכן שמצד אחד הקדוש-ברוך-הוא אומר "בעבור ישמע העם בדברי עמך וגם בך יאמינו לעולם", ומצד שני, קורח, שהיה שם והיה אחד מגדולי הדור, לא מאמין בתורה ולא מאמין במשה?

אריאל אטיאס: אומרים חז"ל: כל זה באנשים רגילים.

אריאל אטיאס: יש סוג אנשים שעד שהם לא רואים בעיניים, לא מאמינים.

אריאל אטיאס: מספרים להם סיפור – אומרים: זה גוזמה.

אריאל אטיאס: עוד סיפור – אומרים: זה המצאה, זה יד המקרה.

אריאל אטיאס: יש אנשים שצריכים לראות בעיניים.

אריאל אטיאס: באנשים האלה מדובר.

אריאל אטיאס: מי שבטבע שלו חייב לראות בעיניים, אז הוא נמצא במקום שלא ייתכן לעולם שלא יאמין בקדוש-ברוך-הוא ולא יאמין בנביאים.

אריאל אטיאס: אבל מי שכל המלחמה שלו זה הכבוד, ומי שכולו עומד על עמדתו, ויש לו בעיה, עניין המידות, יכול אפילו להיות במקום שהיה בגדולה של קורח, אבל המידות של הכבוד, לעמוד על כבודו, זה הדבר המרכזי שיכול לגרום לו להגיע ולהידרדר עד כדי שהוא לא מאמין בקדוש-ברוך-הוא ובנביאים.

רות קלדרון: רק רגע, זה היה הרמב"ם או זה היה חז"ל?

אריאל אטיאס: את רוצה את השם?

אריאל אטיאס: הסטייפלר.

אריאל אטיאס: הסטייפלר מביא את הפירוש הזה לשאלה הזאת על הרמב"ם.

רות קלדרון: הבנתי.

רות קלדרון: שנדייק.

אריאל אטיאס: הרי הקנאה והתאווה והכבוד מוציאים את האדם מן העולם.

אריאל אטיאס: אתם רוצים עוד ראיה?

קריאות: – – –

אריאל אטיאס: עוד שנייה.

אריאל אטיאס: זה בסוף.

אריאל אטיאס: עכשיו תקשיבי, דברי תורה זה הרוב וה-punch line זה לפני ההצבעה.

אריאל אטיאס: רבותי, ידוע הסיפור על ירבעם בן נבט, שחטא והחטיא, והקדוש-ברוך-הוא אמר לו: חזור בך, ואני ואתה ובן ישי נטייל בגן-עדן.

אריאל אטיאס: אומר לו ירבעם בן נבט לקדוש-ברוך-הוא: מי בראש?

אריאל אטיאס: הרי הוא אומר לו: אני ואתה.

אריאל אטיאס: הוא לא אומר לו: אני ובן ישי ואתה; אני ואתה ובן ישי.

אריאל אטיאס: למה הוא אומר לו "מי בראש?

אריאל אטיאס: " הוא רוצה לשמוע שוב, לחדד.

אריאל אטיאס: הכבוד.

אריאל אטיאס: רוצה לשמוע מי שר הדתות, רוצה לשמוע מי בראש.

אריאל אטיאס: אם הוא לא שומע מי בראש, זה לא מספיק לו.

אריאל אטיאס: אם כך, אומר לו הקדוש-ברוך-הוא, אם זה מה שמעניין אותך – בן ישי בראש.

אריאל אטיאס: אם לא אכפת לך להיות אתי, לא אכפת לך להיות בגן-עדן, ואני כבר רמזתי לך שאתה בראש, אבל אתה צריך לשמוע את זה שוב – לא צריך, אל תבוא.

אריאל אטיאס: ואז הוא אמר: אם זה בן ישי, לא רוצה ללכת אתך.

אריאל אטיאס: תחשבו לאן מגיעים אנשים בשביל לעמוד על עמדתם.

רות קלדרון: היו מוכנים כל הלילה לעמוד ולדבר בשביל לעמוד על עמדתם.

אריאל אטיאס: רבותי, קורח היה בדרגה גבוהה מאוד.

אריאל אטיאס: הוא היה במטכ"ל של משה רבנו.

אריאל אטיאס: הוא לא היה עוד אחד, הוא היה במטכ"ל של משה רבנו.

אריאל אטיאס: והוא הגיע לנקודה שהוא ניסה להסית.

אריאל אטיאס: ותחשבו איפה היה מי שמנסה להתבונן על השכל שלו.

אריאל אטיאס: הרי אומר לו משה רבנו: בוקר ויודע ה' את אשר לו ואת הקרוב והקריב אליו.

אריאל אטיאס: מה זה אומר:

אריאל אטיאס: קחו לכם איש מחתתו, שימו בהן אש, ושימו בהן קטורת, ונראה בבוקר: איפה שהקדוש-ברוך-הוא ישים את האש – סימן שהקדוש-ברוך-הוא אתו; ואם לא – זה לא שאם לא אז אתה מעיפים אותך מהקואליציה לאופוזיציה.

אריאל אטיאס: מוות.

אריאל אטיאס: מי שלא ימות – 250 איש הולכים אחרי קורח ויודעים שאם הם מפספסים הם הולכים למיתה.

אריאל אטיאס: "ואם בריאה" הקדוש-ברוך-הוא "יברא", במיוחד, "ופצתה האדמה את פיה", והשאר ידוע.

אריאל אטיאס: רבותי, העניין הזה של קורח, הפרשה הזאת מלמדת אותנו משהו מאוד מאוד בסיסי.

אריאל אטיאס: בסוף אנשים – – –

עדי קול: אבל איך זה קשור?

אריאל אטיאס: אוהו, כשתראי איך זה קשור אתם תרצו לברוח מפה.

מיכל רוזין: זה קשור מאוד, אבל המסקנה שלו – – –

אריאל אטיאס: חכי – איך זה קשור.

אריאל אטיאס: זה קשור גם לתאריך הלועזי.

אריאל אטיאס: חכי, אני אערבב לך פה את הכול.

אריאל אטיאס: יש לי 20 דקות.

אריאל אטיאס: גם לתאריך הלועזי זה קשור, מה את חושבת?

אריאל אטיאס: וגם ליאיר לפיד.

אריאל אטיאס: אחי העבדים ישנים עכשיו.

אריאל אטיאס: מחר על הבוקר הם צריכים לקום לעבוד.

אריאל אטיאס: הוא קיצץ להם היום שכר.

אריאל אטיאס: לכולם זה קשור.

מיקי לוי: בהסכמה.

אריאל אטיאס: ודאי.

אריאל אטיאס: רק אתה, נשמה, אם לא כתבו לך את זה, עדיף שלא תדבר.

אריאל אטיאס: מה אני מתכוון להגיד לכם?

אריאל אטיאס: רבותי, העניין הזה שאנשים לא אכפת להם המהות ולא אכפת להם המציאות, אכפת להם רק הכבוד והחשבונות האישיים, זה דבר מרכזי שיכול לקחת אנשים ולהוריד אותם לשאול תחתייה.

אריאל אטיאס: והם אפילו לא שמים לב.

אריאל אטיאס: הם בתוך המדרון.

אריאל אטיאס: הם רואים את הקיר והם נכנסים.

אריאל אטיאס: למה?

אריאל אטיאס: בגלל שעכשיו השכל כבר לא עובד.

אריאל אטיאס: מסופר על הרב אריה לייב חסמן, הוא היה – אני גם יש לי סיפורים על ספרדים.

אריאל אטיאס: לאט-לאט.

עליזה לביא: תביא, תביא קצת ספרדים.

אריאל אטיאס: גם תקבלו ספרדים.

אריאל אטיאס: אבל אל תשכחי שלמדתי אצל אשכנזים, אז ככה, תמיד זה גרסא דינקותא.

אריה מכלוף דרעי: משהו, רבי שמעון בר יוחאי.

אריאל אטיאס: גם זה יבוא.

אריאל אטיאס: רבותי, הוא היה באספה של רבנים גדולים שהתווכחו בענייני היום והשעה.

אריאל אטיאס: רצו לתקן תקנות; לא בענייני דיינים ולא בענייני נשים.

אריאל אטיאס: והיה שם הזקן שבחבורה שאמר להם: רבותי, אני אין לי נגיעות.

אריאל אטיאס: אני זקן מופלג ואין לי תאוות יותר, לכן קבלו את דעתי, כי אני בוודאי מתכוון לאמת.

אריאל אטיאס: אומר הרב אריה לייב חסמן: אני מוחה, אני לא מקבל את זה.

אריאל אטיאס: קם וזעק, אמר: זה שאתה זקן זה לא אומר שלא אכפת לך יותר כבוד.

אריאל אטיאס: להפך.

אריאל אטיאס: הרי הקנאה, התאווה והכבוד מוציאים את האדם מן העולם.

אריאל אטיאס: התאוות יורדות כשהבן-אדם מזדקן.

אריאל אטיאס: התאווה של הכסף, של האוכל, של הבגדים, של הנשים, כל הדברים.

אריאל אטיאס: מה נשאר?

אריאל אטיאס: הכבוד מתרכז.

אריאל אטיאס: כל התאוות מתרכזות לכבוד, ואז הכבוד מקבל עוצמות שאין דברים כאלה – ככל שהבן-אדם מתבגר יותר.

אריאל אטיאס: ולהפך, מי שכשהיה צעיר רדף אחרי הכבוד, כשהוא גדל – "ועבדו לעולם", בצורה הכי הכי חריפה.

אריאל אטיאס: ולכן העניין הזה מגיע עד הקצה, שהאנשים הגדולים ביותר יכולים לרדת.

אריאל אטיאס: למה זה קשור לענייננו?

אריאל אטיאס: הרי, חברת הכנסת שולי מועלם, את יודעת שאין צורך בחוק הזה בשביל שיהיו נשים בוועדה.

אריאל אטיאס: הנה, לפני החוק את נבחרת.

אריאל אטיאס: ויתרה מכך, אם יהיו נשים זה לא אומר שיהיו דיינים שבסוף ייטיבו עם הנשים, בראייתך.

אריאל אטיאס: גם זה לא נכון.

אריאל אטיאס: כי בסוף בוחרים אדם – אתם הרי לא באמת מכירים את הדיינים שעומדים בפניכם.

אריאל אטיאס: לא נמצא פה עכשיו חבר הכנסת איציק וקנין שהיה חבר בוועדה.

אריאל אטיאס: הם לוקחים כמעט 200 דיינים, עושים להם איזה ראיונות כאלה בסיסיים.

אריאל אטיאס: זה ועדת משנה קטנה שאולי את תהיי בה, ואת תראייני את הדיינים.

אריאל אטיאס: ואת תבדקי בראייתך אם הם טובים או לא.

אריאל אטיאס: הרי מה, את בוודאי יודעת תורה כמוהם כמעט, ואז את תדעי לבדוק אותם אם הם טובים או לא.

אריאל אטיאס: עכשיו, מה הראייה שלך?

אריאל אטיאס: את תרצי בוודאי דיינים שאת חושבת שיש להם ראייה יותר גמישה כלפי נשים, עגונות וכאלה.

אריאל אטיאס: אבל זה לא דברים שאתן יודעות לבדוק בגלל שאתן נשים.

אריאל אטיאס: הדרך היחידה זה לדעת מה סגנון פסקי ההלכה שאותו אדם כתב, מי הם רבותיו, האם הוא פוסק לחומרא או לקולא.

אריאל אטיאס: וזה שעושים חוק שנשים יושבות בוועדה לא אומר שיביאו בסוף דיינים שאתן חושבות, בראייתכן, שהן ייטיבו עמכן.

אריאל אטיאס: ומה הראיה?

אריאל אטיאס: לא היו חוקים עד היום, ודווקא דיינים שבאו מהמגזר שאת מייצגת, מהבית היהודי, הם, חלקם הגדול היה להם קושי ולא היו להם כתפיים רחבות מספיק לייצר פסקי הלכה – בסוף הרי הם כותבים את פסק ההלכה והם צריכים לעמוד מאחוריו – שילכו עם כוח דהיתרא.

אריאל אטיאס: למי כן היה את הכתפיים הרחבות?

אריאל אטיאס: למרן הרב עובדיה יוסף.

אריאל אטיאס: בלי חוקים ובלי טובות של אף אחד, כשהיה צריך פה החלטות בנושא עגונות, בנושאים הכי מרכזיים בעם היהודי – אתם יודעים, גם כשהיה הסיפור של "מגדלי התאומים", האסון הנורא, אל מי באו לשאול שאלות?

אריאל אטיאס: להתיר עגונות?

אריאל אטיאס: אנשים שידעו שהם היו במשרד, ולא ראו אותם יוצאים.

אריאל אטיאס: הנחת העבודה שהם נשרפו אבל אין כלום, הכול אבק ואפר, רחמנא ליצלן.

אריאל אטיאס: מי יכול היה לפסוק את ההלכות והיו לו כתפיים רחבות לקבל את ההחלטה?

אריאל אטיאס: אני זוכר שהיה הרב הראשי לצה"ל, לא הקודם, הקודם שלו, הרב וייס.

אריאל אטיאס: אני הייתי נוכח שם.

אריאל אטיאס: והוא בא ונתן לרב את כל הנתונים והרב ישב ימים ולילות, בלי חוקים ובלי סיפורים, לקבל את כל הפסיקה ההלכתית, עם הכתפיים הרחבות והענקיות שיש לו, עם כל הידע בתורה שיש לו, ולהתיר את זה.

אריאל אטיאס: עכשיו, מה אתם עושים?

אריאל אטיאס: עושים סיבוב פוליטי.

אריאל אטיאס: איך אמר שר האוצר?

אריאל אטיאס: סיבוב – איך הוא אמר?

אריאל אטיאס: מסביב לעולם.

אריאל אטיאס: עשה סיבוב מסביב לעולם.

אריאל אטיאס: על מה?

אריאל אטיאס: על זה שאתם דואגים לנשים.

אריאל אטיאס: ומי שמתנגד הוא נגד נשים?

אריאל אטיאס: יש בסוף נאה דורש ונאה מקיים.

אריאל אטיאס: הנה המציאות.

אריאל אטיאס: הוועדה – בממשלת אולמרט בחרו 19 דיינים.

אריאל אטיאס: היה שר המשפטים דני פרידמן, אנחנו היינו בממשלה, יהדות התורה הייתה בחוץ.

אריאל אטיאס: הם עשו לנו ספירת העומר כל יום מה בונים בביתר, הרב פרוש, ולא היו בממשלה.

אריאל אטיאס: אז אנחנו לקחנו על כתפינו את כל עולם התורה והתקציב.

אריאל אטיאס: ואז היה גם את העניין של הדיינים.

אריאל אטיאס: ולא היו חוקים ובוועדה למינוי דיינים הייתה אישה אחת.

אריאל אטיאס: ובחרו דיינים, 19 במספר, לפי גדולתם בתורה.

אריאל אטיאס: אצל חלק בוודאי גם בא לידי משקל היכולת של הכוח דהיתרא.

אריאל אטיאס: הרי מה זה כוח דהיתרא?

אריאל אטיאס: ככל שיש לבן-אדם ידיעות נרחבות יותר בתורה יש לו אומץ ויכולת לייצר פסק הלכה שתומך בהיתר.

אריאל אטיאס: בשביל להגיד "אסור" לא צריך ללמוד.

אריאל אטיאס: אתם יודעים, גם המשפטנים.

אריאל אטיאס: אין פה שרים עכשיו אבל מי שישב בממשלה יודע.

רות קלדרון: יש לנו שר הרווחה – – –

אריאל אטיאס: שר הרווחה.

אריאל אטיאס: אני לא מכיר את היועץ או היועצת המשפטית שלך, אבל בוודאי שאצלכם אתה יכול לראות שככל שיש לך יועץ או יועצת משפטית שיש להם ידיעות נרחבות, הם יודעים להגיד לך למה מה שאתה רוצה, אפשר לסדר שזה יהיה מותר.

אריאל אטיאס: וככל שהם לא יודעים והם חלשים בידע, אז הוא מסביר לך שאי-אפשר; הוא אומר לך למה לא.

אריאל אטיאס: בשביל למה לא, לא צריך ללמוד; להגיד: אסור – אסור.

אריאל אטיאס: אתה לומד ויש לך ידיעות נרחבות, אתה יודע להסביר למה במסגרת החוק, או במסגרת ההלכה, להבדיל, זה יכול להיות מותר.

אריאל אטיאס: ולכן, כל הדבר הזה הוא רק איזה רוח שטות של כבוד שנכנסה באנשים כדי לבוא ולייצר איזשהו דיבידנד פוליטי עכשיו.

אריאל אטיאס: עכשיו, מה הטעות כשנכנסים ראש בקיר?

אריאל אטיאס: הציבור לא טיפש.

אריאל אטיאס: אם הציבור היה רואה שאתם הולכים על קאדים, הולכים על שופטים והולכים על דיינים, יכול היה לחלוק עלינו ולהגיד שזה לא רלוונטי, אבל זה לא אצבע בעין, זה לא ממוקד בנושא ההלכה.

אריאל אטיאס: וזה גם מטעה את הציבור; זה לא פותר שום בעיה, זה לא נותן שום דבר, ואין לנו התנגדות שנשים יהיו בוועדה.

אריאל אטיאס: מעולם לא הייתה.

אריאל אטיאס: אגב, וגם לא שאלו אותנו.

אריאל אטיאס: אין מניעה לממשלה לבחור את השרה לימור לבנת כנציגת הממשלה ושרת המשפטים היא ציפי לבני, והנציגה השלישית היא שולי מועלם.

אריאל אטיאס: בלי חוקים.

אריאל אטיאס: אלא מה?

אריאל אטיאס: בסדר, רוצה שיהיה חוק רשום על שמך?

אריאל אטיאס: בסדר, אבל למה כזה חוק?

אריאל אטיאס: חסר חוקים אחרים טובים?

אריאל אטיאס: אני אסדר לך כמה.

אריאל אטיאס: בתחום הדיור הציבורי – נראה אתכם.

אריאל אטיאס: עכשיו אתם אחים, לא?

אריאל אטיאס: האח בנט והאח לפיד.

אברהם מיכאלי: – – –

אריאל אטיאס: לפיד הוא היום שר השיכון בפועל, ככה הוא מתיימר להיות דרך הקבינט.

אריאל אטיאס: הוא הולך על הנמלים, למרות שהוא לא קשור לנמלים אבל הוא כאילו הולך על הנמלים.

אריאל אטיאס: תעשו איזה חיבור, נסדר ותעשו חוקים יותר טובים.

אריאל אטיאס: וזה הסיפור שבסוף מישהו נכנס בו רוח שטות.

אריאל אטיאס: הרי מה זה עושה?

אריאל אטיאס: יאללה, יש חוק.

אריאל אטיאס: ממילא לא אכפת לנו שיהיו נשים.

אריאל אטיאס: אבל זה דבר שנותן מסר לעם ישראל שהחיבור הזה בין הבית היהודי ליש עתיד מטרתו לקעקע את היסודות.

אריאל אטיאס: אפילו אם זה רק נראה כלפי חוץ אפשר להסביר כל דבר בק"ן טעמים – ועכשיו זה מתחבר גם לעדי קול.

אריאל אטיאס: איך ייתכן שהדבר המרכזי שחשוב לחברת כנסת נכבדת וחדשה, ואני מדגיש גם את המילה "חדשה" בכבוד, לא בזלזול, חלילה, זה שהחגים שלנו, רחמנא ליצלן, לא יהיו בתאריכים יהודיים.

עדי קול: אבל א' בטבת זה לא חג.

אריאל אטיאס: זה לא רלוונטי.

אריאל אטיאס: יש בזה סמליות.

אריאל אטיאס: הילדים, שאנחנו מתלוננים שלא יודעים מי שבר את הלוחות; הילדים, שאנחנו מתלוננים שלא יודעים מה זה "שמע ישראל", ילדים שלא יודעים מה זה חג השבועות – יש ילדים כאלה, כן, ואם אתם לא מכירים אותם תבואו אתנו ונראה לכם.

אריאל אטיאס: אז מה שחשוב עכשיו זה שלא יהיה להם תאריך עברי.

אריאל אטיאס: למי זה מפריע, ריבונו של עולם?

אריאל אטיאס: אז יהיה תאריך עברי, כן, זו מדינה יהודית, ובעם היהודי, ששולי מועלם רוצה לקבוע את הדיינים שלו, יש משמעות לתאריך העברי.

אריאל אטיאס: אלא מה?

אריאל אטיאס: נכנסתם לקואליציה, יש לכם אפס הישגים בתחומים הכלכליים, אתם עושים נזקים מצטברים לציבור העובד, שהבטחתם שאתם תעזרו לו, אתם הופכים את אחיכם העבדים לעבדים בפרך, ולכן, איך אתם מטשטשים את כל האירועים האלה?

אריאל אטיאס: אז זה התחיל מההתנפלות על חרדים, עברנו לעניין של הסנקציות הפליליות, עוברים עכשיו לסיפור של הדיינים, התאריכים הלועזיים.

אריאל אטיאס: אתם לא תשנו כאן את המדינה; אתם יכולים לשנות את האווירה, אבל לא את המדינה.

אריאל אטיאס: כי המדינה היא מדינה יהודית, ועם ישראל מאמין בקדוש-ברוך-הוא, ואנשים צמים פה ביום כיפור, ועושים ברית מילה, ויש להם מזוזה בבית, וכולנו אחים, וכולם אוהבים את הקדוש-ברוך-הוא.

אריאל אטיאס: אבל כשאתם הולכים ופוגעים בסמלים, פעם אחר פעם, כדי לקבל עוד שורה בסטטוס בפייסבוק, כדי לקבל עוד איזו כותרת, אתם חושבים שדרך זה אתם מתקדמים לאיזשהו מקום.

אריאל אטיאס: אתם בסוף נסוגים.

אריאל אטיאס: אתם רוצים ראיה?

אריאל אטיאס: אני אתן לכם ראיה.

אריאל אטיאס: לפני עשר שנים ש"ס לא הייתה בממשלה.

אריאל אטיאס: הייתה ממשלה עם אביו של יאיר לפיד, וביבי נתניהו, והיו לכם – לכם – זו אותה מפלגה, רק שיניתם את הפורמט – 15 מנדטים, ואנחנו היינו בחוץ.

יצחק כהן: המפד"ל גם היו.

אריאל אטיאס: המפד"ל גם היו בפנים.

אריאל אטיאס: זה אותו פורמט.

אריאל אטיאס: אמרתי, שינו את הפורמט, רק השמות השתנו; היה אפי איתם, נהיה בנט.

אריאל אטיאס: היה טומי לפיד, נהיה יאיר לפיד.

אריאל אטיאס: מה זה חשוב?

אריאל אטיאס: ביבי היה שר האוצר, היום הוא ראש הממשלה.

אריאל אטיאס: זה אותו פורמט, הגלגל הסתובב עשר שנים.

אריאל אטיאס: לא היינו בממשלה.

אריאל אטיאס: הגזירות הכלכליות החריפות ביותר שידענו כאן בעשור האחרון היו באותה תקופה.

אריאל אטיאס: מי שזוכר את ויקי קנפו, הסמל, ממצפה-רמון, שהלכה ברגל בשביל למחות.

אריאל אטיאס: שביתות היו בלי גבול, במשך עשרות ימים, של נכים.

אריאל אטיאס: ואנחנו לא בממשלה, והמצב הכלכלי שלנו היה בתחתית, ולא לקחנו שום דבר, ולא קיבלנו כלום, ופירקו את משרד הדתות, כי רצו לפרק אותנו, ושוב פעם – לטשטש.

אריאל אטיאס: מה עושים?

אריאל אטיאס: הולכים על הראש של החלשים, של מעמד הביניים, מספרים לכולם שהחרדים לוקחים את הכסף.

אריאל אטיאס: פתאום מתברר שבעצם אצל החרדים אין הרבה כסף, וגם אם אתה מגרד את החבית עד למטה, תגיע למיליארד שקל, גרוסו מודו, הכי הרבה שאתה יכול.

אריאל אטיאס: אין יותר.

אריאל אטיאס: אז מתברר שהכול זה בלון נפוח, ובעצם אין מאיפה להוריד.

אריאל אטיאס: אז מה עושים?

אריאל אטיאס: שמים רימוני עשן.

אריאל אטיאס: מתחילים – הלכו אז, פירקו את משרד הדתות, עשו את זה אותו דבר, וחשבו שזה ילך.

אריאל אטיאס: השיטה הייתה יותר ברוטלית ובוטה, והיו מדברים נגד הדת, והיו עומדים כאן אנשים ומסיתים נגד תורת ישראל, היו מדברים פה נגד כל דבר שבקדושה, וחשבו שדרך זה הם יצליחו לטשטש את העובדה שהם הולכים ומזיקים לעם שבחר בהם, לבוחרים שלהם.

אריאל אטיאס: לא היו אז סטטוסים, ולא פייסבוקים, והיה יותר קל לערבב אנשים.

אריאל אטיאס: אבל היום, מה לעשות, אנשים בסוף החודש מסתכלים מה הם חטפו – והם חטפו, וחטפו בגדול.

אריאל אטיאס: מאז שהוקמה הממשלה הזאת, בכל התחומים שהיא התחייבה לייצר איזושהי תקווה – רק מכות.

אריאל אטיאס: וגרזינים, לא סתם מכות.

אריאל אטיאס: החל משוק הדיור, שהיו הבטחות – כמה מילים יאיר לפיד מכר לנו על הדיור?

אריאל אטיאס: 150,000 דירות – אני לא אתן דירות לחרדים, אני אפרק את חריש; אני לא רוצה לחזור על הכול, כי כבר מאוחר לכם, לא נעים, אתם מתחילים כבר להרגיש לא נוח עם השעה הזאת.

אמנון כהן: מי אמר?

אריאל אטיאס: אני מרגיש ככה, אתה יודע.

אריאל אטיאס: לבוא בצורה כל כך שיטתית, ולהפר את ההבטחות אחת אחרי השנייה – אחת אחרי השנייה.

אריאל אטיאס: אמרו שלא יטילו מסים – מטילים מסים.

אריאל אטיאס: אני זוכר את הטקסט הזה: העלאת מסים זה קו אדום.

אריאל אטיאס: מעלים מסים.

אריאל אטיאס: העלו מע"מ.

אריאל אטיאס: העלו מס הכנסה.

אריאל אטיאס: העלו מסים ישירים.

אריאל אטיאס: מס משפרי דיור – מס גזל; לקחת מאנשים שהייתה בבעלותם דירה, שילמו כבר פעם אחת מס רכישה, מוכרים את הדירה – עוד פעם מס.

דוד אזולאי: ומה עם מע"מ על הדירה?

אריאל אטיאס: ומע"מ על הדירה, עוד מס.

אריאל אטיאס: אני עשיתי לכם פה חשבון שהדבר הזה שווה 100,000 שקל.

דוד אזולאי: וביטול המענקים.

אריאל אטיאס: ביטול המענקים זה עוד 100,000 שקל.

אריאל אטיאס: יחד 200,000.

אמנון כהן: ירושלים.

אריאל אטיאס: בירושלים עוד 100.

אברהם מיכאלי: פוליטיקה חדשה.

מיקי לוי: אף פעם לא היה.

אריאל אטיאס: אבל היא הנותנת, מיקי.

אריאל אטיאס: למה אף פעם לא היה, אם הצליחו לדחות, כי אולי פעם נכניס את זה בדלת האחורית?

מיקי לוי: זו אגדה.

מיקי לוי: אף פעם זה לא היה – – –

אריה מכלוף דרעי: מיקי – – –

מיקי לוי: זה אגדה.

מיקי לוי: אבל בסדר, אגדות אפשר לספר.

מאיר פרוש: מענקים גם היה אגדה.

אמנון כהן: בירושלים מענקים היה אגדה.

מאיר פרוש: אגדה.

אריאל אטיאס: אני אספר לך קצת על ההגדה של פסח, חבר הכנסת מיקי לוי.

רות קלדרון: זהו, אולי נחזור לדברי תורה בשיטת הרב דרעי?

מאיר פרוש: – – –

אריאל אטיאס: אני אספר לך קצת על האגדה – –

רות קלדרון: בלי לשון הרע.

מאיר פרוש: על המסים – – –

אריאל אטיאס: – – אני אספר לך קצת על האגדה הזאת; האגדה הזאת גרמה לאנשים לבוא לגור בפריפריה.

אריאל אטיאס: מענקי המקום האלה גרמו ל-30% גידול בהתחלות הבנייה בפריפריה, ביישובים שבאופן מובהק המכרזים של מינהל מקרקעי ישראל ומשרד השיכון היו בכישלון.

אריה מכלוף דרעי: אני אגיד לך מה – – –

אריאל אטיאס: מסכן מאיר, לא נעים לי להגיד את השם שלך עוד פעם, אבל, מאיר, אתה שלחת לי מכתבים כראש עיריית דימונה: כל הכבוד על המענקים; יש פה התחלות בנייה, מתחילים לבנות פה.

אריאל אטיאס: מאות מיליונים נשפכו שם בתשתיות.

אמנון כהן: זו לא אגדה.

אריאל אטיאס: זו לא אגדה.

אריאל אטיאס: אנשים רכשו דירות, התחייבו, קיבלו עסקה ביד, בנו על סמך זה את ההון העצמי שלהם.

אריאל אטיאס: אתם יודעים שזה 50% מההון העצמי שנדרש לדירה בפריפריה, המענק הזה?

אריאל אטיאס: אתם יודעים שזה שווי של כמעט 20% מערך הדירה?

אריאל אטיאס: ואתם יודעים גם שהמע"מ על דירה בפריפריה שווה למענק?

אריאל אטיאס: ואם יש גידול בהתחלות בנייה בפריפריה, ואם בגלל הדבר הזה אנשים באו לקנות – שמטת לו את השטיח.

אריאל אטיאס: אבל אתם יודעים למה ביטלו את זה.

אריה מכלוף דרעי: מה, אתה לא יודע למה?

אריה מכלוף דרעי: מה שלא נעים להגיד, אני אגיד לך את זה: כי רוב אלה שקיבלו את המענקים הם חרדים וספרדים.

אריה מכלוף דרעי: נקודה, סוף פסוק.

אריה מכלוף דרעי: זאת האמת לאמיתה.

אריאל אטיאס: גם כי הם ספרדים.

אריה מכלוף דרעי: והם לא מצביעים של יש עתיד.

אריה מכלוף דרעי: הם גרים בנתיבות, באופקים, בדימונה, ואלו חבר'ה שלא רוצים לדאוג להם.

אריה מכלוף דרעי: נקודה.

אריה מכלוף דרעי: וזהו זה.

אריאל אטיאס: מאיר, אתה מסכים אתו?

אריאל אטיאס: מאיר.

אריה מכלוף דרעי: מאיר יודע את האמת, מאיר.

מאיר פרוש: – – –

אריה מכלוף דרעי: וגם מיקי יודע את האמת.

אריאל אטיאס: הוא לא מתכוון למאיר הזה.

מאיר פרוש: מאיר דיבר על אזרחים מדימונה, הוא לא – – –

אריה מכלוף דרעי: עזוב.

אריה מכלוף דרעי: חבר'ה, אל תביכו אותם.

אריאל אטיאס: וכשאתם באופן שיטתי מפרים את כל ההבטחות שלכם, ואתם מתחילים להידרדר בסקרים, וחטפתם סקר של ערוץ הכנסת חבל על הזמן, בתקופה קצרה, זה כי אין לכם שלד.

אריאל אטיאס: אנשים בנו על איזושהי תזה שאתם תבואו ותצילו את העולם; השתמשתם בססמאות קליטות מאוד – אנחנו לא נעשה פוליטיקה ישנה, אנחנו לא נחזור על מה שעשו בעבר, ואתם באופן שיטתי משנים את כללי המשחק באמצע המשחק, ולכן, אני אחרוג ממנהגי הקודמים, אני לא חייב לסגור את 30 הדקות, לכן – אני חושב – – –

רות קלדרון: אני מוכנה לקנות עשר דקות כדי ללמד משהו.

אריאל אטיאס: לכן אני חושב שצריך להתנגד לחוק הזה, גם מי שבעד הנשים.

אריאל אטיאס: זה לא רלוונטי לנשים.

אריאל אטיאס: זה יותר חוק שהמטרה שלו לייצר איזושהי מעורבות של חקיקה בנושא דת ומדינה, אף-על-פי שאפשר להסדיר באופן עקרוני לבד.

אריאל אטיאס: ואם היה לכם שכל, ואם ליש עתיד היה אכפת מאנשים, היו אומרים: רוצים שגם לגבי שופטים.

אריאל אטיאס: אני רוצה לשמוע את חברת הכנסת עליזה לביא, שכל כך הרבה פעמים – מתי ששומעים את המילה "נשים", ישר יש לה מה להגיד.

אריאל אטיאס: אז תגידי לי, למה אתם לא תומכים לגבי שופטים?

עליזה לביא: אני הגשתי – – –

אריאל אטיאס: מה הגשת?

עליזה לביא: – – –

אברהם מיכאלי: – – –

אריאל אטיאס: יש הצעת חוק שבוועדה למינוי שופטים?

אריאל אטיאס: אז למה אתם לא תומכים בהסתייגות שלנו, שיהיה גם לגבי שופטים?

אריאל אטיאס: כי את רוצה חוק על שמך?

אברהם מיכאלי: – – –

רות קלדרון: בואו נחבר את ההסתייגויות.

רות קלדרון: זה יהיה חידוש.

רות קלדרון: הם רוצים להצטרף לחוק שלך.

עליזה לביא: – – –

אריה מכלוף דרעי: רגע, יש פה הסתייגות.

אריאל אטיאס: זה מה שאני אומר, תתמכי בהסתייגות שלנו.

רות קלדרון: תחבר.

אריאל אטיאס: יש לנו הסתייגות – –

מאיר פרוש: היא לא מכירה את הפרוצדורה.

מאיר פרוש: הפרוצדורה שהיא מתלוננת עליה היום – – –

אריאל אטיאס: ברור.

מאיר פרוש: – – – היום יש נשים בוועדת – – –

אריאל אטיאס: יש לנו הסתייגות – – –

מאיר פרוש: – – –

עליזה לביא: לי יש דברים יותר חשובים.

עליזה לביא: אני רוצה – – –

מאיר פרוש: מה?

מאיר פרוש: תצביעי בעד.

מאיר פרוש: בעד נשים.

מאיר פרוש: בעד נשים בוועדה למינוי שופטים.

עליזה לביא: אני רוצה להגיד – – –

רות קלדרון: חברים, שלוש דקות ושמונה שניות.

עליזה לביא: – – – ליצמן ייעלב, יש לו – – –

מאיר פרוש: – – – אולי הם לא מבינים את העניין.

אריאל אטיאס: זה לא הדבר היחיד שהם לא מבינים.

עליזה לביא: – – – זה חוק שלי – כל העניין הפרסונלי הזה הוא קצת מוגזם.

אריאל אטיאס: אבל יש לנו עכשיו הסתייגות שאומרת שאנחנו רוצים להחיל את זה גם בוועדה למינוי שופטים, ואם כנים דבריכם, ואתם באמת רוצים לתמוך בנשים, וזה לא משהו שאתו מנסים לשנות כאן סדרי עולם, אז נא לתמוך בהסתייגות הזאת, ובא לציון גואל.

אריאל אטיאס: ותעשי אחרי זה חוק משלך.

אריאל אטיאס: איך את יכולה עכשיו מצד אחד להתנגד לוועדה למינוי שופטים, שיהיו שם נשים, שאת כל כך חפצה ביקרן – – –

עליזה לביא: אבל למה – – –

אריאל אטיאס: כי אם עכשיו תפילי, אם תצביעי נגד ההסתייגות שאנחנו מגישים, המשמעות היא שאת נגד מינוי נשים לוועדה למינוי שופטים.

אריאל אטיאס: זו המשמעות.

עליזה לביא: טירונית, טירונית, אבל לא – – –

אריאל אטיאס: אה, זה לא נכון מה שאני אומר עכשיו?

עליזה לביא: בסדר, בסדר.

אריאל אטיאס: אז אני אראה לך את זה.

אריאל אטיאס: ועכשיו, אם אני אראה לך, את תסכימי לשנות את הצבעתך?

אברהם מיכאלי: 4, 5, 6.

דוד אזולאי: תקדמו את החוק.

דוד אזולאי: אם עכשיו אנחנו מצביעים זה עובר.

אריה מכלוף דרעי: ואנחנו נצהיר שזה תיקון של חברת הכנסת – – –

רות קלדרון: תודה רבה, חברי הכנסת מש"ס.

רות קלדרון: תודה רבה על ההצעה הנדיבה.

רות קלדרון: חבר הכנסת אטיאס, אמרת שתשאיר לנו – – –

אברהם מיכאלי: זאת לא הצעה נדיבה, זאת הסתייגות.

רות קלדרון: כן.

רות קלדרון: הצעה נדיבה להצטרף להסתייגות.

אברהם מיכאלי: ישבנו בוועדה, דנו בזה שם.

אברהם מיכאלי: אבל מה?

אברהם מיכאלי: הצביעות חוגגת.

רות קלדרון: חכו.

רות קלדרון: הצבענו כבר?

רות קלדרון: חכו.

אברהם מיכאלי: לא, בוועדה הפילו את זה.

מאיר פרוש: רגע.

מאיר פרוש: חברת הכנסת קלדרון, כיושבת-ראש, אומרת שהיא כן תצביע אתנו.

אברהם מיכאלי: אה, פה?

אברהם מיכאלי: בסדר.

רות קלדרון: לא אמרתי.

רות קלדרון: אמרתי שלא כדאי, רק – נבואה ניתנה לשוטים, נכון?

מאיר פרוש: יש חשיבה כזאת.

רות קלדרון: חבר הכנסת אטיאס, אני מבקשת שתסיים.

מאיר פרוש: יש שופטים בישראל, נו, מה.

אריאל אטיאס: ולכן אנחנו צריכים להתנגד לחוק הזה, ולהתנגד גם לממשלה הזאת ולכל הגזירות הכלכליות – שהיא פוגעת באזרחים, בעיקר באדם העובד, שכל הזמן עובדים עליו.

אריאל אטיאס: תודה רבה לך.

מיקי לוי: איזו סיומת.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: כן, יש כאן.

רות קלדרון: חזק וברוך.

רות קלדרון: חבר הכנסת יצחק כהן, בבקשה.

יצחק כהן: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, זכות גדולה לשמוע דברי תורה בשעה כזאת.

יצחק כהן: אני מניח שהרבה מהציבור בישראל מאזין לנו.

רות קלדרון: הרייטינג של ערוץ 99.

עדי קול: אפשר להגיד שמי ששומע – שיתקשר.

יצחק כהן: הם מתקשרים, דרך אגב.

רות קלדרון: שישלחו אס.

רות קלדרון: אם.

רות קלדרון: אסים.

יצחק כהן: המרכזייה מתפוצצת, דרך אגב.

מיקי לוי: הערוץ עובד.

עליזה לביא: – – –

רות קלדרון: חברים, חברים.

יצחק כהן: הבית הזה ראה כמעט הכול.

מיקי לוי: מה פתאום?

מיקי לוי: יש לנו זמן, אנחנו חזקים.

יצחק כהן: חברי סגן שר האוצר מיקי לוי, הבית הזה ראה כמעט הכול – –

מאיר פרוש: – – – השר פירון עכשיו.

יצחק כהן: – – אבל מה שמתרחש פה, הרב מאיר, מה שמתרחש בתקופה האחרונה זה דבר שלא היה, זה דבר הזוי לגמרי.

יצחק כהן: תמיד היו קואליציה ואופוזיציה, תמיד היו מחלוקות.

יצחק כהן: עם ירידת הדורות המחלוקות הלכו והיו פחות רציניות, אבל להגיע לכזאת רמה, שמדיניות בקביעת תוכניות כלכליות נובעת מנקודת מוצא אחת ויחידה, איך לפגוע בחרדים – – –

מיקי לוי: זה ממש לא נכון.

יעקב מרגי: בחייך, מה אתה חושב – – –

יצחק כהן: מיקי, תאמין לי, עברתי על התוכנית, עברו סעיף-סעיף, ושוחחתי עם אנשים.

יצחק כהן: וכשאתה מציע חלופות כדי שלא לפגוע במשפחות שלקחת להם מאות שקלים בחודש, שזה בעור שיניהם, זה מדרדר אותם לחרפת רעב, אמרו לי: החלופות הן רציניות, אבל תבין, זו מדיניות.

יצחק כהן: איך הבאתם דבר כזה לעולם?

יצחק כהן: מאיפה הבאתם את זה, מיקי?

יצחק כהן: כששר האוצר אומר ליושב-ראש הכנסת – כשמסבירים לו שזה קצת אגרסיבי מדי, הוא אומר: לא, זו התוכנית.

יצחק כהן: ותאמין לי, מיקי, אין פה כלכלה, ואין פה תוכנית, ולא תהיה פה צמיחה, ותהיה פה הידרדרות כלכלית.

יצחק כהן: חברות דירוג האשראי כבר הוציאו לכם כרטיס צהוב, וזה ילך ויידרדר.

יצחק כהן: תדע לך, זה כדור שלג.

יצחק כהן: אתם גוזלים את מאות השקלים שמשפחות מוציאות, זה הולך לצריכה.

יעקב מרגי: מאיזה מעמד המשפחות האלה?

יצחק כהן: גם מעמד הביניים.

יצחק כהן: המעמד החלש בוודאי, העשירונים התחתונים בוודאי.

יצחק כהן: על כל פנים, מכיוון שאין לי הרבה זמן, יש לי בסך הכול חצי שעה, אז אני אשתדל לקצר.

יצחק כהן: בסוף נחזור לכלכלה.

יצחק כהן: קצת היסטוריה.

אברהם מיכאלי: מנועי צמיחה.

יצחק כהן: אין פה מנועי צמיחה; איפה?

יצחק כהן: הם ידרדרו את הכלכלה.

יצחק כהן: מיכאלי, מה שהם יהרסו יהיה קשה מאוד לתקן.

יצחק כהן: ייקח – –

אברהם מיכאלי: יהיו הרבה מנועי צניחה, לא צמיחה.

יצחק כהן: – – עשר שנים לתקן את מה שהם מקלקלים.

יצחק כהן: עשר שנים.

יצחק כהן: כלכלת ישראל הולכת להידרדר.

יצחק כהן: דרך אגב, מיקי, תגיד גם לבוס שלך – – –

יעקב מרגי: בשנה הבאה יהיה טוב.

יצחק כהן: חברים, ב-2009 הגירעון היה יותר גדול, הוא היה 5.2% תוצר.

יצחק כהן: אבל לא בכינו: אכלו לנו, שתו לנו, גירעון, גירעון.

יצחק כהן: כמו שאמר קודם אריאל אטיאס – חרדים, חרדים, חרדים, כולה מיליארד שקל.

יצחק כהן: זה כל מה שהצלחתם לגרד מהחרדים.

יצחק כהן: נתתם מכה וזה מה שהצלחתם.

יצחק כהן: אבל יש לכם עוד המון המון המון עבודה לעשות ואתם לא עושים.

יצחק כהן: אתם לא עושים.

יצחק כהן: על כל פנים, המציאות מזכירה היסטוריה מתקופתו של אחאב – אחאב ואיזבל.

רות קלדרון: או, עכשיו אנחנו מתחילים.

יצחק כהן: איציק, אתה מכיר את זה היטב.

יצחק כהן: אחאב ואיזבל שלטו, הוא היה מלך בישראל והם שלטו בכיפה.

יצחק כהן: עפר, הם שלטו בכיפה, שלטו כמעט בכל העולם.

יצחק כהן: הייתה להם הצלחה כלכלית מסחררת, וגם הצלחה ביטחונית, מכיוון שהם – אבל מה?

יצחק כהן: עליזה, ד"ר לביא, אבל הם עשו את הרע בעיני השם; עשו את הרע בעיני השם.

מרב מיכאלי: אני יודעת מה הוא הרע בעיני השם, מר כהן?

יצחק כהן: על כל פנים, לממלכה הזאת היה שר חשוב, אני לא יודע אם הוא היה שר האוצר אבל הוא היה שר חשוב, קראו לו חיאל בית האלי.

יצחק כהן: וכל כך זחה דעתם, שחיאל בית האלי החליט לבנות את יריחו.

יצחק כהן: אמרו לו: תשמע, זה לא פשוט.

יצחק כהן: יש קללה של יהושע בן נון: "ארור האיש – – – אשר יקום ובנה את העיר הזאת את יריחו.

יצחק כהן: בבכֹרו ייסדנה ובצעירו יציב דלתיה".

יצחק כהן: אמרו לו: יהושע בן נון שם פה קללה נמרצת, שמי שיתחיל לבנות את העיר הזאת, בבנו בכורו ייסדנה – כל ילדיו ימותו אחד אחרי השני, עד צעירו.

יצחק כהן: וכך היה.

יצחק כהן: הוא היה כופר.

יצחק כהן: אמנון, חיאל בית האלי היה כופר, אבל הוא לא היה כופר על הזקן של מישהו אחר, הוא היה כופר על הזקן שלו.

יצחק כהן: זאת אומרת, הוא היה אידיאליסט, הוא האמין.

יצחק כהן: זאת אומרת, הוא הלך עד הסוף, והתחיל לבנות את יריחו.

יצחק כהן: איך שהגישו את התוכניות לוועדה לתכנון ובנייה, איך שקיבלו את היתר הבנייה, הודיעו לו שאבירם בכורו רַפְת, הלך.

יצחק כהן: אמר: כן, כנראה הוא היה חולה, לא חוסן בזמן.

יצחק כהן: וככה כל הילדים שלו מתו – של חיאל בית האלי, של אותו שר חשוב – עד שגיב צעירו; איך שהוא בא לגזור את הסרט, אחרי שגמרו, הלך בנו הצעיר שגיב, והוא עדיין אוחז באמונתו.

יצחק כהן: זאת אומרת, הוא לא מתייחס לזה.

יצחק כהן: על כל פנים, באותה תקופה היה אליהו הנביא.

יצחק כהן: הקדוש-ברוך-הוא אומר לאליהו הנביא: בכל זאת, הוא גברא רבא, לך תנחם אותו.

יצחק כהן: הגיע אליהו הנביא לנחם את חיאל בית האלי.

יצחק כהן: היה שם אחאב.

יצחק כהן: אומר אליהו – תתארו לעצמכם איך היה נראה אליהו הנביא, יהודי עם זקן ארוך; איך שהוא נכנס – יעקב, אתה לא מקשיב, יעקב, וזה שיעור ארוך.

עדי קול: 22 דקות יש לך.

יצחק כהן: אני אקצר.

יצחק כהן: אומר לו אחאב, לאליהו הנביא: האתה זה עוכר ישראל?

יצחק כהן: הוא מאשים את אליהו שהוא עוכר ישראל.

יצחק כהן: אומר לו אליהו: תראו מה קורה, תראו איך נבואתו של יהושע מתקיימת.

יצחק כהן: אומר לו חיאל בית האלי: איך יכול להיות שנבואת הרב לא מתקיימת – משה רבנו – ונבואת התלמיד כן מתקיימת?

יצחק כהן: מי יותר גדול, הרב או התלמיד?

יצחק כהן: הלוא משה חד-משמעית אמר: "הִשמרו לכם פן יפתה לבבכם וסרתם ועבדתם אלהים אחרים והשתחוִיתם להם.

יצחק כהן: וחרה אף ה' בכם ועצר את השמים ולא יהיה מטר", והארץ לא תיתן את יבולה.

יצחק כהן: ותראה, אנחנו עושים את הרע בעיני השם, עובדי אלילים, ושים לב: הכלכלה פורחת, הכול מסתדר; מושלים בכיפה.

יצחק כהן: אז איך זה יכול להיות שהנבואה של הרב לא מתקיימת והנבואה של התלמיד, יהושע, כן מתקיימת?

יצחק כהן: אומר להם אליהו: התחלתם ללמוד קל וחומר, אז חי אני, נאום ה', אם יהיה השנים האלה טל ומטר.

יצחק כהן: הנה, נכנסו לתקופה איומה, תקופה קשה מאוד, של רעב מצמית; עם שלם, בגלל הנהגה עקומה, הנהגה מושחתת.

יצחק כהן: אחרי שלוש שנים יוצא לו אליהו לקראת אחאב.

יצחק כהן: איך שהוא רואה אותו, את אליהו, הוא אומר לו: האתה זה עוכר ישראל?

יצחק כהן: בסופו של דבר אליהו החליט לשים קץ לעניין הזה.

יצחק כהן: ר' מאיר, תשמע, זה מאוד מאוד חשוב – – –

קריאה: – – –

יצחק כהן: בשביל – – – אליהו מציע להם: בואו נעשה את מבחן האמת על הר-הכרמל.

יצחק כהן: שואל אותם: עד מתי אתם פוסחים על שתי הסעיפים?

יצחק כהן: אם ה' הוא האלוקים, לכו אחריו, ואם הבעל – לכו אחריו.

יצחק כהן: ואז מחליטים על איזה מבחן די קשה.

יצחק כהן: אומר אליהו, מציע לאחאב: אסוף את כל העם על הר-הכרמל, ויבנו שני מזבחות, ויקריבו שני פרים, ואש לא ישימו, והיה מי שאלוקיו יעלה באש – הוא האלוקים.

יצחק כהן: וכך היה.

יצחק כהן: אמנון, תקשיב.

יצחק כהן: וכך היה.

יצחק כהן: כל העם התאסף על הר-הכרמל; הגמרא שם מדייקת: הסתבר שנביאי הבעל, שהם היו רוב – 400 נביאי הבעל ועוד 400 נביאי האשרה – – –

קריאה: – – –

יצחק כהן: הם בנו, הם הזמינו קבלן לילה קודם ובנו את המזבח שלהם, ואז, לפי תנאי ההתערבות, לפי תנאי המבחן, הטסט, כל אחד נותן להם את הפר.

יצחק כהן: אגב, היה שם סיפור ארוך, שהפר לא רצה ללכת, ואליהו לוחש לו, וכו', ואומר להם: תעשו ראשונה, כי אתם הרבים.

יצחק כהן: והם לוקחים את הפר ומעלים אותו, לא שמים אש.

יצחק כהן: זה היה תנאי המבחן.

יצחק כהן: והם צועקים: הבעל עננו, הבעל עננו, ואין קול ואין עונה ואין קשב.

יצחק כהן: והם צורחים, ואליהו מהתל בהם, ומציע להם כל מיני הצעות שהיו צריכות לקומם אותם אבל הם מקבלים אותן: קראו בקול גדול, כי שיח לו.

יצחק כהן: אלוהים, אלוהים, אבל אולי יש לו כל מיני עסקים.

רות קלדרון: אולי הוא ישן.

יצחק כהן: והם מקבלים את ההצעה וצועקים עד הצהריים, ואין קול ואין עונה ואין קשב.

יצחק כהן: וכשהגיע תורו של אליהו הנביא, הוא בונה את המזבח לעיניהם.

יצחק כהן: הוא עושה עוד כמה פעולות כדי שיבינו שאין פה מעשה נסים – שופכים מים כדי להראות שאין פה שום תרגיל.

יצחק כהן: ואז הוא אומר: ענני, ה', ענני.

יצחק כהן: פעמיים הוא אומר "ענני", פעם אחת שכך תרד אש מן השמים, ופעם אחת שלא יחשבו שזה מעשה נסים או שזה מעשה כשפים.

יצחק כהן: וכך היה, ירדה אש מן השמים, וכל העם שהיה מסביב אמר: ה' הוא האלוקים, ה' הוא האלוקים.

יצחק כהן: ומה שהגמרא ממשיכה לספר, שפירקו את המזבח של נביאי הבעל ומצאו בפנים – את מי?

יצחק כהן: חיאל בית האלי.

יצחק כהן: מה הסתבר?

יצחק כהן: שהם השחילו אותו פנימה לילה קודם עם כל מיני כלים לעשות אש, וכשקראו "הבעל, עננו", הוא היה צריך לשמוע ולהדליק את האש.

יצחק כהן: אבל מה?

יצחק כהן: לא.

יצחק כהן: הכיש אותו נחש והוא מת שם, בתוך חלל המזבח הפנימי.

יצחק כהן: אבל אני לא מבין.

יצחק כהן: יש לי פה שאלה מאוד קשה, גברתי.

יצחק כהן: הלוא חיאל בית האלי לא היה כופר על הזקן של מישהו אחר.

יצחק כהן: הוא הקריב את כל בניו לאידיאל שלו, האידיאל העקום שלו.

יצחק כהן: הם מתו אחד אחרי השני.

יצחק כהן: אז מה, אתה לא מאמין בבעל?

יצחק כהן: אתה נכנס להדליק אש מבפנים?

יצחק כהן: הלוא מי כמו נביאי הבעל ידע מה כוחו של הבעל – ידעו הכי טוב שזה אפס אפסים.

יצחק כהן: אז אתה לא מאמין.

יצחק כהן: אז למה הקרבת את כל בניך?

יצחק כהן: שאלה קשה.

יצחק כהן: התשובה היא, מורי ורבותי – בדיוק.

יצחק כהן: אם היו מודים מלכתחילה, והם ידעו טוב מאוד שכוחו של הבעל הוא אפס אפסים, הם היו צריכים לפרק את הממלכה, כי אם ה' הוא האלוקים אז יש ירושלים, יש את בית-המקדש, יש את הר-הבית; אין עבודה זרה, אין עבודת אלילים, צריך לפרק את הממלכה.

יצחק כהן: אם זו אמת, צריכים לפרק הכול.

יצחק כהן: תארו לכם – 400 נביאי הבעל פורשים מהקואליציה של איזבל.

יצחק כהן: נראה לכם רציני – להחזיר את הלשכות, לסגור את המשרדים?

יצחק כהן: תראו עד כמה נגיעה אישית יכולה להוביל מנהיגים שפוגעים גם בבניהם, בעמם; כל זה מנקודת מוצא של נגיעה.

יצחק כהן: איום ונורא.

יצחק כהן: איום ונורא.

יצחק כהן: זו הוכחה פשוט מצמיתה.

יצחק כהן: ואם כבר אנחנו נתייחס להצעת החוק של הגברת שולי מועלם-רפאלי, אז – היו דמויות מופת של נשים.

יצחק כהן: על אחת מהן מספרת הגמרא במסכת כתובות, דף ס"ו עמוד ב'.

יצחק כהן: הגמרא מתחילה שם את הקטע – "תנו רבנן".

יצחק כהן: מעשה.

יצחק כהן: למדו חכמים ממעשה.

יצחק כהן: הלוא הגמרא זה לא ספר סיפורים; זה ספר של מוסר, של השכל.

יצחק כהן: ואם למדו חכמים ממעשה, כנראה שהמעשה – היה ממה ללמוד.

יצחק כהן: מה המעשה?

יצחק כהן: ברבן יוחנן בן זכאי, שהיה רוכב על החמור – –

יצחק וקנין: – – – לפניו.

יצחק כהן: – – הוא ותלמידיו.

יצחק כהן: כנראה אחרי החורבן, בתקופה שאחרי החורבן, הוא חזר, כנראה מירושלים, ואז הוא רואה ריבה אחת; ריבה.

יצחק כהן: הוא רואה ריבה.

יצחק כהן: הגמרא מתארת בתמצית סיטואציה מאוד מאוד עגומה, מרגי.

יצחק כהן: היא מתארת סיטואציה שאותה ריבה מלקטת שעורים בין גללי בהמותיהם של הערבים.

יצחק כהן: זאת אומרת, תיאור של מצב של רעב כל כך קשה, שהיא מלקטת שעורים בין גללי בהמותיהם של הערבים – סוסיהם של ערבים.

יצחק כהן: היא הכירה אותו, את הנשיא, את רבי יוחנן בן זכאי.

יצחק כהן: הוא לא הכיר אותה.

יצחק כהן: כשהצטמצמו הטווחים היא ניגשה אליו.

יצחק כהן: היא התעטפה בשערה.

יצחק כהן: שוב פעם – לשון הגמרא, כנראה הבגדים שלה היו קרועים, היא התביישה, היא התעטפה בשערה.

יצחק כהן: היא ניגשת אליו לנשיא ואומרת לו: רבי, פרנסני.

יצחק כהן: אומר לה: בתי, מי את?

יצחק כהן: היא אומרת לו: אני בתו של נקדימון בן גוריון.

יצחק כהן: מי שיודע מי זה נקדימון בן גוריון מקבל זעזוע, כי נקדימון בן גוריון הוא אחד משלושת עשירי תבל.

יצחק כהן: זו תקופת החורבן, שלפני החורבן.

יצחק כהן: הנשיא מזדעזע.

יצחק כהן: אומר לה: בתי, ממון בית אבא, היכן הוא?

יצחק כהן: איפה הכסף?

יצחק כהן: אבא שלך היה עשיר, היה טייקון מדהים.

יצחק כהן: יש שם סיפורים בגמרא איך שלושה – נקדימון בן גוריון, בן ציצית הכסת ובן כלבא שבוע – באו אליו לפני החורבן – נפתח סוגריים לשנייה אחת.

יצחק כהן: יש לנו זמן?

יצחק כהן: יש.

יצחק כהן: ואמרו לנשיא: נוכל לכלכל את העם במשך 21 שנה וכו'.

יצחק כהן: לא ניכנס לזה, זה סיפור ארוך של תקופת החורבן.

יצחק כהן: אבל הוא היה טייקון, היה עשיר.

יצחק כהן: אז הוא אומר לה: ממון בית אבא, היכן הוא?

יצחק כהן: אז היא אומרת לו משהו מדהים.

יצחק כהן: היא לא אומרת לו: הייתה מלחמה, היה חורבן, כבשו אותנו, השאירו לנו גירעונות.

יצחק כהן: שרפו.

יצחק כהן: לא.

יצחק כהן: היא לא אומרת לו את זה.

יצחק כהן: היא אומרת לו משהו מדהים, מאיר: היו מושלים משל בירושלים, מלח ממון חסר.

יצחק כהן: מדהים.

יצחק כהן: מה זה מלח?

יצחק כהן: מלח באותה תקופה היה חומר משמר.

יצחק כהן: בועז, תקשיב, חבל שאתה לא מקשיב, יש לך הזדמנות להקשיב לשיעור.

בועז טופורובסקי: הוא מדבר בטלפון – – –

יצחק כהן: אז תגיד לו שיפסיק.

יצחק כהן: הוא לא – – – מלח באותה תקופה היה חומר משמר – – –

רות קלדרון: חבר הכנסת שלח, לכבוד המקום דבר בחוץ.

רות קלדרון: לא יפה.

יצחק כהן: אז היא אומרת לו: החומר המשמר של העושר היה חסר.

יצחק כהן: מהו החומר המשמר של העושר?

יצחק כהן: זה החסד.

יצחק כהן: כשעושים חסד עם משפחות במצוקה, עם עניים, עם נוער במצוקה, זה חומר שמשמר את הממון, שמשמר את העושר.

יצחק כהן: היא אומרת לו: זה היה חסר כנראה.

יצחק כהן: היא אומרת על אבא שלה.

יצחק כהן: אז מייד צצה השאלה: נקדימון בן גוריון לא היה עושה חסדים?

יצחק כהן: יש סיפורים עליו, של חסדים – על אותו גוי שמכר לו 12 עיינות מים לעולי רגלים, מלא.

יצחק כהן: אבל יש את התירוץ: כנראה לא עשה כפי יכולתו.

יצחק כהן: שואל אותה הנשיא: בתי, ממון בית חמיך היכן הוא?

יצחק כהן: אז היא אומרת לו: אתה זוכר?

יצחק כהן: אתה ערכת את הקידושין.

יצחק כהן: אז הוא אומר לתלמידיו: אני זוכר, והיו שם אלפי-אלפי זהובים, מיליונים של זהובים בכתובה.

יצחק כהן: אז היא אומרת לו: בא זה והלך עם זה.

יצחק כהן: הכול הלך.

יצחק כהן: הוא פורץ בבכי, רבי יוחנן בן זכאי; פורץ בבכי ואומר לתלמידים שלו: אשריכם ישראל, בשעה שאתם עושים רצונו של מקום אין אף אומה ולשון שולטת בכם, ובשעה חלילה שלא, מוסרם בידי אומה שפלה, ולא רק ביד אומה שפלה אלא ביד בהמתם של אומה שפלה.

יצחק כהן: כי אנחנו נזכיר שהיא אספה, ליקטה שעורים מבין גללי בהמתם.

יצחק כהן: ונשאלת השאלה: איזה אושר זה?

יצחק כהן: מה אושר?

יצחק כהן: הוא אומר "אשריכם ישראל".

יצחק כהן: זה אושר?

יצחק כהן: זו סיטואציה כל כך קשה, איפה האושר?

יצחק כהן: נסה להסביר את זה – יש לנו זמן?

יצחק כהן: יש עשר דקות.

רות קלדרון: זמן ברוך השם יש לנו.

יצחק כהן: ננסה להסביר את זה, הרב מרגי – – –

יעקב מרגי: – – –

יצחק כהן: אנחנו מכירים.

יצחק כהן: למרות שלא למדנו ליבה, יודעים שיש ארבעה יסודות.

רות קלדרון: ליבה.

יעקב מרגי: במקרה שלך ושלי למדנו ליבה.

רות קלדרון: – – –

שולי מועלם-רפאלי: וגם הייתם בצבא.

יצחק כהן: ישנם ארבעה יסודות שאנחנו מכירים: הדומם, הצומח, החי והמדבר.

יצחק כהן: בואו נעשה ניסוי קטן, ניסוי מעבדה.

יצחק כהן: ניקח את הדומם ונחקור מה זה דומם, האם הדומם זה – ניקח אבן, נשבור אותה, נפרק אותה, אלי, הרב בן-דהן.

יצחק כהן: מה שלא נעשה לדומם, הוא יישאר דומם.

יצחק כהן: נעבור ליסוד הנעלה ממנו, נעבור לצומח ונחקור מה זה צומח: האם צומח זה דומם עם תוספת על היסוד הנחות ממנו, תוספת של צמיחה?

יצחק כהן: בואו נעשה מבדק קטן.

יצחק כהן: בואו ניקח צומח, ניקח פרח וננתק אותו מהתוספת – ננתק, נתלוש אותו.

יצחק כהן: מה יקרה לפרח?

יצחק כהן: הוא יחזור להיות דומם?

יצחק כהן: לא, הוא יתפורר, הוא ינבול.

יצחק כהן: כבר בתחילת הניסיון, הרב בן-דהן, אנחנו רואים שככל שהיסוד נעלה מחברו הנפילה שלו עמוקה יותר.

יצחק כהן: נעבור ליסוד הנעלה מעל הצומח, לחי, ונחקור את אותה חקירה.

יצחק כהן: מה זה החי?

יצחק כהן: האם זה דומם שיש לו תוספת של צמיחה ותוספת של חיות?

יצחק כהן: ננסה באופן תיאורטי לגמרי לנתק את החי מהתוספת שיש לו על היסוד הנחות, ננתק אותו מהחיים, מה יקרה לו?

יצחק כהן: הוא יישאר צומח?

יצחק כהן: מרגי, הנפילה שלו תהיה כל כך עמוקה, שלא כדאי לתאר אותה; תיאורים פלסטיים, לא כדאי לתאר אותם, גם בשעה כזאת מאוחרת.

יצחק כהן: נעבור ליסוד הנעלה ביותר, היסוד המדבר – ופה יש חלוקה ברורה בין עם ישראל לאומות העולם – ונחקור את אותה חקירה.

יצחק כהן: הרב אריה דרעי, מה זה עם ישראל?

יצחק כהן: האם ככל הגויים ישראל רק שיש לו תוספת שהוא קיבל אותה לפני 3,500 שנה בהר-סיני, שזו התורה הקדושה?

יצחק כהן: נעשה את אותו ניסוי, הרב בן-דהן.

יצחק כהן: ננסה חלילה, חלילה, לנתק את עם ישראל מהתוספת שהוא קיבל.

יצחק כהן: האם ככל הגויים ישראל?

יצחק כהן: יכול להיות?

יצחק כהן: לא שומע.

יעקב מרגי: יורדים עד מדרגה תחתונה.

יצחק כהן: אנחנו כבר רואים שהנפילה היא כל כך עמוקה, שרבי יוחנן בן זכאי הנשיא אומר: אשריכם ישראל, כשהוא רואה את בתו של נקדימון בן גוריון בסיטואציה הכי קשה שיכולה להיות.

יצחק כהן: בשעה שעושים רצונו של מקום אין אף אומה ולשון שולטת בהם, ובשעה שלא – מתאר ורואה.

יצחק כהן: זהו, רבותי, יש לנו עוד שבע דקות.

רות קלדרון: חזק וברוך.

יצחק כהן: רגע.

רות קלדרון: לא חייבים.

יעקב מרגי: תעבור לגמרא הבאה, לזוהר.

שולי מועלם-רפאלי: תפתיע אותנו ותסיים לפני הזמן.

יצחק כהן: על כל פנים, אני רוצה להגיד לכם דבר אחד, חז"ל כבר הטביעו עמוק עמוק עמוק בתודעה, זה צרוב בתודעה, כל אידיאל – אלעזר, קיבלת הפסקה לרוץ, אלעזר, אלעזר שטרן.

אלעזר שטרן: אתה מוציא כלה בתוך השנה הראשונה.

יצחק כהן: אני לא מוציא אותך.

יצחק כהן: למה לא התקזזו אתה?

יצחק כהן: היא יכלה לישון בבית.

ציפי חוטובלי: על המצפון שלכם שאני לא חוזרת לבית.

יצחק כהן: לא, למה?

יצחק כהן: למה?

יצחק כהן: תלכי הביתה שנה שלמה.

ציפי חוטובלי: להתראות.

אריה מכלוף דרעי: מה, לא קיזזו אתה?

יצחק כהן: לא יודע.

יצחק כהן: למה?

יצחק כהן: אין פה אף אחד מהליכוד.

יעקב מרגי: החתן ילך – – –

ציפי חוטובלי: יש לי פטור – – –

יצחק כהן: רגע, אריה, אין פה אף אחד מהליכוד, מרגי.

יצחק כהן: איפה אלקין – – –

ציפי חוטובלי: יריב לוין פה, יו"ר הקואליציה.

אלעזר שטרן: נקי יהיה לביתו, נקי יהיה לביתו.

יעקב מרגי: נקי יהיה, לא תהיה.

אלעזר שטרן: במקום כזה גם כן נקי תהיה לביתה – – –

יצחק כהן: על כל פנים, אלעזר – – –

רות קלדרון: עשה לי חשק.

אלעזר שטרן: גם היא יודעת, גם היושבת-ראש יודעת.

אלעזר שטרן: זה נקי תהיה לביתה.

יצחק כהן: חז"ל הטביעו עמוק, תקשיב רגע – לא יודע, היא היחידה מהליכוד, דווקא הכלה.

יצחק כהן: למה את לא הולכת הביתה?

ציפי חוטובלי: יריב לוין פה, והוא מייצג אותי.

יצחק כהן: אז תחליטו, תקזזו אותה.

יצחק כהן: כלה, לא נעים.

יצחק כהן: על כל פנים – – –

רות קלדרון: חן וחסד על כל המליאה שנה בזכות הכלה.

יצחק כהן: אריה, במעשה העגל, במעשה העגל יש פסוק – אלעזר, אתה מפריע לי.

אלעזר שטרן: – – –

יצחק כהן: לא, תקשיב, תקשיב, כדאי שתקשיב.

אלעזר שטרן: בשביל זה באתי.

יצחק כהן: יש לנו פסוק שמתאר לכאורה מצב של כרונולוגיה של האירועים: וישכימו ממחרת ויעלו עולות – –

רות קלדרון: מה שאני אוהבת, שזה בעל-פה.

יצחק כהן: – – ויקריבו שלמים וישבו לאכול ושתו ויקומו לצחק.

יצחק כהן: מי שקורא את הפסוק הזה חושב: טוב, מעשה העגל, הם העלו עולות.

יצחק כהן: לא, לא, לא.

יצחק כהן: חז"ל צרבו את זה בתודעה: כל רעיון, כל אידיאל שהוא הפך דעת תורה, זה המסלול שלו.

יצחק כהן: בהתחלה השכם, מסירות נפש, הכול למען האידיאל – אתה יודע, עולה היא עולה כליל על המזבח, אין בה כלום; הכול למען האידיאל.

יצחק כהן: השלב הבא אחרי זה, שלמים – שלמים, אתה יודע, זה חצי לאידיאל וחצי הוא אוכל.

יצחק כהן: השלב השלישי, אלי בן-דהן – – –

אלעזר שטרן: בהתחלה זה היה עגל.

יצחק כהן: זה היה עגל לעולה, אוקיי.

אלעזר שטרן: אל תתחיל מהאמצע.

יצחק כהן: לא לא לא, לא הקשבת, חבל.

יצחק כהן: אתה הגעת בסוף.

קריאה: היה אידיאל.

יצחק כהן: התחיל האידיאל של העגל, אז הייתה ממש מסירות נפש: השכמה מוקדמת, עולות, שזה כליל.

אלעזר שטרן: לא, זה בגלל שהכול בא להם בקלות; כל היציאה ממצרים באה להם בקלות.

יצחק כהן: לא, לא.

יצחק כהן: תראה, הבעיה – שההיסטוריה רצופה בחטא העגל, עד היום.

יצחק כהן: עד היום ההיסטוריה רצופה, עד עצם היום הזה יש מעשה עגל.

יצחק כהן: על כל פנים, הפסוק – – –

אלעזר שטרן: הם לא עבדו, הם לא עבדו, הם סמכו על הנס.

יצחק כהן: תקשיב, אתה לא יורד לסוף דעתי.

יצחק כהן: תקשיב טוב עד הסוף.

יצחק כהן: אני רוצה להגיד – תקשיב טוב עד הסוף.

אלעזר שטרן: – – –

יצחק כהן: הרבה יותר קשה ממך, תאמין לי.

יצחק כהן: אחרי השלב הראשון, של מסירות הנפש, הגיע השלב של השלמים, שזה חצי-חצי.

יצחק כהן: השלב השלישי זה רק הם.

יצחק כהן: משה, משה – – –

משה גפני: מה?

יצחק כהן: אתה מפריע לי.

יצחק כהן: הגענו לעגל, משה.

יצחק כהן: על כל פנים – – –

עדי קול: – – –

יצחק כהן: וואו.

יצחק כהן: אני מסיים, אני מסיים עוד – – –

משה גפני: לא, לא, יש לך את כל הזמן שבעולם.

יצחק כהן: אז אל תפריע לי.

יצחק כהן: השלב השלישי באידיאל העקום זה: וישבו לאכול ושתו.

יצחק כהן: כאן כבר הזניחו את האידיאל, הם רק אוכלים ושותים.

יצחק כהן: השלב האחרון והכי קשה – כשכבר בועטים באידיאל, זה: ויקומו לצחק.

יצחק כהן: הם מתחילים לצחוק, וצוחקים, וצוחקים.

יצחק כהן: ויקומו לצחק, אריה.

מאיר פרוש: השר פירון, מי?

יצחק כהן: אני לא יודע.

יצחק כהן: אני אומר, כל אידיאל שהוא הפך דעת תורה זה המסלול שלו, שמגיעים בסופו של דבר לקטע שצוחקים וצוחקים וצוחקים, ותמיד כדאי לדאוג שמאיר כהן יהיה באזור, שיציל את המצב.

יצחק כהן: תודה, גברתי.

יצחק כהן: יש לי עוד שלוש דקות, אני בגלל הכלה מוותר.

רות קלדרון: אנחנו מעריכים את זה מאוד.

יצחק כהן: דרך אגב, אלעזר, אתה מדבר על הנטל, על שוויון בנטל.

יצחק כהן: אולי פעם אחת תדבר על הנטל עצמו?

יצחק כהן: אתם מצד אחד מייצרים את הנטל, ואחר כך אתם באים אלינו לבקש שוויון בנטל.

יצחק כהן: אולי נטפל בנטל?

רות קלדרון: שוויון בזכות ללמוד תורה.

יצחק כהן: בדיוק.

רות קלדרון: זה מה שאנחנו רוצים.

יצחק כהן: 65 שנה אתם מייצרים נטל – נטל כבד, גם כלכלי – – –

רות קלדרון: עכשיו אתם תעבדו ואנחנו נלמד תורה.

יצחק כהן: הלוואי.

רות קלדרון: נכון.

יצחק כהן: – – – גם כלכלי, גם ביטחוני, גם מדיני.

יצחק כהן: די, די.

יצחק כהן: איזה מדינה בעולם משקיעה כמעט 8% תוצר בביטחון?

יצחק כהן: תגיד לי, אתם מטורפים?

אלעזר שטרן: לא – – –

קריאה: מי זה "אתם"?

יצחק כהן: מה – – –

אלעזר שטרן: – – –

יצחק כהן: די, די, לא הגיע הזמן לחשוב?

אלעזר שטרן: – – – במילואים, אם הייתם – – –

יצחק כהן: עזוב, אתה – עוד פעם.

אלעזר שטרן: – – – הם באים, הם באים – – –

יצחק כהן: אני מדבר – אתה מדבר אתי על השוויון, אני מדבר על הנטל עצמו.

רות קלדרון: – – – חבר הכנסת כהן.

אלעזר שטרן: – – –

יצחק כהן: לי אל תספר סיפורים.

אלעזר שטרן: אתה יודע כמה עולה חייל מילואים?

יצחק כהן: לי אל תספר סיפורים על מילואים.

אלעזר שטרן: אתה יודע כמה עולה חייל מילואים ביחס לחייל חובה?

קריאה: – – –

יצחק כהן: לי אל תספר סיפורים על מילואים, אוקיי?

יצחק כהן: ולא על חובה, ולא על – תעשה לי טובה.

קריאה: – – –

אלעזר שטרן: – – –

קריאה: תעשה לי טובה – – –

קריאה: – – –

יצחק כהן: אני מוכן לדבר אחד – – –

רות קלדרון: תודה רבה, חבר הכנסת כהן – – –

יצחק כהן: יש לנו עוד שתי דקות.

רות קלדרון: נכון.

יצחק כהן: תקשיב רגע, בוא נעשה תרגיל – –

אלעזר שטרן: כן.

יצחק כהן: – – תרגיל פשוט – –

אלעזר שטרן: כן.

יצחק כהן: – – קח את פנקסי השירות של כל החבר'ה החרדים, ותעבור בעוד כמה מפלגות, קח פנקסי שירות, ובוא נעשה – –

אלעזר שטרן: עם כל – – – שהם גרים, אני מוכן.

יצחק כהן: – – בוא נעשה מבחן – –

אלעזר שטרן: כל הבלוק.

יצחק כהן: – – בוא נעשה מבחן – – –

יצחק וקנין: וגם של כל הבלוק, גם – –

אלעזר שטרן: לא, אל תאיימו עלי – – –

יצחק וקנין: – – וגם – – –

יצחק כהן: די, די, די, די, מה שאני מבקש ממך – –

אלעזר שטרן: – – –

יצחק כהן: – – אלעזר – –

קריאות: – – –

יצחק כהן: – – אלעזר – – –

אלעזר שטרן: אל תאיימו – – –

קריאות: – – –

יעקב מרגי: – – – כל המשפחה שלי – – –

יצחק כהן: – – – אלעזר שטרן – – –

אלעזר שטרן: כן – – –

יצחק כהן: אלעזר שטרן – –

קריאה: – – –

יצחק כהן: – – הגיע הזמן – –

קריאות: – – –

יצחק כהן: איציק.

יצחק כהן: – – הגיע הזמן לטפל בנטל עצמו.

יצחק כהן: זה כבד מדי, הנטל – –

אלעזר שטרן: – – –

יצחק כהן: – – אתה לא מבין?

אלעזר שטרן: לא.

יצחק כהן: אתם מייצרים נטל כבד.

אלעזר שטרן: על השעות, אתה מתכוון?

יצחק כהן: אני מדבר על המלחמות.

יצחק כהן: אני מדבר שאתם לא עושים שום דבר, שום תהליך מדיני.

יצחק כהן: שמענו את לפיד – –

קריאה: – – –

יצחק כהן: – – שמענו את לפיד, איזה ימני, ימני רדיקלי.

יצחק כהן: אני, זה פחד פחדים, לאן אתם מובילים את העם הזה?

יצחק כהן: אתם מייצרים – מה אתה רוצה, לגייס בחורי ישיבה שיפנו את גבעת החרולים בצומת התפוחים?

יצחק כהן: זה מה שאתה רוצה?

יצחק כהן: אני לא מבין, זה מה שאתה רוצה לעשות?

יצחק כהן: לגייס בחורי ישיבה שילכו לפנות מתנחלים?

יצחק כהן: תגיד, אתם נורמלים?

אלעזר שטרן: יש פה מאחורה גם יין?

יצחק כהן: אוי, באמת, באמת, זה הכיוון?

אלעזר שטרן: – – –

יצחק כהן: זו התשובה שלך?

אלעזר שטרן: – – –

יצחק כהן: די, די, די.

רות קלדרון: חבר הכנסת שטרן, בבקשה תעזור – – –

יצחק כהן: אז שטרן, הגעתם לשלב של "ויקומו לצחק".

יצחק כהן: תודה רבה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: תודה רבה, חבר הכנסת כהן.

קריאה: – – –

רות קלדרון: חבר הכנסת משולם נהרי.

רות קלדרון: חבר הכנסת שטרן, היה כאן חידוש, בזמן הלימוד, שלמדנו ש"רחמנא ליבא בעי", נכון?

רות קלדרון: הרחמן רוצה את הלב.

רות קלדרון: הוא אמר שהם לא למדו ליבה.

רות קלדרון: עכשיו הם ילמדו, כולם, לימודי ליבה.

רות קלדרון: חבר הכנסת משולם נהרי, בבקשה.

קריאה: עוד לא – – –

קריאות: – – –

קריאה: הוא לא פה.

רות קלדרון: אני מוכנה במקומו – חצי שעה?

קריאה: לא, לא.

קריאות: – – –

רות קלדרון: יש לי מסכת ברכות – –

קריאות: – – –

רות קלדרון: חבר הכנסת אמנון כהן.

קריאות: – – –

רות קלדרון: – – יש לי מותו של רבן יוחנן בן זכאי, זה משתלב.

קריאה: שימי – – –

קריאה: – – –

רות קלדרון: שמישהו ימכור לי את החצי שעה שלו.

קריאות: – – –

רות קלדרון: אה, 30 דקות.

אמנון כהן: תני לי את הזמן.

קריאה: – – –

אמנון כהן: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת – – –

קריאות: – – –

קריאה: – – – זה לא הגיוני – – –

אמנון כהן: יש – נכון?

אמנון כהן: זה שר הרווחה.

קריאות: – – –

רות קלדרון: אפשר להמשיך כבר לוועדת ביקורת המדינה.

אמנון כהן: יש לי נושא, אני כבר – אני כבר אגיע גם לזה.

אמנון כהן: כן, רבותי, אנחנו – –-

קריאה: – – –

אמנון כהן: אני חושב שהחוק הזה, שאנחנו דנים בו כרגע, לא היה צריך לבוא בכלל, כי אנחנו בהסכמות, כבר מאז קום המדינה, ומטפלים בנושאים האלה, וגם הנושא של הנשים בוועדות האלה קיבל את הביטוי שלו.

אמנון כהן: לא תמיד צריך לחוקק חוקים כדי לטפל במשהו.

משה גפני: אתם מפריעים לאמנון כהן – – –

אמנון כהן: כן.

קריאות: – – –

אמנון כהן: אבל אני רוצה להתמקד גם בגזירות הקשות שמביאים על עם ישראל, הממשלה החדשה הזאת.

אמנון כהן: כאשר שר האוצר עמד כאן והסביר שאנחנו כרגע נתגייס כולנו לנטל, גם אלה שהוא הבטיח להם שלא ייפגע בהם, ועוד שנתיים, אמר, יהיה – תזרח השמש והכול יהיה מצוין.

אמנון כהן: ואנחנו שומעים שבנק ישראל אומר שגם ב-2015 ו-2016 נצטרך להדק את החגורה, ועדיין כל הנושא של הגירעון לא יסתיים.

אמנון כהן: לכן, אנחנו לפעמים שומעים נאומים מכאן, מעל בימת הכנסת, בלי שום ביסוס, בלי שום עבודת מטה, וגם ראינו החלטות שמתקבלות, שבטלפון אחד – מתקשרים למשרד השיכון ושואלים כמה, כמה אנשים מחליפים, משפרי דיור, עושים את החשבון, מתמטי, אומרים: תודה רבה על הנתון, ומגיעים למיליארד שקל, ומכניסים את זה לחוק ההסדרים בשביל לטפל.

אמנון כהן: זה עבודת מטה, כאשר אנחנו רואים בכל הדוחות של מבקר המדינה, שהוא מצביע על כך שאין עבודת מטה מסודרת, וההחלטות מתקבלות ככה, כמו שכל אחד מביא, מתוך המגירה, ומביאים כל פעם את ההחלטות האלה ומקבלים את ההחלטה.

אמנון כהן: במקום לשבת – וכששמענו: יש ממשלה חדשה, פוליטיקה חדשה, פוליטיקה אחרת; במקום לטפל במהות, והיום אנחנו קיבלנו החלטה – הכנסת קיבלה החלטה, אנחנו התנגדנו לה – הכי קל לקצץ בשכירים האלה, 1% בשכר, וסגן שר האוצר אומר: זה בהסכמה.

אמנון כהן: את מי שאלו בדיוק?

אמנון כהן: 1% ממקבלי שכר של 5,000, 6,000 שקל, כאשר הממשלה הזאת, במראית העין אמרו שהיא ממשלה מצומצמת, אבל לא פירקו אף משרד ממשלתי.

אמנון כהן: אנחנו רואים ששר אחד ממונה או מופקד על ארבעה משרדי ממשלה.

אמנון כהן: הוא למעשה שר אחד, אבל יש ארבעה משרדים, ויש שם מנכ"ל בכל משרד, כל הפקידות, כל המנגנון המקצועי; שום דבר לא קוצץ.

אמנון כהן: הכי חזקים, הממשלה הזאת, לבוא לאותו אזרח, לאותו עובד, שבקושי גומר את החודש גם ככה, ועכשיו מקצצים לו את קצבאות הילדים, גם מס הכנסה – עוד 1% מהשכר שלו אנחנו היום מורידים לו, והוא אומר לנו, סגן שר האוצר: זה בהסכמה.

אמנון כהן: הסכמה של מי אני לא הבנתי, אבל זה בהסכמה.

אמנון כהן: קל, כמובן, להיכנס לכיסו של האזרח, ולהוריד בהחלטה אחת, בהינף יד, את הסכומים הללו.

אמנון כהן: אנחנו גם בדיונים בוועדה לביקורת המדינה הדגשנו את כל הנושא של הפיקוח על מחירי המזון – אם מדברים על כך שיש פה יוקר מחיה, יש כל הנושא של הריכוזיות במשק, וגם ריכוזיות בנושא של השווקים, כל הנושא של הסוּפרים.

אמנון כהן: הם, ביניהם, כמו קרטל, מתאמים את המחירים, הם למעשה לוקחים את כל פערי התיווך של המוצרים, הם עושים את ההסכמים מול היצרן, מורידים את המחיר עד אפס כמעט, כמעט לא משאירים לו להרוויח.

אמנון כהן: המטרה היא – הוא אומר לו: אני אכניס אותך למדפים שלי בתנאי שאתה, המחיר שלך, נגיד, אתה רוצה להרוויח שקל על המוצר, אתה תרוויח – –

רות קלדרון: 20%.

אמנון כהן: – – 70 אגורות, אבל אני לא מכניס את המתחרה.

אמנון כהן: אבל הוא לא מגלגל את הפער הזה לצרכן, הוא מגלגל את זה לכיסו של הסופר.

רות קלדרון: כמו בספרים.

אמנון כהן: כן, ואז, למעשה, אני כאזרח בא לסופר, ואני מוכרח לקנות מאותו מוצר שהוא שם לי, ואני נקרא שבוי בידיו, כי אני כבר באתי לעשות קנייה.

אמנון כהן: ואני רוצה לקנות את סוג הקטניות שאשתי רוצה שאני אקנה, אבל אין, והוא מכריח אותי לקנות את אותן קטניות שהוא עשה עליהן עסקה, והוא מרוויח על זה 300%, 400%, ואני, הצרכן, משלם את הסכומים האלה.

אמנון כהן: אף אחד לא מטפל בזה, ואני מעביר את זה לשר הכלכלה.

אמנון כהן: הוא מדבר – גם כשהבאתי את החוק לגבי אריזות; לגבי אריזות, שמנפחים את האריזה.

אמנון כהן: אתה בא עם ילד לסופר, רוצה לקנות משהו באריזה, האריזה מנופחת, כזו גדולה – 20 גרם מוצר בפנים.

אמנון כהן: 20 גרם.

אמנון כהן: אז אני אומר, כבוד השר, אתה – שלפחות יכתבו שיש שם סך הכול כך וכך גרמים, לא יסתכלו על הניפוח.

אמנון כהן: הוא אומר לי שגם האייפון קטן, ולכן – יש לו הרבה חומר בפנים.

אמנון כהן: עדיף כמה שפחות לכתוב על המוצר.

אמנון כהן: לרמות את הציבור צריך, לא צריך לטפל.

אמנון כהן: אבל אייפון הוא קטן, יש לו הרבה אינפורמציה, אז אדרבה – כשהמחשב היה ענק, הוא היה אטי מאוד.

אמנון כהן: ייצרו אייפון.

אמנון כהן: אז אני אומר, אם יש שם 20 גרם מוצר, למה אני צריך שזה יהיה מנופח כמו 300 גרם?

אמנון כהן: אז שיהיה 20 גרם, אריזה של 20 גרם.

אמנון כהן: למה להטעות את הציבור?

קריאה: – – –

רות קלדרון: אחיזת עיניים.

אמנון כהן: אז הוא אומר לי: אייפון.

אמנון כהן: אז אני אומר: איפה ההשוואה?

אמנון כהן: איפה בן-אדם, פה שר, ואני – בכלל, הראייה שלו אחרת לגמרי.

אמנון כהן: אני אמרתי, אני מודאג; אם שר מסתכל בנושאים האלה בצורה כזאת, איך אני אצפה ממנו – איך אני אצפה ממנו מחר שיעשה עבודת מטה, חריש, בתוך אותם סופרים, שבסופו של דבר – את חייבת לשמוע עד הסוף, את חייבת לשמוע עד הסוף.

רות קלדרון: – – –

אמנון כהן: עד שאני אסיים עכשיו את לא תתחלפי.

רות קלדרון: לא מתחלפת.

רות קלדרון: עד שאתה לא גומר אני לא זזה.

אמנון כהן: כן, כן, כן, כן.

אמנון כהן: אז אני אומר, אחרי הדיון בוועדה לביקורת המדינה העברתי לו את כל המסמכים וביקשתי ממנו שבדיוני התקציב יעשה עבודת מטה ויבדוק את כל הנושא של הסופרים: קנייה, צרכן, יבואן.

אמנון כהן: הרי הם עושים קופון על אזרחי מדינת ישראל.

אמנון כהן: זה – יוקר המחיה.

אמנון כהן: ואיפה הוא הלך לטפל?

אמנון כהן: להוריד 1% בשכר של אלה שמקבלים 5,000 שקל.

אמנון כהן: לא מספיק מע"מ 18%, לא מספיק 1.5% שמורידים – אל תתחלפי עכשיו.

רות קלדרון: אני אתך.

אמנון כהן: כן, אנחנו נותנים כבוד לנשים – זה דיון של נשים עכשיו.

רות קלדרון: אהבתי שאשתך שולחת לקנות קטניות.

אמנון כהן: כן, בוודאי, אני עושה קניות עם הרשימה.

אמנון כהן: תכף אני אגיע לאשתי – הרבה דברים עוד.

אמנון כהן: עכשיו, נושא שני – – –

נסים זאב: לבוכרים אין בעיה – הנשים מכבדות את בעליהן.

אמנון כהן: זה תלוי אם אתה מכבד אותה; ככה זה עובד.

אמנון כהן: דיברנו גם בדיונים על מחירי המים.

אמנון כהן: נהיה פה מצב שהאוצר אמר פה לוועדת הכנסת שראשי רשויות עושים בכסף של "מקורות", כסף שהם גובים, צורך לא ראוי: לטפל במשכורות, גירעונות.

אמנון כהן: לא מטפלים בביוב ותשתיות.

אמנון כהן: ויש הרבה עיריות שיש עזובה קשה.

אמנון כהן: – – – יכול להיות שיש ראש עיר לא אחראי.

אמנון כהן: מה עשו?

אמנון כהן: הקימו בכל רשות מקומית תאגיד מים, כאשר בעירייה בן-אדם וחצי היו מטפלים בנושא של המים: בודק שעונים, כמה, מה; פיצוצים – היה מטפל.

אמנון כהן: הקימו בערים תאגיד מים: מנכ"ל, סמנכ"ל, סמנכ"ל רגולציה, ארבע פקידות, רכבים.

אמנון כהן: ועכשיו, המחיר של המים, במקום שירד – עלה ב-50%.

אמנון כהן: אזרחי מדינת ישראל משלמים.

אמנון כהן: אני עושה דיון בוועדת ביקורת המדינה, אני שולח את כל החומר לשר האוצר, לסגן שר האוצר, לשר האוצר.

אמנון כהן: אני אומר למשרד הפנים: חבר'ה, המטרה של האוצר אולי הייתה טובה בתקופה ההיא שהוא הביא את זה.

אמנון כהן: אמרו שהשלטון המקומי לא אחראי והם לא מחליפים את הביוב.

אמנון כהן: כתוצאה מכך, כל הכסף שהולך לנושא מים מ"מקורות" – הולך רק למים.

אמנון כהן: בסדר, הסכמנו – חוק.

אמנון כהן: אבל תעשו רוויזיה, רגע, פה נהייתה מפלצת: מינויים פוליטיים בתאגידי מים, חברים למיניהם, פקידים למיניהם – לא כולם, אולי, אני לא רוצה לעשות הכללות, אבל הרוב הם כאלה.

רות קלדרון: מחזירים דיבידנד – – –

אמנון כהן: מחזירים דיבידנד אחר כך.

אמנון כהן: אבל מה חשוב?

אמנון כהן: שמחירי המים לצרכן עלו ב-50%.

אמנון כהן: ועכשיו אמרתי: רגע, עכשיו דיוני תקציב, תשבו עם השלטון המקומי, תעשו עבודת מטה.

אמנון כהן: ואתה יודע מה?

אמנון כהן: אולי צריך איגוד מים, אבל לא צריך 55, בכל עיר.

אמנון כהן: תעשו מרוכז.

אמנון כהן: כן, נעשה חשיבה.

אמנון כהן: נעשה חשיבה, נעשה חשיבה – בסוף התקפלו, לא עשו שום דבר, הוציאו את זה וולונטרי: מי רוצה, מי לא יעשה, כן יעשה.

אמנון כהן: השאירו וולונטרי – תעשו מה שאתם רוצים, העיקר שמחירי המים לא ירדו, זה העיקר.

אמנון כהן: כי אנחנו אמרנו: אם היו מתאגדים ביחד, אז העלויות היו על פחות סמנכ"לים, פחות מנכ"לים, פחות עובדים, אבל השירות היה ניתן, היו מחליפים את הצינורות, ואז גם הצרכן היה משלם פחות.

אמנון כהן: אבל למה לעבוד קשה?

אמנון כהן: 1%, טראח היום, בהחלטת קואליציה, משכר של 5,000–6,000 שקל, עוד 1%, חוץ ממע"מ, חוץ מ-1.5% מס הכנסה, חוץ ממשפרי דיור – כל המסים – עוד 1% – וסגן שר האוצר אומר: תיאמנו את זה, זה בהסכמה.

אמנון כהן: ממי הסכמה?

אמנון כהן: את מי שאלתם?

אמנון כהן: עם מי דיברתם?

אמנון כהן: מישהו מוכן לוותר על 1% מהשכר שלו?

אמנון כהן: אני לא מדבר על חברי כנסת – 10%; לא מדבר עלינו – אנחנו הרי עשירים, בעלי הון אנחנו.

אמנון כהן: אנחנו, ברוך השם, טייקונים, כן.

אמנון כהן: אנחנו טייקונים, אנחנו טייקונים, לכן אנחנו לא מדברים על עצמנו.

אמנון כהן: אבל לפחות מאלה האנשים – 1% אתה מוריד מ-5,000 שקל?

אמנון כהן: לא מספיק קצבאות ילדים הורדת?

אמנון כהן: בסדר, נו, זו עבודה, זו ממשלה אחראית, פוליטיקה חדשה, דברים חדשים.

אמנון כהן: רואים עבודת מטה – בלילה טלפון אחד, מיליארד שקל למשפרי דיור.

אמנון כהן: זאת עבודת מטה במשרד האוצר.

אמנון כהן: עבודת מטה חזקה מאוד.

אמנון כהן: ואני מזמין אותך, אדוני סגן שר האוצר, לדיונים של ועדת ביקורת המדינה לגבי עבודות מטה שעשו קודמים.

אמנון כהן: אז חשבתי: פוליטיקה חדשה, יעשו עבודת מטה אחרת, ישבו, יבחנו את הסוגיה; נתנו להם זמן, חוקקנו חוק מיוחד: עוד קצת זמן שיהיה להם.

אמנון כהן: שום דבר.

אמנון כהן: כל הישר בעיניו יעשה.

אמנון כהן: נכה, תכה באזרח, במעמד הביניים.

אמנון כהן: כמה שתכה יותר חזק, יותר טוב.

אמנון כהן: זאת למעשה ממשלה חזקה.

אמנון כהן: כן, כן, אנחנו מדברים על דיור ציבורי.

אמנון כהן: נמכרו במדינת ישראל 30,000 דירות ציבוריות.

אמנון כהן: סגן שר האוצר, נמכרו 30,000 דירות ציבוריות.

אמנון כהן: דירה אחת לא נקנתה.

רות קלדרון: מה זאת אומרת נמכרו ולא נקנו?

אמנון כהן: היה חוק של חבר הכנסת רן כהן, שכל הזמן הקפיאו אותו.

אמנון כהן: אמרו: לא צריך חוק.

אמנון כהן: גם היום אני אומר לגברת מועלם: לא צריך חוק.

אמנון כהן: הרי אנחנו עושים את זה בהסכמות.

אמנון כהן: ואז האוצר בא ואמר, עשו איזשהו הסדר: מי שגר בדירה כך וכך שנים יכול לרכוש אותה.

אמנון כהן: אז היו אנשים שיכלו, אנשים שגרים שנים בדיור הציבורי, 20 שנה, 30 שנה, נתנו להם הטבות, קנו את הדירות האלה והכסף חזר.

אמנון כהן: חזר לאוצר.

אמנון כהן: ואמרו: בכסף שייכנס נבנה דירות חדשות.

אמנון כהן: זה כבר כמעט עשור מאז שנמכרו 30,000 יחידות דיור, והכסף הלך לכל מקום, רק לא לדיור ציבורי.

אמנון כהן: דירה אחת לא נקנתה.

מיקי לוי: גם בזה שר האוצר יאיר לפיד אשם.

אמנון כהן: אני אומר: אתם תעשו עבודת מטה.

אמנון כהן: פוליטיקה חדשה.

אמנון כהן: יש לכם שם איזה 100 מיליון שקל בקופה.

אמנון כהן: 100 מיליון שקל והם לא בונים דירה.

מיקי לוי: – – –

אמנון כהן: תביא תוכנית.

אמנון כהן: דווקא אני רוצה לשבח את שר השיכון הקודם – אל תפריע לי, כבוד סגן השר – השר אריאל אטיאס, שאמר ש-5% מהפרויקטים שייבנו, דירות יפות וגדולות, יהיו לדיור הציבורי.

אמנון כהן: לטובת מה זה נעשה?

אמנון כהן: ניתן להם הטבות במיסוי, לאותם בעלי קרקעות – הם לא חייבים, המדינה רוצה לעודד אותו.

אמנון כהן: האוצר?

אמנון כהן: מה פתאום, ייכנסו כמה גרושים פחות, מה פתאום.

אמנון כהן: אבל אמרתי, אולי האוצר של עכשיו יהיה קשוב יותר, ישמע.

אמנון כהן: לא 5% – 3%.

אמנון כהן: או לזוגות הצעירים או לזכאים.

אמנון כהן: תעשו איזשהו מפתח, תביאו איזו בשורה, בשורה לעם ישראל, בשורה לשכבות החלשות, בשורה לזוגות צעירים.

אמנון כהן: אבל מה אמרו: משפר דיור?

אמנון כהן: עוד מס.

אמנון כהן: לא מספיק שעל הדירה הראשונה שהוא קנה הוא שילם מס רכישה, שילם את הכול.

אמנון כהן: עכשיו משפר דיור, בן-אדם יש לו שלושה ילדים, רוצה לשפר את הבית שלו, רוצה ארבעה חדרים – לכל אחד ייתן חדר, ייתן לו תנאים טובים.

אמנון כהן: מה פתאום?

אמנון כהן: עכשיו עוד 100,000 שקל תשלם; יענו תיתקע שמה.

אמנון כהן: זה מעמד הביניים, זה שדיברו שרוצים לתת הטבות למעמד הביניים, שהוא סבל וסחב על הגב שלו את כל המשק, אבל עכשיו הכי קל להטיל את הגזירה.

אמנון כהן: והגזירה הזו – בטלפון אחד סגרו את זה.

אמנון כהן: בטלפון אחד.

אמנון כהן: נציג האוצר התקשר למשרד השיכון, אמרתי, שאל: כמה אנשים משפרים דיור במהלך השנה?

אמנון כהן: אמרו לו: כך וכך.

אמנון כהן: הכפיל את זה, ראה מיליארד שקל – טראח, הכניס לחוק ההסדרים.

אמנון כהן: זאת עבודת המטה שעושים.

אמנון כהן: פוליטיקה חדשה.

משה גפני: מה, זה נכון הסיפור?

אמנון כהן: נכון, ודאי.

אמנון כהן: היה מפורסם בכל כלי התקשורת.

משה גפני: להדיח אותם – – –

אמנון כהן: דוח מבקר המדינה בודק עכשיו את הדברים האלה, מה חשבת?

אמנון כהן: אנחנו נגיד שגם יש חברות, ארבע חברות, זה גם פורסם, ארבע חברות קיבלו הטבות מס בסך 4 מיליארד שקל – – –

יריב לוין: אמנון, אמנון, אמנון.

אמנון כהן: מה?

יריב לוין: יש לי אליך בקשה.

אמנון כהן: מה העניינים?

יריב לוין: השעה מאוחרת – – –

אמנון כהן: לא.

אמנון כהן: אם היא תיתן לי עוד זמן אז – – –

יריב לוין: רגע, רגע.

אמנון כהן: מה?

יריב לוין: אתה התחלת נושא חדש אבל אני מרגיש שחסר לי משהו בהבנה של הנושא הקודם.

יריב לוין: אם אתה יכול לחזור עליו קודם, לפני שאתה – – –

אמנון כהן: כבר אמרתי שמונה פעמים.

מיקי לוי: לא הבנו את זה.

אמנון כהן: יופי.

יריב לוין: אז בבקשה, דבר.

אמנון כהן: בפרוטוקול אחרי הדיון – – –

יריב לוין: לא, לא, לא.

מיקי לוי: תחזור על הדברים מההתחלה.

יריב לוין: אנחנו רוצים לשמוע, איך אומרים – – –

אמנון כהן: אוקיי.

אמנון כהן: אז אנחנו דיברנו שארבע חברות קיבלו הטבות מס בסך 4 מיליארד שקל, מתוך 5.5 מיליארד.

אמנון כהן: סך הכול יש 5.5 מיליארד.

יריב לוין: בקצב אטי, דבר לאט.

אמנון כהן: ארבע חברות, כמה קיבלו?

אמנון כהן: כמה?

אמנון כהן: כמה קיבלו?

אמנון כהן: זה למעשה 70% מסך כל ההטבה, כאשר הן הרוויחו בעצמן, החברות האלה, בשנת המס ההיא, 18.5 מיליארד.

אמנון כהן: הן הרוויחו 18.5 מיליארד.

אמנון כהן: כמה שילמו מס?

אמנון כהן: 1.1 מיליארד.

מיקי לוי: תגיד מי חתם על זה.

אמנון כהן: 1.1 מיליארד.

אמנון כהן: הכול אתה עכשיו.

אמנון כהן: רציתם את סגן שר האוצר?

אמנון כהן: הכול עכשיו.

אמנון כהן: תרצה, לא תרצה, יש לך דרך אחת – תתפטר.

אמנון כהן: תגיד: לא עשיתי, תעזבו אותי.

רות קלדרון: גם מפלס הכינרת, מיקי, זה אתה.

אמנון כהן: כל עוד אתה לא מתפטר, אתה תאכל הכול עכשיו.

מיקי לוי: מי שחתם על זה זה – – –

אמנון כהן: אתה חתמת, אתה נתת, אתה יכול לעצור.

אמנון כהן: לא עצרת.

אמנון כהן: אתה יכול לעצור.

אמנון כהן: אבל תעצור את זה.

אמנון כהן: תעזוב, בשנה הבאה לא יהיה.

אמנון כהן: אתה לא עוצר.

אמנון כהן: אתה באת לאזרח הפשוט, 6,000 שקל – עוד 1% הורדת לו.

אמנון כהן: כי למה?

אמנון כהן: כי זה לא חברות גדולות, אתה לא יכול להתמודד מולן.

אמנון כהן: עכשיו, אמרנו שהן הרוויחו, החברות האלה, 18.5 מיליארד, ושילמו 1.1 מיליארד – רווח פי-18 ממה ששילמו.

אמנון כהן: וכמה שילמו מס חברות?

אמנון כהן: חברה רגילה, קטנה – היה 26%, ועכשיו מעלים את זה ל-27%.

אמנון כהן: 5%.

אמנון כהן: מס חברות – 5%.

אמנון כהן: מספיק?

אמנון כהן: כן, אתן הגדולות, אנחנו לא יכולים לריב אתכן, חס וחלילה, אסור לנו לדבר מילה.

אמנון כהן: אלה חברות טובות, חברות חשובות, חברות בין-לאומיות.

אמנון כהן: אני לא אמרתי לפגוע בהן, אבל בתקופה שאתה הולך לקיצוץ כל כך דרסטי לאזרחי מדינת ישראל, למעמד הביניים, למעמד הכי קטן, הכי פשוט, הכי מוחלש, אתה יכול להגיד להם: חבר'ה, תיתנו כתף, בואו נשב לשולחן עגול, בואו נדבר.

אמנון כהן: קל להגיד: ההוא אמר, ההוא עשה.

אמנון כהן: התקופה הייתה אחרת.

אמנון כהן: עכשיו נתנו לך את ההזדמנות.

מיקי לוי: אמרנו להם – – –

אמנון כהן: הקדוש-ברוך-הוא שם אותך, מיקי לוי, סגן שר האוצר של מדינת ישראל.

אמנון כהן: מה אתה עושה?

אמנון כהן: ההם, ההם.

אמנון כהן: אני – תגיד – עושה היום, משנה, יושב אתם, עושה משא-ומתן, במקום שניקח את ה-1% מהאזרח המסכן הזה שהטלתי עליו מע"מ, הורדתי לו קצבאות ילדים, הורדתי עוד 1%.

אמנון כהן: שב עם הטייקונים האלה.

מיקי לוי: אבל אמרתי להם.

מיקי לוי: ישבתי, אמרתי להם – – –

אמנון כהן: שב, שב.

אמנון כהן: למה הורדת 1% לאזרחים הפשוטים, למה?

אמנון כהן: אנחנו 10% – כפרה.

אמנון כהן: אבל מה הם?

אמנון כהן: למה הם?

אמנון כהן: תגיד לי, אוצרות הטבע של המדינה – אוצרות טבע יש הרבה.

אמנון כהן: התבטא שר האוצר: אני אשב, אקים ועדה, אקים – סיפורים, עניינים.

אמנון כהן: תבוא שם, תשב, תעשה עבודה.

אמנון כהן: עוד פעם, יכול להיות שהיו הסכמים, היו בתקופות אחרות, אבל באת עם פוליטיקה חדשה.

אמנון כהן: הקדוש-ברוך-הוא שם אותך סגן שר האוצר – –

מיקי לוי: יש ששינסקי.

אמנון כהן: – – שלא יקל בעיניך.

מיקי לוי: אתה לא מתבלבל.

מיקי לוי: העובדות לא מבלבלות אותך.

אמנון כהן: שמה?

אמנון כהן: ששינסקי זה נושא אחר לגמרי.

אמנון כהן: מה אתה אומר לי "ששינסקי"?

אמנון כהן: ששינסקי זה נושא אחר לגמרי.

מיקי לוי: תקשיב, תקשיב – – –

משה גפני: לא, העלינו את התמלוגים.

אמנון כהן: אני הייתי בוועדה – אתה אומר לי שאני צריך להקשיב?

אמנון כהן: אנחנו עשינו את החוק הזה.

אמנון כהן: לי אתה לא יכול להגיד "תקשיב", כי אני אגיד לך "תקשיב".

מיקי לוי: אתה לא יודע – – –

אמנון כהן: אני עשיתי פה, יחד עם הרב גפני, ועדת כספים – עשינו את העבודה.

אמנון כהן: אתה, שמו אותך פה כרגע לשנות, לתקן.

אמנון כהן: ובאתם – "פוליטיקה חדשה".

אמנון כהן: אבל אתם יותר גרועים ממה שהיה.

אמנון כהן: חבר'ה, פוליטיקה חדשה?

אמנון כהן: אנחנו כבר מתגעגעים למה שהיה קודם, נכון?

אמנון כהן: משהו טוב היה.

משה גפני: אתה צודק, הם יכולים לעשות את זה מייד בחקיקה.

אמנון כהן: כן, כן.

מאיר פרוש: – – – הכנסת – – – הכנסת.

אמנון כהן: כן, כן.

אמנון כהן: אתם יודעים עוד משהו – מיקי, סגן שר האוצר, תקשיב, מחר יש דיון בוועדת הביקורת.

אמנון כהן: אני מציע לך שתבוא, תראה מה יש שם.

יפעת קריב: סליחה, אתה לא – – –

אמנון כהן: את לא קובעת לי מה להגיד, הפה שלי ברשותי.

מיקי לוי: היא צודקת.

אמנון כהן: היא לא צודקת, פה זה לא מה שאתם רוצים.

אמנון כהן: מה שש"ס רוצה, זה מה יהיה פה.

אמנון כהן: מה שש"ס רוצה, זה מה יהיה פה.

יפעת קריב: – – –

רות קלדרון: מה שריבונו של עולם רוצה, זה מה יהיה פה.

אמנון כהן: לכן תקשיב טוב, תקשיב טוב – – –

מיקי לוי: למה – – –

אמנון כהן: תקשיב טוב, לוי.

אמנון כהן: תקשיב טוב.

אמנון כהן: יש לך – תקשיב טוב, זה חשוב שתדע.

משה גפני: אמנון, הפסקנו לקבל הוראות ממנו.

אמנון כהן: הפסקנו לקבל הוראות, כן.

מאיר פרוש: הרב גפני – – –

אמנון כהן: כן, יש לו עוד זמן.

מאיר פרוש: – – –

אמנון כהן: כמו סגן שר האוצר, יש לך בחוץ – דוח מבקר המדינה אומר שיש לך בחוץ 60.

אמנון כהן: תקשיב טוב, אתה לא מקשיב: 60.7 מיליארד שקל חייבים למדינת ישראל.

אמנון כהן: תקשיב טוב.

מיקי לוי: למה לא – – –

אמנון כהן: תקשיב טוב.

אמנון כהן: תבוא מחר לדיון בוועדה לביקורת, תקשיב טוב.

אברהם מיכאלי: לא מחר, היום, היום.

אמנון כהן: היום, היום, יופי.

אמנון כהן: עוד כמה שעות תבוא, תשמע איזה דיון חמוד יהיה, דיון טוב; ייתן לך כלים מאיפה לגבות את הכסף – לא את ה-1% שאתה עשית חוק היום, לא את ה-1% הזה.

משה גפני: שלקח מהשכבות החלשות.

אמנון כהן: וגם הביניים, בוא נגיד.

משה גפני: וגם הביניים.

משה גפני: שלא תגיד לו "איפה הכסף?

משה גפני: ".

אמנון כהן: מיקי לוי – רוברט, אתה אח שלי, אל תעשה לי גב עכשיו.

אמנון כהן: תן לי, תן.

אמנון כהן: מיקי, 60.7 מיליארד שקל אתם לא גובים – – –

מיקי לוי: מי זה "אתם"?

אמנון כהן: המדינה.

אמנון כהן: אתה המדינה עכשיו.

אמנון כהן: מה, שכחת?

מיקי לוי: סליחה, איפה היית?

אמנון כהן: עוד פעם אתה מתחיל?

אמנון כהן: עוד פעם אתה מתחיל?

מיקי לוי: – – – יושב-ראש גנב כספים – – –

משה גפני: הלוא אתה – – –

מיקי לוי: שר האוצר – – –

משה גפני: אבל אתה – – –

מיקי לוי: הייתה ביקורת חיצונית – – –

אמנון כהן: אתה יודע שיש לי 29 מיליארד שקל – הבאת הלוואות, אתה, סגן שר האוצר, הבאת הלוואות, ואתה לא גובה אותן.

אמנון כהן: ביחד אתה יודע כמה כסף זה?

משה גפני: – – – כמה?

אמנון כהן: 90 מיליארד שקל בחוץ.

משה גפני: 90 מיליארד שקל.

משה גפני: 90 מיליארד שקל.

אמנון כהן: 90 מיליארד שקל בחוץ – הוא לא הולך לגבות.

אמנון כהן: הוא הולך ל-1% מ-6,000 שקל.

משה גפני: מהשכבות החלשות.

משה גפני: 90 מיליארד שקל.

אמנון כהן: השכבות החלשות.

אריה מכלוף דרעי: ומעמד הביניים.

אמנון כהן: בוודאי, כל הפגיעה זה קודם כול מעמד הביניים, והשכבות החלשות.

אריה מכלוף דרעי: מוחלשות.

אמנון כהן: מוחלשות, מוחלשות.

משה גפני: מה זה, הם לא גובים את הכסף?

משה גפני: מיקי לוי לא גובה את הכסף?

אמנון כהן: יד ימין באוצר, בנושא הזה, לא יודעת על יד שמאל.

אמנון כהן: הוא לא יודע כמה משרד התמ"ת, משרד הכלכלה, התחייב.

אמנון כהן: כבוד שר הכלכלה, במשרד שלך לא יודעים כמה נתנו הלוואות במדען הראשי שם, כי יש מפעלים שמקימים אותם, והוא צריך לעמוד בצמתים – בצומת כזה צריך לקלוט כך וכך עובדים.

אמנון כהן: ואז, אם הוא לא עומד בהתחייבות, הוא חייב להחזיר את הכסף.

אמנון כהן: 13 – כמה אמרנו?

אמנון כהן: 29 מיליארד, בחוץ, חובות כאלה, הלוואות שנתנו, שהם לא עמדו בתנאים, ולא גובים.

משה גפני: זה של משרד הכלכלה, זה חוץ מה-90 מיליארד שמיקי לא גובה.

אמנון כהן: לא, זה ביחד, זה 60 ו-29 מיליארד.

יעקב מרגי: עוד מעט ניתן הלוואה לאובמה.

יעקב מרגי: תעצור.

משה גפני: למה אתה לא גובה?

מיקי לוי: באמת, למה אני לא גובה?

מיקי לוי: למה אני לא גובה?

משה גפני: למה אתה לא גובה?

אמנון כהן: הוא גובה, הוא גובה.

אמנון כהן: ממעמד הביניים הוא גובה, למה הוא לא גובה?

אמנון כהן: עכשיו, כבוד שר הכלכלה, טוב שבאת, יש לי כמה דברים שתשמע.

אריה מכלוף דרעי: מה עם סימון האריזות?

אמנון כהן: אני אמרתי לו.

אמנון כהן: עכשיו, בשביל זה, הוא שמע אותי בטלוויזיה, הוא בא.

אמנון כהן: נכון?

אמנון כהן: סימון האריזות.

אמנון כהן: אנחנו דיברנו, כבוד השר, בשבוע שעבר – –

אריה מכלוף דרעי: זה דווקא כשהנפח יהיה – – –

מיכל רוזין: – – –

אמנון כהן: – – על 20 גרם – – –

יעקב מרגי: זה כמו אייפון, זה כמו אייפון.

אמנון כהן: 20 גרם מוצר, והנפח ככה, מטעים את האזרח.

אמנון כהן: ואני אמרתי, כמו שאמרת, אייפון, זה מכשיר קטן ומקצוען, ויש בו מלא חומר, ועובד מהר.

אמנון כהן: פעם היה מחשב כזה גדול, נכון?

אמנון כהן: אז עכשיו האריזות כאלה גדולות נשארו, מנופחות, והמוצר בפנים – 20 גרם.

אמנון כהן: אתה מבין?

אמנון כהן: אז אמרתי: למה מותר – כזה גדול על 20 גרם?

יפעת קריב: אני לא הבנתי – – –

קריאות: – – –

רות קלדרון: איך אמר חבר הכנסת כהן?

רות קלדרון: "התחילו מצחקים".

רות קלדרון: תראו לאן אתם מגיעים.

נפתלי בנט: – – –

אמנון כהן: אבל אתה השר הממונה.

אמנון כהן: למה אני מצפה?

אמנון כהן: אני אומר, אתה תגיד, אדוני – אם יש 20 גרם מוצר, תעשה אריזה בהתאם ל-20 גרם, אל תעשה לי אריזה כאילו זה 300 גרם.

אמנון כהן: תשים שם 20 גרם, זה מה שביקשתי.

אמנון כהן: אתה בתקנות יכול לתקן את זה, לא צריך חוק.

אמנון כהן: אבל אני לא שר, לא יכול להתקין תקנות.

אמנון כהן: ואני אמרתי: אני אשים איזה קטליזטור, אני אהווה, כחבר כנסת, קטליזטור.

אמנון כהן: ואני ציפיתי ממך להגיד: אדוני, הדלקת אצלי נורה.

אמנון כהן: אני עושה עבודת צוות, עבודת מטה, אבחן את הסוגיה, ואני חושב, אם יש – תחשוב, אתה הרי – עבודת מטה, מנכ"ל וזה – ואתה אומר:

אמנון כהן: אני חושב שבאמת אסור להטעות את הציבור.

אמנון כהן: צריך להיות שיקוף בין כמות לבין גודל.

אמנון כהן: לא יכול להיות בפנים 20 גרם ואריזה גבוהה.

אמנון כהן: אתה אומר לי: אבל אייפון וזה; לא הבנת.

אמנון כהן: אני התאכזבתי מאוד.

אמנון כהן: אולי אתה לא התכוונת, אבל אני מאוד התאכזבתי.

אמנון כהן: אני חושב עד עכשיו – אנחנו עושים חוקים כי אין לנו ברירה – – –

יעקב מרגי: – – – של האייפון.

קריאות: – – –

אמנון כהן: השר מספיק אינטליגנטי – – –

משה גפני: אם תהיה להם נציגה בוועדה למינוי דיינים, זה יפתור את הבעיה הזאת?

אמנון כהן: חלק, חלק.

אמנון כהן: הנושא הזה חשוב.

אמנון כהן: כבוד השר, תעשה עבודת מטה, תבדוק.

אמנון כהן: לא להטעות את הציבור.

אמנון כהן: כי באמת ההורים שיוצאים עם הילדים, אז הם רואים את האריזות היפות.

אמנון כהן: אתה יודע, הם משקיעים המון כסף בשיווק של הנושא הזה, והילדים כל הזמן רוצים את זה, והתוכן בפנים – אין כלום.

רות קלדרון: כמו היחס בין זמן הדיבור לתוכנו.

אמנון כהן: רגע, מה, יש לי עוד ארבעה דפים.

רות קלדרון: זה סתם משל.

אמנון כהן: יש לי עוד ארבעה דפים.

אמנון כהן: יש עוד ארבעה דפים.

אמנון כהן: ולכן אני חושב שבנושא הזה צריך לעשות עבודת מטה.

אמנון כהן: אבל אני לא יכול לדלג על משהו: אני הקמתי שדולה – וזה במטרות של הממשלה הזאת – תעשייה ותעסוקה למגזר החרדי.

אמנון כהן: מצוין, כן.

אמנון כהן: עכשיו, אני צריך שיתוף פעולה לא רק בדיבורים.

אמנון כהן: ראיתי בוועדת הכספים – כל הכספים האלה שמשרד הכלכלה, משרד התמ"ת, שם לשילוב החרדים בתעסוקה, הכול חזר לאוצר.

אמנון כהן: שקל לא השקיעו.

אמנון כהן: אבל דיברו מפה – צאו לעבוד, צאו לעבוד.

אמנון כהן: מי דיבר – אנשים גדולים, ראשי ממשלה – צאו לעבוד – חזר בחזרה.

אמנון כהן: אני ראיתי.

אמנון כהן: אמרתי: למה חוזר?

אמנון כהן: זה כסף בכאילו.

אמנון כהן: זה בתקנה לא נמצא.

אמנון כהן: זה ברזרבות.

אמנון כהן: יעני, אם יהיה נותנים, ואם אין תקציב, אין כלום.

אמנון כהן: תמיד יגידו: יש 50 מיליון לשילוב חרדים בתעסוקה.

אמנון כהן: ומי אשם?

אמנון כהן: החרדים; הם לא יוצאים.

אמנון כהן: לא נכון.

אמנון כהן: לא נכון.

אמנון כהן: רוצים לצאת, אבל אין שום פעולה.

אמנון כהן: עכשיו יש פה שדולה, את השרוולים נרים יחד, נשב, כבוד שר הכלכלה ישב, נקים מפעלים באזורים שאתם רוצים שתהיה בהם עבודה – כן?

אמנון כהן: אלעד, ביתר-עילית, מקומות כאלה; תן להם הטבה כמו אזור עדיפות לאומית א'.

אמנון כהן: מי שיקים מפעל שם יקבל הטבה של עדיפות לאומית א'.

אמנון כהן: ואז משרד התמ"ת יקים שם גם מעונות יום, שאנשים יוכלו לשים את הילדים במעון יום, ייכנסו לעבוד, בסוף העבודה ייקחו את הילדים – לעודד תעסוקה לחרדים.

אמנון כהן: ואז בסוף המשמרת – לעודד – כשהאברך חוזר הביתה, אתה אומר:

אמנון כהן: ב-20:00 לך למפעל הזה; רק גברים.

אמנון כהן: תלך, ארבע-חמש שעות תעבוד.

אמנון כהן: לא תהיה עבודה שחורה, לא יהיו דברים כאלה, אנשים ילכו לעבוד ארבע-חמש שעות.

אמנון כהן: אבל אל תורידו הבטחת הכנסה.

אמנון כהן: תעודד אותו.

אמנון כהן: תן לו להיכנס למסלול.

אמנון כהן: אבל תעשו, לא בדיבורים.

משה גפני: אני נותן לך את הזמן שלי.

אמנון כהן: כבוד שר הכלכלה, אני רוצה – תהיה אתי.

אמנון כהן: עזוב את האייפון הזה, אתה עוד פעם עם האייפון?

אמנון כהן: מקשיב?

אמנון כהן: אני אומר, כבוד השר, יש לנו מחסור בעובדים בענף הטכנולוגיה, יש לנו מחסור ברופאים.

קריאות: – – –

אמנון כהן: רציתי להגיד דברי תורה.

אמנון כהן: מרגי, תן לי חמש דקות מהזמן שלך.

אמנון כהן: לא אמרתי דברי תורה.

אמנון כהן: אומר דברי תורה.

אמנון כהן: תני לי חמש דקות?

אמנון כהן: חמש דקות של מרגי.

רות קלדרון: קיבלת.

אמנון כהן: מרגי, חמש דקות?

אמנון כהן: אני לא יכול בלי דברי תורה.

אמנון כהן: אנחנו תנועה שמחזקת – מחזקת את עם ישראל בתורה ויהדות.

אמנון כהן: דבר חשוב שנלמד – אנחנו ראינו בתנ"ך, איך היו עושים ברית?

אמנון כהן: הרב וקנין, איך היו עושים ברית?

אמנון כהן: "ותקח צפורה צור" – מה זה?

אמנון כהן: זה אבן, נכון?

אמנון כהן: ממתי זה עבר לסכין?

אמנון כהן: יש ברית.

אמנון כהן: דברי תורה, תשמע, לוי, אתה תאהב את זה, תאמין לי.

אמנון כהן: אתה תלך לברית, תספר לחבר'ה – שמעתי מאמנון כהן.

אמנון כהן: תקשיב.

אמנון כהן: מה היה?

אמנון כהן: בתקופה של דוד המלך, דוד המלך עליו השלום רצה להילחם עם גוליית.

אמנון כהן: הוא אמר: אני, שאול, חזק, מי שיכול לו – ייתן לו מה שהוא רוצה.

אמנון כהן: לא רוצה כלום.

אמנון כהן: הוא ילד קטן כזה, ג'ינג'י.

אמנון כהן: מסתכל עליו, אומר, גוליית – כולו ברזלים, והוא קטנצ'יק כזה: מי הבאתם לי?

אמנון כהן: גוליית התבייש, אמר: מה הבאתם לי, צעצוע?

אמנון כהן: אבל הכול רוחני.

אמנון כהן: התפלל לקדוש-ברוך-הוא, דוד המלך, אמר: אני בא בשליחות של הקדוש-ברוך-הוא, אני חייב לנצח.

אמנון כהן: בא מלאך, אומר לו: במצח – כולו היה ברזלים – במצח של הראש, תפתח, והוא יזרוק אבן שתפגע ישר במצח.

אמנון כהן: אומר: מה פתאום?

אמנון כהן: שר הברזל לא רוצה.

אמנון כהן: אומר: מה תיתן לי?

אמנון כהן: הוא אומר לו: מהיום את הברית יעשו עם ברזל, עם סכין, אם תפתח והאבן תיכנס.

אמנון כהן: זרק האבן, נפתח הברזל, האבן פגעה, עשה מה שעשה, הייתה הצלחה לעם ישראל, אבל מאותו יום אנחנו לא עושים בצור, אלא אנחנו עושים את הברית עם סכין.

אמנון כהן: זה זכות – יש – תראה כמה מגלגלים – על מצווה אחת שהוא עשה, שהוא נפתח, שהקדוש-ברוך-הוא אמר לו: דורי דורות יעשו ברית מילה בסכין הזה.

אמנון כהן: לכן היום, כשבאים להצביע על החוק, לשנות מעשה בראשית, אל תסתכלו על הדבר הזה; אסור לשנות מעשה בראשית.

אמנון כהן: אנחנו צריכים לשמור על הסטטוס-קוו שקיים.

אמנון כהן: ואנחנו אמרנו, נשים – נכון?

אמנון כהן: הוד מעשיו נשים.

אמנון כהן: נשים, נשים.

אמנון כהן: עשו דברי תורה, ואחד אמר: עשר למען תתעשר.

אמנון כהן: יהודי שמע, ואמר: מה, ככה צריך?

אמנון כהן: איפה אני צריך לתרום?

אמנון כהן: תתרום למשהו חשוב, לצדקה, 10% מהמשכורת.

אמנון כהן: שלם.

אמנון כהן: נהיה עשיר, מסתדר, הכול בסדר.

אמנון כהן: פתאום הוא רואה שהשכן שלו גם הסתדר.

אמנון כהן: מה, אתה גם מעשר?

אמנון כהן: אומר: לא.

אמנון כהן: מה אתה עושה?

אמנון כהן: אומר: אני שמעתי דרשה אחרת; איך אומר הפסוק – אוקירו לנשייכו.

אמנון כהן: מי שרוצה להיות עשיר – אוקירו לנשייכו.

אמנון כהן: ואז הוא התחיל לקנות תכשיטים, 10% מהשכר, המעשר שלו, לאשתו, והיא מתגנדרת, ויש לו שפע בבית, והיא קונה לו, והוא קונה קטניות, קונה לה פרחים לשבת, קונה לה דברים, קונה תכשיטים, קונה הכול.

אמנון כהן: אז כבוד הרב אומר לו: כבוד הרב, מה עשית לי?

אמנון כהן: אני כל חודש נותן צדקה לישיבה פה, אין לי כלום, אשתי מסכנה, אבל אני עשיר, ברוך השם.

קריאה: – – –

רות קלדרון: יש פה כישרון מתבזבז, אתה.

אמנון כהן: אנחנו צריכים ללמוד מזה שאנחנו צריכים לתת גם מעשר, גם לנשייכו, כי אני חושב שהאישה יש לה הבינה היתרה, והיא למעשה המחנכת בבית, את הילדים, לכן צריך לכבד אותה.

אמנון כהן: אישה גם יודעת את מקומה, ואנחנו מכבדים אותה – –

רות קלדרון: בוועדה לבחירת דיינים.

אמנון כהן: – – אנחנו מביאים לה פרחים כל ערב שבת, ובכל החגים מחייבים אותנו – כבוד הרב כל הזמן אומר: נשים, צריך לכבד אותן.

אמנון כהן: כל מי שמכבד את אשתו, יש לו שפע בבית.

אמנון כהן: ואסור שלאישה תצא דמעה מהעין.

אמנון כהן: אסור לנו לצער אותה, חלילה.

אמנון כהן: אנחנו צריכים לחזק נשים.

אמנון כהן: ואשת חיל מי ימצא, ורחוק מפנינים מכרה, ויהי רצון שהקדוש-ברוך-הוא יחזק אותך, ויביא משיח צדקנו, בניית בית-מקדשנו ותפארתנו, במהרה בימינו, אמן ואמן.

רות קלדרון: בראבו.

רות קלדרון: תודה רבה, חבר הכנסת אמנון כהן.

רות קלדרון: בבקשה, חבר הכנסת יעקב מרגי יקבל 25 דקות.

יעקב מרגי: אפשר לומר הכול על הדיון הלילה, אבל אי-אפשר לקחת את האווירה, את הרוח ואת דברי התורה ואת הנשים, שכבודן מאז ומתמיד היה במקומו מונח, בלי שדולות ובלי חוקים.

יעקב מרגי: אבל בואי ניגש קצת למהות.

יעקב מרגי: גבירותי ורבותי, חברי חברי הכנסת, מכובדי השר, אני אדבר קצת למהות, ואם יישאר זמן, אנסה להיכנס לדבר תורה קצר.

יעקב מרגי: חברי חברי הכנסת, מה עוד הממשלה הזאת יכולה לעולל?

יעקב מרגי: ואני קורא לזה, גברתי חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי – מבחינתי זה חוק הזוי.

יעקב מרגי: ואני קורא לו חוק הזוי מבית-המדרש של הבית היהודי ומפלגת יש עתיד.

יעקב מרגי: למה?

יעקב מרגי: כי זו הצעת חוק שכולה צביעות.

יעקב מרגי: אני אסביר.

יעקב מרגי: הרי עליתי לדוכן – גברתי חברת הכנסת קריב, תקשיבי לי.

יעקב מרגי: תאמיני לי, תקבלי תשובה על כל שאלותייך, ואם לא, אני מוכן להשלים אחרי הזמן אצלך, לידך במושב.

יעקב מרגי: רוצים לתת מעמד מיוחד לנשים בוועדה?

יעקב מרגי: הנה אני אומר לך, ואני אומר לכם כולכם: במישור העקרוני אין לנו בעיה גם אם כל הוועדה הייתה נשים.

יעקב מרגי: אין התנגדות.

יעקב מרגי: רק אנחנו שואלים: למה – כפי שנשאלה היום בחלל האוויר בבית הזה כמה פעמים – למה אין הצעת חוק דומה לוועדה למינוי שופטים?

יעקב מרגי: למה אין הצעת חוק דומה להגדלת מספר נשים במועצה של בנק ישראל?

יעקב מרגי: למה אין לנו חוק שמחייב ייצוג הולם לנשים במועצת הביטוח הלאומי?

קריאות: – – –

מרב מיכאלי: – – –

יעקב מרגי: רגע.

יעקב מרגי: אני לא רוצה לחשוד בך שאת פזיזה.

יעקב מרגי: אם רק תמתיני – לא השארתי לך פינה ריקה.

יעקב מרגי: אגיע אתך לכול.

יעקב מרגי: אולי נעשה חוק שיקבע לציבור, שהציבור יהיה חייב לבחור ב-50% נשים לכנסת?

יעקב מרגי: למה שלא נרחיק לכת ונרחיב גם בעיריות, במועצת העיר?

יעקב מרגי: ולמה אותן נשים – – –

מרב מיכאלי: – – –

יעקב מרגי: אמרתי לכם בהנחת העבודה: תירגעו.

יעקב מרגי: בעיקרון, גם שכל הוועדה תהיה נשים – אין לי בעיה.

יעקב מרגי: אבל אני שואל שאלות.

יעקב מרגי: מותר לשאול שאלות.

יעקב מרגי: הקדוש-ברוך-הוא ברוב רחמיו ראה את הנולד, ברא לנו את גוף האדם בחוכמה – מה רבו מעשיך השם.

יעקב מרגי: הוא בלשון לא שם לנו עצם, כדי שמה שנאמר לא יהיה חוק כואב, לא יכאב לאף אחד.

יעקב מרגי: ואני שואל, לפחות, אם אתם לא מסוגלים באמת – ומסוגלות גם כן, בייחודיות – להכיל בתוככם גם צרכים של קבוצות אחרות, או להבין השקפת עולם של מישהו אחר.

יעקב מרגי: לפחות תסגלו לעצמכם תכונה – לשמוע שאלות.

יעקב מרגי: ובגמרא כתוב שהרבה פעמים יש קושיה ואין תירוץ – מקושיה גם לא מתים.

יעקב מרגי: אז בואו נשאל לפחות.

יעקב מרגי: למה אותן נשים, שאני רואה אותן פה עם רוח קרב, שרוממות מעמד האישה בגרונן, ואני אומר להן, בלי לזלזל באף אחד, במירכאות כפולות ומכופלות, לא מציעות הצעת חוק לשריון נשים בוועדה למינוי קאדים?

יעקב מרגי: אתם יודעים למה?

יעקב מרגי: הן מקיימות מצוות.

יעקב מרגי: הן שומרות.

יעקב מרגי: פיקוח נפש דוחה הכול.

יעקב מרגי: הם יודעים מה תהיה התוצאה.

יעקב מרגי: זה פיקוח נפש ממש.

יעקב מרגי: מעבר לפופוליזם הזול יש כאן רצון – ואני כאן עובר לטיפול מסור במפלגת הבית היהודי.

יעקב מרגי: היה חשוב לי שקצת יטו אוזן.

יעקב מרגי: אלעזר שטרן, אתה תיהנה קצת אם תקשיב.

יעקב מרגי: מעבר לפופוליזם הזול יש פה כמיהה לשליטה מוחלטת של הבית היהודי.

יעקב מרגי: למה?

יעקב מרגי: הם ריפדו את זה לפני כן תוך כדי השמצות כלפי בתי-הדין הרבניים.

יעקב מרגי: מה הם השמיצו – הם אמרו שהוועדות למינוי דיינים לאורך הזמן בחרו דיינים שהם מנותקים מהציבור, שמייצגים ציבור מסוים.

יעקב מרגי: מעבר לכך שיש הטלת דופי בדיינים – הם משרות שיפוטיות, וזו שערורייה.

יעקב מרגי: ואני שואל אתכם בכנות, בלי להסתתר מאחורי אמירות: אם הייתי עומד כאן מעל הדוכן הזה והייתי מטיח את אותן טענות כלפי השופטים, והייתי טוען כלפי בתי-המשפט והשופטים שהם מנותקים מהציבור, והייתי אומר שהשופטים שנבחרים בוועדה למינוי שופטים פועלים בניגוד לאווירה הרווחת בעם, הייתם פה כולכם במקהלה זועקים, מוחים כנגדי, אפילו מוקיעים אותי לאור השמש.

יעקב מרגי: חשוך, הייתם קוראים לי.

יעקב מרגי: מכוחות החושך, הייתם קוראים לי.

יעקב מרגי: ואני קורא כאן לחברי חברי הכנסת החדשים ולסיעות החדשות: תתעוררו.

יעקב מרגי: הבחירות כבר הסתיימו מזמן.

יעקב מרגי: אם אתם לא יודעים, יש לנו מדינה לנהל.

יעקב מרגי: למדינה הזאת יש אתגרים חשובים – אתגרים חברתיים, כלכליים, ביטחוניים, אתגרים בחינוך, אתגרים ברווחה.

יעקב מרגי: אתם מדברים על שוויון בנטל?

יעקב מרגי: מישהו פה נאם נאום אחד מאז שהממשלה הזאת קמה על לתת הזדמנות שווה לכל ילד בישראל?

יעקב מרגי: מישהו הגיש חוק שמדבר על לתת הזדמנות שווה לכל ילד בישראל, מדן ועד אילת?

יעקב מרגי: רבותי, אם אתם לא יודעים, מספר המובטלים מאז שהממשלה הזאת נכנסה לתפקד גדל, והולך וגדל.

יעקב מרגי: הגירעון התקציבי, ההאטה הכלכלית, הגזירות הקשות על מעמד הביניים – אותו מעמד ביניים שבזכותו קיבלתם את השלטון, תוך מצג שווא; הבטחתם לו הרים וגבעות, ובמקום לממש את הבטחותיכם הכיתם בו מכל זווית ומכל פינה, מארבע רוחות השמים, מלמעלה ומלמטה.

יעקב מרגי: בהצעת החוק הקודמת שהעברנו היום, מטרת האוצר, אפילו בלי בושת פנים הגדיר זאת – לשתף את ציבור העובדים במגזר הציבורי בצמצום הגירעון.

יעקב מרגי: ואני שואל אתכם: תגיד לי, הגדלת אחוז המע"מ – מאיפה זה בא, מהירח?

יעקב מרגי: זה מאותו ציבור כבר.

יעקב מרגי: העליתם לו את מחיר הדלק לפני כמה זמן.

יעקב מרגי: מאיפה זה בא?

יעקב מרגי: ממנו.

יעקב מרגי: מס הכנסה שאתם הולכים לקחת, מאיזה ציבור זה?

מיקי לוי: תלוי בשוק העולמי.

יעקב מרגי: סליחה, מה עם המיסוי?

יעקב מרגי: שאלמד אותך פרק על המיסוי של הדלק?

יעקב מרגי: הלאה.

יעקב מרגי: אני אומר לכם, הצעת החוק הזאת שאנו דנים בה היום הזויה.

יעקב מרגי: כולה אמוציות.

יעקב מרגי: ואתם, אני אומר לכם, באמנות רבה יודעים תמיד להסיט את הדיון מהגזירות הכלכליות, מהאתגרים החשובים של המדינה, והנה, מעלים דווקא ביום כזה, כשמתקבלות החלטות ועוד גזירות על הציבור, עוד חוק הזוי, שאין לו מקום בספר החוקים של מדינת ישראל.

יעקב מרגי: ואני אומר לכם למה החוק הזה הזוי ומיותר.

יעקב מרגי: הרי בוועדה למינוי דיינים – בוא נאמר בכנות – בלי החוק, אם הממשלה הזאת באמת נאורה – ואתם שותפים בה, סגן השר מיקי לוי, הרי אתם שותפים בממשלה.

יעקב מרגי: בזה אתה לא יכול להאשים אותי.

יעקב מרגי: אתם הייתם ועשיתם.

יעקב מרגי: אתם יכולתם לשלוח לוועדה למינוי דיינים אישה; הכנסת יכולה לבחור, כפי שעשתה, אישה; לשכת עורכי-הדין יכולה לבחור אישה, והנה לכם, לא צריך חוק.

שמעון סולומון: למה לא עשיתם את זה לפני כן?

יעקב מרגי: זה חוכמה של בדיעבד.

יעקב מרגי: אני לא הייתי בסדר; למה אתה מחקה אותי?

יעקב מרגי: אני עונה לך.

יעקב מרגי: אני מקבל את השאלה שלך.

יעקב מרגי: מתי כוננה הממשלה הזאת?

יעקב מרגי: כמה זמן עבר?

יעקב מרגי: עד מתי תגידו: למה לא עשיתם?

יעקב מרגי: אתם אמרתם לציבור שאנחנו – שהממשלה הקודמת לא הייתה טובה.

יעקב מרגי: אמרתם שאתם מביאים משהו חדש, סדר ציבורי חדש, סדרי עדיפויות חדשים.

יעקב מרגי: תעשו.

יעקב מרגי: מה אתה עכשיו אומר לי: למה לא עשיתם?

יעקב מרגי: לא היינו בסדר.

יעקב מרגי: תעשו.

יעקב מרגי: הנה ההוכחה שהחוק הזה מיותר.

יעקב מרגי: אתם הרוב בכנסת, הממשלה בידיכם – תשלחו.

יעקב מרגי: לשכת עורכי-הדין, מישהו שולט בה?

יעקב מרגי: הרי הם נאורים.

יעקב מרגי: שישלחו אישה לוועדה למינוי דיינים, והרי לכם, לא צריך חוק.

יעקב מרגי: אבל אל דאגה.

יעקב מרגי: הבית היהודי עוד יכה על חטא על החוקים האלה.

יעקב מרגי: למה?

יעקב מרגי: הם יחזרו אליהם כבומרנג.

יעקב מרגי: לפי הסטטיסטיקה של השנים האחרונות, יש יותר סבירות שמפלגת הבית היהודי תשב באופוזיציה מאשר בקואליציה.

יעקב מרגי: אני לא נביא או בן נביא; לוקח סטטיסטיקה אחורה.

יעקב מרגי: ואז החוקים האלה יחזרו.

יעקב מרגי: הם יהוו תקדים לעוד הרבה חוקים שלא יהיו נוחים בתחומים שחשובים אידיאולוגית וערכית למפלגה.

יעקב מרגי: ואני אומר לכם עוד טענה שאומרת לנו הבית היהודי.

יעקב מרגי: אומרים לנו שהדיינים שנבחרו לא נאורים, מנותקים, ואנשים לא מיוצגים על-ידי הדיינים שנבחרו.

יעקב מרגי: ואני שואל את חברי מהבית היהודי: הרב הגאון הרב ציון לוז, שזכיתי להכיר אותו כתושב באר-שבע, מהציונות הדתית, תוכלו להטיל בו דופי?

יעקב מרגי: רב צעיר, דיין צעיר, משמש בבית-הדין הרבני.

יעקב מרגי: הרב בן-מנחם מאשדוד, יוצא הציונות הדתית, תוכלו להטיל בו דופי?

יעקב מרגי: הגאון הרב אמסלם, דיין צעיר ומוכשר מהציונות הדתית, מ"כרם ביבנה", מישהו יכול להטיל בו דופי?

יעקב מרגי: ואני יכול למנות לכם עוד דיינים גדולים של הציונות הדתית שמשמשים בבית-הדין הגדול.

יעקב מרגי: ושומו שמים, הש"סניקים האלה שמידרו ונישלו את הציונות הדתית מכל התפקידים, בחרו בהם לבית-הדין הגדול.

יעקב מרגי: אמנה לכם את הגאון הרב איגרא, דיין בבית-הדין הגדול, הרב דרשביץ ועוד, יש עוד רשימה ארוכה.

יעקב מרגי: אבל מה אכפת לנו?

יעקב מרגי: הציבור ממילא לא יורד לפרטים.

יעקב מרגי: הש"סניקים נישלו את רבני הציונות הדתית מכל תפקיד.

יעקב מרגי: רבותי, היה נוח שבהסכמה, לפחות בקדנציה הקודמת, לאורך כל הקדנציה שליש מהדיינים שנבחרו בוועדה למינוי דיינים היו יוצאי הציונות הדתית.

דוד אזולאי: על זה אתה משלם עכשיו ביוקר.

יעקב מרגי: יכול להיות, יכול להיות.

יעקב מרגי: רבותי, אני גם מסרב להתרשם מזעקת הקוזק הנגזל של הציונות הדתית, ואני רוצה לעשות אתם חשבון קטן.

יעקב מרגי: בואו נעשה חשבון איך דפקו אותם ואיך נישלו אותם, והכול במירכאות כפולות, מכל התפקידים.

יעקב מרגי: בואו נעשה חשבון, כפי שאמרתי, ואני אומר לכם באחריות, הרב בן-דהן, תוכל לבדוק את הנתונים.

יעקב מרגי: מעל 50% מרבני ישראל שמכהנים בערים, במועצות האזוריות, ביישובים, במועצות האזוריות שומרון ובנימין, הכול ביחד מעל 50% יוצאי הציונות הדתית.

יעקב מרגי: זה שהם לובשים חליפה זה רק כי יותר נוח ללכת עם חליפה, אל תדאג.

יעקב מרגי: הם יוצאי הציונות הדתית.

אלי בן-דהן: אבל כמה מונו בשנים האחרונות?

יעקב מרגי: רגע, תקשיב.

יעקב מרגי: כמה מונו?

יעקב מרגי: הרב בן-דהן, אני אענה לך.

יעקב מרגי: בעשר השנים שקדמו לי הייתה בצורת.

יעקב מרגי: המשפטנים בוגרי הציונות הדתית תקעו זאת.

יעקב מרגי: היה להם נוח לומר לבג"ץ: מאחר שעכשיו ש"ס שולטת במשרד לשירותי הדת, אנחנו ממילא לא – איזו טענה מטופשת הייתה.

יעקב מרגי: ייבשו, לא היה מינוי של רב אחד, עשר שנים, עד שאני הגעתי.

יעקב מרגי: למה?

יעקב מרגי: נתנו תשובה בגלל בג"ץ גזר של התנועה הרפורמית, שאנחנו ממילא לא מתכוונים למנות עד שיוסדר נוהל העסקת רבנים.

אלי בן-דהן: אבל – – – לא ממנים רבני – – – אתה יודע את זה.

יעקב מרגי: שחררתי לך את זה.

יעקב מרגי: מכאן אתה בממשלה.

יעקב מרגי: שחררתי לך, הכנתי לך נוהל.

יעקב מרגי: הרב בן-דהן, הכנתי לך נוהל.

אלי בן-דהן: אתה שחררת?

יעקב מרגי: שחררתי לך, מה לעשות.

יעקב מרגי: כנראה נרדמתם בשמירה, לא שילבתם את זה בהסכמים הקואליציוניים.

יעקב מרגי: רבותי, מעל 50% רבני ישראל הנם מהציונות הדתית, ואני מוכן להתמודד עם הנתונים.

יעקב מרגי: אתם יודעים מה?

יעקב מרגי: לא שמעתי טענה הפוכה.

יעקב מרגי: הרבנות הצבאית כולה על טהרת הציונות הדתית, ואם בטעות – בוא, אל תחייך, אני אומר לך משהו שאני עומד גם מאחוריו – ואם בטעות נתקעו לכם שם כמה רבנים עם כיפות שחורות, הגיע הרב רונצקי, סליחה שאני משתמש במילה, עשה טיהור.

יעקב מרגי: בבתי-הדין, כפי שאמרתי, הציונות הדתית קיבלה את חלקה בהסכמה.

יעקב מרגי: בבתי-המשפט הם זוכים לשופטים שלהם, כמובן לכסות עיניים, יוצאי הציונות הדתית.

יעקב מרגי: במשרדי הממשלה, מי שמסתובב רואה אותם בוועדות שרים, בפרוזדורים, במשרד המשפטים, משפטנים, כלכלנים, בעלי תפקידים בכירים חובשי כיפות, ונשים העוטות כיסוי ראש.

יעקב מרגי: ואלה שבלי כיפות ובלי כיסוי ראש – תבדוק, תבדוק טוב, תמצא דתל"שים, עם זיקה ישירה.

יעקב מרגי: ואני אומר לך, סבלתי מנחת זרועם כשרציתי להוביל רפורמות במשרד לשירותי הדת.

יעקב מרגי: ושלא נדבר על תקציבים.

יעקב מרגי: אני מוכן להתמודד.

יעקב מרגי: תקציבים מתקציבים שונים, לגרעינים התורניים, למוסדות החינוך הממלכתיים ועוד, לישיבות ההסדר, לישיבות הגבוהות, לתרבות התורנית, לסעיפי תמיכות רבים, לפעמים סעיפי תמיכות אפילו הזויים.

יעקב מרגי: אבל יש להם דובר במשרדי הממשלה, הם כן יכולים להעביר.

יעקב מרגי: ואני אמרתי זאת לא בגלל שעיני צרה בהם, אלא רק כדי לומר לכם שאני לא מתרשם מזעקת הקוזק הנגזל.

יעקב מרגי: גם כשישבתם באופוזיציה, כל השנים שישבתם באופוזיציה קיבלתם כתף חמה משרי ש"ס בכל משרדי הממשלה.

יעקב מרגי: במשרד הפנים, בשיכון, בדתות, כתף חמה, ללא שום אפליה.

יעקב מרגי: ואני מוכן להתמודד עם זאת מספרית ועובדתית.

יעקב מרגי: לצערי הרב אני לא יכול להיות בטוח שזה יהיה הפוך, כי כבר בחודשים האחרונים אני רואה שאין מי שישמור על האינטרסים, לא שלי כמפלגה, אלא של ציבור גדול שחושב כמוני.

יעקב מרגי: ואני מזכיר לכם, כפי שאמרתי קודם, לפי הסטטיסטיקה, תזכרו טוב-טוב, יש סיכויים גדולים שתהיו בעשור הקרוב יותר באופוזיציה מאשר בקואליציה.

יעקב מרגי: לא לעולם חוסן.

יעקב מרגי: הייתי מצפה באמת קצת להתעלות, קצת לדעת שיש ציבורים שחושבים אחרת.

יעקב מרגי: כפי שאתם מצפים שיתחשבו בערכים שאתם מאמינים בהם, בערכי ההתיישבות, ביישובים, אנא, ואני אומר אנא, באמת קצת להתעלות מעל כל שיקול ולא לבוא אחוזי – הייתי אומר אפילו ריצת אמוק.

יעקב מרגי: כי מי שבודק אחר התוכנית הכלכלית ולוקח סעיף סעיף מה שהאוצר שם על השולחן, רואה כל הישג, כל פעולה שהייתה לממשלה הקודמת, שדיברה לציבור החרדי, בתוכנית הכלכלית הזאת קיבלה ביטוי, בין אם זה צודק בין אם זה לא צודק; והביטוי היה לבטל את אותו סעיף, לבטל את אותו תיקון חקיקה, ואני מוכן למנות אותם אחד אחד.

יעקב מרגי: חבר הכנסת סגן השר מיקי לוי, אני אומר לך, הכי קל לבוא ולומר: איפה אתם הייתם?

יעקב מרגי: אתם עשיתם, איפה הייתם?

יעקב מרגי: גם לזה יש תשובות, ואמרתי לך, אני הייתי גאה לשבת ארבע שנים בממשלה ולהצביע עבור הרבה סעיפים שהיטיבו עם הכלכלה, עם החברה, עם הצבא, עם החינוך, עם ההשכלה הגבוהה, עם התשתיות, עם הכבישים ועם הרכבות.

יעקב מרגי: ואם זה היה חלק שהביא לחלק מהגירעון, אני גאה, אני גם לוקח אחריות.

יעקב מרגי: ירידה בהכנסות – – –

מיקי לוי: – – –

יעקב מרגי: שמע, תן לי לסיים, מיקי.

מיקי לוי: זה דבר והיפוכו.

יעקב מרגי: מיקי, אתה לא יכול להתכחש לכך שהייתה ירידה בהכנסות המדינה ממסים.

יעקב מרגי: וגם זה בחסדי השם יתברך לא היה במאסות, בעוצמות שאירופה חוותה וארצות-הברית חוותה.

יעקב מרגי: יכול להיות שהיו שגיאות, יכול להיות שהיו טעויות, אבל ידעה הממשלה הקודמת לנווט את אותה ספינה בים סוער, בים רוגש.

יעקב מרגי: כלכלה רועשת וגועשת הביאה את המדינה לחוף מבטחים, ואני לא נבהל מ-40 מיליארד גירעון.

יעקב מרגי: היו תקופות יותר קשות.

יעקב מרגי: יחס חוב–תוצר שופר.

יעקב מרגי: תעסוקה, ידענו לשמור על רמה מסוימת של דרישות עבודה במשק.

יעקב מרגי: ידענו לשמור על הרבה יעדים שהיוו מנופי צמיחה.

יעקב מרגי: לצערי הרב, אני לא רואה זאת היום.

יעקב מרגי: לצערי הרב, אני יכול לומר לך מה הלך הרוחות.

יעקב מרגי: אולי אתה שומע את זה, אולי אתה לא רוצה לשמוע.

יעקב מרגי: אני יכול לומר לך מה אומרים מי שיושבים סביבכם היום.

יעקב מרגי: הם כבר מתגעגעים למה שהיה בממשלה הקודמת.

יעקב מרגי: הממשלה הקודמת תפקדה, עבדה.

יעקב מרגי: יש תחושה, והנה אני אומר לכם, יש תחושה שהממשלה הזו נמצאת באובדן דרך.

יעקב מרגי: יש תחושה שההבטחות שניתנות לציבור הרחב, ששנה הבאה יהיה יותר טוב, הן הבטחות סרק, הבטחות כזב, במיוחד לאור חוות הדעת של בנק ישראל, שמה שהולך להיות בשנים הבאות – אין שום אחיזה לאמירה ולהבטחה של שר האוצר שבשנה הבאה יהיה יותר טוב.

יעקב מרגי: אני אומר לכם, עכשיו זה מעבר למפלגה בקואליציה או אופוזיציה.

יעקב מרגי: יש מדינה לנהל.

יעקב מרגי: עברנו, נגמרה מערכת הבחירות.

יעקב מרגי: אפשר להעביר עוד חוק שמקפיץ את זה או מרגיז את זה או מדגדג פה, נותן מכה מתחת לחגורה.

יעקב מרגי: אבל יש מדינה לנהל, עם אתגרים רבים.

יעקב מרגי: כפי שאמרתי, אתגרים כלכליים, חברתיים, ביטחוניים, תחום החינוך.

יעקב מרגי: והייתי באמת רוצה שהבית הזה ירים כפפה, כפפה אחת – החלום שלי.

יעקב מרגי: החלום שלי הוא שהמדינה הזאת תוביל – שתיתן הזדמנות שווה, הזדמנות שווה לכל ילד שיצא לחיים באמת עם אותם תנאים שכל אחד זוכה בהם.

יעקב מרגי: אין לנו את זה היום במדינה.

יעקב מרגי: מדברים אתי על שוויון בנטל.

יעקב מרגי: אני יודע ששוויון בנטל – הולכים ישר לנושא הצבא.

יעקב מרגי: זו בעיה שצריך לטפל בה.

מיקי לוי: ממש לא.

יעקב מרגי: תן לי רגע.

יעקב מרגי: שוויון בנטל זה לא רק שירות צבאי.

מיקי לוי: נכון.

יעקב מרגי: שוויון בנטל זה גם של המדינה כלפי האזרח וגם של האזרח כלפי המדינה.

מיקי לוי: נכון.

יעקב מרגי: זה לא חד-צדדי.

מיקי לוי: נכון.

יעקב מרגי: לצערי הרב – והנה אני אומר לך: אני לא רואה את זה.

יעקב מרגי: אם אני רואה שכל התוכנית הכלכלית יושבת על הכתפיים של הרזה, אני חרד.

יעקב מרגי: אני אומר לך שהמדינה הזאת שלי ושלך, שהיא אחת ויחידה שיש לנו, ואין לנו אחרת ואין לנו בלתה – וזה מעבר לכל ויכוח ציני שיעלה פה מדי פעם כדי לשחרר חיוך – ואנחנו משלמים היום על מחדלי העבר ונשלם בעתיד על כל אחד שאנחנו דוחפים אותו בידיים אל מתחת לקו העוני.

יעקב מרגי: מי שטיפל באוכלוסיות כאלה יכול לומר לך כמה זה עולה למדינה.

יעקב מרגי: יושב פה סגן שר החינוך.

יעקב מרגי: הוא היה ממונה על מחלקת הרווחה.

יעקב מרגי: יאמר לך מאיר כהן, שר הרווחה, כמה המדינה משקיעה בכל אלה שלא ידענו להרים אותם.

יעקב מרגי: אנחנו יודעים היום בכל מיני פרויקטים שאנחנו מרימים, מצילים נוער נושר או נערות במצוקה או ילדים בסיכון, כשאנחנו מצליחים להוציא אותם, להציל אותם מבעוד מועד, כמה אנחנו חוסכים לבן-אדם, לחברה, למדינה; כמה תרומה, כמה תועלת אנחנו מפיקים מאותם אנשים.

יעקב מרגי: הפכנו להיות כאלה שעל כל דבר מסתכלים דרך החור של הגרוש.

יעקב מרגי: מדינה, עם כל הכבוד, זה לא עסק.

יעקב מרגי: לא באנו לפה מ-70 ארצות כדי לפתוח עסק כלכלי; באנו לכאן אל כור היתוך אחד גדול, אל המדינה היהודית – –

אברהם וורצמן: – – –

יעקב מרגי: לא שמעתי.

אברהם וורצמן: זה נאום פתיחה של הכנסת.

יעקב מרגי: באנו לכאן – אני אומר לך: אני חרד.

יעקב מרגי: אתה יודע מה?

יעקב מרגי: אני מטבעי אדם אופטימי, ואני אומר לך: אני חרד.

יעקב מרגי: אם אני שם את כל התוכנית הכלכלית על הכתפיים של אותו מעמד ביניים שעל גבו באתם לבית הזה, הבטחתם לו, יש לכם עוד הזדמנות – תיתנו לו.

יעקב מרגי: יש מאיפה לכסות את רוב הגירעון, ואתה יודע שיש.

יעקב מרגי: אתה יודע מה?

יעקב מרגי: אני רוצה גם להאמין שאולי בגלל צוק העתים ואין זמן – הגזירות האלה.

יעקב מרגי: אני גם לא רואה אותך היום מדבר על – מתכנן בכלל, מתכונן לגעת באותם סעיפים שאני מדבר עליהם, לשנה הבאה.

יעקב מרגי: זה לא מתחיל אפילו.

יעקב מרגי: ויש בידינו, יש בידינו – – –

מיקי לוי: – – – סעיפים.

יעקב מרגי: אני אומר לך: אני זוכר כשדיברו פה על חברות הסלולר, שנתח הרווחים שלהן עמד על 40%, ואמרו שהולכים לצמצם להן את מתח הרווחים; חשבנו שהאנשים האלה חולמים חלומות.

יעקב מרגי: והנה, השמים לא נפלו, זה נעשה, וכל בית בישראל חוסך היום כמה מאות שקלים בתחום הזה.

יעקב מרגי: חברות הסלולר, נכון, לא מתעשרות, הן לא מייצרות עוד טייקון ועוד קבוצת שליטה.

יעקב מרגי: יש תחרות, כולם נהנים, שוק התקשורת לא קרס; אדרבה, הולך ומשתבח.

יעקב מרגי: ויש לנו לעשות זאת בהרבה תחומים.

מיקי לוי: תעשה.

יעקב מרגי: בוא, אני פוחד עליך, אתה יודע למה?

יעקב מרגי: כשיבוא סגן שר האוצר אחריך, יגיד: היית שם, למה לא עשית?

יעקב מרגי: לפחות תלמד מהטעויות שלנו, אליבא – לפי תפיסתך.

יעקב מרגי: נעשה – – –

מיקי לוי: אני לומד.

יעקב מרגי: אני לא רואה שהממשלה הזאת הולכת לשם.

יעקב מרגי: הממשלה הזאת לקחה – אני אומר לך, ובזה אני מסיים – לקחה את כל התוכניות שבלמנו.

יעקב מרגי: אותם ניירות עמדה, ניירות עבודה של האוצר מהמגירות, שכל השנים בלמנו אותם – ונפלה עליכם, 80% חסרי ניסיון, ונפלתם להם כפרי בשל – מיישמים אותם אחד לאחד.

יוני שטבון: תודה רבה.

יעקב מרגי: זה תקציב – –

מיקי לוי: גם את זה שמעתי מכם.

יעקב מרגי: – – תקציב של פחדנים – –

יוני שטבון: זמנך תם.

יעקב מרגי: – – תקציב לא של מקצוענים.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת יעקב מרגי.

יוני שטבון: יעלה חבר הכנסת דוד אזולאי, ואחריו – חבר הכנסת יצחק וקנין.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, שעת לילה מאוחרת.

דוד אזולאי: אני באמת רוצה, קודם כול, להודות לחברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי מהבית היהודי, יוזמת החוק, שבזכותה אנחנו הערב כאן.

דוד אזולאי: אני רוצה באמת להודות – –

מיקי לוי: צריך להודות לה על כך.

דוד אזולאי: – – להתנצל לפניכם, חברי הכנסת, על השעה המאוחרת.

דוד אזולאי: אני יודע שיש כאלה שגם קצת כועסים.

דוד אזולאי: אל תכעסו, זה חלק מכללי המשחק של הדמוקרטיה, כך אנחנו קוראים לזה.

דוד אזולאי: אתם בממשלה, אתם בעשייה – אדוני יודע שאם אין שר צריך להפסיק את הדיונים.

יוני שטבון: יצא זמנית.

דוד אזולאי: כן, בסדר, אני רק הערתי את תשומת לבך.

דוד אזולאי: צריך ששר יהיה במקום.

מיקי לוי: הנה הוא פה.

מיקי לוי: יצא – – –

דוד אזולאי: לא לא, בסדר.

יוני שטבון: לא, בסדר, בסדר.

דוד אזולאי: סליחה, דיברתי אל היושב-ראש, הוא הבין אותי, אני הבנתי אותו.

דוד אזולאי: מיקי, זה לא מצווה להתערב בכל פעם.

דוד אזולאי: תאמין לי, יש יושב-ראש.

דוד אזולאי: הוא יודע לנהל את העסק, תן לו.

דוד אזולאי: אני אומר לכם: תבינו, יש כללי משחק בדמוקרטיה.

דוד אזולאי: אתם בעשייה, אתם עכשיו עושים, אתם מורידים, מקצצים, פוגעים – הכול.

דוד אזולאי: אנחנו יכולים כרגע לבוא לדבר, בסוף אתם מצביעים ואתם מחליטים.

דוד אזולאי: לכן, אל תכעסו, קבלו את זה ברוח טובה, כי איך אומרים?

דוד אזולאי: פעם אחת עושים את זה בשבוע, זה באמת לא נורא.

דוד אזולאי: לכם קשה.

דוד אזולאי: לנו פחות קשה, כי זה מה שיש לנו לעשות, אז אנחנו עושים את זה.

דוד אזולאי: לכן, אל תכעס – לא אתה, מיקי, ולא אף אחד.

דוד אזולאי: קבלו את הדברים ברוח טובה, מפני שזה תפקידנו.

דוד אזולאי: תפקידכם לשמוע, גם אם לפעמים אנחנו לא מדברים לעניין – תשמע את זה, מה קרה?

דוד אזולאי: אתה תלך בבוקר למשרד האוצר ותעשה מה שאתה רוצה, אתה והחברים שלך.

דוד אזולאי: רבותי, לצערי הרב אני חייב להגיד את זה – זהו חוק פופוליסטי, מפני שאת האמת כולנו יודעים.

דוד אזולאי: אפשר היה לפתור את בעיית הנשים בחוק הזה עם רצון טוב.

דוד אזולאי: ואמרו את זה כאן קודמי.

דוד אזולאי: יכלו לקבל כאן החלטות, שכל מפלגה במסגרת ההסכם הקואליציוני תיתן מועמדת אחת או שתיים, ולא יהיו גברים בכלל.

דוד אזולאי: לא קרה כלום, יש לכם רוב.

דוד אזולאי: באמצעות הרוב אתם יכולים לעשות מה שאתם רוצים.

דוד אזולאי: ועמדתם למבחן בשבוע שעבר, כאשר הייתה לכם האפשרות לבחור שתי נשים, שלוש נשים, ובסופו של דבר את התוצאה כולם יודעים: נבחרו כאן שמונה גברים ואישה אחת.

דוד אזולאי: כלומר, זו ההוכחה שהחוק הזה הוא פופוליסטי, החוק הזה אין בו תוכן; זה בשביל להגיד: העברנו חוק.

דוד אזולאי: יתרה מכך, במסגרת הדיון בוועדה הוגשו הסתייגויות – הסתייגויות מאוד מהותיות, הסתייגויות שמדברות על אפשרות לעשות שוויון בין הגברים לבין הנשים, ולא רק בוועדה למינוי דיינים; גם בוועדה למינוי שופטים, גם בוועדה למינוי קאדים.

דוד אזולאי: האמינו לי, אנחנו היינו תומכים.

דוד אזולאי: לנו אין בעיה, החוק הזה הוא לא כל כך נורא.

דוד אזולאי: אני ישבתי וחשבתי לעצמי, היה לי זמן הערב לחשוב: מה כל כך נורא בחוק הזה?

דוד אזולאי: באמת לא נורא.

דוד אזולאי: אני מאחל לחברת הכנסת רפאלי, שהיא חברה בוועדה למינוי דיינים, שבעזרת השם, תזכה למנות דיינים טובים וראויים לעם ישראל ושלא תצא תקלה מתחת ידיה.

דוד אזולאי: זה חשוב מאוד לכולנו, כי בסופו של יום אותו דיין שאמור לשפוט – אנחנו לא יודעים את מי הוא ישפוט.

דוד אזולאי: לכן, חשוב שיהיה קודם כול דיין טוב.

דוד אזולאי: אותו דבר שופטים – הם שופטים את עם ישראל וצריך שיעשו את מלאכתם נאמנה.

דוד אזולאי: אנחנו רק בוחרים אותם, אבל את המלאכה הם עושים.

דוד אזולאי: לכן, האמינו לי שהייתי מצפה כאן הערב, בערב הארוך הזה, לבוא קצת ולהשתחרר מכל הסיכומים וההסכמים.

דוד אזולאי: יש כאן שתי הסתייגויות מהותיות, שהוגשו על-ידי חבר הכנסת מיכאלי, ואותן הסתייגויות בעצם אומרות שאפשר להוסיף לוועדות למינוי דיינים וגם שופטים, נשים.

דוד אזולאי: בואו נצביע הערב על אותן הסתייגויות, ובזה אני חושב שנוכל ללכת מכאן לפחות בהרגשה טובה – עשינו משהו למען כלל ישראל.

דוד אזולאי: יושב פה חבר, חבר הכנסת, סגן השר הרב אלי בן-דהן, והוא יודע, הוא היה ממונה, הוא יכול להגיד לכם כמה פליטות פה אומללות היו של הדיינים במדינת ישראל לעומת השופטים.

דוד אזולאי: רק השבוע שמענו פליטת פה אומללה של אחד השופטים, לצערי הרב, שנאמרה, ואחר כך הארץ רעשה וגעשה, אבל אני לא ראיתי, לא שמעתי.

דוד אזולאי: מבקר המדינה לשעבר השופט גולדברג, מי שזוכר, הוא היה בין היתר יושב-ראש הוועדה לתלונות הציבור, משהו כזה, נכון?

אלי בן-דהן: נציב תלונות הציבור.

דוד אזולאי: נציב תלונות הציבור.

אלי בן-דהן: נציב תלונות הציבור.

דוד אזולאי: מה שהוא אמר, שפחות מ-50% של התלונות הן על בתי-הדין הרבניים, וזה אומר שמערכת המשפט זקוקה לתיקון וטיפול, מערכת המשפט החילונית ולא בתי-הדין הרבניים, שעושים עבודת קודש.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לנצל את ההזדמנות בבמה הזאת – יושבת כאן ממשלה שכל מאווייה, וזה במסגרת ההסכם הקואליציוני, לגמור את חוק השוויון בנטל כמה שיותר מהר, גם במחיר של עיכוב התקציב, ובלבד לבוא ולהגיד: הנה, השגנו את השוויון בנטל, וזה מה שנקרא: גיוס בחורי הישיבה.

מיקי לוי: גיוס שווה לכולם.

דוד אזולאי: נכון, זאת המטרה, ואנחנו מבינים אותה, אבל – ואני רוצה להבהיר את עצמי – השוויון בנטל הוא דבר חשוב, אבל אמרו כאן קודמי שזה לכולם.

דוד אזולאי: אבל אני שואל שאלה, עד כדי כך שאתם מוכנים לדחות את דיוני התקציב, שכל העם זקוק לו, מפני שיש תנאי קודם כול לסיים את החוק לשוויון בנטל?

דוד אזולאי: ועכשיו, שימו לב, על מה אני כועס?

דוד אזולאי: לא על השוויון בנטל.

דוד אזולאי: אני כועס על כך שישנם דברים בוערים של פיקוח נפש במדינת ישראל, שעלולים לפגוע במאות אלפי אזרחים במדינת ישראל, וכולנו עוברים לסדר-היום.

דוד אזולאי: לפני כשבועיים בערך ועדת הפנים של הכנסת סיירה בחיפה, וביקרנו במפעל האמוניה.

דוד אזולאי: רבותי, יש כאן כותרת באחד העיתונים, שאומרת מה יקרה אם מכל האמוניה, חס וחלילה – זו תוספת שלי – יתבקע; עשרות אלפי הרוגים ופצועים ונזק אדיר לרכוש.

דוד אזולאי: רבותי, לקרוא כותרת כזאת ולא להזדעזע?

דוד אזולאי: לקרוא כותרת כזאת ולעבור לסדר-היום כאילו לא קרה דבר?

דוד אזולאי: לא יעלה על הדעת.

דוד אזולאי: אומר ראש עיריית חיפה מר יונה יהב, אנחנו לא ערוכים, אנחנו לא ערוכים לתרחישים האלה.

דוד אזולאי: אז אני אומר לכם, הייתי מצפה שהממשלה הזאת – שהיא ממשלה חדשה עם רוח צעירה, עם הייחודיות שלה – הייתי מצפה שתבוא ותגיד, דבר ראשון, בואו נמצא פתרון לאותו מכל אמוניה שמסכן מדינה שלמה.

דוד אזולאי: חס ושלום אם יקרה דבר כזה; והאויב סימן את המקום הזה, היינו עדים לכך במלחמת המפרץ – כמה טילים נפלו באזור הזה על מנת לפגוע באמוניה, ובחסדי השם עברנו את זה בנסי נסים.

דוד אזולאי: למה הממשלה הזאת לא עושה שום דבר?

דוד אזולאי: לא שמעתי אותם מתגייסים על מנת לטפל בנושא הזה, ולהגיד, זה בעדיפות ראשונה, לפני שיהיה לנו חס ושלום עוד אסון כרמל אחד.

דוד אזולאי: כולנו זוכרים את אסון הכרמל – במשך תקופה ארוכה הממשלה דאגה לייבש את שירותי הכבאות, עד שהייתה שרפה, 43 איש נהרגו, נשרפו חיים, פתאום היה כסף, הכסף זרם, תקנים הופשרו, הכשרות, הכול היה.

דוד אזולאי: למה לחכות לאסון?

דוד אזולאי: למה לחכות לוועדת חקירה?

דוד אזולאי: למה היום הממשלה לא תיקח על עצמה ותגיד, זאת משימה לאומית, בואו נפתור את בעיית מכל האמוניה?

דוד אזולאי: הנושא השני – ועדת הפנים סיירה בדרום תל-אביב, וראינו שם את ההשתלטות של המסתננים על העיר המרכזית של מדינת ישראל, תל-אביב.

דוד אזולאי: דרום תל-אביב נכבשה על-ידי הסודאנים, על-ידי האריתריאים, במשך תקופה ארוכה.

דוד אזולאי: עד כדי כך שהגיעו למצב שאנשים נטשו את הבתים, ואלו השתלטו על הבתים ועל הרחובות.

דוד אזולאי: ואני לא בא כאן להאשים, חלילה, אף אחד, אבל אני מדבר על העובדות.

דוד אזולאי: המצב הוא נורא ואיום, המצב הוא קטסטרופה.

דוד אזולאי: אז מה אומרים לנו?

דוד אזולאי: עשו גדר.

דוד אזולאי: יפה.

דוד אזולאי: עובדה, יש תוצאות, פחות מסתננים נכנסים לארץ.

דוד אזולאי: נכון, הפערים בין מה שהיה לבין מה שיש היום גדולים.

דוד אזולאי: אבל, רבותי, הנתונים שנמסרו לנו בוועדה – למעלה מ-900 לידות בשנה.

דוד אזולאי: את זה אף אחד לא יכול לבלום, את זה אף אחד לא יעצור.

דוד אזולאי: ובסופו של דבר אנחנו נחפש את הפתרונות, ואם לא נחפש את הפתרונות – אני אצטט לכם מה שאמר אחד הבכירים במשטרה; הוא אומר, הדבר הזה עלול בסופו של יום להביא לפעילות חבלנית.

דוד אזולאי: מה צריך עוד לקרות כדי לקחת את הנושא הזה ולטפל בו?

דוד אזולאי: רבותי, אלו שני דברים שמי שעיניו בראשו צריך לחשוב עליהם ולהגיד, בנפשנו הדבר הזה, ואם לא נעשה את זה היום, חס ושלום – כולנו נמצאים באותה ספינה, וכאשר קודחים חור באחד מחדרי הספינה והמים חודרים, הספינה טובעת וכולנו נתונים לסכנה.

דוד אזולאי: לכן, עם כל הכבוד, אני חושב שהתקציב חשוב.

דוד אזולאי: מדינת ישראל ללא תקציב כבר שבעה חודשים, ועד שיהיה תקציב יעברו עוד חודשיים.

דוד אזולאי: אבל מכאן ועד לבוא ולהגיד, לא מקדמים תקציב עד שנגמור את החוק לשוויון בנטל – זוהי ממשלה?

דוד אזולאי: זאת אחריות לאומית?

דוד אזולאי: זו הדאגה לאזרח?

דוד אזולאי: במקום לבוא ולהגיד, קודם כול נעביר תקציב, אחר כך לבוא ולהגדיר מה הם הדברים החשובים היום: לטפל קודם כול באותו מכל אמוניה, שהוא סכנת נפשות, שהוא פיקוח נפש – ואני מציע לאלה שלא היו במקום שילכו ויראו את המשמעויות, שישמעו מאנשי מקצוע; לטפל באריתריאים, לטפל בסודאנים, אחרת אנחנו מחר נלך ל"סהרונים", לא הם, אנחנו נלך.

דוד אזולאי: גם ככה יושבות נשים קשישות, רחמנות היה לראות אותן איך הן יושבות בבית עם רדת החשכה לא יוצאות מהבית, הפחד נפל עליהן.

דוד אזולאי: כדי לקנות שקית חלב היא צריכה לרוץ באמצע היום, אחרת אין מי שיעשה את זה בשבילה, והיא תיוותר ללא החלב וללא המים וללא הלחם.

דוד אזולאי: השתלטו על כל התשתיות – על החשמל, על הטלפונים – השתלטו על הרחובות.

דוד אזולאי: יהודי שבונה איזה סוכה, מייד אנחנו רואים איך חוק התכנון והבנייה פועל – מייד צווי הריסה.

דוד אזולאי: פה, כולם, טחו עיניהם מלראות – פורסים שטיחים, עושים מסחר ברחובות, אין פקחים.

דוד אזולאי: אדם אחד שמוציא קצת – איזה קולב של בגדים למדרכה, מייד דופקים לו את הרפורט, פה – לית דין ולית דיין.

דוד אזולאי: שום דבר.

דוד אזולאי: רבותי, מה קרה לנו?

דוד אזולאי: איפה מערכות המשפט?

דוד אזולאי: לראות את הדבר הזה ולהזדעזע, ולהגיד – עד להיכן אנחנו יכולים להגיע?

דוד אזולאי: דיברו היום כאן – הייתה איזה הצעה של חברת הכנסת מיש עתיד, שדיברה על התאריך הכללי במקום התאריך העברי.

דוד אזולאי: רבותי, לא נשכח, זאת מדינת יהודים.

דוד אזולאי: עם כל הכבוד, תפקידנו כנבחרי ציבור בראש ובראשונה לדאוג לצביונה היהודי של מדינת ישראל.

דוד אזולאי: אם אנחנו לא נעשה את זה, אין מי שיעשה את זה במקומנו.

דוד אזולאי: כאשר מביאים הצעת חוק – ולצערי הרב משרד החינוך תומך בהצעת החוק הזאת, העביר אותה – איך אפשר לבטל תאריך עברי מול תאריך כללי?

דוד אזולאי: לא יעלה על הדעת.

דוד אזולאי: ובסופו של דבר, הפלא הגדול שלי הוא לא על יש עתיד, הם הגישו, הם מבחינתי תינוק שנשבה.

דוד אזולאי: אבל אתם, אנשי הבית היהודי, אני שאלתי, אתם מצביעים בעד החוק הזה?

דוד אזולאי: אמרו לי שכן, יש משמעת קואליציונית.

דוד אזולאי: איך – ריבונו של עולם, אין לכם דעה?

דוד אזולאי: אין לכם מה להגיד?

דוד אזולאי: נושא כל כך חשוב במהות של המדינה שלנו, של היהדות שלנו, תאריך יהודי, למחוק אותו ולשים עליו תאריך כללי?

דוד אזולאי: איך ידכם לא רעדה כאשר הצבעתם בעד החוק הזה?

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, לצערי הרב, הבית היהודי לא הפיקו לקחים, לא למדו מהעבר.

דוד אזולאי: היינו כאן שותפים בממשלה שהיה בה אותו הרכב.

דוד אזולאי: אני זוכר את זה, שבמוצאי שבת ניהלו משא-ומתן עם היהדות החרדית בכלל, והיה איזה חבר כנסת לשעבר מהמפד"ל, שהוא ניהל בד בבד איזשהו – גם כן ניהל משא-ומתן, וקמנו בבוקר עם ממשלה של לפיד ושרון.

דוד אזולאי: וכולנו שילמנו מחיר יקר.

דוד אזולאי: מי ששכח אני אזכיר לו: בגלל אותה ממשלה, בגלל אותו הסכם, התוצאה הייתה שעד היום יש משפחות שלמות שנזרקו מבתיהן, משפחות שלמות נעקרו מיישוביהן; הם עזבו את כל מה שהיה להם.

דוד אזולאי: למה?

דוד אזולאי: כי הייתה ממשלת שרון-לפיד, שעקרה את כל גוש-קטיף.

דוד אזולאי: הייתי בטוח שהדבר הזה לא יקרה יותר בהיסטוריה, יפיקו לקחים, ילמדו את הדברים.

דוד אזולאי: אבל לצערי הרב, עולם כמנהגו נוהג; מה שהיה הוא מה שיהיה, אותם אנשים ששילמו את המחיר, ובגללם משפחות שלמות סובלות וסובלים עד היום, והם באים אליהם לפה, והם אמרו להם את הדברים – כמו עיוורים באפלה.

דוד אזולאי: אני מבין את יש עתיד; יש עתיד חרתו על דגלם פגיעה בחרדים, הסתה נגד החרדים, שנאה לחרדים.

דוד אזולאי: זה מה שיש להם, זה בסדר.

דוד אזולאי: זה הדגל שלכם, על זה הלכתם.

מיקי לוי: לא נכון.

דב ליפמן: לא נכון.

קריאות: – – –

דוד אזולאי: על זה הלכתם.

דוד אזולאי: אל תנסו להתייפות.

דוד אזולאי: אלה העובדות, זאת המציאות.

דוד אזולאי: תעשו לי טובה, אלה העובדות, זאת המציאות.

דוד אזולאי: החוקים שלכם, הגזירות שלכם, הם העדות הנאמנה על ההתנהגות שלכם.

דוד אזולאי: אליכם אין לי טענות, יש לי טענות לבית היהודי.

דוד אזולאי: איך אתם שותפים – מיקי, תהיה רגוע, זה לא עליך, אל תדאג.

מיקי לוי: עכשיו אני רגוע.

דוד אזולאי: תהיה רגוע, אתה בסדר.

דוד אזולאי: אתה עושה את מה שהבוס שלך אמר לך, והוא מקיים את צוואת אביו, זה בסדר; זה מה שהוא קיבל בבית, אין לי בעיה עם זה.

דוד אזולאי: אבל, אני אומר לכם, אתם, הבית היהודי, ואני אומר, יש כמה אנשים טובים בתוך הבית היהודי, תתחילו לחשוב לאן אתם מובילים את עם ישראל.

דוד אזולאי: הרי בסופו של דבר הולכות להיות פה גזירות קשות, שייקח לנו עוד דור אחד לתקן את הדברים האלה.

דוד אזולאי: לסיום, רבותי, חברי דיברו דברי תורה.

נסים זאב: אני אומר לכם, אני עוד אתבע אותך לפיצויים על העינויים האלה.

דוד אזולאי: מה אתה אומר?

נסים זאב: תמשיך, תמשיך.

דוד אזולאי: שטויות – כשמאיימים עלי אני מתחיל לפחד, אז אני נזהר, ועוד חברי לסיעה.

נסים זאב: "ויאמר לקוצרים ה' עמכם".

דוד אזולאי: לסיום – כל יום הכוהן עולה לדוכן, ויש לו ברכה מיוחדת.

דוד אזולאי: הברכה שלו: אשר קידשנו במצוותיו וציוונו לברך את עמו ישראל באהבה.

דוד אזולאי: אין עוד ברכה שצריך לברך באהבה, כמו ברכת הכוהן, למה?

דוד אזולאי: מפני שהכוהן ניזון מתרומות ומעשרות, וישראל הוא שנותן את התרומות והמעשרות.

דוד אזולאי: שלא יעלה בלבך, ישראל, להגיד: אני מפרנס אותו, אני נותן לו, אלא תדע לך, הוא מברך אותך, ובזכות הברכה שלו יש לך גם מה לתת.

דוד אזולאי: והמילה "באהבה" היא משני הצדדים – אהבת ישראל לכוהן ואהבת הכוהן לישראל.

דוד אזולאי: "אהבה" בגימטריה זה 13.

דוד אזולאי: 13 ועוד 13 זה 26 – זה שם הוויה.

דוד אזולאי: כאשר הברכה היא באהבה, והקבלה היא באהבה, והנתינה היא באהבה, שם השם שוכן עליכם.

דוד אזולאי: לכן, חברי מהממשלה, מהקואליציה, תדעו לכם, לא לעולם חוסן.

דוד אזולאי: קואליציה, אופוזיציה, היום אתה פה, מחר אני שם, הכול – זה עובר, זה נגמר.

דוד אזולאי: אבל תזכרו דבר אחד, בסוף אנחנו במדינת ישראל, מדינה אחת של כולנו, ותזכרו שבסופו של יום יש עם ישראל, ילדי ישראל, העתיד של עם ישראל.

דוד אזולאי: כאשר אתם פוגעים – תעשה חשבון נפש בלילה, מה עשיתי היום, איך פגעתי באותם ילדים, איך פגעתי באותם לומדי תורה, באותם אנשים שיושבים באוהלה של תורה בארץ-ישראל, במדינת ישראל.

דוד אזולאי: אני מקווה שהדברים הללו, שיוצאים מן הלב, ייכנסו אל הלב, ואלה, בעיקר בבית היהודי, תעשו את חשבון הנפש לאן אתם מובילים את עצמכם ואת מדינת ישראל, וזכרו את החברים שלכם מהעבר, לאן הם הגיעו בסוף היום.

דוד אזולאי: תודה רבה, אדוני.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת דוד אזולאי.

יוני שטבון: יעלה חבר הכנסת יצחק וקנין, ואחריו – חבר הכנסת נסים זאב.

אלעזר שטרן: את הנואמים הטובים שומרים לסוף.

יצחק וקנין: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני לא אדבר פוליטיקה.

איילת שקד: אל תעשה לחברך מה ששנוא עליך.

יצחק וקנין: אני אגיד לכם דבר תורה מתחילתו ועד סופו.

יוני שטבון: השאלה לכמה זמן.

יצחק וקנין: אשתדל לקצר את זה ל-30 דקות, אם זה יהיה אפשרי.

יצחק וקנין: אם כן, אנחנו רואים כמה דברים.

יצחק וקנין: פעם אחת – שהשבת נתברכה באור, שזה אור שבעת הימים.

יצחק וקנין: כותב האר"י הקדוש, שהשבת היא הממוצע של הבריאה, דהיינו שבכל דבר שיש בבריאה חייב להיות הממוצע – יש הקצוות ויש האמצע.

יצחק וקנין: אם כן, ניתן איזה דוגמה יותר מופשטת מהחיים היומיומיים שלנו.

יצחק וקנין: כאשר אדם רוצה לבשל אוכל, יש האש, יש המים בתוך הסיר – הסיר הוא הממוצע; הוא זה, בעצם, שמחבר, אחרת או שהמים יכבו את האש או שהאש תאדה את המים.

יצחק וקנין: אז הסיר הוא הגורם לכך שאפשר לעשות שימוש חיובי באש ובמים, שהם שני הפכים.

יצחק וקנין: אם כן, האמצע זה השבת.

יצחק וקנין: השבת היא הממוצע.

יצחק וקנין: היא המברכת.

יצחק וקנין: כותב האר"י הקדוש: בכל הבריאה כולה, ככה ביסודות שקיימים בבריאה, מהדומם לצומח האמצע זה אלמוגים; מהצומח לחי יש חיה שנקראת אדני השדה.

יצחק וקנין: מובא בגמרא: אדני השדה זאת חיה שמחוברת מטבורה לארץ.

יצחק וקנין: היא חיה מאוד חזקה, ואי-אפשר לנצח אותה בלי לנתק לה את הטבור.

יצחק וקנין: בין החי למדבר, שזה האדם, בכיר הבריאה, יש הקוף; כך כותב האר"י.

יצחק וקנין: בין המדבר לקודשא-בריך-הוא מה יש?

יצחק וקנין: שבת.

יצחק וקנין: אבל צריכים אנחנו לקחת את זה גם למציאות של האדם.

יצחק וקנין: אז מי עומד בינינו לבין קודשא-בריך-הוא?

יצחק וקנין: כתוב בספר דברים – אומר משה: "אנכי עמד בין ה' וביניכם בעת ההיא".

יצחק וקנין: משה היה הממוצע המחבר.

יצחק וקנין: לכן, המן שייך למשה.

יצחק וקנין: בזכות מי היה המן במדבר?

יצחק וקנין: בזכות משה.

יצחק וקנין: הגמרא בתענית אומרת: שלושה פרנסים טובים היו להם לעם ישראל – משה נתן את המן, אהרן את העננים ומרים את המים.

יצחק וקנין: נקרא את זה בשבת הזאת.

יצחק וקנין: אם כן, משה הוא הממוצע, אבל גם השבת היא הממוצע.

יצחק וקנין: מאין לנו שהשבת?

יצחק וקנין: "אות היא ביני ובין בני ישראל".

יצחק וקנין: השבת היא הממוצע, היא מברכת את ששת ימי המעשה.

יצחק וקנין: ועוד דבר.

יצחק וקנין: רבותי, הפסוק אומר: "אם לא בריתי יומם ולילה חקות שמים וארץ לא שמתי".

יצחק וקנין: זאת אומרת, כל המציאות של הבריאה הזאת מוטלת על התורה הקדושה.

יצחק וקנין: שאם לא בריתי, שזו התורה – "הברית אשר כרת אתם בחרב" – חוקות שמים וארץ לא שמתי.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, יש פה איזה דבר בקשר לשבת.

יצחק וקנין: הגמרא במסכת שבת אומרת: אפילו אדם שעבר וחטא כדור אנוש, אפילו עשה עבירות כדור אנוש, שומר שבת כהלכתו – נמחלים לו כל עוונותיו.

יצחק וקנין: לשבת יש כוח לכפר את כל העוונות.

יצחק וקנין: אבל יש איזה צירוף שאנחנו מצרפים לשבת ולא מצרפים אותו לשום זמן אחר – רק בשבת אנחנו אומרים: "שבת שלום".

יצחק וקנין: שאר הדברים – אומרים: חג שמח, מועדים לשמחה, חגים וזמנים לששון, הכול.

יצחק וקנין: אבל למה לשבת מצרפים "שלום"?

יצחק וקנין: אומר הזוהר הקדוש, כי שבת, שמא דקודשא-בריך-הוא.

יצחק וקנין: שבת שמו של הקדוש-ברוך-הוא.

יצחק וקנין: מה שמו של הקדוש-ברוך-הוא?

יצחק וקנין: שלום.

יצחק וקנין: אבל למה?

יצחק וקנין: מה שייך שלום לפה?

יצחק וקנין: ומה שייך שלום לתורה?

יצחק וקנין: כתוב: "דרכיה דרכי נעם וכל נתיבותיה שלום"; "שלום רב לאהבי תורתך ואין למו מכשול".

יצחק וקנין: אבל בואו תשמעו את החידוש הגדול, אלה שלא מבינים את היסוד הגדול של הכלכלה הישראלית – "אמר רבי אלעזר אמר רבי חנינא: תלמידי חכמים מרבים שלום בעולם".

יצחק וקנין: מה זה "מרבים שלום בעולם", רבותי?

יצחק וקנין: מה זה "מרבים שלום בעולם?

יצחק וקנין: "

אלעזר שטרן: זה חוש ההומור של חז"ל.

יצחק וקנין: אני אגיד לך, אתה חי עם איזה חוש הומור שאני לא יודע לאן אתה תגיע אתו בסוף.

יצחק וקנין: אני יודע לאן אגיע עם החוש הומור שלי, כי אני על אדני יסוד יצוקים, ולא תיפול אות אחת מתורתנו הקדושה.

יצחק וקנין: שום דבר לא ישתנה גם בעוד 1,000 שנים.

יצחק וקנין: אות אחת לא תיפול.

יצחק וקנין: כל דברי הטוב, אומר הכתוב.

יצחק וקנין: מה זה העניין של השלום ששייך לשבת?

יצחק וקנין: רבותי, תלמידי חכמים מרבים שלום בעולם, מרבים שפע בעולם.

יצחק וקנין: מאין לנו?

יצחק וקנין: "לקראת שבת לכו ונלכה, כי היא מקור הברכה" – כל המציאות של הברכה היא השבת.

יצחק וקנין: אבל איך תלמידי חכמים מרבים שלום בעולם?

יצחק וקנין: איך תלמידי חכמים מרבים שלום בעולם?

יצחק וקנין: אני אגיד לכם, רבותי: כל העולם כולו ניזון בשביל חנינא בני, וחנינא בני די לו בקב חרובים מערב שבת לערב שבת.

יצחק וקנין: אומר התנא דבי אליהו – תשמע, רבי משה – אומר התנא דבי אליהו, מה זה: כל העולם כולו ניזון בשביל חנינא בני?

יצחק וקנין: אומר התנא דבי אליהו: אל תקרי בִּשביל, אלא בַּשביל; בצינור של השפע שמוריד רבי חנינא בן דוסא לכל העולם.

יצחק וקנין: אומר ה"תוספות" במסכת שבת: מה העניין של השבת, שהיא משפיעה שפע גדול?

יצחק וקנין: אומר: כך כתוב – "ולא נתתו, אדוני אלוהינו, לגויי ארצות, ולא הנחלתו, מלכנו, לעובדי אלילים, גם במנוחתו לא ישכנו ערלים, כי לעמך ישראל נתתו באהבה".

יצחק וקנין: זאת אומרת, השבת ניתנה באהבה.

יצחק וקנין: אומר ה"תוספות": למה היה צריך להגיד למשה לך תודיע לבני ישראל את המתנה?

יצחק וקנין: תן לו אותה בסתר – מתן בסתר יכפה אף.

יצחק וקנין: למה צריך לעשות כזאת פרופגנדה?

יצחק וקנין: רוצים לתת שבת לעם ישראל, לך תודיע לבני ישראל – מתן בסתר.

יצחק וקנין: אלא, רבותי, כשאדם נותן לחברו מתנה יקרה, צריך, אומר ה"תוספות", להודיע לו על כך, להגיד לו שהוא נותן לו מתנה טובה.

יצחק וקנין: מתנה טובה מונחת בבית-גנזי, זאת השבת.

יצחק וקנין: ולכן המתנה הזאת הייתה חייבת להינתן בפומביות.

יצחק וקנין: משל למה הדבר דומה?

יצחק וקנין: לעני שבא אצל בעל הבית – בזה אני אסיים.

קריאה: – – –

יצחק וקנין: כן, אני מסיים.

יצחק וקנין: עני בא לאיזה עשיר גדול, מבקש צדקה.

יצחק וקנין: לא היה – – –

אלעזר שטרן: יש לך עוד 19 דקות – – –

אריה מכלוף דרעי: אלעזר, אם תעצבן אותי אני אגיד לו חצי שעה.

אלעזר שטרן: תן לנו לשמוע דברי תורה.

אריה מכלוף דרעי: רבי יצחק, במטותא ממך, חצי שעה, לא פחות בשנייה אחת.

אריה מכלוף דרעי: טוב?

יצחק וקנין: רבותי – –

אריה מכלוף דרעי: תמשיך לעצבן אותי.

יצחק וקנין: – – אומר אותו – –

שולי מועלם-רפאלי: אי-אפשר להפסיק ללמוד תורה.

אריה מכלוף דרעי: אני – – –

שולי מועלם-רפאלי: יאללה, בוא תסיים.

יצחק וקנין: – – אומר אותו עשיר לעני: אין לי כסף לתת לך.

יצחק וקנין: הוא נותן לו טבעת יהלום; נכנס לחדר של אשתו, לקופסה של התכשיטים, לוקח טבעת יהלום ונותן אותה לאותו עני.

יצחק וקנין: הוא יוצא, אשתו של העשיר נכנסת.

יצחק וקנין: היא אומרת לו, מה קרה?

יצחק וקנין: הוא אומר: נתתי לו – לא היה לי כסף לתת לו, נתתי לו טבעת יהלום.

יצחק וקנין: איזה טבעת נתת לו?

יצחק וקנין: 30,000 דולר, מה עשית?

יצחק וקנין: העשיר הזה רץ אחרי העני.

יצחק וקנין: העני רואה שהוא רץ אחריו, אומר, זה הצטער, בטח הוא רוצה לקחת לי בחזרה.

יצחק וקנין: זה רץ, זה רץ, בסוף משיג אותו העשיר.

יצחק וקנין: אומר לו, תשמע, הטבעת הזאת, לא באתי לקחת לך אותה.

יצחק וקנין: לא באתי לקחת לך את הטבעת – הגברת עליזה בראשי, באמצע הדרשה לא מפריעים.

אלעזר שטרן: יש לך עכשיו עוד 17 דקות.

יצחק וקנין: אומר העשיר לעני: לא באתי לקחת לך את הטבעת; רק באתי להגיד לך שהטבעת כל כך יקרה, אל תמכור אותה בזול.

יצחק וקנין: אנחנו מוכרים את השבת לכדורגל, ל"מעריב", ל"ידיעות אחרונות", לכל הבלי העולם.

יצחק וקנין: כל כך המתנה הזאת יקרה, אל תמכרו אותה בזול.

יצחק וקנין: אל תמכרו אותה בחינם.

יצחק וקנין: אומר ה"תוספות", בשביל זה נאמר: "נתתו באהבה".

יצחק וקנין: לעם ישראל השבת ניתנה באהבה.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, מה עלינו לעשות?

יצחק וקנין: אתם חושבים שמישהו המציא את הגלגל?

יצחק וקנין: מישהו חושב שאפשר פה לשנות משהו מתורתנו הקדושה?

יצחק וקנין: הרי כל בר-דעת מבין – ואני אומר את זה דווקא לחברי מהבית היהודי, ואני אומר את זה מכל לבי: תראו, רבותי, הדבר הקל ביותר זה לעקור את כל מה שיש ביהדות.

יצחק וקנין: ובכל דור יש איזה חכמים גדולים שחושבים שהמציאו את הגלגל.

יצחק וקנין: רבותי, מה ששומר על עם ישראל זה התורה הקדושה.

יצחק וקנין: לא החוקים בל ידעום, מה שאנחנו רוצים היום לשנות.

יצחק וקנין: כל המשנה, ידו על התחתונה.

יצחק וקנין: רבותי, כל המשנה, ידו על התחתונה.

יצחק וקנין: זה לא יעזור לכם.

יצחק וקנין: אתם חושבים שבדרך שאתם הולכים בה – ואני אומר לכם, שימו לב: רוב הדברים שאתם מביאים לפה הם דברים שנוגעים בנושא הדת במכוון.

יצחק וקנין: כי אתם נותנים לאחרים להיבנות, כי אין להם על מה להיבנות.

יצחק וקנין: על מה שהם הבטיחו – הכול מה שנקרא "כלאם פאד'י", לא נשאר כלום.

יצחק וקנין: אז על מה יכולים להיבנות?

יצחק וקנין: רק על הדבר הזה.

יצחק וקנין: והנה, אנחנו לאט-לאט מכרסמים בדברים, זה שיטת הסלאמי – ואתם נגררים אחריהם בכל הדברים.

יצחק וקנין: רבותי, תאמינו לי שכל כך הרבה דברים בחברה הישראלית אנחנו צריכים לתקן, כל כך הרבה דברים, וזה הדבר היחידי שנשאר לכם?

יצחק וקנין: אתם באים ונטפלים דווקא לדברים – תאמינו לי, אם הייתי צריך לנגוע בהם ולקיים דיונים כל הלילה בשביל הדיון הזה על הדיינים – ואני ישבתי בוועדה למינוי דיינים; אני חושב שאני זכיתי למנות הכי הרבה דיינים – 19 דיינים.

יצחק וקנין: ויכולים להעיד הבית – הנה, חבר הכנסת סגן השר אלי בן-דהן, הוא יכול להעיד שאת כל הפשרות שם אני עשיתי; את כל המינויים, גם של הכיפות הסרוגות וגם של הכיפות – של כל מה שנקרא הזרמים.

יצחק וקנין: הכול היה ברוח טובה.

יצחק וקנין: נכון שהדברים בהתחלה היו קצת קשים, אבל בסופו של דבר הגענו לפשרות וסידרנו את הכול על הצד הטוב ביותר.

יצחק וקנין: מה באים היום לעשות?

יצחק וקנין: מה אתם חושבים, אם כל הוועדה הזאת יהיו נשים, אז ישתנה משהו?

יצחק וקנין: הרי מה יבחרו בסופו של דבר?

יצחק וקנין: בוחרים דיינים, לא בוחרים דייניות.

יצחק וקנין: בוחרים דיינים.

יצחק וקנין: אתם חושבים שאם אתם תשנו – וגם אם מחר אתם תבואו ותחליטו להשתגע לגמרי, הבית היהודי, ותגידו: אנחנו הולכים עכשיו לבחור דייניות – שולי, יש לך סיכוי, אולי תהיי פעם דיינית שם.

שולי מועלם-רפאלי: לא, לא.

יצחק וקנין: לא יודע.

יצחק וקנין: תראי, אני רוצה להגיד לך משהו, זה שיטת הסלאמי.

יצחק וקנין: את נופלת בפח בכל מיני גחמות של אחרים שרוצים לעשות דברים מסוימים, ואת לא יודעת איפה זה ייגמר, לאיפה זה יגיע.

יצחק וקנין: ואני לא אומר את זה סתם.

יצחק וקנין: רבותי, שימו לב, כל מה שאנחנו מתמקדים – אתם יודעים מה העיר בי חשד גדול על הבית היהודי?

יצחק וקנין: אני אומר לכם את זה בכאב לב.

יצחק וקנין: אני אומר, קחו את ההסכם הקואליציוני, יש בעיות מרכזיות, אני לא אומר – יש בעיית השוויון בנטל, אוקיי, יש בעיית הדיור.

יצחק וקנין: מסכימים שיש בעיה בדיור?

יצחק וקנין: אדוני השר נפתלי בנט, יש בעיה בדיור?

נפתלי בנט: בהחלט.

יצחק וקנין: אני שואל אותך שאלה כשר, כמי שכתב את ההסכם הקואליציוני – –

נפתלי בנט: שר הדתות.

יצחק וקנין: – – שר הדתות, שר מה שאתה לא רוצה; אני רוצה לשאול אותך שאלה אמיתית.

יצחק וקנין: קראתי את ההסכם הקואליציוני – מאיפה ידעתי שאתם לא באים בידיים נקיות?

יצחק וקנין: מאיפה?

יצחק וקנין: אני אגיד לך: כשהגעתם לנושא של השוויון בנטל, פירטתם אותו לפרטי פרטים בהסכם הקואליציוני.

יצחק וקנין: מעל שלושה, ארבעה עמודים בהסכם הקואליציוני נוגעים בשוויון בנטל.

יצחק וקנין: שם אתם עשיתם טבלאות, וזה.

יצחק וקנין: הגעתם לדיור הציבורי, שמבחינתי זו בעיה קרדינלית פי-100 מהשוויון בנטל, אני אומר לכם את זה באחריות, ומה עשיתם?

יצחק וקנין: שתי שורות.

יצחק וקנין: וחצי.

יצחק וקנין: שתי שורות וחצי, לא יותר ולא פחות.

יצחק וקנין: זה הראה לי שאין לכם שום נכונות אמיתית, לא לכם ולא ליש עתיד; רק שאתם נפלתם בפח.

יצחק וקנין: אתם נפלתם בפח.

יצחק וקנין: אני חושב שאם הייתם מראים נכונות אמיתית, הייתם מראים את זה בהסכם הקואליציוני.

יצחק וקנין: הייתם מראים שאתם רוצים לפתור את הבעיה של הדיור, כותבים איזה נוסחאות, איך אתם תעשו את זה.

יצחק וקנין: לא כמו שעשיתם בשוויון בנטל, שם כתבתם ארבעה, חמישה עמודים ומילאתם אותם עם כל הטבלאות שלכם.

יצחק וקנין: איפה הייתם בנושא של הדיור?

שולי מועלם-רפאלי: לא יכולנו, זה היה נחשב בית של גויים.

יצחק וקנין: מה קרה?

יצחק וקנין: שולי, תקשיבי, אני – – –

שולי מועלם-רפאלי: לא יכולנו, זה היה נחשב בית של גויים.

יצחק וקנין: איך נאמר?

יצחק וקנין: "נער הייתי גם זקנתי ולא ראיתי צדיק נעזב וזרעו מבקש לחם" – תאמיני לי שמה שאני אומר לך זו האמת, ואתם יודעים שזו האמת.

יצחק וקנין: כי הבעיות של הדיור הן קשות פי-100 מהשוויון בנטל, שאתם מנסים להגיד – על זה עומד העולם, על זה קם הכול.

יצחק וקנין: אם הייתם אמיתיים הייתם מכניסים את כל הצרות שבאמת צריך לפתור לתוך ההסכם.

יצחק וקנין: אבל לא עשיתם את זה.

יצחק וקנין: באתם ונפלתם בפח של יש עתיד.

יצחק וקנין: הם משכו אתכם לאן שהם רצו.

יצחק וקנין: רק מה, אחי, אחי, ולא נשאר לנו – – –

אלעזר שטרן: אח.

יצחק וקנין: כן.

יצחק וקנין: אח לעת צרה יולד, ככה כתוב.

שולי מועלם-רפאלי: אחות.

יצחק וקנין: היום זה כבר אחות, זה אחותי, אחותך.

יצחק וקנין: איך אמרת?

יצחק וקנין: חמתי, חמתו – – –

יעקב מרגי: אחותי, רעייתי, יונתי, תמתי.

יצחק וקנין: ד"ש חם חם לילדים, לעוזרת ולשכנים.

קריאה: ולכל העולם.

יצחק וקנין: כן.

יצחק וקנין: רבותי, אני רוצה להגיד לכם, אם אתם חושבים שבשינויים האלו שאתם מביאים – שימו לב, במשך חודשיים וחצי, שלושה חודשים שהממשלה קיימת, רוב הדברים שלכם מתמקדים – בסופו של יום, אין לכם בשורה בשום דבר.

יצחק וקנין: ההפך, בדברים שאתם הבטחתם לציבור, אתם בדיוק 180 מעלות – הצד השני.

יצחק וקנין: כל הדברים שלכם מתמקדים בנושא דת, דת, דת.

יצחק וקנין: ואם אתם חושבים שאתם תצליחו לשנות משהו, אתם טועים טעות חמורה.

יצחק וקנין: לא תשנו אותי, ולא תשנו את משה גפני, ולא תשנו את מאיר פרוש, כי לנו – –

איילת שקד: לא רוצים לשנות את משה גפני.

יצחק וקנין: – – אתם יודעים, עגלה עמוסה – ועגלה ריקה.

יצחק וקנין: יש עגלה עמוסה, 3,000 ומשהו שנים מאז קבלת התורה.

יצחק וקנין: עמוסה, רבותי, עם חכמי כל הדורות.

יצחק וקנין: מה אתם רוצים, שאנחנו נלך אחרי השקר – אשר אין בה מועיל?

יצחק וקנין: אחרי זה אנחנו נלך?

נסים זאב: תגמור או לא?

נסים זאב: אני רוצה ללכת.

יצחק וקנין: אמרו לי לסיים את כל התשע דקות.

שולי מועלם-רפאלי: זו הייתה טעות.

יצחק וקנין: חברת הכנסת שולי, אני אגיד לך משהו:

יצחק וקנין: אני חושב שמי שהתבלבל זה את.

יצחק וקנין: ואני לא רק אומר לך שהתבלבלת.

יצחק וקנין: לפעמים, את יודעת, יש איזה סחרור כזה.

יצחק וקנין: אתה בא לכנסת, אתה מתבלבל.

שולי מועלם-רפאלי: תאמין לי, בתור אישה – – –

יצחק וקנין: אמר רבי חלפתא – בואי אני אגיד לך – – –

שולי מועלם-רפאלי: – – – החיים שלה, תחסוך את נימת הפטרונות המיותרת הזאת.

יצחק וקנין: כן.

יצחק וקנין: אמר רבי חלפתא: כשהיו אומרים לי לעלות לגדולה, הייתי מגרה בהם את הארי; עכשיו, כשעליתי לגדולה, ואומרים לי לירד ממנה, אני לוקח קנקן של רותחין לשפוך עליהם.

יצחק וקנין: קשה היא השררה יותר מכל דבר.

שולי מועלם-רפאלי: איזו שררה?

יצחק וקנין: ואש המחלוקת שאנחנו קוראים עליה בפרשת קורח היא רק על השררה.

יצחק וקנין: כן, ואפילו גדולים טעו.

יצחק וקנין: גדולים טעו.

שולי מועלם-רפאלי: אני רואה אותם פה, כשהשררה נלקחה מהם מה קרה להם.

יצחק וקנין: תאמיני לי, אני רוצה להגיד לך משהו –

שולי מועלם-רפאלי: אני רואה אותם פה, מה קרה להם כשנלקחה השררה, איך כל דבר זה שעת שמד פתאום.

שולי מועלם-רפאלי: הכול שעת שמד.

יצחק וקנין: – – אני רוצה להגיד לך משהו.

יצחק וקנין: אני בין הוותיקים בבית הזה.

יצחק וקנין: בשנת 2002 הייתה ממשלה, כשהיה ראש הממשלה אריק שרון והשותפים שלו הם אותם שותפים של היום, יש עתיד של אז זה שינוי של אז, עם 15 מנדטים, ואתם, הבית היהודי, המפד"ל של אז, עם אפי איתם והאיחוד הלאומי, וכל מי שאת רוצה, היו בתוך אותה ממשלה.

יצחק וקנין: אנחנו ואגודת ישראל היינו מחוץ לאותה ממשלה.

יצחק וקנין: אתם אלה שעקרתם את היישובים של גוש-קטיף, אתם הבאתם קללה עליהם, לא יעזור לכם כלום.

יצחק וקנין: תשמעי, למישהו אחר תספרו סיפורים, לא לי.

יצחק וקנין: אני זוכר את הסיורים שלי, והזהרנו אתכם, ואמרנו – אפי איתם אמר לי בהאי לישנא – הנה, פה אני אומר את זה: את חטאי אני מזכיר היום – לפני שלושה חודשים, כשקמה הממשלה שלכם – את חטאי אני מזכיר היום, אני אמרתי שאני רוצה לחסל את ש"ס; אמר במילים האלה: אני רוצה לחסל אותם, כדי שהם יישארו בחוץ.

יצחק וקנין: מה קרה לכם?

יצחק וקנין: נמחקתם אחרי כן, כמעט בשיניים.

יצחק וקנין: אם היה ההסדר שרוצים להביא עכשיו, של אחוז החסימה, אתם לא הייתם עוברים את אחוז החסימה, עם שלושה מנדטים, הייתם נשארים בחוץ.

יצחק וקנין: אני אומר לך את זה באחריות.

יצחק וקנין: ושינוי – מ-15 מנדטים לאפס.

מיקי לוי: חבר הכנסת וקנין, אתה יודע – – –

יצחק וקנין: לאפס.

יצחק וקנין: יש עתיד היא בדיוק במסלול, הם במסלול של האפס.

יצחק וקנין: תדעי לך, זה הולך ויורד.

יצחק וקנין: ועם ישראל, הזיכרון שלו, מה שאומרים לו, וכשאתה משנה לו את הדברים, ואתה מכביד עליו, כמו אותו גמל וסוס שהרעיבו אותו.

יצחק וקנין: אמרו: בואו נייעל, התייעלות כלכלית, חוק ההתייעלות.

יצחק וקנין: לאט-לאט, לאט-לאט, עד ששוברים אותו, עד שלא נשאר – יום אחד שבק חיים ונגמר העסק.

יצחק וקנין: זה מה שאתם עושים לציבור הישראלי.

יצחק וקנין: הציבור הישראלי לא יכול לשאת על הגב שלו את מה שאתם מטילים עליו.

יצחק וקנין: תראו, לא המצאתם את הגלגל.

יצחק וקנין: ב-2009 – יושב-ראש ועדת הכספים יושב פה – הגירעון היה מעל 5%, יותר מ-5%.

יצחק וקנין: לא היום, לא מה שאתם מביאים לנו יעד גירעון – 4.6%, מה שאישרנו היום.

יצחק וקנין: מעל 5.1%.

יצחק וקנין: ומה, הורדנו את הקצבאות?

יצחק וקנין: אני לא רוצה להגיד איך הילכו עלינו אימים בוועדת הכספים; ההסתדרות באה, והאוצר, ואמרו: חבר'ה, המצב הוא קטסטרופה, כל העולם בנסיגה.

יצחק וקנין: ואנחנו עמדנו על המשמר ולא נתנו לפגוע.

יצחק וקנין: אבל מה לעשות?

יצחק וקנין: כנראה אתם חושבים שבדרך שאתם הולכים בה אתם תיטיבו עם העם.

יצחק וקנין: אתם מכבידים על העם, מכבידים על העם, ובסופו של דבר, איך אומרים, אותו גמל, אותו סוס, ירבץ ולא יהיה לו מה לעשות יותר.

יצחק וקנין: רבותי, אני אומר לכם, החיבור הזה – לא יעזור – זה לא חיבור.

יצחק וקנין: זה אולי עכשיו נותן לכם איזו אופוריה – יש ממשלה, אתם תעשו, אתם תמנו.

יצחק וקנין: רבותי, הכול שקר.

יצחק וקנין: יגיע רגע האמת, נפתלי בנט יצטרך לעמוד מולו בנושאים – – –

מיקי לוי: השר נפתלי בנט.

יצחק וקנין: השר נפתלי בנט.

יצחק וקנין: תאמין לי, אני מכבד אותו.

יצחק וקנין: אני אומר לך את האמת שלי.

יצחק וקנין: אני מכבד אותו, אני מכבד כל חבר כנסת.

יצחק וקנין: אבל אני אומר את האמת.

יצחק וקנין: אתה יודע, גם אז אמרתי את אותם דברים, קחו סטנוגרמות פה, והכול קרה אחד לאחד.

יצחק וקנין: התפרק הכול, כי כשהדבר – – –

קריאה: נביא.

יצחק וקנין: אני לא נביא, לא נביא אנוכי לא בן נביא.

יצחק וקנין: אבל אני אומר, כשאתה עושה דברים מסוימים מתוך אידיאולוגיה, כשאולי אתה חושב שברגע הנתון זה אולי לטובתך – ברגע הבא זה כבר לא יהיה לטובתך.

יצחק וקנין: כי אם – בואו נגיד שישתגע ראש הממשלה ויחליט שהוא הולך לתהליך מדיני, מה אז יעשה השר נפתלי בנט?

יצחק וקנין: מה הוא יעשה?

מיקי לוי: אבל – – –

יצחק וקנין: אז – אז כבר לא ידברו.

יצחק וקנין: זה לא גוש-קטיף, ידברו פה, פה – יהודה ושומרון, יהודה ושומרון.

יצחק וקנין: מה נגיד אז?

יצחק וקנין: יגידו לנו: בואו אתם, חבר'ה, תצילו אותנו; כשכבר התחיל התהליך.

יצחק וקנין: אני אומר לך, אני זוכר מה קרה פה בממשלה ב-2002.

מאיר פרוש: מה יעשה אורי אריאל?

מאיר פרוש: מה יעשו כל הקבוצה הימנית?

מיקי לוי: חבר הכנסת אזולאי, זה התחיל מתוך אידיאולוגיה.

מיכל רוזין: על מה אתם מדברים?

מיכל רוזין: הוא יודע שזה לא יקרה.

יצחק וקנין: תקשיב, אני יכול להגיד לך משהו.

יצחק וקנין: מעולם לא הצהרנו הצהרות בנושא של ארץ-ישראל.

יצחק וקנין: לא, אנחנו לא מצהירים.

יצחק וקנין: אנחנו חושבים שצריך ללכת לתהליך של שלום, עם הרבה – – –

יריב לוין: זה לא לזכותכם.

יריב לוין: לא את כל חטאיכם אתם צריכים למנות.

יצחק וקנין: לזכותנו או לא לזכותנו.

יצחק וקנין: לא אני אמרתי "דין נצרים כדין תל-אביב", אריק שרון אמר את זה.

יצחק וקנין: הוא אמר "דין נצרים כדין תל-אביב", לא ש"ס.

יצחק וקנין: אז אל תטיפו לנו מוסר.

יצחק וקנין: אנחנו לא אמרנו, אבל מה שאתם אמרתם – – –

מאיר פרוש: אתם אמרתם שתי מדינות?

יצחק וקנין: לא אמרנו.

מאיר פרוש: אז מי אמר?

יצחק וקנין: מי אמר?

יצחק וקנין: באוניברסיטה.

יצחק וקנין: למה הוא לא בא לפה?

מאיר פרוש: איזו אוניברסיטה?

יצחק וקנין: בבר-אילן.

מאיר פרוש: מי אמר?

יצחק וקנין: מי אמר?

יצחק וקנין: איי, איי, איי.

יצחק וקנין: אגיד לך יותר מזה, הרב מאיר פרוש.

יצחק וקנין: אתה יודע למה הוא אמר את זה?

יצחק וקנין: הוא לא רצה לבוא לפה, כי פה הייתה לו אינתיפאדה מהליכוד שלו.

יצחק וקנין: כולנו זוכרים את האינתיפאדה שהייתה לשרון.

יצחק וקנין: חבר'ה, תאמינו לי, הזיכרון שלי כל כך – אני זוכר איך המפלגה הזאת התפרקה מקצה לקצה.

מאיר פרוש: – – – איך שכחת?

יצחק וקנין: איך שרון ברח להם עם המפלגה.

יצחק וקנין: תשמע, אין אידיאולוגיה.

יצחק וקנין: חבר'ה, אין אידיאולוגיה, יש רק דבר אחד.

יצחק וקנין: גם המצע של המפלגות הוא לא מצע.

יצחק וקנין: אין שום דבר, רבותי, הכול, כמו שאמרתי, זה כלאם פאד'י, דיבורים באוויר.

יצחק וקנין: אפשר להגיד כל מה שאתה רוצה בבחירות, מגיעה שעת השין.

יצחק וקנין: ואני אומר לכם, תזכרו את זה, לא יעברו כמה חודשים – קחו את מה שאני אומר פה היום – ויתחיל תהליך, והתהליך הזה יפרק את הממשלה, כי לא תהיה ברירה.

מאיר פרוש: כל – – – האלה לא יגידו – – –

יצחק וקנין: ודאי.

יצחק וקנין: אבל אני אומר, כשיתחיל התהליך הזה לא תהיה ברירה.

יצחק וקנין: ודרך אגב, רבי משה, גם אז היה אותו דבר.

יצחק וקנין: מי שזוכר, הראשון שברח היה אפי איתם – ויצחק לוי.

יצחק וקנין: פרשו.

יצחק וקנין: נשארו זבולון אורלב וכל החבורה בפנים.

יצחק וקנין: זה מה שיקרה.

יצחק וקנין: זו מפלגה – – –

מאיר פרוש: ומה היה עם הנדל?

יצחק וקנין: אני לא זוכר?

מאיר פרוש: היה – – – רציני.

יצחק וקנין: תראו, רבותי, מי שלא קורא את המפה, אנחנו מזכירים להם, כדי שלא יגידו שלא אמרנו.

יצחק וקנין: רבותי, זאת המציאות שהייתה וזאת המציאות שתהיה, וכשזה יקרה אל תגידו שלא אמרנו לכם.

יצחק וקנין: גם אז פירקו את משרד הדתות לרסיסים.

איילת שקד: עכשיו – – –

יצחק וקנין: לתקן את זה היה צריך עשר שנים – כדי לתקן את מה שהם עשו.

איילת שקד: וקנין, לא פירקו.

איילת שקד: פשוט אתם לא עומדים בראשו, אבל המשרד קיים.

יצחק וקנין: לא, לא עכשיו.

יצחק וקנין: ב-2002.

משה גפני: הוא היה אופוזיציה.

יצחק וקנין: ב-2002 זה מה שהיה.

משה גפני: נכון.

יצחק וקנין: אולי אתם לא זוכרים, אבל אני זוכר, אני הייתי בבית הזה.

יצחק וקנין: לכן, רבותי, מי שחושב שאתם תלקקו דבש – לא.

יצחק וקנין: יגיע הרגע שתעמדו מול האמת, ואז תסתכלו לכולם בעיניים ותגידו אם אמרנו לכם או לא אמרנו לכם.

יצחק וקנין: תודה.

יוני שטבון: תודה רבה, חבר הכנסת יצחק וקנין.

יוני שטבון: יעלה חבר הכנסת נסים זאב בבקשה.

משה גפני: יישר כוח, רבי יצחק.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, אין לנו פה להשיב, ולא מצח להרים ראש.

נסים זאב: אני רוצה, ברשותך, אדוני היושב-ראש, לומר קודם כול את המעלה שיש לנשים.

נסים זאב: הקדוש-ברוך-הוא, קודם כול, כשנתן את התורה לעם ישראל, פתח קודם כול לנשים, פנה לנשים: "כה תאמר לבית יעקב" – אלו הנשים, ואחר כך – "ותגד לבני ישראל".

נסים זאב: אני רוצה לומר לך ששלמה המלך, כאשר אמר "מצא אשה מצא טוב", המעלה של האישה בעניין הנישואין זה כשאדם, הגבר, מצא את האישה.

נסים זאב: ויש פסוק אחר: "ומוצא אני מר ממות את האשה".

נסים זאב: אז לכאורה זה תרתי דסתרי.

נסים זאב: ההבדל הוא כזה – אם זה "מצא", או "מוצא".

נסים זאב: ואני רוצה לומר לכם את המשמעויות.

אלעזר שטרן: – – – זכה – עזר כנגדו.

נסים זאב: נכון.

נסים זאב: זכה.

נסים זאב: אם זכה – מצא.

נסים זאב: לא זכה – הוא מוצא.

נסים זאב: אותו הדבר בחוק הדיינים.

נסים זאב: עד עכשיו, כשאישה הייתה יושבת בוועדה, זה בבחינת "מצא אשה".

נסים זאב: הייתה אישה, אז הייתה.

נסים זאב: שרת המשפטים, למשל, הגברת ציפי לבני, גם כן יושבת בוועדה.

נסים זאב: היא מבינה כל כך הרבה בהלכה?

נסים זאב: בדיינות?

נסים זאב: היא שרת המשפטים.

נסים זאב: אבל תתארו לכם שבוועדה הזאת – – –

אלעזר שטרן: באמת תגיד, בוועדה, כשבא דיין, שואלים אותו על הלכות?

שולי מועלם-רפאלי: לא, אבל חברי הכנסת החילונים הם נורא מבינים – – –

אלעזר שטרן: לא, באמת אני שואל: מה, עושים מבחן בהלכה?

אלעזר שטרן: הרי לא עושים את זה.

נסים זאב: נכון.

נסים זאב: עכשיו תשמע אותי רגע.

נסים זאב: תתאר לך, אדוני היושב-ראש, שבוועדה הזאת יושבות מטעם הממשלה, ומטעם הכנסת, ומטעם לשכת עורכי-הדין, נשים.

נסים זאב: אז סופה לנדבר, אני מבין, היא אישה מאוד חכמה, שרה מכובדת.

נסים זאב: יעל גרמן גם כן, היא שרת הבריאות.

נסים זאב: הם יהיו מטעמן בוועדה למינוי דיינים, הן ממנות את דיינים, ומטעם הכנסת תהיה הגברת זהבה גלאון.

נסים זאב: מה הבעיה?

נסים זאב: וגם חנין זועבי, למה לא? מטעם הכנסת.

נסים זאב: ותהיה גם מטעם לשכת עורכי-הדין, חברת הכנסת תמר זנדברג.

נסים זאב: תתארו לכם איזה דיינים אנחנו נקבל.

נסים זאב: ועכשיו המגמה היא שהרוב יהיו נשים, ותתארו לכם שתתקבל איזושהי החלטה שגם הדיין צריך להיות אישה, מה לעשות.

נסים זאב: כי זו הוועדה, זה הגוף הבוחר, הם יחליטו.

זהבה גלאון: אז מה – – –

נסים זאב: אז אני אומר לך, באותו הרגע אנחנו נגיד: ברוך דיין האמת.

נסים זאב: עכשיו אני רוצה להבין, אדוני היושב-ראש, כאשר יש ברית בין בנט לבין לפיד, ודווקא חבר הכנסת אמנון כהן התייחס לזה מקודם, אמר שהברית הייתה בהתחלה באבן, ואחר כך בברזל, וכל השינוי הזה הוא כל כך מהותי – אני רוצה לדעת: הברית שלך עם לפיד זה באבן או בברזל?

נסים זאב: ואני רוצה לומר לך שאני פשוט לא יכול להבין; נשגבה ממני היכולת להבין איך הברית הזאת, איך אתה בכלל מתחבר ללפיד הזה.

נסים זאב: תראו רק מה הוא אמר לא לפני הרבה זמן; זה פשוט מזעזע.

נסים זאב: הוא אמר את זה בכנס שהיו שם כמה ראשים "עטויי כיפות" – כך הוא קורא לזה – "שחורות".

נסים זאב: התרוממו בהפתעה.

נסים זאב: "עמדתי על במה קטנה בקמפוס החרדי של מכון לנדר בירושלים.

נסים זאב: מולי ישבו כ-100 סטודנטים חרדים", בר-מינן, "ומהצד השני של הפרגוד ישבו כ-20 סטודנטיות.

נסים זאב: אנחנו החילונים חשבנו שאתם הולכים להיעלם.

נסים זאב: היינו בטוחים שהחרדים הם תופעה שמקומה במוזיאון, שאתם תהיו כמו הספארי ברמת-גן.

נסים זאב: תחיו באיזה שמורת טבע" – –

מאיר פרוש: מי אמר את זה, לפיד?

נסים זאב: כן.

נסים זאב: – – "ואנחנו נביא את הילדים ונגיד להם: אתה רואה, בני?

נסים זאב: ככה נראה פעם יהודי".

נסים זאב: עם האיש הזה אתה כרתת ברית.

נסים זאב: עם האיש הזה, ההזוי, שיש לו שנאת הדת, שנאת האחר, אתו אתה כרתת ברית.

נסים זאב: אני רוצה לומר לך דבר שיותר מזעזע אותי: כאשר לפיד, עכשיו, במוצאי שבת, אומר "חזרתי עכשיו ממצעד הגאווה, נסעתי לנאום שם מפני שחשוב בעיני ששרים בכירים", לפחות כמוהו, "בממשלה יעמדו על במת המצעד, יביעו הזדהות ותמיכה.

נסים זאב: אבל כשעליתי לבמה התייצבו בשורות הראשונות כמה עשרות פעילי מרצ" – זהבה גלאון, תראי איך הוא מאשים אותך, אני לא מאמין – "וגם מהעבודה" – שאף אחד מהם כרגע לא נמצא – "והחלו לצרוח ססמאות נגד התוכנית הכלכלית".

זהבה גלאון: איך שאתה דואג למרצ.

נסים זאב: אני מאוד דואג, תאמיני לי.

נסים זאב: אתם חשובים ויקרים בעיני.

קריאות: – – –

קריאה: תרשמי אותה, תרשמי אותה בדברי הימים של מרצ – – –

קריאה: זהבה, תוציאי הודעה לתקשורת.

נסים זאב: הוא אומר שהיה פה ניצול לרעה, ועלו כאילו טרמפ, אבל הוא בהמשך אומר: "אני רוצה למשוך את המדינה והממשלה לעגן את הנישואים החד-מיניים בחוק".

נסים זאב: אתה, השר בנט, ידידי, אתה יכול לשבת עם שר כזה, שמכריז את ההכרזה הזאת קבל עם ועדה?

מיכל רוזין: עוד פעם ההומואים מדירים שינה מעיניך?

מיכל רוזין: זה מה שמטריד אותך?

נסים זאב: זה צריך להטריד אותך.

נסים זאב: זה צריך להטריד כל מי שיש לו נשמה יהודית.

מיכל רוזין: – – – נשים לדיינים.

מיכל רוזין: זה לא מטריד אותי, אני בעד שוויון של כל אחד.

מיכל רוזין: נשמה יהודית זה גם להעריך – כל אדם, על-פי אמונתו יחיה.

מיכל רוזין: זכותם להינשא, וזכותם להקים משפחה במדינת ישראל.

נסים זאב: אף אחד פה לא פוגע במישהו.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להתייחס למה שהיה לפני ארבע שנים במועדון "בר-נוער".

נסים זאב: הרצח הנתעב – – –

מאיר פרוש: אסור לפרסום.

נסים זאב: אני לא מפרסם, זה ידוע.

קריאות: הסירו.

קריאות: הסירו.

קריאות: – – –

נסים זאב: אם אתם מרשים לי זה בסדר.

יוני שטבון: תגיד דברים שאתה חושב שהם לא – שהם עוברים, שהם לא לפרסום.

נסים זאב: קודם כול, אני לא יודע שום דבר, אז אין לי מה לפרסם.

נסים זאב: אני רק אומר מה שהיה בהיסטוריה, ושזה חשוב.

נסים זאב: אחר הרצח עשו פה רצח אופי לציבור שלם, חרדי.

נסים זאב: תקפו אותנו.

נסים זאב: הלכו בהפגנות כאשר ידיים צבועות באדום, עם דם על הידיים, וצעקו: נסים זאב יש לו דם על הידיים.

נסים זאב: הפגינו נגד כל הציבור, הכפישו במשך חודשים שלמים את הציבור החרדי.

נסים זאב: אני זוכר שאפילו הרב וקנין ידידי אמר:

נסים זאב: אבוי לנו אם באמת בסוף יימצא שזה איזה יהודי חרדי משלנו.

נסים זאב: היינו כולנו מזועזעים.

נסים זאב: אבל לי היה פשוט – אני הגבתי תגובה מאוד קצרה, אמרתי: זה סכסוך פנימי, וזה מישהו מבפנים ביצע את זה.

נסים זאב: אפשר לראות בטקסט.

נסים זאב: לא, אני לא נביא, לא בן נביא, אבל הדבר היה כל כך פשוט, כאשר דלת עם קוד מיוחד, שאף אחד מבחוץ לא יודע אותו, רק אנשי אותה קהילה, אותה חברה, ורק מי שהיה לו הסוד הזה, הכמוס, ידע את מספר הקוד של הדלת.

נסים זאב: עכשיו, אלה שנכנסו, לא הייתה להם בעיה להיכנס.

נסים זאב: הם לחצו על הקוד, נכנסו פנימה.

נסים זאב: הרצח היה סופר-מקצועי, של עבריין מקצועי.

נסים זאב: תגידו לי, איך אפשר לחשוב לרגע שמישהו חרדי מסוגל לבצע רצח כזה מתועב?

נסים זאב: אבל רצח האופי, המשכתם במשך חודשים שלמים.

נסים זאב: ואני לא מצפה להתנצלות, חלילה וחס, אני גם לא מצפה ממישהו שיגיד: טעינו.

נסים זאב: אבל כאשר עולים שרי ממשלה ומצדיעים לכל אלה שצועדים – לאן הם צועדים?

נסים זאב: לאן הם הולכים?

נסים זאב: לאם הם מגיעים?

נסים זאב: החברה מתרסקת לנו בפרצוף ואנחנו מצדיעים להם.

נסים זאב: יש פה תחרות על הקול, מי יותר יחבק אותם.

נסים זאב: למה אתם לא מסוגלים לעמוד פה ולומר: רבותי, זו לא הדרך, לא טוב היות האדם לבדו, יעשה לו עזר כנגדו.

נסים זאב: אתם מדברים על ליבה?

נסים זאב: זה לא ליבה, זה לי בא, זה לי בא, זה לי בא איך שבא לי.

נסים זאב: איפה הליבה שלכם?

נסים זאב: הליבה זה השורש שחייב כל יהודי להאמין בו, מצוות פרו ורבו.

נסים זאב: זה לא חד-מיני.

נסים זאב: למה אתם לא מקימים פה קול זעקה?

נסים זאב: שר החינוך שלנו מקבל אותם, ברוכים הבאים, אבל כיהודי דתי שיש לו ערכים ויודע מה המשמעות של העבירה ושל המצווה של פרו ורבו, הוא לא יכול להעיר את ההערה שלו בתור שר החינוך?

נסים זאב: רק לגבות את הדרך הזו?

נסים זאב: אנשים טועים, הנוער שלנו מנותק.

נסים זאב: אני אומר לכם: אנחנו חוטאים, אל תחטאו בילד וגם דמו הנה נדרש.

נסים זאב: אני מודיע לכם: שלא יהיה לכם דבר פשוט בעיניכם.

נסים זאב: אנחנו מקלים ראש, אנחנו משלימים עם העובדה הזו כאילו זה דבר שאפשר לפסוח עליו, אנחנו ניתן פה את הדין.

נסים זאב: אנחנו כולנו סותמים את הפה, רואים את התהום הזה – – –

זהבה גלאון: די, נו.

נסים זאב: שקט – – –

זהבה גלאון: כמה אפשר לשמוע את כבר, נו?

מיכל רוזין: אל תגיד לנו שקט.

מיכל רוזין: שומעים אתכם כל הלילה, אל תגיד לנו שקט.

נסים זאב: אז לכן – טוב, אני אקצר, כבר כמה זמן דיברתי?

זהבה גלאון: אתה חייב לקצר.

נסים זאב: אני הבטחתי רבע שעה, אני אנסה לקצר.

נסים זאב: אני אומר על נושא אחר עכשיו.

זהבה גלאון: תעבור לנושא אחר, בדיוק.

נסים זאב: לכן אני אומר:

נסים זאב: אנא מכם, כולנו צריכים לעזור איש לרעהו – –

מיכל רוזין: כל הלילה הקשבנו לכם, אתה אומר לי שקט?

נסים זאב: – – לומר את האמת ואת כל האמת, ושאנחנו מצווים כמנהיגים, בפרט לאנשים שיש להם ערכים – – –

מיכל רוזין: לא, זה לא דברי תורה.

מיכל רוזין: זה לא תורה, זה שנאה.

נסים זאב: כן, זה דברי תורה, זה השורש של הבית היהודי.

מיכל רוזין: זה שנאה, זה שנאה.

נסים זאב: זה השורש של העם היהודי, זה השורש שלנו, זה היסוד שלנו, זה יסוד האומה שלנו.

נסים זאב: אנחנו לא נעוות את זה ואנחנו לא נמרח את זה.

זהבה גלאון: וקנין, זאת – – –

נסים זאב: עכשיו תראו מה קורה, אנחנו הולכים ומידרדרים ורוצים להגדיר עבירות של הדרת נשים הזויות.

נסים זאב: היועץ וינשטיין רצה להגדיר – – –

מיכל רוזין: הזויות?

מיכל רוזין: נשים הזויות?

זהבה גלאון: מה זה "הזויות"?

נסים זאב: תכף אני אסביר לך, תכף תביני.

קריאה: רצית שהוא יעבור נושא, מה ציפית?

זהבה גלאון: אולי תרד?

זהבה גלאון: אתה עייף.

נסים זאב: מה?

זהבה גלאון: אתה עייף.

קריאה: אולי תתעוררו והוא יעיר אתכם?

נסים זאב: אני חושב שאת היית רדומה והתעוררת סוף-סוף אז לפחות תברכי: ברוך אתה ה' אלוקינו מלך העולם פוקח עיוורים.

נסים זאב: לפחות ברכה אחת תגידי.

מיכל רוזין: עכשיו אתה מחליט לה גם מה היא תברך.

נסים זאב: לא, זה אחר כך.

אריה מכלוף דרעי: שלא עשני אישה.

נסים זאב: תראו, בעניין קווי המהדרין, הוא כותב ככה: בהם נהוגה ההפרדה בין גברים לנשים, באוטובוסים.

נסים זאב: אז הוא קבע, הדוח קובע, תראו, כי ההסדר הקיים הכולל מאפיינים – זה אינו חוקי.

נסים זאב: עכשיו, הוא מדבר גם כן, ר' משה, הוא מדבר גם על קווי מהדרין, שלא יהיה לך ספק, ומה העבירה?

נסים זאב: זו עבירה פלילית, חמש שנות מאסר.

משה גפני: חמש שנות מאסר.

נסים זאב: ודאי.

נסים זאב: אתה חייב ללכת באוטובוס רק עם אישה.

נסים זאב: מעניין, למה במצעד לא הולכים עם נשים?

נסים זאב: למה הולכים חד-מיני שמה?

נסים זאב: למה שמה לא נזהרים בחוק הזה?

אריה מכלוף דרעי: איפה?

נסים זאב: שמה, איפה שהיו שמה, בתל-אביב, תשאל אותם איפה.

נסים זאב: תראו, הדוח מתייחס גם לתופעת הפרדה – "תופעה", תופעה, הפרדה בין גברים בין ונשים זו תופעה, אבוי לנו – בטקסים ממלכתיים, ויש זכות לנשים באופן מלא להשתתף באירועים.

נסים זאב: מה, מישהו אומר להם: לא?

נסים זאב: תגידו לי, אם בבית-עלמין רוצים לעשות הפרדה בין גברים לנשים, חברת קדישא, בגלל שזה רצון של הציבור, אז אתם רוצים לכפות את זה עלינו?

זהבה גלאון: זה לא הציבור.

נסים זאב: אתם רוצים לכפות את זה עלינו?

נסים זאב: אני לא מבין את זה.

נסים זאב: עונש מאסר על מחיצה בריקודים, שמעת?

נסים זאב: צריכים לרקוד רק מעורב.

נסים זאב: אבוי לכם אם אתם תרקדו בנפרד.

מיכל רוזין: אנחנו בעד הורה.

נסים זאב: לא, אני לא יודע איזה, את בקיאה בריקודים, אני לא, אני, ברוך השם – אנחנו רוקדים רק על הראש כל הזמן.

נסים זאב: אז תראו מה שקורה, ועדת השרים רצתה לדון בחקיקה, שניסו, על הדרת נשים, להטיל עונש של חמש שנות מאסר – על מעשים של הדרת נשים, רחמנא ליצלן.

נסים זאב: ומה?

נסים זאב: שלא תהיה הפרדה בריקודים.

נסים זאב: צריכים לרקוד – תגידו, אתם תכריחו אותי עם מי לרקוד?

נסים זאב: אני לא מבין.

נסים זאב: השתגעתם או מה?

נסים זאב: מה, זו לא כפייה אנטי-דתית?

נסים זאב: עכשיו תראו מה קרה, שר החינוך הנכבד שלנו – וזה נושא אחר – – –

אריה מכלוף דרעי: הרב נסים, עכשיו על-פי ההלכה עלות השחר – – –

יוני שטבון: לעשות ברכות השחר.

נסים זאב: תאמין לי, אני מקצר בגלל שאין כוס מים פה.

יריב לוין: אל תקצר, למה אתה מקצר?

נסים זאב: אני לא יודע למה לא מביאים פה כוס מים.

נסים זאב: לא מים, יין, חלב, משק החלב, אנחנו – שיהיה משהו.

נסים זאב: תודה, אדוני.

נסים זאב: ברוך אתה אדוני אלוהינו מלך העולם שהכול נהיה בדברו.

יריב לוין: היושב-ראש, תוסיף לו את הזמן.

יוני שטבון: זה הזמן, חמש דקות שלך?

יריב לוין: מאריה מתנה חמש דקות.

נסים זאב: תראה, אדוני היושב-ראש, רעיון נפלא היה לשר החינוך, איזה רעיון, הוא אמר שהוא רוצה לאפשר למורים ערבים ללמד בבתי-ספר של יהודים.

זהבה גלאון: אוי ואבוי, אוי ואבוי.

נסים זאב: לא, לא "אוי ואבוי", לא.

נסים זאב: אבל תראו מה קרה.

נסים זאב: בשאילתה – אין בעיה בזה, אין בעיה.

מאיר פרוש: – – –

נסים זאב: לא, 500 מורים ערבים ילמדו בבתי-ספר יהודיים.

נסים זאב: זאת אומרת, אם בית-הספר רוצה או לא רוצה.

נסים זאב: כמו שאמרה חנין זועבי – – –

מאיר פרוש: כמו, למשל, מורים חרדים ילמדו בבתי-ספר – – –

נסים זאב: אז הוא אומר שילמדו – – –

מאיר פרוש: למה לא?

מאיר פרוש: חרדים מלמדים בממלכתי?

מאיר פרוש: גמרנו.

נסים זאב: נכון, אני מסכים אתך.

זהבה גלאון: אז איפה הבעיה?

נסים זאב: אבל למה – צריך לתת תגבור בבתי-הספר במה?

נסים זאב: במתמטיקה, באנגלית.

נסים זאב: ותאמינו לי שהמגזר הערבי כל כך צריך את זה, את התגבור הזה.

נסים זאב: אני לא יודע למה להפנות את הכוח המקצועי המיומן הזה, שכל כך יכול לתרום למגזר הערבי, לשים אותו דווקא בבית-ספר של יהודים.

נסים זאב: אז שאלתי אותו: מדוע אדוני השר מבקש שזה יהיה דווקא בית-ספר יהודי?

נסים זאב: הרי ערבים, בתי-הספר הערביים משוועים לעזרה במתמטיקה, באנגלית, אני לא יודע במה עוד, לא משנה.

נסים זאב: אז הוא אמר לי – תשמעו מה הוא אומר: זה לא עניין של לימוד, זה עניין של גזענות, אני רוצה לצמצם את הגזענות.

זהבה גלאון: נכון, צודק.

נסים זאב: תראו את ההשקפה.

נסים זאב: בסדר גמור.

נסים זאב: אז אני רוצה לשאול אותך, אדוני היושב-ראש, מכיוון שהוא כל כך צודק ואני אף פעם לא חולק על שר החינוך, גם אם הוא צודק וגם אם לא, אבל מכיוון שמדובר – – –

מאיר פרוש: הרב נסים, נכון שיש 500 מורים חרדים שמלמדים בבתי-הספר הממלכתיים?

מאיר פרוש: למה חרדי מוכן ללמד בבתי-הספר הממלכתיים וערבי אסור לו אצל יהודים?

מאיר פרוש: למה לא?

נסים זאב: נכון.

נסים זאב: עכשיו, מכיוון שהנושא הוא לא מתמטיקה – – –

זהבה גלאון: מה "נכון"?

זהבה גלאון: אתה לא עונה לו? מה אתה עונה לו?

נסים זאב: הוא צודק, הוא צודק, אבל תני לי לענות, אני רוצה לענות לו.

נסים זאב: אבל מכיוון שהוא אמר שזה עניין של גזענות והנושא צריך להיות תרבות של שלום, אז שאותם המרצים, במקום שילמדו אנגלית, ילמדו תרבות של שלום.

נסים זאב: ועכשיו, במקביל, שר החינוך צריך לדאוג ש-500 מורים יהודים ייכנסו לבתי-ספר ערביים, וילמדו אותם, גם כן, נאמנות למדינת ישראל.

נסים זאב: מה רע בזה?

זהבה גלאון: טוב, יאללה, מספיק.

זהבה גלאון: די, די, די.

אריאל אטיאס: – – – אילן גילאון.

נסים זאב: מה קרה?

זהבה גלאון: די.

קריאה: חבר הכנסת – – –

נסים זאב: מה קרה, אני מרגיז אותך?

זהבה גלאון: כן.

נסים זאב: לא.

זהבה גלאון: אתה כן.

נסים זאב: אז אל תשמעי אותי.

זהבה גלאון: אתה עובר מנושא לנושא – – –

נסים זאב: אני עובר מנושא לנושא, אבל זה אותו נושא.

מיכל רוזין: – – – עשר דקות כבר עברו.

נסים זאב: זה, זה – מה?

מיכל רוזין: אמרת עשר דקות.

נסים זאב: נו, עוד לא עבר.

נסים זאב: את רואה – –

קריאות: – – –

נסים זאב: – – יש לי אפילו עשר דקות ו-12 שניות.

מיכל רוזין: לא, כבר דיברת 20 דקות.

נסים זאב: אז עכשיו, אדוני היושב-ראש – לא, אני אצמצם, באמת – – –

קריאות: – – –

נסים זאב: אני רק רוצה – אני רק רוצה לומר, כאשר – – –

מיכל רוזין: – – – דבר תורה – – –

נסים זאב: אני אחר כך אעבור לדבר תורה.

נסים זאב: אני רק מסיים את הנושא עצמו.

מיכל רוזין: – – –

מאיר פרוש: אתה אומר: אין יראת אלוקים במקום הזה, והרגוני על דבר אשתי.

מאיר פרוש: תגיד על זה דבר תורה.

נסים זאב: תראה, אני לא רוצה לדבר עכשיו על אשתי, עזוב אותה.

קריאה: למה?

קריאה: למה?

קריאה: תמשיך – – –

מיכל רוזין: אם ככה אתה מכבד אותה, כבודה בת מלך פנימה – – –

נסים זאב: תכף, תכף אני אסביר לך.

מיכל רוזין: – – – בבית – – –

נסים זאב: תאמיני לי שאשתי – – –

שולי מועלם-רפאלי: – – –

נסים זאב: תאמיני לי שאשתי סומכת עלי – – –

קריאות: – – –

נסים זאב: סניורה – – –

יוני שטבון: מיכל.

נסים זאב: איך קוראים לה?

יוני שטבון: – – – מיכל רוזין.

קריאות: – – –

נסים זאב: הגברת מיכל, תאמיני לי שאשתי סומכת עלי, ואם אני הייתי נבחר לוועדה הזאת היא לא הייתה דואגת, היא הייתה סומכת עלי, והיא לא הייתה אומרת לי: אני רוצה להיות במקומך.

קריאה: – – –

קריאה: – – –

קריאה: – – –

נסים זאב: לא, מינוי דיינים.

קריאות: – – –

נסים זאב: מה – – –

יוני שטבון: זה יצחק כהן.

נסים זאב: יש פה מישהו – תגידו לי, יש פה מישהו שלא סומך על אשתו או שאשתו לא סומכת עליו?

מיכל רוזין: נראה לי שיש.

נסים זאב: תגידו לי, האם יש דבר כזה?

קריאה: אין.

נסים זאב: אז אני מזמין אתכם לבית-דין מחר בבוקר, לדיון.

קריאה: הבוקר, הבוקר – – –

קריאה: – – –

מיכל רוזין: אנחנו בעד שלום בית.

נסים זאב: עכשיו, מה קורה – – –

קריאה: – – –

נסים זאב: תנו לי רק לסיים.

נסים זאב: אני רוצה לסיים, אתם עייפים, ואני באמת לא – – –

קריאה: – – – עייפים.

קריאה: תמשיך.

יעקב מרגי: יוני, תתכונן לתת לו עוד כמה דקות.

יוני שטבון: כן, זה – ביקשו מהקואליציה להוסיף זמן.

נסים זאב: עכשיו, אדוני היושב-ראש, אני רוצה להבין למה 100,000 תלמידים במזרח-ירושלים – –

מיכל רוזין: איך הגיע – – –

יוני שטבון: זה סקירה – זה סקירה על החברה הישראלית.

נסים זאב: – – לא לומדים – – –

מאיר פרוש: – – –

קריאה: זו שיחה ארוכה.

מאיר פרוש: תפתח את – – –

מיכל רוזין: לא – – –

אריאל אטיאס: יש לך משהו על רכבת ישראל אולי?

מאיר פרוש: אתה – – –

יוני שטבון: לא, הוא יסיים – הוא יסיים בנושא האיראני.

קריאה: אם הוא יכול לדבר על החור באוזון.

קריאות: – – –

קריאה: איזו ועדה?

נסים זאב: זו ועדת חינוך.

קריאה: השאלה במה החינוך.

אלעזר שטרן: מי שנשאר עד עכשיו זה הקומנדו של הכנסת, כולם – – –

שולי מועלם-רפאלי: יחידות מיוחדות.

נסים זאב: – – – אבל אם רוצים לצמצם את הגזענות, אדוני היושב-ראש, יש הזדמנות פז לשר החינוך לשלוח 500 מורים – חיל קומנדו, חיל הים, מה שאתם רוצים תקראו להם – לבתי-הספר במזרח-ירושלים, ללמד אותם נאמנות ואזרחות במדינת ישראל.

מיכל רוזין: זה היה חסר לנו בנאום – – –

נסים זאב: זה, זה היה – זה חסר – –

מיכל רוזין: זה היה – – –

נסים זאב: – – זה חסר בשטח, לא בנאום שלי.

מיכל רוזין: ברור.

זהבה גלאון: – – –

נסים זאב: כי אני אומר לכם, אתם עוד לא יודעים: מי ששולט היום בבתי-הספר זה ה"חמאס", ומדינת ישראל מממנת אותם לא עם לימודי הליבה, עם הלבה של השנאה נגד מדינת ישראל, במימון של 100%.

מיכל רוזין: זה נופל לשיח שמפנים נגדך.

נסים זאב: לא לא לא לא – –

מיכל רוזין: ועוד איך שכן.

נסים זאב: – – לא, אני – – –

מיכל רוזין: ועוד איך שכן.

נסים זאב: תראי, אנחנו תמיד – אנחנו תמיד נהיה מופלים לרעה – –

אברהם וורצמן: איך זה קשור לדיינים?

נסים זאב: – – אבל אני לפחות אומר – – –

אברהם וורצמן: איך זה קשור לדיינים?

אריאל אטיאס: תדבר על התקציב.

נסים זאב: על?

אריאל אטיאס: על התקציב – – –

נסים זאב: על – – –

קריאות: – – –

זהבה גלאון: איך זה קשור לחוק הדיינים?

אריאל אטיאס: – – –

מאיר פרוש: מי שמממן תלמידים – – – על החינוך של ה"חמאס", לא – – –

קריאות: – – –

יוני שטבון: טוב, חבר הכנסת זאב, תמשיך – –

נסים זאב: אדוני היושב-ראש – –

יוני שטבון: – – אני רק – יש לו עוד חמישה דפים, תנו לו לסיים בבקשה.

מאיר פרוש: – – –

קריאות: – – –

נסים זאב: – – תתארו לכם שהיו יוצאים – – –

משה גפני: מה – – –

נסים זאב: תתארו לכם שהיו יוצאים עכשיו הקומנדו של חב"ד, ונכנסים לצבא, ועכשיו היו מחזירים בתשובה.

זהבה גלאון: ומה הם עושים עד – – –

מיכל רוזין: הם עושים את זה ביחידות צה"ל.

נסים זאב: ותתארו לכם מה יקרה כשתגייסו את החרדים.

נסים זאב: אז זה לא יהיה רק חב"

נסים זאב: דניקים: הברסלבים ירקדו שם – – –

זהבה גלאון: – – –

נסים זאב: – – – נחמן מאומן.

נסים זאב: ואתם תצטרכו לבנות שם מקוואות, שלא יהיה לכם ספק.

נסים זאב: כל מחנה לפחות שני מקוואות.

נסים זאב: התפילות כתקנן, מוספין כסדרן.

נסים זאב: אז מה אתם רוצים, אתם רוצים להרוס את הצבא?

נסים זאב: עד שיש לכם סוף-סוף הזדמנות להיפטר מהחרדים, אתם מכניסים אותם – –

מאיר פרוש: – – –

נסים זאב: – – מכניסים אותם בכוח.

מאיר פרוש: – – –

יוני שטבון: זה היה פעם שעברה באחת וחצי, לא ברבע לארבע.

אלעזר שטרן: אנחנו התחלנו לבנות.

אלעזר שטרן: התחלנו לבנות מקוואות.

נסים זאב: לכן, אדוני היושב-ראש, אני מצטער – –

קריאות: – – –

נסים זאב: – – אני לא עליתי לפה לדבר על התקציב.

נסים זאב: זה דיון – השר לשעבר אטיאס, אני לא באתי לדבר פה על התקציב.

נסים זאב: התקציב, ברוך השם, מאה אחוז, מצד הממשלה.

נסים זאב: אין לי שום בעיה אתה, עם התקציב.

קריאות: – – –

זהבה גלאון: מה עם הגזענות?

נסים זאב: יש לנו עכשיו בעיה עם חוק הדיינים.

נסים זאב: רוצים לכפות עלינו נשים בכוח – –

קריאה: בכוח.

נסים זאב: – – זה לא אנטי-דמוקרטי?

קריאות: – – –

נסים זאב: אתם יכולים לכפות על אישה מינוי?

נסים זאב: אני לא מבין את זה.

נסים זאב: תראי מה הכותרת – חוק הדיינים, חובת מינוי.

נסים זאב: היא לא רוצה, למה אתם מחייבים?

נסים זאב: למה אתם – –

קריאה: ואם – – –

נסים זאב: – – למה הממשלה מחייבת אותה?

נסים זאב: היא לא רוצה.

נסים זאב: שולי, את, זה שאת מסכימה, זו באמת מעלה גדולה.

נסים זאב: אני אומר לך – –

קריאה: – – –

נסים זאב: – – אני לא חשבתי שאת תרצי את המינוי הזה.

קריאה: – – –

זהבה גלאון: – – – שאלה: איך זה קשור לגזענות, איך זה קשור – – –

נסים זאב: אבל תגידי לי, את, זהבה: מה את מבינה בדיינות?

נסים זאב: מה את מבינה בבתי-דין?

נסים זאב: ואני בער ולא אדע – מה את נכנסת לנושאים שאת בכלל לא מבינה בהם?

מיכל רוזין: אנחנו – – –

נסים זאב: את רוצה – המלוך תמלוך עלינו?

זהבה גלאון: למה אתה – למה אתה אומר את זה?

נסים זאב: אני אומר את זה, לא, אני – תראי – – –

אריה מכלוף דרעי: – – – יש לך בעיה של מזונות?

אריה מכלוף דרעי: ברוך השם שאת – – – בתי-דין.

מאיר פרוש: – – –

נסים זאב: אני רוצה לומר לך – – –

זהבה גלאון: אז אני שואלת אותך: אתה מבין בדיינים, איך זה קשור לגזענות?

זהבה גלאון: איך זה קשור לנאמנות?

עליזה לביא: ל"חמאס", ל"חמאס".

זהבה גלאון: איך זה קשור ל"חמאס"?

קריאה: נכון.

זהבה גלאון: איך זה קשור למורים?

זהבה גלאון: איך זה קשור?

קריאה: השאלה – – –

זהבה גלאון: מה עשית – – –

נסים זאב: זה קשור לממשלה הזאת.

נסים זאב: סליחה, סניורה, זה קשור לאותה ממשלה.

קריאה: – – –

קריאה: – – – גברת.

קריאה: הוא אמר לה "גברת".

זהבה גלאון: אין לי מה להגיד – – –

קריאה: יוני, תעשה משהו.

זהבה גלאון: בכול אשמה הצעת החוק הזאת.

נסים זאב: – – –

יוני שטבון: – – – לא לעורר אותו.

יוני שטבון: שלוש דקות נשארו.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, אני בשבוע שעבר, באמת, במחילה מכבודו של שר החינוך, מרוב שהוא צחק אני חשבתי שלקחו פה קנאביס.

נסים זאב: אז שלא יחשדו בי עכשיו.

נסים זאב: אני אומר לכם, אפשר לבדוק אותי, אני לא לקחתי סמים.

יוני שטבון: חבר הכנסת זאב, שלוש דקות.

יוני שטבון: לסיים בבקשה.

נסים זאב: ולכן, אדוני היושב-ראש, מכיוון שאני הבטחתי לקצר בנאום שלי – –

מיכל רוזין: ואתה תמיד מקיים הבטחות, אנחנו רואים.

קריאה: הערת את אילן גילאון – – –

נסים זאב: – – אז לפחות שלוש דקות – – –

זהבה גלאון: הנה, הנה, גילאון – – –

נסים זאב: תראי, מה, לא – – –

אילן גילאון: – – –

נסים זאב: מותר לי – – –

קריאה: חברים שלך לימדו אותנו – – –

נסים זאב: אני רוצה לומר לך, אני התגעגעתי אליך, אילן.

נסים זאב: אני רוצה לומר לך שאני – –

אילן גילאון: גם אני אליך.

נסים זאב: – – אתה מכניס בי עכשיו את האדרנלין לחזור על כל הנאום מחדש.

אילן גילאון: – – –

נסים זאב: אני מקווה שלא פספסת אותי.

נסים זאב: שמעת אותי שם?

אילן גילאון: תחזור מההתחלה.

נסים זאב: אז אני רגוע עכשיו.

נסים זאב: טוב, אז לכן, אדוני היושב-ראש – –

זהבה גלאון: אבל בשביל אילן תתמצת.

נסים זאב: – – אני מבקש מהגברת מועלם – –

שולי מועלם-רפאלי: רפאלי.

מאיר פרוש: רפאלי.

קריאה: – – –

נסים זאב: – – סליחה, רפאלי, הרבנית רפאלי, עכשיו – –

אריה מכלוף דרעי: מועלם-רפאלי.

נסים זאב: – – מועלם-רפאלי – –

זהבה גלאון: חברת הכנסת מועלם – – –

מיכל רוזין: חברת הכנסת, לא גברת.

נסים זאב: – – תאמיני לי, את תהיי אישה גדולה היום – –

קריאה: אם תמשכי את החוק.

נסים זאב: – – אם תמשכי את החוק.

אריאל אטיאס: בארבע בבוקר.

נסים זאב: ותראי מה אישה אחת עוללה לנו הערב הזה.

מיכל רוזין: זה כוחן של נשים.

מיכל רוזין: זה לא – – –

יוני שטבון: חבר הכנסת זאב.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, זה פשוט לא יאומן, יש לי עוד דקה ו-48 שניות, אני לא אנצל את זה.

שולי מועלם-רפאלי: מעולה.

אורי אורבך: – – – בשורה טובה.

אריה מכלוף דרעי: – – –

נסים זאב: לא לא לא, מה, הקדיש לוקח יותר זמן, ר' אריה.

שולי מועלם-רפאלי: – – – תפרוש בשיא.

שולי מועלם-רפאלי: חבר הכנסת, תפרוש בשיא.

נסים זאב: לכן אני מבקש ממך, אני פונה אלייך, את אישה יראת שמים.

נסים זאב: את היום תהיי נציגה, בעזרת השם, ואני מאחל לך הרבה הצלחה.

נסים זאב: אני אצביע בחוק נגד, שלא יהיה לך ספק, אבל מחר תהיה, לא עלינו, מישהי אחרת, אני לא רוצה להגיד את שמה פה.

מיכל רוזין: אל – – –

נסים זאב: לא לא לא לא לא לא לא – –

קריאה: – – –

נסים זאב: – – אני רק הסתכלתי לצד ימין, אבל זה שייך למחנה השמאל.

נסים זאב: ואני אומר לכם, בסוף אנחנו נקבל תוצאה שלא היינו רוצים אותה.

קריאות: – – – לא עלינו – – –

נסים זאב: ואני אומר לך, הרצון להוסיף אישה אחת בכל מחיר – זה מחיר שאני חושב שאפשר לוותר עליו, לחזור – – –

אמנון כהן: – – –

נסים זאב: ארבע נשים?

אמנון כהן: כן.

נסים זאב: לא, אבל תיאורטית אפשר להכניס שבע נשים: שתיים מטעם הממשלה, שתיים מטעם הכנסת, ואני כבר מניתי אותן, בתיאוריה, כולל את חנין זועבי, שתהיה מטעם הכנסת.

נסים זאב: אז תתארו לכם איזו ועדת נשים לבחירת דיינים תהיה לנו.

נסים זאב: אבוי לנו.

אילן גילאון: – – – ממשלה כזאת – – –

נסים זאב: ולכן, אדוני היושב-ראש – –

אילן גילאון: שנשים ישבו מאחורה – – –

נסים זאב: – – אנא מכם, יש לנו כבוד לאישה, אנחנו מכבדים את האישה, ואתם יכולים ללמוד ממני איך אנחנו מכבדים את הנשים.

זהבה גלאון: איך?

זהבה גלאון: איך?

יוני שטבון: תודה רבה.

נסים זאב: אני דוגמה אישית לכבוד האישה.

נסים זאב: וזה לא עניין שהוא נגד הנשים.

נסים זאב: אדרבה, כבודה של האישה לדעת את מקומה, ובמקרה הזה – במקרה הזה מותר לכן לוותר על הזכות הזאת, של החקיקה, שבכוח – –

יוני שטבון: תודה רבה.

נסים זאב: – – אתן רוצות להיות שרות על בתי-הדין.

יוני שטבון: חבר הכנסת נסים זאב, תודה רבה.

יוני שטבון: יעלה חבר הכנסת האחרון ברשימת המסתייגים, חבר הכנסת אברהם מיכאלי.

יוני שטבון: לאחר חבר הכנסת אברהם מיכאלי יש כמה בקשות דיבור.

יוני שטבון: אני מבקש מהחברים שביקשו את בקשות הדיבור להודיע לי אם הם רוצים לקיים את הדיבור, לעלות.

יוני שטבון: חמש דקות לכל אחת ואחד.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב בראש, חברי השרים, חברי חברי הכנסת, דעו לכם, קשה לדבר אחרי חבר הכנסת נסים זאב.

אברהם מיכאלי: כל מה שאתה מתכנן, אתה משנה את התוכניות.

יוני שטבון: אחרי הסקירה שלו.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב בראש, מכיוון שחברי הרחיבו, אכן, גם בדברי תורה וגם בדברי טעם לגופו של החוק ולגופה של האווירה הכללית, שלצערנו אנחנו, בכנסת, מרגישים, מהצד של כמה מחוקקים שמחפשים, כנראה, איכשהו, להטביע את חותמם כבר בתחילת הקדנציה.

אברהם מיכאלי: אני רוצה באמת להתייחס לחברתי חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

אברהם מיכאלי: תראי, אני לא יכול להעיד על עצמי שאני נמצא פה עשרות שנים, בכנסת, אבל למדתי פה דבר אחד – אני יושב בוועדת החוקה, את כרגע יושבת שם יחד אתי, לפחות שתי קדנציות, זאת הקדנציה השלישית, ואני אומר לך: הפילו אותך בפח של אווירה אנטי-בתי-הדין.

אברהם מיכאלי: ואגב, זה לא התחיל היום.

אברהם מיכאלי: האווירה הזאת היא זו שבעצם דחפה אותך, ולא לבד, יושבות שם קבוצות נשים של ארגונים – אני לא רוצה לפגוע בהן, אבל אני אומר לך, האווירה, מאז שאני נמצא בוועדה, כל הזמן נגד בתי-הדין.

אברהם מיכאלי: אני לא שמעתי שמדברים נגד בתי-המשפט, אני לא שמעתי שהם מדברים נגד שופטים, למה חלילה חלילה לא מעזים לדבר נגד שופטים?

אברהם מיכאלי: למה?

אברהם מיכאלי: ישר שייכים למפלגה שהיא כביכול אנטי-מפלגת שלטון החוק.

אברהם מיכאלי: את היום, כאישה דתית, שמאמינה, אני מאמין, בזה שבתי-הדין צריכים להתנהל על-פי התורה ועל-פי דין תורה, אותן נשים שדוחפות אותך היום בעצם מחזקות אותך בדיוק נגד אווירה שהן משרות כבר בכנסת הזאת.

אברהם מיכאלי: ואגב, זאת אווירת פחד.

אברהם מיכאלי: הם מפחידים פה, חברי הכנסת.

אברהם מיכאלי: הרב אלי בן-דהן, אני לא יודע איפה הוא, ההתקפות האלה לא התחילו מהתקופה של השר מרגי או השר יצחק כהן, שהם חזרו חזרה למשרד הדתות.

אברהם מיכאלי: אני גוננתי על הרב אלי בן-דהן כשתקפו אותו ואת בתי-הדין.

אברהם מיכאלי: זה לא נושא חדש שצץ עכשיו בוועדה.

אברהם מיכאלי: אותן התקפות – ואת כרגע, היום, בעצם משתתפת בזה – הרב אלי בן-דהן גונן על כך כשהוא היה בזמנו מנהל בתי-הדין הרבניים, ואנחנו גוננו עליו, כי ראינו פה מגמה ברורה ומפורשת, איך לחבל בבתי-הדין.

אברהם מיכאלי: לא מעזים לתקוף לא את בתי-הדין של הקאדים, לא את בתי-הדין של קאדים מ'דהב, ובית-המשפט העליון, חלילה וחלילה.

אברהם מיכאלי: מי יעז היום לשנות סדרי דין בבית-משפט רגיל?

אברהם מיכאלי: למה – כי זה בית-משפט.

אברהם מיכאלי: אני, שבא מהמקצוע, וברוך השם מעל 20 שנה, אני יודע כמה רגיש היום לבוא ולדבר נגד בתי-משפט.

אברהם מיכאלי: אבל בתי-הדין – מותר.

אברהם מיכאלי: מישהו מהחברים פה בקר לאחרונה וראה באיזה מבנה יושב בית-הדין הרבני הגבוה?

אברהם מיכאלי: הרי זאת בושה למערכת שכך מתייחסים לבית-הדין.

אברהם מיכאלי: אחד מן השניים: או שלא צריך את בתי-הדין, ונסגור אותם לחלוטין, או שלא נהפוך אותם לדרג כזה שכולם חובטים בו וכולם מנסים כל הזמן לשנות את מה שקורה שם.

אברהם מיכאלי: ולכן, אני, כואב לי שמצד אחד את היום מובילה חוק – אמרתי לך גם בוועדה – שאני מאמין שאותם רבנים שאת מתייעצת אתם, הם לא מסכימים לחוק הזה.

אברהם מיכאלי: ואני אומר לך את זה כי אני מכיר את אותם רבנים לא פחות ממך.

אברהם מיכאלי: ולכן, המלכודת פה, שהארגונים, או הנשים שדוחפות אותך – אני לא מתפלא על כמה חברות שיושבות – – –

שולי מועלם-רפאלי: חבר הכנסת מיכאלי, אני אישה בת 48, עצמאית.

שולי מועלם-רפאלי: תצאו מהסרט שאתם נמצאים בו, תצאו מהסרט הזה.

אברהם מיכאלי: אוי, שולי, שולי – – –

שולי מועלם-רפאלי: את ההחלטות שלי, ברוך השם, אני מקבלת בעצמי.

שולי מועלם-רפאלי: לא ארגוני הנשים.

אברהם מיכאלי: לכן צר לי – – –

שולי מועלם-רפאלי: ומה שמדהים הוא ששנים ישבו גברים חילונים בוועדה הזאת – זה היה בסדר.

שולי מועלם-רפאלי: אישה דתייה – זה לא.

אברהם מיכאלי: קודם כול, לא אמרתי שדתייה לא.

אברהם מיכאלי: כשאנחנו ישבנו בוועדות האלה ישבו שם נשים, ולא התנגדנו לנשים – – –

שולי מועלם-רפאלי: ובזכותכם – – –

אברהם מיכאלי: בזכותנו?

שולי מועלם-רפאלי: בזכותכם.

אברהם מיכאלי: זאת השמצה, ואת יודעת – –

שולי מועלם-רפאלי: – – –

אברהם מיכאלי: – – ואת יודעת מצוין שלשכת עורכי-הדין לא נשלטת על-ידי ש"ס, מה לעשות.

אברהם מיכאלי: לשכת עורכי-הדין, בקדנציה האחרונה, בחרה שני גברים, למה?

שולי מועלם-רפאלי: למה?

אברהם מיכאלי: כי ש"ס יושבים שם?

שולי מועלם-רפאלי: הסכם מביש – – –

אברהם מיכאלי: זה שטויות – – –

שולי מועלם-רפאלי: – – – מישהו שונא ישראל – – –

אברהם מיכאלי: תקשיבי רגע.

אברהם מיכאלי: לכן אני אומר לך שבאתי והצעתי לך – – –

שולי מועלם-רפאלי: הצעת לי מה?

יוני שטבון: חברים, חברים, אנחנו בשעת לילה מאוחרת.

יוני שטבון: להירגע.

יוני שטבון: חבר הכנסת מיכאלי, תמשיך בבקשה.

אברהם מיכאלי: לא יכול.

יוני שטבון: חבר הכנסת פרוש.

יוני שטבון: חברי חברי הכנסת, בואו – השעה מאוחרת – בואו נתקדם.

יוני שטבון: חבר הכנסת פרוש.

אברהם מיכאלי: לכן, כשהצעתי בוועדה – – –

יוני שטבון: חבר הכנסת פרוש, חבר הכנסת פרוש – פעם שלישית.

אברהם מיכאלי: לכן, כשהצעתי בוועדה הצעה, הצעה הגונה, כדי שאת לא תיראי שאת נגד בתי-הדין, בואי נחיל את זה גם על בתי-המשפט, נחיל את זה על בתי-הדין – קאדים, אבל אתם לא רציתם.

אברהם מיכאלי: ולמה לא רציתם?

אברהם מיכאלי: זו בדיוק – זו בדיוק ההרגשה והתחושה שאתם נגד בתי-הדין.

אברהם מיכאלי: ואתם נגד בתי-הדין במכוון; אתם מצטרפים לאותם יפי נפש שתוקפים את בתי-הדין כבר עשרות שנים, ואמרתי לך את זה.

אברהם מיכאלי: בגלל זה בתי-הדין היום נמצאים במצוקה כל כך גדולה, הן לגבי תקנים, הן לגבי מינוי דיינים.

אברהם מיכאלי: את יודעת מצוין שיש שני דיינים היום בבית-הדין הרבני הגדול.

אברהם מיכאלי: ולמה זה קורה?

אברהם מיכאלי: בגלל אותה אווירה אנטי-בתי-הדין.

אברהם מיכאלי: ולכן אסור לך לתת יד לאווירה האנטי-בתי-הדין, כי בסוף זה יגרום לכך שכולנו ניפגע, ובתי-הדין לא יוכלו לתפקד.

אברהם מיכאלי: לכן, אני חושב שהיום עדיין זה ההזדמנות שלך לקבל חלק מההסתייגויות שהגשנו, כדי שהאווירה הזאת תשתנה.

אברהם מיכאלי: האווירה הזאת, של אנטי-בתי-הדין – לך אסור לתת לזה יד.

אברהם מיכאלי: אם אחרות רוצות לעשות את זה, תבוא עליהן הברכה.

אברהם מיכאלי: אבל את, כמובילה של החוק הזה, אני מבקש שההסתייגויות שלנו, שאנחנו במפורש, אדוני היושב-ראש – אתה כיושב-ראש, אתה בטח לא תקריא את זה, אבל אני רוצה שהחברים ישימו לב: בדף הצהוב הזה יש שלושה נוסחים שביקשנו להכניס, והנוסחים האלה הם נוסחים ברורים משפטית; אנחנו ביקשנו להחיל את אותו כלל על בית-המשפט.

אברהם מיכאלי: בחוק בתי-המשפט ביקשנו, בסעיף 6, להוסיף שם: לפחות אחד מנציגי הממשלה בוועדה, לפחות אחד מנציגי הכנסת בוועדה ולפחות אחד מנציגי לשכת עורכי-הדין, יהיו נשים.

אברהם מיכאלי: מה לא טוב בזה?

אברהם מיכאלי: אבל מה אמרו?

אברהם מיכאלי: נגיש חוק חדש, או הגישו חוק חדש.

אברהם מיכאלי: רבותי, חוק חדש בחיים לא יעבור.

אברהם מיכאלי: יש לכם היום הזדמנות להכניס את זה כהסתייגות, ואז לא צריכים לעבור את כל התלאות של החקיקה.

אברהם מיכאלי: אתם כבר מתחילים להרגיש מה זה התלאות של החקיקה.

אברהם מיכאלי: אותו דבר אמרנו להחיל לגבי בתי-הדין הדרוזיים.

אברהם מיכאלי: אבל מה?

אברהם מיכאלי: אני יודע שלא יתעסקו עם בתי-הדין הדרוזיים, כי חלילה לי לפגוע או להתערב למישהו איך לנהוג בבתי-הדין שלהם; ובתי-הדין הדרוזיים, שלא תחלמו על זה שהם יכניסו שם נשים בניגוד לדתם ולמצפונם.

אברהם מיכאלי: אבל אתם לא מוכנים להתמודד עם בתי-הדין הדרוזיים, ולגבי בתי-הדין הרבניים כן מותר לכם.

אברהם מיכאלי: ואותו דבר כתבתי גם לגבי קאדים, אני וחבר הכנסת מקלב שהגשנו את ההסתייגויות האלה התכוונו לכך.

אברהם מיכאלי: לכן, אדוני היושב-ראש, הבקשה שלי כרגע – אני לא רוצה להאריך הרבה, אני יודע שהשעה כבר מאוחרת – אני חושב שההסתייגויות האלה הן הסתייגויות מהותיות, ענייניות, ולא בשביל לעשות פה פיליבסטר, ואני מבקש מהכנסת שההסתייגויות האלה תתקבלנה.

אברהם מיכאלי: תודה.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת אברהם מיכאלי, אחרון הדוברים.

יוני שטבון: אנחנו נעבור לבקשות הדיבור.

אברהם מיכאלי: תראה כמה דקות חסכתי.

יוני שטבון: תודה רבה.

יוני שטבון: אנחנו נעבור לבקשות הדיבור.

יוני שטבון: חברת הכנסת זהבה גלאון, בבקשה.

יוני שטבון: חמש דקות – להקפיד על הזמן.

יוני שטבון: ואחריה – חבר הכנסת אילן גילאון.

זהבה גלאון: אני לוקחת את הזמן של כל הסיעה שלי.

יוני שטבון: את לוקחת את הזמן של חברי הסיעה?

זהבה גלאון: כן.

יוני שטבון: זה לא מקובל, אם חברי הכנסת לא ירצו לדבר – יש לך חמש דקות.

יוני שטבון: בבקשה.

זהבה גלאון: מיכל, אני לא יכולה לקחת את הזמן שלך.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, בוקר טוב, חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי, אני רוצה לברך אותך, ואת חברת הכנסת עליזה לביא, וגם את עצמי אני רוצה לברך, כי גם אני אחת היוזמות.

זהבה גלאון: תודה רבה.

זהבה גלאון: אני חושבת שזה לכבודה של הכנסת שהיא תאשר היום את חוק הדיינים.

זהבה גלאון: מה קפצתם?

אריאל אטיאס: מה עם השופטים?

זהבה גלאון: לאט-לאט נגיע גם לשופטים.

אריאל אטיאס: – – –

זהבה גלאון: לאט-לאט.

זהבה גלאון: יש לנו הצעת חוק, יש גם לעליזה לביא וגם לי הצעת חוק בעניין השופטים.

זהבה גלאון: לאט-לאט, אל תיבהלו, תהיינה המון נשים בהרבה מאוד מקומות, מיוצגות לא ייצוג סמלי, המון נשים דעתניות, חכמות – –

קריאה: – – –

זהבה גלאון: – – וזה שעשיתם את כל האסטרטגיה שלכם עכשיו לתקוף את חברת הכנסת מועלם-רפאלי, זה לא יעזור לכם.

זהבה גלאון: אף אחד לא שלח אותה, היא אישה חכמה, דעתנית, שלבד הגיעה להחלטה מושכלת.

זהבה גלאון: לא יעזור לכם.

זהבה גלאון: תעלו על הבמה, תתבכיינו, תעשו, תגידו, זה לא יעזור.

זהבה גלאון: יהיו נשים בוועדה למינוי דיינים – –

קריאה: גם אצל הקאדים.

זהבה גלאון: – – ואולי, רחמנא ליצלן, אולי פעם תהיינה דיינות, וואי, וואי, וואי, אם זה יקרה.

אברהם מיכאלי: זאת הכוונה שלה.

קריאה: למה לא? למה לא?

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת – חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת כהן, חבר הכנסת פרוש – –

יוני שטבון: חברי חברי הכנסת, אנחנו רוצים – חבר הכנסת פרוש, נראה לי שכל מי שרצה להתבטא, התבטא ועשה זאת ב-30 דקות.

יוני שטבון: יש לחברת הכנסת גלאון מעט דקות להתבטא.

יוני שטבון: בבקשה.

זהבה גלאון: – – חברי חברי הכנסת, בערב הזה נאמרו הרבה דברים, חצי בבדיחותא, חצי ברצינות, השעה עובדת נגדנו, אבל יש אמירה אחת חמורה שנאמרה כאן הערב, שאי-אפשר לעבור עליה לסדר-היום.

זהבה גלאון: לצערי, חבר הכנסת אייכלר איננו כאן באולם עכשיו.

זהבה גלאון: חצוף, דוחה, דוחה, חצוף, לא ראוי להיות בין חברי הכנסת.

יוני שטבון: חברת הכנסת גלאון, רק לשקול את המילים בבקשה.

זהבה גלאון: אני שוקלת את המילים שלי בבירור רב.

יוני שטבון: אנחנו עדיין בכנסת ישראל.

זהבה גלאון: ולמי שלא שמע, איך הוא העז לתקוף את השרה לימור לבנת כי היא העזה להספיד – אני מצטטת: "שונא יהודים", את הסופר יורם קניוק שהלך לעולמו.

זהבה גלאון: זה מה שעושים בשעה הזאת בכנסת ישראל בדיון על חוק הדיינים?

זהבה גלאון: סופר, ענק, איש רוח, שתיאר באומץ את החברה הישראלית כמו שהיא הייתה וכמו שהוא רצה שהיא תהיה.

זהבה גלאון: עולה כאן אייכלר ומנצל את הבמה – זילות של הבמה ושל חוק הדיינים.

זהבה גלאון: אני מציעה לכם שתתנערו ממנו.

זהבה גלאון: זה ממש לא לכבודה של הכנסת.

נסים זאב: בשביל זה הוא הלך, הוא לא פה.

זהבה גלאון: חוק הדיינים יעבור, חבר הכנסת זאב, על אפך, על חמתך.

זהבה גלאון: תתרגל.

זהבה גלאון: חוק השופטים יעבור, תתרגל.

זהבה גלאון: נשים תהיינה בכל מקום.

זהבה גלאון: לא בירכתי האוטובוסים – –

קריאה: וחוק השופטים – – –

זהבה גלאון: – – והן תהיינה בכל מקום – –

אריה מכלוף דרעי: – – –

משה גפני: – – –

זהבה גלאון: – – והן תהיינה בזכות ולא בחסד, ואתם לא תעשו להן טובה, ותעשו לנו כאן ליל שימורים, ואנחנו נישאר אתכם, ונצחק אתכם, אבל לא תכניעו אותנו.

זהבה גלאון: בעניין הזה אנחנו נכניע אתכם.

זהבה גלאון: תודה רבה.

יוני שטבון: תודה רבה לחברת הכנסת גלאון.

יוני שטבון: חבר הכנסת אילן גילאון ויתר על זכות הדיבור, נכון?

יוני שטבון: חבר הכנסת הורוביץ – איננו נוכח.

יוני שטבון: חברת הכנסת מיכל רוזין – אינה מעוניינת.

יוני שטבון: חבר הכנסת עיסאווי פריג' – אינו נוכח.

יוני שטבון: חברת הכנסת תמר זנדברג?

יוני שטבון: ויתרה על זכות הדיבור.

יוני שטבון: אנחנו נעבור לשר הדתות, שמעוניין להשיב?

יוני שטבון: אנחנו עוברים להצבעה, חברים.

יוני שטבון: טוב, אנחנו עוברים להצבעה על החוק.

יוני שטבון: כיוון שיש הסתייגויות אנחנו נעבור הסתייגות-הסתייגות, סעיף-סעיף.

אריה מכלוף דרעי: אפשר לעשות הצבעה שמית בבקשה?

קריאות: – – –

יוני שטבון: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק הדיינים (תיקון מס' 26), קריאה שנייה וקריאה שלישית, הצבעה על סעיף 1 – יש שתי הסתייגויות, של קבוצת יהדות התורה וקבוצת ש"ס.

יוני שטבון: אנחנו נצביע על ההסתייגות הראשונה – בעד, נגד ונמנע.

יוני שטבון: אני עובר להצבעה.

יוני שטבון: הצבעה מס' 23 בעד ההסתייגות – 12 נגד – 33 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת יהדות התורה וקבוצת סיעת ש"ס לסעיף 1 לא נתקבלה.

יוני שטבון: בעד – 12, נגד – 33, אין נמנעים.

יוני שטבון: ההסתייגות לא התקבלה.

יוני שטבון: אנחנו נעבור עכשיו להסתייגות הבאה.

יוני שטבון: נצביע על ההסתייגות השנייה לסעיף 1 – בעד, נגד או נמנע.

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: הצבעה מס' 24 בעד ההסתייגות – 12 נגד – 33 נמנעים – אין ההסתייגות השנייה של קבוצת סיעת יהדות התורה וקבוצת סיעת ש"ס לסעיף 1 לא נתקבלה.

יוני שטבון: נגד – 33, בעד – 12, אין נמנעים.

יוני שטבון: ההסתייגות לא התקבלה.

מאיר פרוש: היושב-ראש, היה צלצול חמש דקות קודם?

מיקי לוי: היה, היה גם היה.

יוני שטבון: לא בדקתי.

יוני שטבון: הנה, מזכירת הכנסת אמרה שהיה צלצול.

יוני שטבון: אנחנו נמשיך בהסתייגויות.

יוני שטבון: חברים, אנחנו מתקדמים.

יוני שטבון: נצביע על "לחלופין" בסעיף 2 – סליחה, לחלופין לסעיף 1.

יוני שטבון: אני יכול להקריא את זה כדי שתבינו על מה מדובר: "במקום הסיפה החל במילים 'טוענת רבנית' יבוא 'אישה שתיבחר על-ידי שר המשפטים בהסכמת נשיא בית-הדין הרבני הגדול ומנהל בתי-הדין הרבניים'".

יוני שטבון: בעד, נמנע או נגד – בבקשה.

יוני שטבון: הצבעה מס' 25 בעד ההסתייגות – 12 נגד – 32 נמנעים – אין ההסתייגות לחלופין של קבוצת סיעת יהדות התורה וקבוצת סיעת ש"ס לסעיף 1 לא נתקבלה.

יוני שטבון: בעד – 12, נגד – 32, אין נמנעים.

יוני שטבון: הסעיף לחלופין לא התקבל.

יוני שטבון: אנחנו נצביע עכשיו על כל סעיף 1 כנוסח הוועדה.

יוני שטבון: אנחנו עוברים עכשיו להצבעה על כל סעיף 1, כנוסח הוועדה.

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: הצבעה מס' 26 בעד סעיף 1, כהצעת הוועדה – 30 נגד – 11 נמנעים – אין סעיף 1, כהצעת הוועדה, נתקבל.

יוני שטבון: בעד – 30, נגד – 11, אין נמנעים.

יוני שטבון: סעיף 1 התקבל כנוסח הוועדה.

יוני שטבון: אנחנו נעבור לסעיף – חברים, אנחנו עוברים להמשך הצבעה על סעיף 2.

יוני שטבון: יש הסתייגות אחת.

יוני שטבון: אנחנו נעבור להצבעה על ההסתייגות לסעיף 2.

יוני שטבון: הצבעה על סעיף 2 – ההסתייגות לסעיף 2.

יוני שטבון: הצבעה מס' 27 בעד ההסתייגות – 12 נגד – 33 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת יהדות התורה וקבוצת סיעת ש"ס לסעיף 2 לא נתקבלה.

יוני שטבון: בעד – 12, נגד – 33, אין נמנעים.

יוני שטבון: ההסתייגות לסעיף 2 לא התקבלה.

יוני שטבון: אנחנו נעבור להצבעה על סעיף 2 כהצעת הוועדה, כנוסח הוועדה.

יוני שטבון: אנחנו עוברים עכשיו להצבעה.

יוני שטבון: הצבעה מס' 28 בעד סעיף 2, כהצעת הוועדה – 33 נגד – 12 נמנעים – אין סעיף 2, כהצעת הוועדה, נתקבל.

יוני שטבון: בעד – 33, נגד – 12, אין נמנעים.

יוני שטבון: סעיף 2 התקבל כנוסח הוועדה.

יוני שטבון: אנחנו ממשיכים בהצבעה.

יוני שטבון: לאחר סעיף 2 יש לנו הסתייגויות – נצביע בעצם על ההסתייגויות לאחר סעיף 2.

יוני שטבון: הסתייגות 4, לאחר סעיף 2.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, ההסתייגות הזאת היא הסתייגות שאם מצביעים בעדה, אותו דבר על בתי-המשפט, הוועדה לבתי-המשפט, שנשים ישבו – – –

יוני שטבון: אני מוכן אפילו לקרוא את זה לטובת המעוניינים, אבל אין צורך.

קריאות: – – –

יוני שטבון: הסתייגות 4 לאחר סעיף 2, להצבעה.

יוני שטבון: אנחנו מצביעים על ההסתייגות.

משה גפני: זה החוק לבתי-המשפט, על שילוב נשים.

נסים זאב: לא מספיק – – –

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: הצבעה מס' 29 בעד ההסתייגות – 15 נגד – 29 נמנעים – אין ההסתייגות הראשונה של קבוצת סיעת יהדות התורה וקבוצת סיעת ש"ס אחרי סעיף 2 לא נתקבלה.

יוני שטבון: בעד – 15, נגד – 29, אין נמנעים.

יוני שטבון: הסתייגות 4 לאחר סעיף 2 לא התקבלה.

יוני שטבון: נצביע על ההסתייגות השנייה שלאחר סעיף 2.

יוני שטבון: חברים, אנחנו עוברים להסתייגות השנייה שלאחר סעיף 2.

יוני שטבון: בעד, נמנע או נגד – בבקשה.

משה גפני: אתם לא בעד נשים, אתם נגד היהדות.

מיקי לוי: חס וחלילה.

משה גפני: אתם לא בעד נשים.

מיקי לוי: חס וחלילה.

משה גפני: בהצבעה אחת עכשיו, אתם – – – הצבעה מס' 30 בעד ההסתייגות – 12 נגד – 33 נמנעים – אין ההסתייגות השנייה של קבוצת סיעת יהדות התורה וקבוצת סיעת ש"ס אחרי סעיף 2 לא נתקבלה.

יוני שטבון: בעד – 12, נגד – 33, אין נמנעים.

יוני שטבון: ההסתייגות לא התקבלה.

יוני שטבון: אנחנו נעבור להסתייגות השלישית שלאחר סעיף 2.

יוני שטבון: בעד, נמנע או נגד – בבקשה.

יוני שטבון: הצבעה מס' 31 בעד ההסתייגות – 12 נגד – 33 נמנעים – אין ההסתייגות השלישית של קבוצת סיעת יהדות התורה וקבוצת סיעת ש"ס אחרי סעיף 2 לא נתקבלה.

יוני שטבון: בעד – 12, נגד – 33, אין נמנעים.

יוני שטבון: ההסתייגות לא התקבלה.

יוני שטבון: אנחנו עוברים לסעיף 3, שעליו אין הסתייגויות.

יוני שטבון: בעד, נמנע או נגד, בבקשה, כמובן – כנוסח הוועדה.

יוני שטבון: הצבעה מס' 32 בעד סעיף 3 – 33 נגד – 12 נמנעים – אין סעיף 3 נתקבל.

יוני שטבון: בעד – 33, נגד – 12, אין נמנעים.

יוני שטבון: סעיף 3 התקבל כנוסח הוועדה.

יוני שטבון: תמה הקריאה השנייה.

יוני שטבון: אנחנו עוברים לקריאה השלישית.

יוני שטבון: נעבור להצבעה על הצעת החוק בקריאה שלישית.

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: על הצעת החוק, בעד, נגד או נמנע.

יוני שטבון: בבקשה.

משה גפני: אתם נגד נשים ונגד היהדות.

מיקי לוי: חס וחלילה.

משה גפני: נגד נשים ונגד היהדות.

מיקי לוי: חס וחלילה.

מיקי לוי: הצבעה מס' 33 בעד החוק – 33 נגד – 12 נמנעים – אין חוק הדיינים (תיקון מס' 26), התשע"ג–2013, נתקבל.

יוני שטבון: בעד – 33, נגד – 12, אין נמנעים.

יוני שטבון: החוק התקבל.

יוני שטבון: חוק הדיינים (תיקון מס' 26), התשע"ג–2013, התקבל בקריאה שלישית.

יוני שטבון: צריך הודעות?

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: חבר הכנסת לוין יודיע את הודעתו.

): אדוני היושב-ראש, תודה רבה, כבוד השרים, חברות וחברי הכנסת, להלן הודעות מטעם ועדת הכנסת:

): הכנסת החליטה בישיבתה ביום כ"ז בסיוון התשע"ג, 5 ביוני 2013, להטיל על ועדת הכנסת לקבוע את הרכב הוועדה המשותפת של ועדת הפנים והגנת הסביבה וועדת החינוך, התרבות והספורט לדיון בהצעה לסדר-היום בנושא: נפגעים באירועי ספורט המוניים וגל אירועי גזענות ואלימות בספורט, הצעתו של חבר הכנסת עמרם מצנע.

): הוועדה המשותפת תהא בת שישה חברים, שלושה מכל ועדה, כדלקמן: מטעם ועדת הפנים והגנת הסביבה – חברי הכנסת דוד צור, שיכהן כיושב-ראש הוועדה המשותפת, חמד עמאר ונחמן שי, ומטעם ועדת החינוך, התרבות והספורט – חברי הכנסת עמרם מצנע, שמעון אוחיון ויצחק הרצוג.

): הודעה שנייה: ועדת הכנסת קבעה את הוועדות הבאות לדיון בהצעת חוק ובהצעות לסדר-היום, כדלקמן: ועדת הכספים תדון בהצעת חוק הלוואות לדיור (תיקון מס' 12), התשע"ג–2013, מ/764, לשם הכנתה לקריאה השנייה והשלישית; וועדת החוץ והביטחון תדון בהצעות לסדר-היום בנושא: התגברות הטרור ביהודה ושומרון, של חברי הכנסת משה זלמן פייגלין, יוני שטבון, נסים זאב וישראל אייכלר.

): תודה.

יוני שטבון: תודה רבה.

יוני שטבון: תם סדר-היום.

יוני שטבון: הישיבה הבאה תתקיים היום, יום שלישי, ג' בתמוז התשע"ג, 11 ביוני 2013, בשעה 16:00.

יוני שטבון: ישיבה זו נעולה.