ישיבת מליאה, כנסת 19, פרוטוקול מספר 35, 2013-06-03 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום כ"ה בסיוון תשע"ג, 3 ביוני 2013.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק-יסוד: נשיא המדינה (תיקון מס' 9) (הצעת מועמדים לכהונת נשיא המדינה), של חברי הכנסת יריב לוין, משה גפני ואורי מקלב; הצעת חוק מבקר המדינה (תיקון מס' 47) (הצעת מועמדים לכהונת מבקר המדינה), התשע"ג–2013, של חברי הכנסת יריב לוין, משה גפני ואורי מקלב; הצעת חוק לימוד חובה (תיקון מס' 32) (גיל), התשע"ג–2013, של חברי הכנסת עדי קול, עמר בר-לב, דוד צור, דב חנין ומיכל רוזין.

ירדנה מלר-הורוביץ: לדיון מוקדם: החל בהצעת חוק פ/1318/19 וכלה בהצעת חוק פ/1343/19 – הצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון – זכאות אישה השוהה במקלט לנשים מוכות), התשע"ג–2013, מאת חברת הכנסת עליזה לביא וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק שירות המדינה (גמלאות) (תיקון – אי-תחולה על זכאי לקצבת פרישה שמשתכר מקופת הציבור כעובד הוראה), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת ישראל חסון וחיים כץ; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – הארכת הוראת השעה בעניין ביצוע בדיקת תלות), התשע"ג–2013, מאת חבר הכנסת חיים כץ; הצעת חוק חינוך ממלכתי (תיקון – פיקוח על מחיר ספרי לימוד), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת שמעון אוחיון ופנינה תמנו-שטה וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק ארוניות אחסון במוסדות חינוך, התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת ג'מאל זחאלקה, חנין זועבי, באסל גטאס ואברהים צרצור; הצעת חוק סל שירותים נוספים בחינוך, התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת שמעון אוחיון, פנינה תמנו-שטה ודוד רותם; הצעת חוק חופש הבחירה במזון (מזון מהצומח), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת תמר זנדברג, אריה דרעי, יוני שטבון, משה זלמן פייגלין, מיכל רוזין, זהבה גלאון, אילן גילאון, מרב מיכאלי, אלעזר שטרן, רות קלדרון ודב חנין וקבוצת חברות הכנסת; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – פטור לרוכשי השכלה מתשלום דמי ביטוח), התשע"ג–2013, מאת חבר הכנסת אמנון כהן; הצעת חוק נכי רדיפות הנאצים (תיקון – קביעת דרגת נכות), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת חיים כץ ויצחק הרצוג; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – מתן טיפולי שיניים ופה ולסת למבוטח עם שיתוק מוחין), התשע"ג–2013, מאת חבר הכנסת יעקב מרגי; הצעת חוק הלוואה לצורכי דיור לחיילים משוחררים ולזכאים (תיקוני חקיקה), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת שאול מופז וישראל חסון; הצעת חוק לתיקון פקודת סדרי השלטון והמשפט (יום הפועלים הבין-לאומי), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת מוחמד ברכה, חנא סוייד, דב חנין ועפו אגבאריה; הצעת חוק שירותי רווחה (מענק הסתגלות לנשים ששהו במקלט לנשים מוכות) (תיקון – הקדמת מועד תשלום המענק), התשע"ג–2013, מאת חברת הכנסת עליזה לביא וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הרבנות הראשית לישראל (תיקון – הצגת מועמדות לכהונה נוספת של רב ראשי לישראל),

ירדנה מלר-הורוביץ: התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת אברהם מיכאלי, יעקב מרגי ונסים זאב; הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון – פרסום שם קטין בעבירות חמורות), התשע"ג–2013, מאת חבר הכנסת דוד אזולאי; הצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון – רציפות בתשלום גמלה לילד נטוש ולילד יתום), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת עמר בר-לב, ניצן הורוביץ, דב ליפמן, סתיו שפיר, מיכל בירן, יחיאל חיליק בר, אלעזר שטרן, אראל מרגלית, אבישי ברוורמן, איציק שמולי ואיתן כבל וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הכנסת (תיקון – תחילת תוקף החלטות שכר), התשע"ג–2013, מאת חברת הכנסת שלי יחימוביץ; הצעת חוק מעונות-יום שיקומיים (תיקון – הוספת זכות לשירותי תזונה), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת קארין אלהרר, חיים כץ, יפעת קריב, דב חנין, ניצן הורוביץ, עליזה לביא, מיכל רוזין, פנינה תמנו-שטה, אילן גילאון, מיקי רוזנטל ועפר שלח; הצעת חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה (תיקון – איסור הפליה בשל זהות מגדרית), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת מרב מיכאלי, סתיו שפיר, אבישי ברוורמן, אראל מרגלית, מיקי רוזנטל, יחיאל חיליק בר, יצחק הרצוג, שלי יחימוביץ, זהבה גלאון, אילן גילאון, ניצן הורוביץ, מיכל רוזין, דב חנין, קארין אלהרר ופנינה תמנו-שטה וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק שיפוט בתי-דין רבניים (נישואין וגירושין) (תיקון – מירוץ הסמכויות), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת מאיר שטרית ועמר בר-לב; הצעת חוק-יסוד: המיעוט הערבי כמיעוט לאומי, מאת חברי הכנסת ג'מאל זחאלקה, חנין זועבי ובאסל גטאס; הצעת חוק עבודת נשים (תיקון – החלת הוראות החוק על עובדת או עובד המועסקים באזור), התשע"ג–2013, מאת חברות הכנסת אורית סטרוק, איילת שקד, שולי מועלם-רפאלי, מירי רגב, מרב מיכאלי, אורלי לוי אבקסיס, גילה גמליאל ופנינה תמנו-שטה; הצעת חוק מענק עידוד לעובדי הוראה עולים, התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת שמעון אוחיון, דוד רותם ורוברט אילטוב; הצעת חוק זכויות הסטודנט (תיקון – איסור הפליה בקביעת התאמות), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת מיכל רוזין, דב חנין, פנינה תמנו-שטה וניצן הורוביץ; הצעת חוק זכויות הסטודנט (תיקון – חופש הביטוי וההתארגנות של סטודנטים),

ירדנה מלר-הורוביץ: התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת ג'מאל זחאלקה, חנין זועבי, באסל גטאס ומשה מזרחי; הצעת חוק הנוער (טיפול והשגחה) (תיקון – חובת התקשורת עם הקטין והאחראי עליו בשפה המובנת להם), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת פנינה תמנו-שטה, אורלי לוי אבקסיס, ישראל חסון, אברהם מיכאלי, נחמן שי, שמעון סולומון, דב ליפמן, רות קלדרון, קארין אלהרר, תמר זנדברג, משה מזרחי, מרב מיכאלי, שמעון אוחיון, רינה פרנקל, אורית סטרוק ואיציק שמולי וקבוצת חברי הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: החלטת ועדת הכנסת בדבר דיון משולב בשתי הצעות חוק לקריאה השנייה והשלישית, לפי סעיף 142 לתקנון הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: 1.

יולי יואל אדלשטיין: ממשלה המגדילה פערים חברתיים ופוגעת במעמד הביניים;

יולי יואל אדלשטיין: 3.

יולי יואל אדלשטיין: דוח הביטוח הלאומי מזהיר כי כ-90,000 עניים ייכנסו למעגל העוני ודוח ה-OECD קובע כי מדינת ישראל כשלה במיגור העוני ובהפחתתו; הממשלה מדרדרת את האזרחים לעוני ודורסת את השכבות החלשות;

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, כמדי יום שני יש לנו כמה הצעות אי-אמון מטעם סיעות האופוזיציה.

יולי יואל אדלשטיין: שימו לב, הצעות האי-אמון הפעם עוסקות בנושאים שונים, ולכן גם המשיבים מטעם הממשלה הם משיבים שונים.

יולי יואל אדלשטיין: שתי ההצעות הראשונות שתכף ינומקו, האחת של סיעת העבודה: ממשלה המגדילה פערים חברתיים ופוגעת במעמד הביניים, המועמדת להרכיב את הממשלה היא חברת הכנסת שלי יחימוביץ; והצעה מטעם הסיעות חד"ש, רע"ם-תע"ל-מד"ע ובל"ד: הממשלה מעלה את המע"מ, פוגעת בעניים ומרחיבה את העוני, שכאן המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת מוחמד ברכה.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר שההצעות האלה ינומקו, ישיב על שתיהן סגן שר האוצר חבר הכנסת מיקי לוי.

יולי יואל אדלשטיין: כולי תקווה שהוא גם יופיע כאן לשמוע את המנמקים.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן, על ההצעה השלישית, של סיעת ש"ס, ישיב שר הרווחה והשירותים החברתיים מאיר כהן; ועל ההצעה הרביעית, של יהדות התורה, ישיב מטעם הממשלה חבר הכנסת וסגן השר המקשר עם הכנסת אופיר אקוניס.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, אנחנו נשמע קודם כול את סיעת העבודה: ממשלה המגדילה פערים חברתיים ופוגעת במעמד הביניים.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עמר בר-לב, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני יעלה וינמק את ההצעה.

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: כן, אני מקווה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מקווה גם שחברי הסיעות שמגישות אי-אמון יבואו לשמוע את החבר שלהם שמציע.

יולי יואל אדלשטיין: איך יגיעו להרכיב את הממשלה אם אפילו זה לא יתקיים?

עמר בר-לב: כן, אדוני היושב-ראש, גם אני מקווה.

יולי יואל אדלשטיין: באמת לא התכוונתי, חס ושלום, לפגוע בכבודך, אבל פעם לפחות היו מכבדים את החבר שלהם שמנמק את ההצעה.

יולי יואל אדלשטיין: גם זה אפילו לא.

עמר בר-לב: הנה, הרב דרעי הגיע.

יולי יואל אדלשטיין: כן.

יולי יואל אדלשטיין: יש – חברת הכנסת מיכל בירן.

עמר בר-לב: אדוני היושב-ראש, חברי הבודדים פה, חברי הכנסת, זה לא מצחיק, עם ישראל מיואש, לעם ישראל אין ממש מצב רוח.

עמר בר-לב: תגיד לי, שאלו אותי, מה יהיה עם החבר'ה החדשים האלה בכנסת?

עמר בר-לב: מאיפה הביאו אותם, מ"לה לה לנד"?

עמר בר-לב: הם לא רואים מה קורה במדינה?

עמר בר-לב: כך נפתח הסיור שלי בקריית-גת ביום שישי האחרון.

עמר בר-לב: כשהסתובבתי בעיר עם אבנר כחלון ודני דהן, ראיתי את מעמד הביניים האמיתי של עם ישראל – אנשים טובים, אנשי עבודה.

עמר בר-לב: עיר תוססת שביוזמה מקומית ובעידודו של ראש העיר, מר אבירם דהרי, החליטה לפתוח פעם בחודש שוק מקורה, מקומי, לאנשי העיר והסביבה.

עמר בר-לב: כל זאת בתמורה ל-20 שקלים בלבד, כל תושב מקריית-גת ומהסביבה יכול להציג את מרכולתו, מתכשיטים עד דברי מאפה ביתיים.

עמר בר-לב: והשוק, מה אני אגיד לך, המה מאדם.

עמר בר-לב: זהו מעמד הביניים של עם ישראל.

עמר בר-לב: הגדלת המע"מ, העלאת מסים, ביטול מענקים לבנייה בפריפריה, קיצוץ לקשישים, ביטול הנחות בארנונה, הטלת מיסוי על קניית דירה – אני יכול להמשיך עוד ועוד ועוד את הרשימה הזאת.

עמר בר-לב: כל אלו גזירות חדשות שהונחתו על אותם אנשים שפגשתי בשוק בקריית-גת, שבו העירייה מאפשרת לכל תושב תמורת 20 שקלים בלבד להציג את מרכולתו.

עמר בר-לב: אלו גזירות על הנושאים בנטל, שהולכות לשתק את המשק ולגלגל את כדור השלג הזה, שיצא כבר לדרך.

עמר בר-לב: מי שלא שומע אותו מתגלגל ברחובות לא חי פה, לא מבין מה קורה, חי ב"לה לה לנד".

עמר בר-לב: מקריית-גת המשכתי, ביום שישי האחרון, לקיבוץ גבים.

עמר בר-לב: שם, בפרלמנט המקומי של צלילה וחגי, יחד עם ראש המועצה האזורית אלון שוסטר, נפגשתי עם אנשי ההתיישבות העובדת, אלו שבנו וממשיכים לבנות את הארץ.

עמר בר-לב: זה אולי נשמע נדוש, אבל אנשי ההתיישבות האלו, הם אלו שבאמת ייבשו את הביצות והפריחו את השממה.

עמר בר-לב: כן, גם הם מעמד הביניים, והם נשאו ונושאים בנטל.

עמר בר-לב: אותם חברים ממש, החיים בעוטף-עזה וסופגים מזה 12 שנים את הריקושטים של אוזלת היד המדינית של ממשלות ישראל הקודמות, וגם של זו הנוכחית.

עמר בר-לב: אבל יותר מכול, הם אנשי ההתיישבות העובדת, שבתי-הקברות הצבאיים מלאים, לצערנו, בקבריהם של בניה, יותר מכל מגזר או קבוצת אוכלוסייה אחרת בחברה הישראלית.

עמר בר-לב: ואתם אתם מדברים על שוויון בנטל?

עמר בר-לב: דווקא על האנשים האלה אתם מבקשים להקשות היום במכירת תוצרת חקלאית?

עמר בר-לב: וזאת, במקום להתמודד עם הרשתות הגדולות, רשתות השיווק הגדולות, שמתנהגות כמו קרטלים ושולטות על השוק שלנו.

עמר בר-לב: דווקא לקיבוצניקים ולמושבניקים האלו אתם מעכבים בנייה של דירות לבנים חוזרים, שעוד לא ויתרו על לחיות בפריפריה ומעדיפים את זה על לחיות במרכז?

עמר בר-לב: נפתלי ויאיר, אף שאתם לא כאן – קודם ראיתי את נפתלי במסדרון – אבל תסתכלו לי בעיניים, זה שוויון בנטל?

עמר בר-לב: שבני ישיבות ההסדר ישרתו 17 חודשים בצה"ל, זה שוויון?

עמר בר-לב: למי?

עמר בר-לב: שוויון עם מי?

עמר בר-לב: שבני הציונות הדתית מתחילים את שירותם הצבאי על חשבון המדינה בשנה וחצי לימודים, לאחר מכן משרתים 16 חודשים בצה"ל, ועתה – בעקבות הרפורמה המדהימה שלך, השר, שמכבד אותי בנוכחותו, פרי – אותם בני הציונות הדתית ישרתו 17 חודשים, ולאחר מכן חוזרים ללמוד עוד כשנתיים על חשבון המדינה?

עמר בר-לב: ורק כדוגמה, אתן לכם את הבן שלי, שהיה בהתנדבות במכינה קדם-צבאית, אחרי זה שירת שלוש שנים שירות קרבי, אחרי זה נאלץ להשקיע עוד שנה מחייו בקידום הפסיכומטרי, ולבסוף, לקראת גיל 26 סוף-סוף הגיע לשנה הראשונה באוניברסיטה.

עמר בר-לב: זה שוויון בנטל?

עמר בר-לב: תגידו לי, במה השוויון הזה?

עמר בר-לב: והבת שלי, גם אותה אני יכול להביא כדוגמה, ששירתה שנתיים בצה"ל ועכשיו משרתת כקצינה בשירות קבע, שנה.

עמר בר-לב: ואתם החלטתם שלא להתמודד עם אותן 40% מהנערות שחלקן משתמטות.

עמר בר-לב: איך קוראים לזה בבקו"ם?

עמר בר-לב: נמנעות מסיבות דתיות.

עמר בר-לב: הצהרה בלבד, וזה משחרר אותן משירות החובה בצה"ל – זה שוויון?

עמר בר-לב: נכון, אני מסכים שחשוב שגם החרדים ישרתו בצה"ל.

עמר בר-לב: אבל אתם, יאיר ונפתלי, החלטתם שלא להתמודד עם מה שנמצא ממש בהישג ידכם.

עמר בר-לב: החלטתם להתחמק מהאחריות שלכם, להתמקד רק בחרדים, וגם זאת מתוך גישה יהירה וכוחנית.

עמר בר-לב: אבל מה זה חשוב, העגלה כבר יצאה לדרך.

עמר בר-לב: אין כיבוש, אין כביש ואין דרך, אבל יש נייר.

עמר בר-לב: עמדתם על שלכם, ואולי קצת, איך אולי אתם אומרים ביניכם, דפקנו גם את החרדים, ועל הדרך יצאתם קצת יותר אחים.

עמר בר-לב: אדוני היושב-ראש, ומה לגבי ההתעלמות המופגנת מהמשך השקעת תקציבי ענק בהתנחלויות?

עמר בר-לב: לתופעה של העלמת ההתנחלויות מהשיח הכלכלי אפשר לקרוא "שתיקת הכבישים", גם משום שלפי נתוני האוצר מע"צ העבירה בערך 280 מיליון שקל נוספים מהתכנון המקורי לסלילת כבישים בהתנחלויות, וזה רק בשנת 2011.

עמר בר-לב: אבל בעיקר מפני שאתם, חברי הממשלה, או לא נוסעים בכבישים בשטחים ולא רואים איך צומח צמח פרא תחתינו ומכרסם בחזון הציוני שלנו, או שאתם נוהגים בעיניים עצומות.

עמר בר-לב: כולנו יודעים שמי שנוהג בעיניים עצומות – בסופו של דבר תהיה פה תאונה.

עמר בר-לב: מועד התאונה הזה מתקרב אלינו כל הזמן יום-יום, שעה-שעה ממש לנגד עינינו.

עמר בר-לב: ואתם שותקים.

עמר בר-לב: התאונה הזאת מכרסמת ביכולתנו הכלכלית גם בגלל התקציב העודף המושקע ביהודה ושומרון והנטל הביטחוני הכרוך בכך, אבל בעיקר מפני שזו השקעה בפרויקט שיש לו תאריך תפוגה; השקעה בפרויקט שלא מעודד כל צמיחה מלבד הפרחים בגינות של המתנחלים.

עמר בר-לב: בזמן שמקצצים בתקציב ההתיישבות העובדת בקיבוצים ובמושבים ומחלישים עוד יותר את תושבי קריית-גת והפריפריה, ממשיכים אתם להשקיע ולבנות ביהודה ושומרון.

עמר בר-לב: וכשבסוף יגיע המועד – וכולנו יודעים שהוא יגיע מתישהו – נחזיר לפלסטינים את השטחים ואת הגינות, וכשתשאלו את עצמכם אז: מה קרה?

עמר בר-לב: מדוע הדשא אצל השכנים ירוק יותר מהאדמות החקלאיות הצחיחות אצלנו?

עמר בר-לב: – תזכרו לאן הלך הכסף.

עמר בר-לב: השבוע אנחנו מציינים 46 שנים למלחמת ששת הימים, ויותר מתמיד אנחנו נראים כמדינה שבורחת מבשורה.

עמר בר-לב: הבשורה שממנה אנו בורחים היא קץ הציונות – הקץ למדינה היהודית והדמוקרטית במדינת ישראל.

עמר בר-לב: את ההתרגשות של שחרור הכותל תפסה יהירות של מנצחים; את הרצון לשרוד ולהיות חברת מופת פה בציון החליפה התאווה הבלתי נשלטת לסיפוח של שטחים שאין לנו שום אינטרס ביטחוני או לאומי לשלוט בהם; את הצורך במדינה יהודית ודמוקרטית החלפנו בשיח משיחי שמנסה לגרור את כל העם אחריו.

עמר בר-לב: אנחנו, הרוב השפוי במדינת ישראל, נרדמנו בשמירה.

עמר בר-לב: תקציבי עתק מועברים לשטחים ובונים שם עוד בית ועוד שכונה ועוד התנחלות, כולל מסביב לירושלים – ואנחנו מתפלאים לאן הולך הכסף?

עמר בר-לב: כל זה בזמן שאנו מאיצים במסלול המהיר לעבר מדינה דו-לאומית יד ביד עם הקלישאה של "אין עם מי לדבר".

עמר בר-לב: ואללה, ישנים בעמידה.

עמר בר-לב: חברי הקואליציה, מי שעוד חי בסרט שהסדר מדיני הוא לא הצלת החזון הציוני, הגיע הזמן שיקום ויפקח את העיניים רגע לפני שהוא מתנגש בעוד שכונה ישראלית בשטחים.

עמר בר-לב: הגיע הזמן שישנה כיוון.

עמר בר-לב: ואם הוא לא יכול לעשות זאת ממניעים קואליציוניים, אז לפחות שילחץ על הברקס, שיבלום את תקציבי הענק שמוזרמים להתנחלויות על חשבון הפריפריה ושיפסיק את ההשקעה שלא תחזור בכבישים שלא ישמשו אותנו בעתיד.

עמר בר-לב: לצערי, השאלה איפה נהיה בעוד 20 שנה נעלמה מהשיח.

עמר בר-לב: האם נהיה מדינה שמשתרעת אומנם על פני שטח גיאוגרפי מצומצם יותר אך בעלת רוב יהודי; מדינה בריאה, חזקה, בעלת קשרים כלכליים עם העולם, כולל עם העולם הערבי?

עמר בר-לב: או שמא נהיה מדינה דו-לאומית, מסוכסכת בתוך עצמה ומבודדת מהעולם?

עמר בר-לב: האם נמשיך להשקיע תקציבי עתק בשיטור בשטחים שמשחית את בני-הנוער שלנו ומגדל פה עוד דור של פלסטינים שישנאו אותנו, או שנשקיע את מרצנו בצמצום הפערים החברתיים אצלנו?

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים, אדוני.

עמר בר-לב: האם נחגוג כאן 60 שנות כיבוש בעיסאוויה ובשועפאט, או שנחגוג מדינת ישראל חזקה ועצמאית שחיה בשלום עם שכנותיה?

עמר בר-לב: התוכנית הכלכלית המוצעת היא תוכנית שתגדיל עוד יותר את הפערים החברתיים והכלכליים במדינה הזאת; והיא בדיוק אותה מדיניות כלכלית של הממשלה הקודמת שבסופו של דבר היטיבה עם השכבות הצרות – שכבה מאוד צרה של האוכלוסייה הישראלית – והכתירה את ישראל כשיאנית העוני בקרב מדינות ה-OECD.

עמר בר-לב: ולבסוף – וכאן אני מציע לחברי הכנסת הבודדים שנמצאים פה להתעורר, כי יש לי הצעה פרקטית.

עמר בר-לב: לנו, לחברי הכנסת, אני רוצה להציע הצעה שלדעתי תפקח את עינינו, ובזה אני מסיים; היא בטוח תפקח את עינינו.

עמר בר-לב: אני מציע לחוקק הוראת שעה שעל-פיה למשך שלושה חודשים בלבד כל חברי הכנסת יוותרו על שכרם.

עמר בר-לב: חבר'ה, אל תיבהלו – לא לגמרי לוותר על השכר.

עמר בר-לב: במקום זאת אנו, חברי הכנסת, נשתכר בשכר החציוני של 5,800 שקל לחודש שמחצית מאזרחי ישראל משתכרים למטה ממנו.

עמר בר-לב: רק לשלושה חודשים אני מציע את זה.

עמר בר-לב: לאחר תום אותם שלושה חודשים נתכנס כאן, נשב ונדון בתקציב המדינה.

עמר בר-לב: אני בטוח שנקודת המבט של רובנו תשתנה; אני בטוח שאז נמצא את הכסף במקומות שונים לחלוטין.

עמר בר-לב: אז מה אתם אומרים, מסכימים?

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עמר בר-לב.

נחמן שי: אנחנו נצביע בעד.

יולי יואל אדלשטיין: למען הסר ספק הוספתי לך את הזמן על התיאור של הפרחים היפים בגינה שלי.

יולי יואל אדלשטיין: אומנם חשבתי שזה בזכות אשתי ולא בזכות השקעות של הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: אבל יש חילוקי דעות על הנושא.

יולי יואל אדלשטיין: לגבי שכרם של חברי הכנסת, רק להזכיר לכולנו, אין בסמכות של חברי הכנסת לא להעלות את שכרם ולא להוריד את שכרם.

יולי יואל אדלשטיין: יש ועדה ציבורית שקובעת את הדברים האלה, וטוב שכך.

יולי יואל אדלשטיין: עוד חסר לנו להעלות או להוריד לעצמנו את השכר.

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: יש הצעת חוק ממשלתית שכרגע מסתובבת, לא כל כך ברור לי למה.

יולי יואל אדלשטיין: בכל מקרה גם אם הצעות חוק כאלה יעברו, הן יגיעו לוועדת גרונאו, הוועדה הציבורית, שתדון בנושא הזה כמו שצריך.

אריה מכלוף דרעי: – – – זה לא עולה לוועדה הציבורית הזאת?

יולי יואל אדלשטיין: זה עולה, ודאי שזה עולה.

יולי יואל אדלשטיין: ואם מחר, חבר הכנסת דרעי, הכנסת תחוקק חוק שחברי הכנסת יעלו לעצמם שכר ב-20% – זה גם יעלה.

יולי יואל אדלשטיין: לכן הייתי מציע שאנשים אחרים יעסקו בנושא הזה ולא אנחנו.

יולי יואל אדלשטיין: זה דבר שרק ייטיב עם כולם.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת אי-אמון של הסיעות חד"ש, רע"ם-תע"ל-מד"ע ובל"ד: הממשלה מעלה את המע"מ, פוגעת בעניים ומרחיבה את העוני.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא מוחמד ברכה.

יולי יואל אדלשטיין: ינמק את ההצעה חבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: עד עשר דקות לרשות אדוני.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה לך, חבר הכנסת בר-לב דיבר קודם על מחירו הכבד, הנורא, גם הכלכלי, גם המוסרי של הכיבוש.

דב חנין: אני מסכים עם דבריו.

דב חנין: אני רוצה, אדוני היושב-ראש, לדבר על צד אחר, פוגעני ומזיק, במדיניותה של הממשלה.

דב חנין: לפני שנתיים אנחנו חווינו ברחובות ישראל קיץ מדהים של מחאה חברתית, מחאה שדרשה צדק חברתי.

דב חנין: המדיניות של הממשלה הזאת ממחישה בצורה מאוד חדה וברורה שני צדדים של משוואת האי-צדק החברתי.

דב חנין: כי זאת ממשלה של אי-צדק חברתי בשני הצדדים של המשוואה.

דב חנין: בצד האחד נמצאים, כמובן, העניים.

דב חנין: כשאנחנו מדברים על העניים אנחנו יכולנו לקרוא בשבוע שעבר את הדוח של המוסד לביטוח לאומי שמתאר במספרים אבל גם במילים נוקבות את הנזקים הקשים שהתקציב הנוכחי המוצע שהממשלה מביאה יגרום לעניים, לשכבות המוחלשות, לפריפריות בחברה הישראלית.

דב חנין: העניים נפגעים עוד יותר כאשר מצמצמים שירותים; העניים נפגעים עוד יותר כאשר מקצצים קצבאות.

דב חנין: זה נכון, כמו שאמרו – גם מיליארדרים מקבלים 175 שקלים קצבת ילדים מביטוח לאומי על הילד הראשון.

דב חנין: לכן אותו מיליארדר לא ייפגע מאוד אם במקום 175 שקלים הוא יקבל 140 שקלים.

דב חנין: העניים ייפגעו מזה מאוד.

דב חנין: כולם שווים בזכות לישון מתחת לגשר.

דב חנין: העניים נפגעים יותר כשמעלים מסים בלתי ישירים – מע"מ.

דב חנין: על זה דיברנו בהרחבה בשבוע שעבר.

דב חנין: העניים נפגעים יותר כאשר מערכת של דיור ציבורי הולכת ומצטמצמת והולכת ונעלמת, ואנחנו שומעים בדאגה שבמשרד האוצר יש כאלה שבכלל אומרים: אולי בכלל לא צריך דיור ציבורי?

דב חנין: אולי נוותר על מערכת הדיור הציבורי וניתן סיוע בשכר דירה?

דב חנין: איזו שטות, מי יכול לפתור לעצמו את בעיית הדיור עם 2,000 שקלים תמיכה, סיוע בשכר דירה שהוא יקבל, במקום דירה מינימלית שתשמש קורת גג לאנשים שנמצאים במצב החברתי והכלכלי הכי קשה?

דב חנין: אז הדיור הציבורי הולך ומתחסל, דיור בר-השגה אין בכלל, אף-על-פי שהממשלה הבטיחה פעם אחר פעם, כולל גם בחוק הווד"לים, לייצר מנגנונים של דיור בר-השגה.

דב חנין: אבל אין מנגנונים כאלה וגם לא מתוכננים להיות, גם בתוכניות הממשלתיות החדשות.

דב חנין: וכששוק הדיור ממילא נמצא ברתיחה, של מיעוט היצע ועודף ביקושים מאוד קשה, הממשלה מוסיפה עוד שמן לבעירה הזאת, כאשר היא מעלה מסים, בין היתר מס שבח על מוכרי דירות ומס רכישה על משפרי דיור.

דב חנין: אגב, לא רק משפרי דיור, משני דיור; כל מי שמחליף דירה מינימלית בדירה מינימלית אחרת יצטרך לשלם עוד עשרות אלפי שקלים מכוח אחד המסים המעוותים, הבלתי-צודקים, הבלתי-הגיוניים והמזיקים ביותר שהממשלה המציאה, מה שבאופן ישיר יחמיר את מצוקת הדיור, יעלה את מחירי הדירות ויקשה עוד יותר את מצבם של אנשים שמתמודדים עם הקושי הגדול של השגת קורת גג בחברה הישראלית.

דב חנין: כל אלה, עמיתי חברי הכנסת, נמצאים בצד המפסיד.

דב חנין: העניים, אלה שצריכים דיור ציבורי, אלה שמחפשים עדיין דיור בר-השגה; אלה שרוצים לשפר דיור, או להחליף דיור; הפריפריה, האוכלוסייה הערבית – כל אלה בצד המפסיד.

דב חנין: שכבות הביניים שהולכות ונשחקות כשהסדרים חברתיים הולכים ומצטמצמים והגנות חברתיות הולכות ומתבטלות.

דב חנין: אבל במשוואה הזאת, של האי-צדק החברתי, יש גם צד אחר, צד של מרוויחים, ומרוויחים בגדול.

דב חנין: ואני לא אפסיק גם הפעם לציין קודם כול את אלה שגם היום, כשאנחנו מדברים, למרות העובדה שאנחנו מדברים, ממשיכים לבזוז את משאבי הטבע שלנו; את אלה שבוזזים את ים-המלח, את הפוספטים, את החול, את המים המינרליים.

דב חנין: אני בירכתי, אני מברך, על ההכרזות של שר האוצר, גם של סגנו, שצריך לטפל בעניין הזה.

דב חנין: אבל, חברים וחברות, אנחנו מקווים ורוצים לראות עשייה, אנחנו רוצים לראות שינוי, אנחנו רוצים לראות התקדמות.

דב חנין: אחת השאלות הכלכליות הגדולות ביותר שעומדות על שולחננו היום היא שאלת ייצוא הגז.

דב חנין: ייצוא הגז זה לא רק שאלה, זה גם שערורייה, כי לייצא את הגז בתנאים הנוכחיים זאת החלטה שיש לה משמעות כלכלית מרחיקת לכת של פגיעה בציבור הישראלי, פגיעה באינטרסים של אזרחי ישראל לטובת אינטרסים של טייקוני גז.

דב חנין: יש לה משמעות חברתית, כי אותה עלייה במחירי הגז ליצרנים, ליצרני החשמל ולתעשייה הישראלית תתגלגל בסופו של דבר על הצרכנים, ואנחנו כולנו נצטרך לשלם מחירים יותר גבוהים.

דב חנין: יש לה גם משמעות סביבתית מרחיקת לכת, כי מובן שאם החשמל והתעשייה אצלנו יתבססו על ערוצים אחרים, ולא על גז, הם יהיו מזהמים יותר ויפגעו יותר בסביבה ובבריאות של כולנו.

דב חנין: אבל, עמיתי חברי הכנסת, אחת השאלות הקשות ששאלת ייצוא הגז מעוררת היא שאלת המיסוי.

דב חנין: וכשבוחנים את שאלת המיסוי לעומקה, רואים שפה נמצא אחד האינטרסים המרכזיים של אלה שדוחפים היום להחלטה מהירה על ייצוא גז.

דב חנין: הרי במסקנות ועדת ששינסקי, שכולנו ליווינו אותה, נקבע היטל מגזרי חדש שחל על ענף חיפושי הנפט והגז.

דב חנין: אבל ההיטל המגזרי הזה איננו חל על רווחים שחברות הגז ירשמו כתוצאה ממכירת הגז בחוץ-לארץ.

דב חנין: למעשה אנחנו נמצאים היום במצב שבו למדינת ישראל לא ברור בכלל מהו מנגנון המס שיחול על גז מיוצא, אם יחול.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אנחנו לא מדברים פה על כסף קטן; אנחנו מדברים פה, בהערכה הצנועה ביותר, על סדר-גודל של 120 מיליארד דולר.

דב חנין: זאת המשמעות של שאלת המס הזאת.

דב חנין: עכשיו אומרים לנו: אז מה?

דב חנין: למה למהר?

דב חנין: קודם כול נחליט לייצא גז, ואז, אחרי זה, נשקול ונבחן איזה מסים ראוי להטיל על הייצוא הזה.

דב חנין: אם זאת המחשבה, אני חושב שזאת מחשבה מוטעית לחלוטין, כי לפני שאתה נותן למישהו מתנה, אתה צריך לקבוע את התנאים.

דב חנין: אחרי שתיתן להם את האפשרות לייצא גז תנסה להטיל עליהם מסים?

דב חנין: אתה תריב פה עם חברות זרות, אתה תריב אולי עם ממשלות זרות, שיהיו להן כבר הסכמים שמדינת ישראל מעורבת בהם, ואתה תקלע את כולנו להסתבכות שיש לה משמעות מדינית גדולה.

דב חנין: אבל יש לה משמעות כלכלית ענקית, משמעות ענקית דמיונית כמעט, כשאנחנו מדברים על סדרי-גודל של 120 מיליארד דולר.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, בדיון הזה, על ייצוא הגז, אני אומר בצער, ועדת צמח, שעשתה את העבודה, עשתה עבודה חלקית מאוד.

דב חנין: היא לא רק לא ענתה את התשובות על השאלות האמיתיות, היא לא שאלה אפילו את השאלות האמיתיות.

דב חנין: השאלה האמיתית, אם מנתחים ברמה הכלכלית, היא לא השאלה כמה גז צריך ואיפה; השאלה האמיתית ברמה הכלכלית זה מה יותר כדאי, האם לחברה הישראלית יותר כדאי היום ללכת למסלול של ייצוא גז, ואז אולי מרוויחים משהו ממסים, אם יפתרו את בעיית המסים שדיברתי עליה קודם, או שלישראל ולחברה הישראלית ולאזרחי ישראל עדיף יותר לא לייצא היום גז, כי הרי ברור שאם נייצא, באיזשהו שלב יחסר לנו, ואז נצטרך לקנות דלקים מהעולם, ועל זה נצטרך לשלם מחירים הרבה יותר גבוהים.

דב חנין: אז זאת שאלה כלכלית, שעם כל הכבוד לוועדת צמח – אני קראתי בעיון את כל המסמך שלה – היא אפילו לא מציבה את השאלה הזאת.

דב חנין: לא רק שהיא לא עונה עליה, היא אפילו לא מציבה את השאלה שהיא לדעתי השאלה הכלכלית הכי מרכזית שצריכה להיות בדיון.

דב חנין: אני אומר את הדברים האלה מכיוון שנראה פעם אחר פעם שהממשלה בוחרת באפיקים נורא קלים, אבל באפיקים שיש בהם נורא מעט כסף.

דב חנין: האפיקים הקלים של לקחת מאלה שאין להם הם אפיקים פשוטים; אפשר להעלות את המע"מ גם ל-50%, זאת רק החלטה של הכנסת, אפילו לא הליך חקיקה בשלוש קריאות.

דב חנין: הבעיה הגדולה היא ששם הכסף לא נמצא.

דב חנין: אם רוצים באמת לקחת את הכסף צריך ללכת למקומות הכואבים המשמעותיים של אותם בעלי הון שמרוויחים בגדול.

דב חנין: אני רוצה לסיים ולומר, אדוני היושב-ראש, שאומנם התחלתי במחאה החברתית שהייתה פה לפני שנתיים, ויש הרבה שחושבים שהמחאה החברתית הייתה גל שהיה וחלף.

דב חנין: זאת טעות.

דב חנין: איך כתב פעם קרל מרקס?

דב חנין: החפרפרת הקשישה הזאת, שנקראת המהפכה, תמיד פורצת בנקודות הבלתי-צפויות.

יעקב ליצמן: מי זה קרל מרקס?

דב חנין: אני אתן לך דוגמה, חבר הכנסת ליצמן, של נקודה בלתי צפויה.

דב חנין: באיסטנבול, איך פרצה אותה חפרפרת של מחאה?

דב חנין: ממאבק סביבתי נגד כריתת עצים בפארק גאזי בכיכר טַקסים.

דב חנין: אם הייתם שואלים מומחים לענייני טורקיה, או לענייני העולם, מאיזה סוגיה תתחיל המחאה החברתית בטורקיה, אני חושב שמעט היו עונים את התשובה הזאת.

אריה מכלוף דרעי: אני מציע שיכרתו את העצים בשדרות-רוטשילד.

דב חנין: יכול להיות שמשם תפרוץ המחאה החברתית בישראל.

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים.

דב חנין: אני מסיים.

דב חנין: אני מסיים.

דב חנין: אני אומר, אדוני היושב-ראש, יש משהו משותף אחד בין טורקיה לבין ישראל; בטורקיה ממשלה אסלאמיסטית, ואצלנו ממשלה ימנית ולאומנית.

דב חנין: המכנה המשותף שלהן הוא ששתיהן משתמשות בספינים, ומנסות לבלבל את דעת הקהל, ולהסיח את דעתו של הציבור, ולמצוא אויבים דמיוניים, ולהסית קבוצה אחת של האוכלוסייה נגד קבוצה אחרת במקום לייצר שינוי חברתי.

דב חנין: שתי הממשלות האלה, האסלאמיסטית שם והלאומנית כאן, הן ממשלות של קפיטליזם חזירי ואכזרי.

דב חנין: ואת החזירות הזאת ואת האכזריות הזאת ואת הקפיטליזם הזה הגיע הזמן לשנות.

דב חנין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נשמע את תשובתו של סגן שר האוצר חבר הכנסת מיקי לוי על שתי הצעות האי-אמון שאנחנו שמענו, האחת מטעם סיעת העבודה והשנייה מטעם סיעות חד"ש, רע"ם-תע"ל-מד"ע ובל"ד.

יולי יואל אדלשטיין: אתה עדיין צריך ניירת, אדוני?

יולי יואל אדלשטיין: אתה כבר מיומן, כל שבוע.

יחיאל חיליק בר: אנחנו רק חודש וחצי בתפקיד.

קריאה: מתוך ענווה הוא מראה כאילו הוא קורא מתוך הניירת.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת מיקי לוי – סגן שר האוצר משיב למנמקים.

אריה מכלוף דרעי: אנחנו זוכרים אותו מכביש ירושלים.

מיקי לוי: אני הייתי דווקא רוצה את יושבת-ראש המפלגה שלך כאן

מיקי לוי: לידי כי חלק מנאומי מוקדש לה.

מיקי לוי: היא חלק מיוזמת הצעת האי-אמון, נכון?

מיקי לוי: היא חתומה עליה.

קריאה: היא תרכיב את הממשלה.

מיקי לוי: היא תרכיב את הממשלה, כן.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני באמת נדהם כל פעם מחדש.

מיקי לוי: הרי איך זה קורה?

מיקי לוי: איך זה קורה שכל – אבל אני מבין שזה, איך אמרו לי?

מיקי לוי: אני חדש בבית הזה יחסית.

מיקי לוי: מיקי, תירגע.

מיקי לוי: אל תיקח ללב, זה חלק מהעניין.

יעקב ליצמן: בקרוב זה יתחלף.

מיקי לוי: Who knows?

מיקי לוי: .

מיקי לוי: ובשבילך, מי יודע, אלוהים גדול.

מיקי לוי: אנחנו עומדים כאן כבכל שבוע, ממשיכים מהצד הזה של הבית חלקכם – לא כולכם, אני מודה – להשמיץ את האומץ שלנו לקחת החלטות שאתם פחדתם לקבל.

מיקי לוי: ואתם שוב הפעם תוקפים אותנו בלי להציג חלופות מתאימות.

מיקי לוי: בשבוע שעבר עמדה כאן על הדוכן הזה חברת הכנסת יחימוביץ וקראה לעברו של שר האוצר – פחדן.

מיקי לוי: אני רואה שאפילו חברת הכנסת יחימוביץ אינה טורחת לבוא לשבת אתנו כאן עכשיו, בזמן הצעת האי-אמון של האופוזיציה.

עמר בר-לב: – – –

מוחמד ברכה: גם שר האוצר לא טרח להגיע לכאן.

מרב מיכאלי: שר האוצר – – –

מיקי לוי: אם זה לא היה מעשה חצוף מצדה, זה היה אפילו מעשה אירוני.

מיקי לוי: האישה הזו, חברת הכנסת הזו, שפחדה לקחת את תיק האוצר, קוראת פחדן לשר האוצר.

אריה מכלוף דרעי: סליחה, סליחה.

אריה מכלוף דרעי: אני מציע – אל תגיד: האישה הזו – – –

קריאה: איך אתה מדבר?

קריאה: איך אתה – – –

מיקי לוי: חברת הכנסת שלי יחימוביץ, אני מקבל את הטעון תיקון, שפחדה לקחת את תיק האוצר, קראה לשר האוצר פחדן.

מיקי לוי: הוא – שלוקח את התיק באומץ רב ומקבל החלטות לא פופולריות, נכון, כדי להתמודד עם הגירעון התקציבי שלא הוא יצר.

מוחמד ברכה: הבוס שלו יצר.

מוחמד ברכה: מה הסיפור?

מוחמד ברכה: מה אתם – – –?

מוחמד ברכה: הרי שר האוצר משרת את ראש הממשלה – – –

עפו אגבאריה: – – –

יעקב ליצמן: – – –

מיקי לוי: יושבת-ראש האופוזיציה, יושבת-ראש האופוזיציה היא הפחדנית, לא שר האוצר.

מיקי לוי: ובכלל, כמה קל לשבת על כיסאות האופוזיציה ולהטיח ביקורת בלי חשבון, בלי הצורך לקבל אחריות, ועוד בלי טיפת בושה.

מיקי לוי: חלקכם שמבקרים אותנו, הרי יצרתם את המצב הקשה הזה במו-ידיכם ובהחלטתכם, ועכשיו אתם תוקפים אותנו על הפתרונות שלנו למצב שאתם יצרתם.

קריאה: – – –

מיקי לוי: שם, יושבים בחלק האחורי, ישב יושב-ראש ועדת הכספים שהיה חלק, הוא ואגודת ישראל, מהקואליציה.

יעקב ליצמן: – – –

יחיאל חיליק בר: עכשיו אתה מבין למה היא לא פחדה, היא סירבה.

מיקי לוי: אחרי שלושה חודשים בכנסת אני חייב להודות שעוד לא התרגלתי לצביעות הזו.

יעקב ליצמן: אולי תגיד לי כמה כסף אגודת ישראל קיבלה, אולי תגיד פעם ולתמיד כמה כסף אתה מוריד מאגודת ישראל שזה מתקן את – אולי תגיד.

מיקי לוי: הרבה, הרבה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ליצמן, תודה.

יולי יואל אדלשטיין: השאלה נשמעה.

יעקב ליצמן: לא, אולי הוא לא שמע.

מיקי לוי: אני שמעתי היטב.

יולי יואל אדלשטיין: לא, הוא שמע.

יולי יואל אדלשטיין: אני מבטיח לך שהוא שמע.

יולי יואל אדלשטיין: אם הוא יבחר גם לענות הוא – – –

מיקי לוי: האוזניים שלי דפוקות משירותי הצבאי ויש לי על זה סעיף שמיעה.

מיקי לוי: שמעתי את קריאתך.

דוד רותם: תן לו גם תשובה.

מיקי לוי: אמרתי: הרבה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת רותם, זה שאתה – – – מהספסלים האלה, זה לא אומר שאתה צריך – – –

מרב מיכאלי: כמה זה הרבה?

מיקי לוי: אחרי שלושה חודשים בכנסת אני חייב להודות שעוד לא התרגלתי לצביעות הזו ולמהירות שבה אלו שישבו על הכיסאות האלה פה מסביב לשולחן הממשלה, עוברים חיש מהר אחורה, לספסלים האחוריים, והופכים למבקרים החריפים ביותר של אותם הצעדים שהם יצרו בהיותם יושבי-ראש ועדת הכספים.

מרב מיכאלי: אבל למה אתם חוזרים על אותם צעדים?

מיקי לוי: ראיתי בעיתון את גיבובי הרעיונות והנתונים שהצגתם באופוזיציה לפני כמה ימים כתוכנית כלכלית, ולא הצלחתי להבין – זו האמת – מה אתם רוצים.

יעקב ליצמן: – – –

מיקי לוי: מצד אחד, הזוג גפני וגלאון טוענים שיצליחו – לקופת המדינה לא פחות מ-43.3 מיליארד שקלים; זו השורה התחתונה בתוכנית הזו.

מיקי לוי: מהצד השני, חברת הכנסת יחימוביץ, על אותם סעיפים בדיוק, טוענת שתחסוך רק 13.6 מיליארד שקלים.

מיקי לוי: לפחות חברת הכנסת יחימוביץ צנועה יותר מבפעם הקודמת שבה הציגה לנו תוכנית כלכלית שעלותה 138 מיליארד שקלים.

יעקב ליצמן: יש לי רושם – – –

מיקי לוי: אז עברתי על הסעיפים – חבר הכנסת ליצמן, תאמין לי.

מיקי לוי: חבל שחברך גפני לא נמצא כאן כי הרי יש לו חלק בעניין הזה.

מיקי לוי: אז עברתי על כל הסעיפים כדי להבין מה אתם רוצים ומאיפה נובע הפער העצום של עשרות מיליארדים של אותם סעיפים ממש, ומצאתי נתונים מדהימים.

מיקי לוי: בתוכניתם של הצמד האידיאולוגי גפני וגלאון, העלאת התמלוגים על משאבי הטבע תחזיר למדינה 12 מיליארד שקלים, ואילו אצל חברת הכנסת יחימוביץ – רק 1.6 מיליארד שקלים.

אריה מכלוף דרעי: – – – צמד אידיאולוגי לא – – –

מיקי לוי: אצל יהדות התורה ומרצ גביית מס על הרווחים הכלואים תניב לא פחות מ-13.5 מיליארד שקלים, ואילו יושבת-ראש העבודה טוענת כי סעיף זה יכניס לקופת המדינה רק 3 מיליארד שקלים.

מיקי לוי: והרשימה נמשכת, חבר הכנסת ליצמן – –

יעקב ליצמן: – – –

מיקי לוי: – – והרשימה נמשכת, ואני שואל: למי להאמין?

מיקי לוי: זה רציני?

מיקי לוי: אני שואל אתכם: כמה זמן הקדישו לתוכנית הכלכלית הזו?

מיקי לוי: חמש דקות?

מיקי לוי: שעה?

מיקי לוי: זה רציני?

יעקב ליצמן: – – – שר האוצר.

מיקי לוי: ובכלל, מאיפה הנתונים האלה שלקחתם?

מיקי לוי: איך אפשר להתייחס לביקורת שלכם ברצינות אם חברי האופוזיציה אפילו לא מסונכרנים על הנתונים שהם עצמם מציגים כביקורת על הממשלה?

מיקי לוי: וישנה עוד שאלה מעניינת אבל פחות חשובה.

מיקי לוי: מדוע חברות הכנסת יחימוביץ וגלאון לא הגישו ביחד את המסמך?

מיקי לוי: האם היריבות ביניהן כה עזה, עד כדי כך שחברת הכנסת גלאון מעדיפה את חבר הכנסת גפני על פניה של יושבת-ראש מפלגת העבודה?

מיקי לוי: הייתכן?

יחיאל חיליק בר: מה זה רלוונטי – – –?

מיקי לוי: זה רלוונטי כמו שיושבת-ראש המפלגה שלך – אתה לא היית בכנסת בשבוע שעבר ולא שמעת את נאומה.

מיקי לוי: והנאום שלי הוא באותו מטבע, ידידי.

מוחמד ברכה: למה הוא צריך להיות באותו מטבע?

מוחמד ברכה: למה צריך ללכת – – – זה רכילות, רכילות זולה.

מוחמד ברכה: זה רכילות.

יעקב ליצמן: – – –

מוחמד ברכה: וה-3 מיליארד, אתה כנראה לא הבנת על מה מדובר.

מוחמד ברכה: הממשלה שלך גבתה 3 מתוך 30, הרווחים הכלואים, ונתנה פטור על 27.

מיקי לוי: אני רק יכול להשיב לך שבינתיים אף אחד, חוץ משר האוצר הנוכחי, לא הצליח ליצור קשר עם יושב-ראש "טבע" ולקיים אתו איזשהו דיאלוג של העברת התמלוגים – אפילו חלקם בשלב הזה.

מיקי לוי: כן, רק חלקם – חזרה לאוצר מדינת ישראל.

מוחמד ברכה: למה שר האוצר לא ניהל דיאלוג עם האנשים העשוקים, העניים?

מוחמד ברכה: עם מנכ"ל "טבע" הוא מנהל דיאלוג, עם חברי הכנסת הוא לא מנהל דיאלוג – – –

מיקי לוי: ומכיוון שהוא הראשון שעשה את זה, אז אני מבין שזה מרגיז אתכם, מה לעשות.

מיקי לוי: הוא היחידי שעשה את זה.

קריאה: הוא היחידי – – –

מיקי לוי: אני רוצה להזכיר לך, חבר הכנסת ליצמן, ששר האוצר כבר הכריז כי משאבי הטבע שייכים קודם כול לציבור והחליט על הקמת ועדת ששינסקי 2 לבחינת העלאת התמלוגים ממשאבי הטבע.

מיקי לוי: הוא עשה את זה, הוא לא חיכה שימליצו לו.

מיקי לוי: לפני שבועיים, לא חיכה לכם והכריז על הקמת ועדה לבחינת הסדרי החוב, שבראשה עומדת מנכ"לית משרד האוצר, והיא תשים סוף לתספורות המקוממות של בעלי ההון.

מיקי לוי: אני רוצה גם להזכיר שאנחנו מקדמים, בוועדת הכספים, את חוק הריכוזיות, שיוביל לפתיחת המשק לתחרות ויביא להורדת מחירים.

מיקי לוי: אני רוצה לרענן לכם את הזיכרון, שבתקציב הנוכחי שאנחנו מגישים יש פרק מסים שלם וגדול, של עשרות סעיפים, שמטרתו העיקרית להילחם בהון השחור, לצמצם את תכנוני המס של חברות הענק ולהביא להעמקת הגבייה.

מיקי לוי: אני חושב שגם חשוב מאוד להזכיר, לאור הטפות המוסר שאנחנו מקבלים מכם, כי שר האוצר החליט כבר לפני חודש על העלאת המס לחברות הגדולות, במסגרת החוק לעידוד השקעות הון.

מוחמד ברכה: – – –

מיקי לוי: בקיצור, אתם מטיפים לצעדים שלא עשיתם בכל שנותיכם בממשלות ישראל ואילו אנחנו מבצעים אותם.

מוחמד ברכה: – – –

מיקי לוי: לסיום, חברי הכנסת, בשבועות האחרונות מרבים לצטט את דוחות ה-OECD.

מיקי לוי: אתם, כל פעם עליתם, שמעתי אתכם אומרים את זה, מזכירים בצדק את בעיית העוני ואת חוסר השוויון בישראל, שעולים מהדוחות של השנים האחרונות.

מיקי לוי: אני רוצה לצטט בהזדמנות זו, אדוני היושב-ראש, את דבריו של מזכ"ל ה-OECD, שאתו נפגש שר האוצר בסוף השבוע בפריז.

מיקי לוי: אבל כאן עמדו כמה חברים והאשימו אותו בנסיעה פרטית.

מיקי לוי: כן, הוא נסע לפגישת עבודה וגם נח.

יעקב ליצמן: – – –

מיקי לוי: מגיע לו גם לנוח, חבר הכנסת ליצמן, מה לעשות.

יעקב ליצמן: סוף-סוף.

יעקב ליצמן: הוא הרס את המדינה, בא לו לנוח.

מיקי לוי: מכיוון שמי שהיה בקואליציה הקודמת ומי שישב בראש ועדת הכספים זה אגודת ישראל, לא אנחנו, אני ממליץ שתשנה את כיוון היד ותצביע על עצמך.

יעקב ליצמן: לפחות תוכיח קצת שאתה יודע מה אתה מדבר – – –

מיקי לוי: קיצורו של יום, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לצטט בהזדמנות הזו את דבריו של מנכ"ל ה-OECD, שאתו נפגש שר האוצר בסוף השבוע בפריז, והוא החמיא לתקציב ולדרך שבה מנהל שר האוצר את המדיניות הכלכלית.

עיסאווי פריג': – – –

מיקי לוי: הוא אמר כי הוא מברך על צעדי המדיניות הננקטים לשילוב אוכלוסיות שאינן עובדות במעגל התעסוקה, וכי ההחלטה על ריסון תקציבי היא הנכונה למצבו של המשק הישראלי, כי אין דרך אחרת.

מיקי לוי: כמו כן, בהתייחסות למע"מ, לאור הניסיון שנצבר בעולם, ציין מנכ"ל ה-OECD כי הטלת מע"מ לא דיפרנציאלי היא הדבר הנכון לעשותו, וכי המע"מ המוטל בישראל עדיין נמוך – עדיין נמוך – מהממוצע במדינות ה-OECD.

מיקי לוי: אלה דברים בשם אומרם – דברים שראוי להקשיב להם.

מיקי לוי: לפני כשבוע שמעתי כאן – ישבתי בכיסאי ולא הגבתי רבות – שמעתי את המצעד שעלה לכאן והשמיץ בכל דרך אפשרית בעניין הזה, וגם, לצערי, מהצד הזה, של חברי מהקואליציה, חברת הכנסת רגב, שאיננה כאן, שלפני כן דיברה אתי ואמרה לא להטיל מע"מ על פירות וירקות, לא להטיל מע"מ על קרנות השתלמות, לא לבטל את המע"מ באילת וכן הלאה וכן האלה.

מיקי לוי: אבל ראה זה פלא, היא עלתה כאן ודיברה על ה-1%.

מיקי לוי: נראה לי כי היא התבלבלה ולאחר מכן עזבה את האולם.

מיקי לוי: בכל המצעד הזה, צדיק אחד, חבר הכנסת ריבלין, שאמר, לא טוב, ואני לא כל כך מרגיש נוח – ואני מבין אותו, אני חש כמוהו – עם הטלת 1% של מע"מ.

מיקי לוי: מכיוון שאנחנו בשעת מבחן, אין ברירה, כדי להציל את מדינת ישראל אני אצביע בעד.

מיקי לוי: אני מרשה לעצמי לצטט אותך, חבר הכנסת ריבלין – – –

ראובן ריבלין: לא את מדינת ישראל, את תקציב מדינת ישראל.

מיקי לוי: את תקציב מדינת ישראל.

מיקי לוי: אני מקבל את התיקון ואני מודה לך על כך.

מיקי לוי: לכן, אדוני היושב-ראש, אני מבקש לדחות את הצעת האי-אמון.

מיקי לוי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: את הצעות האי-אמון.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן שר האוצר, חבר הכנסת מיקי לוי.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נמשיך.

יולי יואל אדלשטיין: ההצעה הבאה היא של סיעת ש"ס: דוח הביטוח הלאומי מזהיר כי כ-90,000 עניים ייכנסו למעגל העוני ודוח ה-OECD קובע כי מדינת ישראל כשלה במיגור העוני ובהפחתתו; הממשלה מדרדרת את האזרחים לעוני ודורסת את השכבות החלשות.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא לא אחר מאשר חבר הכנסת אריה דרעי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני, עד עשר דקות לרשותך.

יולי יואל אדלשטיין: דרך אגב, המשיב הוא שר הרווחה והשירותים החברתיים, חבר הכנסת מאיר כהן, אני מקווה שיגיע.

אריה מכלוף דרעי: הוא לא ישמע.

אריה מכלוף דרעי: הוא לא ישמע מה שיש לי לומר.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נצטער על כך.

יעקב ליצמן: סגן שר האוצר יענה לך.

מיקי לוי: אני יכול לענות לך.

אריה מכלוף דרעי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בדרך כלל אני לא נוהג לנאום מהכתב, אך מצאתי כותב נאומים מוכשר מאוד, ולכן הפעם אחרוג ממנהגי ואקרא מהנאום של הכותב המאוד מוכשר: אחי העבדים, תרשו לי לפתוח ולומר לכם שלמרות כל מה ששמעתם ולמרות כל מה שאתם עתידים לשמוע, אתם צודקים.

אריה מכלוף דרעי: בימים הקרובים ילעגו לכם, יגידו שאינכם ממוקדים ומניעיכם האמיתיים הם פוליטיים.

אריה מכלוף דרעי: יסבירו שהמחאה שלכם ילדותית ומפונקת.

אריה מכלוף דרעי: יציפו אתכם בשלל עובדות והחלטות ומספרים שכל מטרתם להסוות את העובדה שלא יעזור שום דבר, אתם עדיין צודקים.

אריה מכלוף דרעי: אתם צודקים משום שהפכתם לעבדים.

אריה מכלוף דרעי: הכבלים על ידיכם שקופים – חבר הכנסת פרי, תקשיב איזה נואם מוכשר.

אריה מכלוף דרעי: השלשלאות, השר פרי – השלשלאות על רגליכם בלתי נראות, אבל הן עדיין פוצעות אתכם.

אריה מכלוף דרעי: אתם עבדים למשכנתה, עבדים לשכר הדירה, עבדים למחירי המזון, עבדים למחירי הדלק.

אריה מכלוף דרעי: אתם עבדים לביורוקרטיה המשעבדת אתכם ולפקידות האדישה לגורלכם; עבדים לטייקונים המעבירים זה לזה מיליארדי שקלים, שחלקם הגדול נלקחו מכספי הפנסיה שלכם מבלי שיטרחו לשאול אתכם או לתת לכם על כך דין-וחשבון; עבדים לשלטון שהפך למועדון חברים סגור שבו מתחלפים שוב ושוב לנצח אותם אנשים באותם תפקידים, סוגרים עניינים בקריצת עין ויודעים שלעולם לא יתבקשו לשלם את מחיר הכישלון.

אריה מכלוף דרעי: אתם עבדים, אחי, מפני שעבדות היא מצב שבו אתה עובד ומישהו אחר מרוויח.

אריה מכלוף דרעי: אם הקוטג' עולה יותר, הדלק עולה יותר, שכר הדירה עולה יותר, התשלומים לבריאות עולים יותר, אבל אתם מרוויחים אותו דבר, או פחות, אז מקושר, מסודר, מישהו אחר מרוויח, מישהו שחוקי המשחק נכתבו בשבילו.

אריה מכלוף דרעי: כי אם רוב מוחלט של מוצרי יסוד הוא יקר בהרבה מאשר באירופה או באמריקה, ובאותו זמן אתם מרוויחים הרבה פחות מאשר באירופה או באמריקה, אז זוהי עבדות מודרנית.

אריה מכלוף דרעי: איש אינו מצליף בנו בשוטים בשדות הכותנה, אבל גם לא צריך, אנחנו כבולים אל האדמה הזו לא פחות.

אריה מכלוף דרעי: פעם לפחות ידעו העבדים אצל מי הם עובדים.

אריה מכלוף דרעי: העבדים המודרניים אינם יודעים אפילו מי מחזיק בקצה השני של הכבל.

אריה מכלוף דרעי: רשת סבוכה של קשרים סובבת את חייהם, מנהלת אותם מבלי שידעו איך היא פועלת.

אריה מכלוף דרעי: אנחנו לא סוציאליסטים, אחי העבדים, אבל אנו יודעים לזהות אי-צדק כשאנו רואים אותו.

אריה מכלוף דרעי: מעמד הביניים הישראלי משלם על מי שמתחתיו – וזה בסדר; על מי שמעליו – זה מאוד לא בסדר.

אריה מכלוף דרעי: הוא משלם על העניים, והמסים שלו – תקשיב טוב, השר פרי – הוא משלם על העניים והמסים שלו מחזיקים ילד אחד בבני-ברק וילד אחד באום-אלפחם, ואין לנו על כך תלונה.

אריה מכלוף דרעי: כל חברה אנושית צריכה לדאוג לחלשיה – אה, שפתיים יישק – אבל איך קרה שהוא משלם גם על מי שמעליו?

אריה מכלוף דרעי: איך קרה שהכסף שאמור היה לאפשר לעבדים החדשים לגמור את החודש, הולך לקבוצות אינטרסים חזקות ממנו?

אריה מכלוף דרעי: בימים האחרונים הופנו הרבה אצבעות מאשימות החוצה מהמאהל.

אריה מכלוף דרעי: הן הופנו לטייקונים, להתנחלויות, לוועדים הגדולים, לחרדים, לעובדי המגזר הציבורי.

אריה מכלוף דרעי: מבחינת העבדים, הכול נכון.

אריה מכלוף דרעי: כי כשאתה עבד, כולם הופכים להיות אדוניך.

אריה מכלוף דרעי: כולם, כולל הפקידה בחברת החשמל, שמרוויחה פי-שישה מפקידה בתפקיד זהה במחלקה האונקולוגית בבית-החולים; כולל המתנחל שקיבל כביש עד הבית; כולל האנשים שמוציאים 7 מיליון שקלים על חתונה בעודם מבקשים הסדר חובות מהמוסדיים.

אריה מכלוף דרעי: מי הם המוסדיים?

אריה מכלוף דרעי: זה אני ואתם, דרך קרנות הפנסיה שלנו.

אריה מכלוף דרעי: באו כמה אנשים, לוו מאתנו 150 מיליארד שקלים, ועכשיו לא בא להם להחזיר.

אריה מכלוף דרעי: מדוע השלטון מרשה לכל אלה להצטרף לשורת המכים?

אריה מכלוף דרעי: מפני שהוא יודע שנשתוק.

אריה מכלוף דרעי: העבדים הרי תמיד שותקים.

אריה מכלוף דרעי: אם הם מתחילים לצעוק ולכעוס, השלטון רק צריך לחכות.

אריה מכלוף דרעי: משהו כבר יגיע – המלחמה הבאה, פינוי המאחז הבא, ספטמבר הבא.

אריה מכלוף דרעי: הרי תמיד יקרה – – – סליחה שלא אמרתי גם, אחיותי העבדות.

אריה מכלוף דרעי: אומרים "עבדות"?

קריאות: שפחות.

אריה מכלוף דרעי: שפחות, סליחה.

אריה מכלוף דרעי: שפחות.

אריה מכלוף דרעי: כותב הנאומים לא כתב לי את זה, מה אני אעשה?

אריה מכלוף דרעי: הוא כתב רק "אחי העבדים".

אריה מכלוף דרעי: – – – ספטמבר הבא.

אריה מכלוף דרעי: הרי תמיד יקרה משהו שיאפשר לממשלה לשלוף את דגל הפטריוטיות ולנופף בו למול העבדים כדי שישתתקו.

אריה מכלוף דרעי: ישתתקו וילכו למילואים, ישתתקו וישלמו על שיעורים פרטיים לילדיהם כי מערכת החינוך אינה טובה מספיק, ישתתקו נבוכים מול הוריהם שיבקשו עזרה בשכר הדירה, ישתתקו ויעמדו בפקק, שעות על שעות, בעוד עורפם נוזל זיעה ומכוניתם נוזלת דלק יקר להחריד, עומדים מעל לתוואי של הרכבת התחתית שהממשלה החליטה להקים כבר בשנות ה-70, אבל מעולם לא בנתה – שכן זוהי תכונתם המובהקת ביותר של העבדים: הם בלתי נראים.

אריה מכלוף דרעי: השלטון שלנו, בעודו מחליף לחיצות ידיים סודיות מתחת לשולחן עם נציגי הטייקונים וקבוצות האינטרסים השונות, אינו זוכר רוב הזמן שהם קיימים.

אריה מכלוף דרעי: כבר כמה חודשים מספר לנו האדון שר האוצר שהכלכלה הישראלית היא סיפור הצלחה – ואינם מבינים כמה זה מרגיז.

אריה מכלוף דרעי: הרי הכלכלה אינה מטרה, היא אמצעי המיועד לשפר את חיי האזרחים.

אריה מכלוף דרעי: הכלכלה אינה הצלחה אם המשכורות לא עלו, אם המחירים עדיין גבוהים, אם רמת חייהם של העבדים ממשיכה כל הזמן לרדת.

אריה מכלוף דרעי: והכלכלה אינה יכולה להיחשב להצלחה אם איש אינו משלם את מחיר הכישלונות.

אריה מכלוף דרעי: האם מישהו שילם את מחיר הרכבת שלא באה, את מחיר מותה של הזקנה שאיש לא פינה מהמסדרון, את מחיר המתמחה הצעיר שנטש בזעם אין-אונים את בית-החולים כי אינו יכול עוד?

אריה מכלוף דרעי: כמובן שלא, כי עבדים אינם מתים, הם רק מתחלפים.

אריה מכלוף דרעי: סוף ציטוט.

אריה מכלוף דרעי: אתם, חברי הכנסת הנכבדים, הספקתם כבר – – –

ישראל אייכלר: תספר לנו מי כתב לך את הנאום היפה?

יחיאל חיליק בר: תגלה לנו.

אריה מכלוף דרעי: ודאי ניחשתם כבר מיהו כותב הנאומים המוכשר שכתב את הנאום הזה.

אריה מכלוף דרעי: חברי חברי הכנסת – עכשיו זה שלי – אני חלילה לא אומר ששר האוצר שקרן, חלילה, אבל כן אפשר לומר שיש כאן שני יאיר: יאיר מהפייסבוק שרוצה לרצות את כולם ולזכות באהבת כולם ויאיר ממשרד האוצר שעושה סיבוב על כל הציבור של המצביעים שלו.

אריה מכלוף דרעי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אריה דרעי.

יולי יואל אדלשטיין: המשיב, מסתבר, הוא סגן שר האוצר חבר הכנסת מיקי לוי.

קריאה: מה זה פה, הפתעה?

יולי יואל אדלשטיין: הפתעה.

יולי יואל אדלשטיין: הפתעה.

יולי יואל אדלשטיין: תשמע, חבר הכנסת אריה דרעי גם בא עם איזה הפתעה, מותר גם לממשלה לעשות קונטרה ולבוא עם הפתעה משלה.

יצחק כהן: – – –

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש – – –

ישראל אייכלר: למה תמיד לוי?

ישראל אייכלר: תביא פעם את ריקי כהן, שהיא תעלה במקום השר.

מיקי לוי: זו הצעה טובה.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מכיוון שחבר הכנסת אריה דרעי עסק ביציאת מצרים, אני מסתפק בכך שאגיד: כדאי אם הביאנו לארץ-ישראל.

משה גפני: איזה יציאת מצרים?

מיקי לוי: 85% מהנאום היו על "אחי העבדים".

מיקי לוי: הזכיר לי את יציאת מצרים, ואני מסתפק בכך שבאמת הביאנו לארץ-ישראל.

מיקי לוי: ועל כך אני מודה לבורא עולם, על יציאת מצרים, כי על נושא אחי העבדים שהוקרא פה, זה מה שיש לי להגיד.

מיקי לוי: בסופו של יום, ואני אגיד פעם נוספת, יאיר לפיד, שר האוצר, חבר הכנסת יאיר לפיד לקח על עצמו משימה לא פשוטה בימים טרופים אלה, כשהגירעון שדובר בו רבות הגיע לממדים מפלצתיים ברמה של בולען, והוא מאיים על כלכלת מדינת ישראל.

מיקי לוי: וכל המהלכים שבוצעו – והיה כאן סגן שר האוצר הקודם ששיבח את פקידי האוצר שעוזרים על-ידו – התקציב שהונח בסופו של דבר על שולחן הכנסת הוא תקציב אחראי, הוא תקציב חברתי והוא תקציב שמתקן עוולות רבות של שנים.

מיקי לוי: חבר הכנסת דב חנין יצא, ואני רק יכול להגיד שיש ועדה שתבדוק את כל המחצבים של מדינת ישראל ואת התשלומים – – – של מחצבי הטבע שעבורם יש לשלם לאוצר המדינה מס אמת.

מיקי לוי: ושוב, הספר שיונח, ספר התקציב, הוא ספר אחראי, ואני מבקש לדחות את הצעת האי-אמון.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן שר האוצר, חבר הכנסת לוי.

משה גפני: אין אפשרות לעמוד בתקנון של הכנסת, לענות על אי-אמון ברמה?

משה גפני: הוא לא דיבר על יציאת מצרים.

קריאה: אם היית מאזין לו, היית – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: ההצעה הבאה היא של סיעת יהדות התורה: הוראת ראש הממשלה להקפיא את הבנייה בירושלים בניגוד להסכמת הממשלות הקודמות.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להקים את הממשלה הוא חבר הכנסת אורי מקלב, וינמק את ההצעה חבר הכנסת יעקב ליצמן.

יולי יואל אדלשטיין: אומנם חלק גדול מן הזמן שלו הוא כבר הוציא, שרף בקריאות ביניים, אבל בכל זאת, אי-אמון, אז אנחנו ניתן לך עשר דקות תמימות.

יולי יואל אדלשטיין: עד עשר דקות.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יעקב ליצמן: תודה, אדוני היושב-ראש, שהחזרת לי את הדקות שצעקתי על סגן שר האוצר.

יעקב ליצמן: בינתיים רציתי לשבח אותו שהוא לפחות יושב בדיונים ולא "יאיר ברח", אז פתאום גם הוא – או, הוא חזר.

יעקב ליצמן: אוקיי.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, אדוני סגן השר, אתה בורח באמת?

מיקי לוי: לא.

מיקי לוי: אני מאזין לך.

מיקי לוי: אני פה.

מיקי לוי: לעונג לי להאזין לך.

יעקב ליצמן: בוא נראה.

יעקב ליצמן: אתה בורח לי, אני רואה.

יעקב ליצמן: מספיק שיאיר ברח.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, חשבתי לפחות, מילא אני באופוזיציה, בסדר, אופוזיציה זה לא עונש גדול, החרמה זה נורא ואיום.

יעקב ליצמן: הסיבה שיבוא בן-אדם ויגיד שהוא פשוט מתבייש לעמוד בתמונה אצל הנשיא עם בן-אדם זקן, זה אנטישמיות טהורה.

יעקב ליצמן: זה פחות או יותר מה שהיה, ולכן על האופוזיציה אני לא בוכה.

יעקב ליצמן: על מה שהיה, בהחלט כן.

יעקב ליצמן: ואני חושב שדבר כזה, ישלמו על זה ביוקר, לצערי הרב, על צורת ההחרמה.

יעקב ליצמן: אבל אני רוצה דווקא לדבר על דבר אחד שחשבתי שמאחד את הממשלה הנוכחית, כאילו הם ימין – בית יהודי, ליכוד ביתנו, יש עתיד, אין עתיד, לא משנה, כולם ימנים.

יעקב ליצמן: אז הלכתי לבדוק.

יעקב ליצמן: השבוע, בשבוע שעבר היה שר השיכון בוועדת הכספים.

יעקב ליצמן: שאלתי אותו ברוב תמימות האם בונים בירושלים וראיתי אי-נוחות.

יעקב ליצמן: שאלתי אותו: למה לא בונים בירושלים?

יעקב ליצמן: אז הוא ענה לי: תשאל את נתניהו.

יעקב ליצמן: מה הבנתי?

יעקב ליצמן: הבנתי שנתניהו מעכב את הבנייה בירושלים.

יעקב ליצמן: עשיתי קצת מחקר, רציתי לראות באיזה מקומות לא בונים בירושלים.

יעקב ליצמן: מה מקפיאים בירושלים?

יעקב ליצמן: באיזה מקומות?

יעקב ליצמן: אז אני אתן לכם את הרשימה המפורטת: רמות, קאנטרי – 290 דירות; גילה – 800 דירות; רמת-שלמה – 1,500 דירות; פסגת-זאב – 160 דירות; הר-חומה – 82 דירות.

יעקב ליצמן: זה 2,500 דירות שראש הממשלה מעכב בהוראה שלו, לא לאפשר את הבנייה לירושלים.

יעקב ליצמן: ואנחנו מדברים על ממשלת ימין שמטיפה מוסר.

יעקב ליצמן: ואני רוצה להגיד לכם שפעם אחת הגברת ציפי לבני לא התמנתה לראש ממשלה מפני שדרשתי שלא ינהלו משא-ומתן על ירושלים.

יעקב ליצמן: ואז ראש הממשלה התחייב שבירושלים יבנו, יבנו ויבנו.

יעקב ליצמן: מה פתאום, לא בונים.

יעקב ליצמן: לא משנה שגם בכל הארץ לא בונים, סתם אנדרלמוסיה בנושא הבנייה.

יעקב ליצמן: אבל שיבוא ראש ממשלה ושיגיד שלא בונים בירושלים – אני רוצה לראות איך הבית היהודי יצביע היום.

יעקב ליצמן: אני רוצה לראות אם הם עומדים מאחורי המילה שלהם על נושא ירושלים.

יעקב ליצמן: מה שהיה לפני הבחירות, היום זה לא חל.

יעקב ליצמן: הדבר היחיד שמכריחים את כולם זה להיות שונאי דת.

יעקב ליצמן: שליש מחוק ההסדרים נוגע לחרדים; הקיצוצים המסיביים – אין תקציב באף מקום שמקצצים ממנו 50% חוץ מהישיבות, וזה לפני הנטל-שמטל.

יעקב ליצמן: וזה הדבר היחיד שכולם – גם הליכוד ביתנו, וגם הבית היהודי, לא מדבר על לפיד – כולם מאוחדים בזה.

יעקב ליצמן: כולם מבינים, לדפוק את החרדי זה מצווה.

יעקב ליצמן: וכשיאיר לפיד אמר כאן, בשעה שלא היה לו אומץ להיות כאן כאשר מצביעים על המע"מ, ושהוא עמד כאן רק להטיף מוסר לחרדים שאנחנו אשמים, וכששאלתי אותך כמה מקצצים, כמה הנזק שעשינו למדינה, אתה אפילו לא יודע להגיד סכום, כי אתה יודע שזה אפסי.

יעקב ליצמן: רק להגיד שהחרדים אשמים, רק לעשות שנאה במדינה, זה מה שאתה יודע?

יעקב ליצמן: בזה אתם אלופים?

יעקב ליצמן: רק שונאי דת ישראל, זה מה שאתם – מפלגת דת ישראל.

יעקב ליצמן: והמייסד שלכם, האבא שלו, כבר המפלגה חוסלה, פוליטית.

יעקב ליצמן: זה יהיה גם הסוף שלכם, כי אין עתיד לאף אחד שמנסה והורס דת.

יעקב ליצמן: הגיע הזמן, פעם אחת ולתמיד, לגלות את הפרצוף שלכם, יש גבול לכל הדברים.

יעקב ליצמן: לעשות שנאה למדינה על מי שלומד תורה?

יעקב ליצמן: לעשות שזה פלילי?

יעקב ליצמן: ואף אחד – ראש הממשלה לא פותח את הפה אפילו, לא שומעים אותו, נעלם.

יעקב ליצמן: יקירי החרדים, ברית.

יעקב ליצמן: על מה מדברים כאן?

יעקב ליצמן: עכשיו אני רוצה להתייחס לכמה דברים ששמעתי משר האוצר.

יעקב ליצמן: הוא קיצץ קצבאות ילדים – 3.5 מיליארד שקל.

יעקב ליצמן: הוא עשה – אני רגיש, הוא אמר, אני רגיש לעניים, ולכן החלטתי לפתוח קרן.

יעקב ליצמן: זה מה שהוא אמר, מיקי?

יעקב ליצמן: כן?

יעקב ליצמן: גם את זה לא?

יעקב ליצמן: אה כן, הוא החליט לפתוח קרן.

יעקב ליצמן: אתה יודע כמה הקרן?

יעקב ליצמן: קיצוץ 3.5 מיליארד שקל, והקרן לעניים – 200 מיליון שקל, ואתה בכלל מגמגם אם הוא הולך לפתוח אותה בכלל.

יעקב ליצמן: על מה מדברים כאן, איזה דמגוגיה?

יעקב ליצמן: כשרוצים להזמין אותו – הוא בורח לחוץ-לארץ בהצבעות, כשרוצים לדבר אתו מדברים אל הקיר, אל העצים ואל האבנים, גוגל-שמוגל, לא יודע מה זה בכלל.

יעקב ליצמן: וזה שר אוצר שאחראי לתקציב שלנו?

יעקב ליצמן: איזה בושה.

יעקב ליצמן: חבר הכנסת גפני צדק בשבוע שעבר כשאמר שבאוצר אומרים שהוא פראייר גדול, לא מצאו פראייר יותר גדול ממנו.

יעקב ליצמן: הוא כזה מומחה, שר האוצר, שהוא נוסע לחופשה פרטית, ופתאום הוא הופך את זה לפגישת עבודה.

יעקב ליצמן: אולי תסביר מתי נהייתה פגישה עם ה-OECD פתאום?

יעקב ליצמן: הרי הכנס נגמר בבוקר, והוא נסע אחר-הצהריים.

מיקי לוי: הפגישות – – –

יעקב ליצמן: הפגישות שעשיתם – אחרי שהייתה ביקורת בכנסת עשיתם את הפגישה, כי ראיתם שיש בלגן כאן, אז החלטתם, בואו נעשה משהו, צריך לעשות משהו בכל זאת, כי אם הוא היה עושה פגישה אני בטוח שהוא היה לוקח את זה מתקציב משרד האוצר.

יעקב ליצמן: מה שקורה, רבותי, אתם מנסים לעבוד על כל הציבור, לשקר לציבור, לכתוב בקוגל-בלוגל-בבוגל, לא יודע בדיוק מה זה, אתם כותבים מה שאתם רוצים שם כי אף אחד לא יכול להפריך אתכם, כי אי-אפשר לדבר אתו, אי-אפשר לדבר.

יעקב ליצמן: ניסית פעם לדבר עם הקוגל הזה?

יעקב ליצמן: קוגל, קוגל.

יעקב פרי: לא גוגל, פייסבוק.

נסים זאב: רק בשבת אוכלים קיגל.

יעקב ליצמן: ניסיתם פעם – – – ושום דבר.

יעקב ליצמן: לכן אני אומר, רבותי, אני מציע להצביע אי-אמון, ומעניין אותי מאוד אם שר השיכון – אני לא רואה אותו כאן, כנראה הוא מפחד לענות, נכון, אדוני?

אופיר אקוניס: אני אענה לך.

יעקב ליצמן: הוא מפחד לענות, נכון, אדוני?

מיקי לוי: אני לא מפחד מכלום.

יעקב ליצמן: לא, אתה לא מפחד, כי אתה לא שר השיכון, אבל הוא מפחד לענות, כי אם אני צריך לענות לו שאני צודק, הוא לא יכול לענות על זה, אז זה עוד אחת מהשיטות החדשות כאן, בממשלה החדשה.

יעקב ליצמן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יעקב ליצמן, הכול בזכות המבטא היידי; מי שאומר "קיגל" לא יכול לעשות מזה בדיחות.

יולי יואל אדלשטיין: מי שאומר "קוגל" יכול לעשות בדיחות מ"גוגל".

יולי יואל אדלשטיין: סגן שר במשרד ראש הממשלה, הממונה על הקשר עם הכנסת, חבר הכנסת אופיר אקוניס, ישיב על הצעת האי-אמון של יהדות התורה, כפי שהציג אותה חבר הכנסת יעקב ליצמן.

נסים זאב: אם זה קוגל או קיגל?

אופיר אקוניס: זה "גוגל", אבל יש גם קיגל.

יולי יואל אדלשטיין: במה שצודק חבר הכנסת ליצמן, אי-אפשר לדבר על קוגל.

יולי יואל אדלשטיין: זה צודק.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, סגן השר ישיב.

יולי יואל אדלשטיין: תם פרק הבדיחות.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אין, לא הייתה ולא תהיה החלטה על הקפאת בנייה בירושלים.

אופיר אקוניס: אני אחזור, חבר הכנסת ליצמן, בצורה מאוד קוגלית, או גוגלית, כדי שמי שיעשה גוגל ימצא את העמדה הממשלתית.

מסעוד גנאים: זה לא בשורה.

אופיר אקוניס: אני אתייחס לנושא האי-אמון, כי הוא חשוב ביותר.

יעקב ליצמן: למה אתה לא מתייחס לרשימות שאמרת, כנראה לא היית.

אופיר אקוניס: אני אגיד לך, יש מדיניות לממשלה, ואני אחזור עליה בצורה מאוד ברורה: אין החלטה, לא הייתה החלטה, לא תהיה החלטה, על הקפאת בנייה בירושלים.

אופיר אקוניס: נדמה לי שאמרתי את זה בצורה מאוד ברורה, בעברית טובה יחסית, כך אני מקווה, במילים מובנות לכל אדם.

אופיר אקוניס: ואתה, חבר הכנסת ליצמן, כמוני, כמו מרבית היושבים באולם הזה כרגע, יודע – – –

ראובן ריבלין: כמובן, מכיוון שאין החלטה כזאת, בונים בירושלים.

אופיר אקוניס: אני נוסע – אני חייב לומר לך, אדוני היושב-ראש, אני איש תל-אביב, בעוונותי, זה קורה לכמה מאות אלפי ישראלים, אבל אתה איש ירושלים – ואני כל בוקר עולה לירושלים.

אופיר אקוניס: אני בא מדרך שעולה מהאזור שנקרא כביש מנחם בגין, כביש 443, שהוא כביש מצוין גם מבחינה בטיחותית, וברוך השם מבחינה ביטחונית, בשנים האחרונות, ואני רואה את רמות-שלמה, ואני רואה את הבנייה שם – כל הזמן זולג ומתקרב לעבר הכביש, ועוד מעט סוגר על הכביש ועל המחלף החדש, ואני מוכרח להגיד לך, אני נהנה מכל רגע.

אופיר אקוניס: אני רואה את הבנייה.

אופיר אקוניס: רואה, לא מוציא הודעות לעיתונות, לא מנסה לעשות סיבובים, כמו שאומרים, בתקשורת, ואני לא אגיד מי – – –

יעקב ליצמן: – – – בעיה של ממשלת אולמרט – – – לפיד – – –

אופיר אקוניס: אני לא יודע.

אופיר אקוניס: זה של ממשלת אולמרט, וזה של ממשלת נתניהו; יש עמדה, אדוני – ואתה יודע שאני מעריך אותך, חבר הכנסת ליצמן – לליכוד, לממשלות הליכוד.

אופיר אקוניס: זוהי ממשלת ליכוד, העמדה היא מאוד ברורה, היא הייתה תמיד והיא נמשכת גם בימים אלה: הבנייה בירושלים לא הוקפאה ולא תוקפא.

אופיר אקוניס: ואני אומר לך עוד דבר אחד, משום שאני שומע בשבוע האחרון אמירות שמיוחסות – או נאמרות על-ידי גורמים בין-לאומיים.

אופיר אקוניס: אין גורם שיכול לכפות על ישראל לקבל החלטה על הקפאת בנייה בירושלים, גם אם זה יעלה לנו במה שמכונה בעגה הבין-לאומית "גינויים".

אופיר אקוניס: אין גורם כזה.

אופיר אקוניס: יש לנו כבוד רב לידידותינו בעולם, לידידינו בעולם, אבל אין גורם בקהילה הבין-לאומית שיגרום לישראל לקבל החלטה על הקפאת הבנייה בירושלים.

אופיר אקוניס: אני חושב, אדוני היושב-ראש, שיש הסכמה רחבה מאוד בבית הזה שדין רמת-שלמה כדין רחביה; דין רמות כדין בית-וגן; דין הר-חומה כדין הגבעה-הצרפתית.

אופיר אקוניס: כבוד חבר הכנסת ליצמן – – –

יעקב ליצמן: זאת אומרת, גם שם אתם הולכים להקפיא.

באסל גטאס: דין כפר-קאסם כדין – – –

אופיר אקוניס: כבוד חבר הכנסת ליצמן – –

באסל גטאס: תגיד.

אופיר אקוניס: – – אין מערב ירושלים ואין מזרחה; יש ירושלים.

אופיר אקוניס: ובירושלים לא הייתה, אין ולא תהיה הקפאת בנייה.

אופיר אקוניס: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אופיר אקוניס, סגן השר המקשר בין הממשלה לכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, שמענו את התשובות של הממשלה על כל הצעות האי-אמון, ונוכל לעבור לדיון.

יולי יואל אדלשטיין: מטעם סיעת העבודה, הראשונה בדיון היא חברת הכנסת מרב מיכאלי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – בועז טופורובסקי מטעם יש עתיד ומרדכי יוגב מן הבית היהודי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי, עד שלוש דקות לרשותך.

מרב מיכאלי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חיבוקים במליאה – זה תמיד יפה לראות.

מרב מיכאלי: אני ישבתי היום בישיבת ועדת הכספים שנפרדה – ישיבה חגיגית, היה כיבוד, מאוד יפה; נפרדה הוועדה מנגיד בנק ישראל היוצא.

מרב מיכאלי: כולם הודו לו על שירותו.

מרב מיכאלי: הודו לו על המקצועיות, ועל הייצוגיות, ועל המסירות, כנראה בצדק.

מרב מיכאלי: והנגיד מצדו אמר איך מדינת ישראל היא המשק – אחד העשירים ביותר יחסית לעולם, איך ישראל ממשיכה לצמוח, איך הישראלי יכול לסמוך על תכנון חייו כי הוא יודע שהכסף שלו ישמור על ערכו, ועוד כל מיני תיאורים יפים כאלה.

מרב מיכאלי: שאל אותו חבר הכנסת ליצמן, יושב-ראש ועדת הכספים לשעבר, הוא אמר: אני תוהה אם זאת אותה מדינה של שר האוצר, שמתלונן שאין, וחסר, ושהוא עוד מעט יחשוף את המחדלים החמורים שהוא מוצא במשרד האוצר.

מרב מיכאלי: ואני שאלתי את עצמי, האם זאת אותה מדינה ש-25% מאוכלוסייתה נמצאים היום מתחת לקו העוני, כמו שתיארה פה חברת הכנסת אורלי לוי, לפי דעתי רק בשבוע שעבר, את כל האספקטים הקשים, הקשים, הקשים, והבלתי-נסבלים והבלתי-אפשריים של החיים שלהם?

מרב מיכאלי: האם זאת אותה מדינה צומחת?

מרב מיכאלי: אבל זה יותר גרוע מזה, משום שהעשור הצומח הזה, זה העשור שבו גם צמח העוני בצורה כל כך מסחררת.

מרב מיכאלי: אז את אומרת לעצמך: אולי אם הצמיחה היא בעצם הרסנית לחלקים מאוד גדולים של האוכלוסייה, אולי עדיף שלא יצמח המשק?

מרב מיכאלי: עדיף כבר שיישאר כמו שהוא, שלא יתווספו עוד עניות ועניים מתחת לקו העוני.

מרב מיכאלי: את אותה זחיחות מדגים פה, בדיוק על הדוכן הזה, סגן שר האוצר, שעכשיו הוא בדיוק יצא לרגע, כי הוא בין דיבור לדיבור.

מרב מיכאלי: סגן שר האוצר הפגין פה את אותה זחיחות ואת אותה – – –

אברהם מיכאלי: – – – הוא התעייף – – –

מרב מיכאלי: כן, התעייף.

מרב מיכאלי: – – – אותן טענות על צביעות ועל שותפות לאותן עוולות, וכו' וכו'.

מרב מיכאלי: ונשאלת השאלה, אם עומד פה סגן שר האוצר ואומר: אתם הייתם שותפים לצעדים האלה שהביאו לזה, אז למה אתם חוזרים על אותם צעדים עצמם, כשאתם יודעים לאיזה תוצאות גרועות ואיומות הם יגיעו?

מרב מיכאלי: הזחיחות של אנשי יש עתיד – אגב, שוב אני אזכיר את חברת הכנסת אורלי לוי, שעשתה פה באמת שירות גדול בשבוע שעבר כשתיארה את המצב לאשורו, וזכתה לקיתונות של בוז וצוננין על צביעות, משום שהיא תיאלץ להצביע בעד התקציב הזה בהיותה חלק מהקואליציה.

מרב מיכאלי: הפעם זה היה משר הרווחה ולא מסגן שר האוצר.

מרב מיכאלי: אותה זחיחות – אולי כדאי שהם ישימו לב שאחת הכותרות הבוקר הייתה שעוד דוח מודיע שבישראל יש לא רק הכי הרבה עניות ועניים, אלא גם הכי הרבה מיליונרים.

מרב מיכאלי: עוני, חברי וחברותי חברות הכנסת, הוא עניין יחסי.

מרב מיכאלי: אנחנו יודעות ויודעים את זה.

מרב מיכאלי: מדינה שממשיכה לייצר המוני עניות ועניים מצד אחד, וכל פעם עוד קצת מיליונרים בצד השני – כמו שאמרתי פה בשבוע שעבר – תהיה מדינה בלי ביטחון, לא משנה כמה כסף יהיה בתקציב הביטחון שלה, לא משנה כמה מטוסים, כמה טילים, כמה כיפות-מגן וכמה גדודים של חרדיות וחרדים.

מרב מיכאלי: ביטחון לא יהיה לה.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת מרב מיכאלי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת בועז טופורובסקי, ואחריו – חבר הכנסת מרדכי יוגב.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

בועז טופורובסקי: טוב, התבקשתי לעלות להציג את עמדת הסיעה.

בועז טופורובסקי: אני רוצה קודם כול להציג את עמדתי האישית.

בועז טופורובסקי: יש היום פסטיבל שנקרא פסטיבל "אוטופיה" – פסטיבל מדע בדיוני, של סרטי מדע בדיוני, ובכלל ז'אנר המדע הבדיוני, ז'אנר שאני מאוד מתחבר אליו ומאוד אוהב אותו.

בועז טופורובסקי: תכננתי ללכת היום לפסטיבל, ובגלל סדר-היום הארוך, והעובדה שאף אחד לא רוצה להתקזז אתי, לראשונה בחיי, אני נאלץ לעמוד כאן ולספר לכם על פסטיבל "אוטופיה".

בועז טופורובסקי: היום יש גם הקרנה של הסרט "מסע בין כוכבים" – זה הסרט החדש, שהוא סרט מרתק בצורה בלתי רגילה.

בועז טופורובסקי: חלק גדול מהסיבה – – –

אורלי לוי אבקסיס: יהפכו אותך למורה – – – על זה שלא אמרת זה תורה מסיני, ראה וקדש.

אורלי לוי אבקסיס: יענישו אותך.

מרב מיכאלי: יבוא המנהל כהן ויצעק עליך.

אורלי לוי אבקסיס: יענישו אותך.

אורלי לוי אבקסיס: אין להעביר חוקים בוועדות שרים, אדוני.

בועז טופורובסקי: רק רגע.

אברהם מיכאלי: מי אמר שזה – – – כזה?

אברהם מיכאלי: אפשר – – –

בועז טופורובסקי: רגע, רגע.

בועז טופורובסקי: "מסע בין כוכבים" זה חלק מהסיבה שאני נמצא כאן.

בועז טופורובסקי: ב"מסע בין כוכבים" מדובר על עולם שבו כבר אין כסף, אין הבדלי מעמדות, אין עניים ואין עשירים, אין נזקקים, אין אנשים שחסר להם.

בועז טופורובסקי: זה עולם שבו האנושות למדה להתגבר על עצמה ולהפוך את עצמה למקום טוב יותר.

בועז טופורובסקי: וזה אחד מהדברים שהובילו אותי, בין השאר, גם לעשייה הציבורית ולפעילות ציבורית.

בועז טופורובסקי: כמה שזה ישמע חנוני ולא לעניין, אני חושב שזה מאוד לעניין.

בועז טופורובסקי: נכון, העלו את המע"מ; נכון, יש תקציב שהוא לא פשוט ותוכנית כלכלית לא פשוטה; נכון, מעמד הביניים – הבשורות שלו הן גם טובות, אבל חלקן גם לא טובות; נכון, יש הרבה מאוד דברים שאנחנו צריכים לתקן.

בועז טופורובסקי: אבל אנחנו משתדלים לעשות את המקסימום, ובגלל זה אנחנו קודם כול סוגרים את הגירעון, את הבור העצום שיש, ואנחנו חייבים להתמודד אתו ולטפל בו; נוגעים באלמנטים כואבים בחברה, אבל חשובים, כמו השוויון בנטל.

בועז טופורובסקי: ובסופו של דבר, אני מאמין שנביא לשינוי אמיתי בחברה.

בועז טופורובסקי: גם הדיבור בגוגל, או יותר נכון בפייסבוק, ובכלל ברשתות החברתיות, אני חושב שהוא טוב ומעולה, ומראה איזו דרך חדשה, התנהלות חדשה ושקיפות מול הבוחרים, שאני מאחל לכל חברי הכנסת להתנהל כמוה.

בועז טופורובסקי: הלוואי.

בועז טופורובסקי: דיברו גם על הבנייה בירושלים.

בועז טופורובסקי: אני חושב שהבנייה בירושלים זה לא העניין.

בועז טופורובסקי: העניין הוא שאנחנו חיים היום בעולם – גם על זה דיברו ב-"Star Trek", דרך אגב – שבו ברור לכולם איך יסתיים הסכסוך בינינו לבין שכנינו.

בועז טופורובסקי: ברור לכולם מה יהיה הסוף.

בועז טופורובסקי: ברור לכולם מה הפתרון.

בועז טופורובסקי: אבל ברור לכולם גם שאנחנו משלמים עכשיו מחיר דמים שחבל שאנחנו משלמים אותו; שאנחנו משלמים מחיר גם בזמן שאנחנו מבזבזים, בזמן שאנחנו לא יכולים להחזיר לעצמנו, וחבל שאנחנו משלמים אותו.

בועז טופורובסקי: אני מקווה שיום יבוא ואנחנו כאן בכנסת הזאת, במליאה הזאת, נהיה קצת יותר קרובים למה שקורה ב"מסע בין כוכבים" ולנושאים שמדברים עליהם בפסטיבל "אוטופיה".

בועז טופורובסקי: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת בועז טופורובסקי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת מרדכי יוגב, ואחריו – חבר הכנסת נסים זאב.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

מרדכי יוגב: ברשות היושב-ראש, אדוני, שר המדע, כנסת נכבדה, אני אתייחס לשני הנושאים.

מרדכי יוגב: התייחסות ראשונה – למע"מ.

מרדכי יוגב: בתקציב המדינה כפי שהובא לפנינו חסרה חמלה כלפי החלשים.

מרדכי יוגב: הגדלת המע"מ בצורה רגרסיבית, משמע לכולם באותה המידה – את שומעת, שלי?

מרדכי יוגב: יושבת-ראש מפלגת העבודה, הגדלת המע"מ רגרסיבית, משמע לכולם, על כל המוצרים, ב-1%, זו העלאה שפוגעת בשכבות החלשות, ומגרדת מהם עוד 1% לקופת המדינה מהמעט שיש או שאין להם.

מרדכי יוגב: הפגיעה הקשה בשכבות החלשות כפי שהיא באה לידי ביטוי בתקציב המדינה נוגדת את ערכי תורתנו, מוסריותנו.

מרדכי יוגב: הדבר גם עלול לדרדר כלכלית משפחות וילדים רבים, שעוד יעלו למדינה כספים רבים בדרך לשיקומם או לטיפול בהם.

מרדכי יוגב: אני קורא לשר האוצר ולסגנו, וגם ליושב-ראש ועדת הכספים, חבר הכנסת ניסן סלומינסקי: תקנו את ההחלטה; יש עוד חודש עד לאישור הסופי של התקציב – ובדרכים נוספות, כמו מע"מ דיפרנציאלי שנהוג בהרבה מדינות.

מרדכי יוגב: זה אולי דורש יותר עבודה, אבל זה יותר צודק ויותר חכם גם יחד.

מרדכי יוגב: מע"מ דיפרנציאלי יגבה מס גבוה יותר ממי שיש לו למותרות, כגון מי שיקנה ג'יפ ביותר מחצי מיליון וישלם מע"מ בהיקף של 20%.

מרדכי יוגב: מי שיקנה לחם, חלב, ביצים או תרופות או ייסע בתחבורה ציבורית, ישלם פחות על אותם מוצרי יסוד.

מרדכי יוגב: נכון, גם העשירים ייהנו, אבל הם ישלימו את אחוזי הנאתם ותשלומי מסיהם ממוצרי המותרות שהם יצרכו.

מרדכי יוגב: אני מקווה שבזמן שנותר עד אישור התקציב אכן ייקחו את המשימה הזאת באוצר ויתקנו את המעוות, ולא נמצא את עצמנו פוגעים בחלשים ונופלים למקומות שאנחנו לא רוצים להיות בהם מוסרית וכלכלית.

מרדכי יוגב: באופן קצר יותר, בהקשר של הקפאת הבנייה בירושלים – הצעת האי-אמון של חבר הכנסת ליצמן – אין מדינה בעולם שמקפיאה בנייה, בוודאי לא בבירתה המאוחדת והנצחית, ירושלים.

מרדכי יוגב: ירושלים זוקקת, כמו ערים רבות אחרות, הגדלת הבנייה בהיקפים של אלפי יחידות דיור בכל שטחה והיקפה.

מרדכי יוגב: עלינו לחזק את ירושלים, וחיזוקה יהיה בכך שעשרות זוגות צעירים מכל המגזרים בישראל יוכלו לרכוש בה דיור בר-השגה.

מרדכי יוגב: גם במטרופולין ירושלים, אם רוצים לחזק את ירושלים, מזרחה בשטחי 1E, דרומה בשטחים שמדרום לקניון מלחה ובגבעת-המטוס, צפונה בשטחי נבי-סמואל, עטרות, פסגת-זאב, עלינו לשווק ולבנות, לפתח, לחזק את ירושלים כבירת ישראל.

מרדכי יוגב: אני סומך בעניין הזה – מקווה לסמוך – על ראש הממשלה ועל שר הבינוי והשיכון אריאל שרון – סליחה, אורי אריאל; אריאל השלישי, אחרי אריאל אטיאס – שבמדיניות זו אכן יפעלו ושבזמן כהונתה של הממשלה הזאת, בשנים הקרובות הבאות עלינו לטובה, ייבנו בירושלים רבתי אלפי יחידות דיור – בר-השגה – לצעירים, למשפחות, מכל המגזרים בישראל.

מרדכי יוגב: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מרדכי יוגב.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת נסים זאב, ואחריו – חבר הכנסת מאיר פרוש.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני לא אדבר על יציאת מצרים כמו שדרעי דיבר.

נסים זאב: אני אדבר על קורח ועדתו.

נסים זאב: משה רבנו אמר: לא חמור אחד מכם נשאתי ולא הריעותי את אחד מהם.

נסים זאב: תגידו לי, אדוני היושב-ראש, משה רבנו זקוק לחמור של מישהו, לקחת לו את החמור?

נסים זאב: מנהיג של עם ישראל מתנצל, אומר: לא לקחתי לאף אחד שום חמור.

נסים זאב: לא זה הכוונה.

נסים זאב: משה רבנו לא השתמש בחיים שלו בשירות של הזולת.

נסים זאב: גם כמלך לא ביקש טובת הנאה, לא ביקש שייקחו את חפציו וישרתו אותו וישימו אותו על החמור שלו.

נסים זאב: לא.

נסים זאב: התנהג בצניעות.

נסים זאב: משה רבנו שימש דוגמה אישית לעם ישראל.

נסים זאב: מה אני מצפה מראש הממשלה שלנו כאשר הוא נוסע במטוסים והוא צריך תא שינה מיוחד, מיטה מיוחדת – הוא לא מוותר על טובות ההנאה, נהנתן.

נסים זאב: אדוני ראש הממשלה, אני לא מצפה ממך להיות משה רבנו.

נסים זאב: לא.

נסים זאב: כי יש לך כבר מתחרה, כי לפיד אמר לפני שלושה חודשים שהוא רואה את עצמו משה רבנו של הדור.

נסים זאב: אתם זוכרים שהוא אמר?

נסים זאב: כן, הוא אמר את זה.

נסים זאב: הוא רואה את עצמו כמנהיג – כמו משה.

נסים זאב: בעצם בדור שלנו הוא בעצם בא להחליף אותו.

נסים זאב: תראו איזו אשליה, איזה הזיות.

נסים זאב: יש לראש הממשלה מתחרים בכלל, באופן כללי, מי יהיה במקומו בקדנציה הבאה.

נסים זאב: אני אומר לכם, אני בוחר בשאול מופז.

נסים זאב: אל תתפלאו.

נסים זאב: אני בעד שאול מופז, בענווה שלו, בצניעות שלו, אני תומך בו כראש ממשלה.

נסים זאב: אבל, אדוני היושב-ראש, איך אפשר לבקש ממשפחות ברוכות ילדים, מהעניים, להדק חגורות, כאשר אנחנו מתנפחים בעצמנו ולא דופקים חשבון לאיש ולא מתחשבים בזולת?

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, אני רוצה רק לצטט מפרופסור דהן, שאמר – כולנו זוכרים את תקופת 2002, כאשר באו לעשות שינוי בכלכלה של מדינת ישראל.

נסים זאב: קודם כול ביקשו – איך לקצץ בקצבאות הילדים, איך לפגוע באותן משפחות כדי לאלץ אותן לצאת לעבודה.

נסים זאב: זו בדיוק גזירת פרעה.

נסים זאב: אמר: נרפים אתם נרפים, על כן אתם צועקים נלכה נזבחה לאלוקינו.

נסים זאב: תכבד העבודה.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, רק בחודש האחרון יש עוד 0.5% של מובטלים.

נסים זאב: לאן אותם אנשים ילכו לעבוד?

נסים זאב: איפה מקומות העבודה?

נסים זאב: איפה התעסוקה?

יצחק וקנין: משפט אחרון.

נסים זאב: על מי אנחנו זורקים את הנטל?

נסים זאב: רק על השכבות החלשות.

נסים זאב: לכן אני מצפה מהממשלה הזאת, שבאמת מכריזה קבל עם ועדה שיש לה חמלה – אל תפגעו באותן משפחות, באותם עניים, באותם נזקקים.

נסים זאב: אל תיקחו את פת לחמם.

נסים זאב: אל תעשו להם טובה ותשלחו אותם לבתי-תמחוי ותגידו להם: אנחנו נותנים לכם, לילדים שלכם, אוכל בבתי-הספר.

נסים זאב: תיתנו להורים אפשרות לכלכל את ילדיהם.

נסים זאב: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת נסים זאב.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת מאיר פרוש, ואחריו – חבר הכנסת מאיר שטרית.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מבקש להתייחס בדברי לאותה הצעת אי-אמון שסיעת יהדות התורה הגישה ונימק אותה חבר הכנסת הרב ליצמן, על אותה הוראה של ראש הממשלה – אנחנו נשמח מאוד אם הוא יבוא ויתייצב פה בפני הכנסת ויכחיש זאת, אבל אותה הוראה של ראש הממשלה להקפיא את הבנייה בירושלים, וזה בהחלט בניגוד למה שהיה מקובל בעבר על-ידי ראשי ממשלות שקדמו לו.

מאיר פרוש: אני שואל את עצמי, ואני שואל גם את החברים, מאיפה נובעת ההתנהלות הזאת או ההתגמשות הזאת, שאותה מייצג נתניהו?

מאיר פרוש: אנחנו כולנו זוכרים, לאחר הנאום המפורסם שלו באוניברסיטת בר-אילן, שבמקביל לכך הוא גם שחרר איזושהי הצהרה שהוא מסכים להקפיא לעשרה חודשים כל בנייה בהתנחלויות, בהתיישבות ביהודה ושומרון.

מאיר פרוש: לרגע – אלה שלא האמינו בהצהרה הזאת – לרגע אף אחד לא חשב – אני על כל פנים זוכר, גם שאלתי אותו ושאלתי את חבריו, למה הוא חושב לרגע שאבו מאזן יבוא לשיחות כתוצאה מכך שהוא מבטיח שעשרה חודשים הוא יקפיא את הבנייה בהתיישבות ביהודה ושומרון, והתקרבנו לתקופה של מלאות עשרה חודשים, ואבו מאזן התחיל אז להתנות תנאים.

מאיר פרוש: אני חושב שראש הממשלה, כרגע, בעובדה הזאת, שהוא כיום גם לא מאפשר בנייה במה שקרוי ירושלים, הוא בעצם מסמל את החולשה, הוא בעצם מסמל גמגום.

מאיר פרוש: הייתי מגדיר אותו לא ראש ממשלה, אלא ראש קבוצת הגמגמנים.

מאיר פרוש: האדם הזה מגמגם, הגמגום שלו משדר חולשה.

מאיר פרוש: כל אחד יודע היום שמנתניהו אפשר לקבל את מה שלא קיבלו אצל אף ראש ממשלה קודם, אני כבר לא מדבר על ראשי ממשלה מהליכוד, גם מכאלה שבאו ממפלגת העבודה לא קיבלו כאלה מתנות, ללא שקיבלנו הישג מדיני כלשהו.

מאיר פרוש: איך הוא יכול להרשות לעצמו להיות במצב שגם בעיר ירושלים היום הוא לא נותן יותר למשרד השיכון להוציא מכרזים?

מאיר פרוש: על דבר כזה הרי הבית היהודי, אם זה היה קורה בתקופה אחרת, כשהם לא נמצאים בקואליציה, הם היו מגישים הצעות אי-אמון.

מאיר פרוש: איך אפשר לשבת בחיבוק ידיים ולתת לממשלה הזאת להתנהל בדרך הזאת כאשר מקפיאים את הבנייה בירושלים?

מאיר פרוש: אני מציע, כל מי שיצביע עבור הצעת האי-אמון הזאת יאמר: אני חושב שבנימין נתניהו הוא ראש קבוצת הגמגמנים של מדינת ישראל, לכן אי-אפשר לתת בו אמון.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מאיר פרוש.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת מאיר שטרית, ואחריו – חברת הכנסת תמר זנדברג.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בראשית דברי אני רוצה להביע זעזוע ושאט נפש מהעובדה שהקרן הקיימת מוכנה לשלם חצי מיליון דולר בשביל הרצאה של קלינטון בוועידת הנשיא או בכל אירוע אחר.

מאיר שטרית: בעיני זו פשוט שערורייה ובושה.

מאיר שטרית: המוסד הזה, שהיום יש שאלה וספק בדבר זכות קיומו בכלל – כמי שמכיר אותו, הייתי גזבר הסוכנות, כזכור, ואני לא יודע אם מישהו מכם מכיר את תקנון הקרן הקיימת – מוסד שהפך להיות במצב שבו הוא בעצם נהנה מקרקעות מדינת ישראל – זה קרקעות שעם ישראל קנה בעבר ורשם אותן על שם הקרן הקיימת – והיום יכול להוציא חצי מיליון דולר כדי להביא הרצאה של מישהו.

מאיר שטרית: אני חושב שהדבר הזה הוא סקנדל.

מאיר שטרית: יכול להיות שלקרן הקיימת – – –

עיסאווי פריג': אני מצטרף.

עיסאווי פריג': בוא וביחד נגיש הצעה – – –

מאיר שטרית: אני חושב שהקרן הקיימת בעניין הזה פועלת בצורה לא נכונה.

מאיר שטרית: לא חסרות מטרות, אם יש הכסף הזה, להשקיע בארץ, הן בנוף, הן בטבע, הן בגנים, הן בנטיעת עצים בכל מקום והן בדברים חברתיים אחרים שהקרן הקיימת עושה – מאשר להשקיע חצי מיליון דולר בהרצאה אחת, שלא תהיה לה שום משמעות לאחר מכן.

מאיר שטרית: הממשלה לא שולטת בקרן הקיימת, לצערי, אף שמי שיושבים בקרן הקיימת הם נציגי המפלגות השונות, ובוודאי יש להם say, והם יכולים לדבר עם ראשי הקרן הקיימת ועם הנציגים הבכירים שם כדי לנטרל את הכוונה הזאת.

מאיר שטרית: עוד לא מאוחר.

מאיר שטרית: אני חושב, ואני אומר גם לשר האוצר, שיש לו say מול הסוכנות; הסוכנות קשורה בממשלה בהרבה מאוד חבלים והרבה מאוד עניינים, וגם זה פרשה בפני עצמה, ואולי כדאי שגם הוא יגיד מילה בעניין.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, אני יודע שאני היום חבר קואליציה ולא אופוזיציה, אבל האמת היא שהיה נוח לי יותר לדבר היום כאופוזיציה, לנוכח העמדות של הממשלה ולנוכח התוכנית הכלכלית שהוצגה בפנינו.

מאיר שטרית: שמעתי לפני את מרדכי יוגב.

מאיר שטרית: אני מסכים אתו לחלוטין בדבר מס ערך מוסף.

מאיר שטרית: אני חושב שההחלטה הזאת היא לא נכונה.

מאיר שטרית: העלאת מס ערך מוסף ב-1% דופקת את האוכלוסיות החלשות.

מאיר שטרית: אני נלחמתי על זה בכנסת שעברה, כשהעליתם את מס ערך מוסף ל-17%, וגם אז זו הייתה שגיאה.

מאיר שטרית: זה הגדיל את ממדי העוני.

מאיר שטרית: יש מקורות אחרים שמהם אפשר לגייס את הכסף.

מאיר שטרית: אני רוצה להביא רק דוגמה אחת – שאגב, אני סיפרתי עליה לשר האוצר; אני מצטער שהוא לא לקח אותה לידיים.

מאיר שטרית: אני רוצה לומר לך שבחברות ישראליות בעולם היום יושב הון רב, ואני מדבר על עשרות רבות של מיליארדים, ואולי מאות מיליארדים, ואם הייתה להם הזדמנות של חלון זמן – בגלל צו השעה, המצוקה הקיימת, היו אומרים להם: עד סוף השנה, כל מי שימשוך דיבידנד מהחברה בשנה הזאת על בסיס רווחים שלו ישלם מס על דיבידנד יותר נמוך ממה שמשלמים היום.

מאיר שטרית: היום המס על דיבידנד עומד על 30%.

מאיר שטרית: נאמר שהייתי אומר שזה יהיה 15% עד סוף השנה.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, אני אומר לך שיעמדו בתור אזרחים רבים בישראל לשלם, והאוצר יכול לספוג בדרך הזו לפחות בין 10 ל-20 מיליארד שקל, ואני יודע על מה אני מדבר.

מאיר שטרית: הנה, כל הקיצוצים נעלמו.

מאיר שטרית: למה להתעמר בציבור?

מאיר שטרית: הנה דרך נורא פשוטה.

מאיר שטרית: אגב, הצעתי אותה לשר האוצר הקודם, לשטייניץ, והוא יכול להעיד.

מאיר שטרית: כשהוא פטר את החברות הגדולות מהרווחים הכלואים, 100 מיליארד שקל, בשביל להעביר חוק ערב הבחירות ולגבות בסך הכול 3 מיליארד שקל, אמרתי לו: בשביל מה לך?

מאיר שטרית: תן לחברות הישראליות.

מאיר שטרית: תן לישראלים אפשרות לקבל דיבידנד יותר נמוך, ואתה תקבל לא 3 מיליארדים – תקבל 20 מיליארד שקל.

מאיר שטרית: אני מתפלא שלא עושים את זה.

מאיר שטרית: אני חושב: הנה צעד פשוט ואלמנטרי, ולא צריך החלטה מסובכת, שיכול להביא מיידית כמעט לספיגה.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, יש לי הוכחה.

מאיר שטרית: מה ההוכחה?

מאיר שטרית: אני רוצה להזכיר לך שלפני – – –

יצחק וקנין: אם אפשר, לסכם.

מאיר שטרית: אני מסכם.

מאיר שטרית: רק הוכחה.

מאיר שטרית: לפני הרבה שנים, ב-2001, הייתי שר המשפטים, ואם אתה זוכר, עשיתי את חוק הקנסות – –

יצחק וקנין: נכון.

מאיר שטרית: – – שבו אני בעצם שיניתי את הכלל – שהיו מכפילים את הקנס כל שנה.

מאיר שטרית: במקום להכפיל אותו, אמרתי: מוסיפים פעם אחת 50% ואחר כך כל חצי שנה 5% ריבית – כי לא היה היגיון.

מאיר שטרית: עשו את החוק הזה בשנת 1984, כשהאינפלציה הייתה 500%, והמשיכו להכפיל כל שנה את הקנס.

מאיר שטרית: 540,000 אנשים בישראל איבדו את רישיונות הנהיגה שלהם כיוון שהם לא יכלו לשלם את הקנסות העיקריים, שהתגלגלו למאות מיליונים.

מאיר שטרית: אני ראיתי את זה דרך תיקי חנינות, כי חצי מבקשות החנינה היו על עבירות תנועה.

מאיר שטרית: כשבדקתי, מצאתי שזו הסיבה.

מאיר שטרית: עשיתי את החוק, ביטלתי את הקנסות ועשיתי מבצע.

יצחק וקנין: לתשלום.

מאיר שטרית: נתתי לכל מי שיש לו קנסות לשלם את כל קנסות העבר שלו לפי החוק החדש.

מאיר שטרית: אנשים עמדו בתור ושילמו, אדוני, למדינת ישראל 720 מיליון שקל; היו משלמים באינטרנט בלילה, 20 מיליון שקל ללילה.

מאיר שטרית: זה לא עלה גרוש למדינת ישראל.

מאיר שטרית: כל הרעיון הוא לתת אינסנטיב לאנשים.

מאיר שטרית: אני אומר לך, אדוני, ואני חוזר על זה – –

יצחק וקנין: תודה.

מאיר שטרית: – – ויושב פה סגן שר האוצר, שיושב הרבה מאוד כסף בחברות ישראליות שישמחו לשלם דיבידנד ולמשוך אותו.

מאיר שטרית: תיתנו להם הזדמנות.

מאיר שטרית: אתם תוכלו להיפטר מהמון קיצוצים שעשיתם, או להקטין את החוב עוד יותר, ואתה יודע, גם זו ברכה.

מאיר שטרית: למה להעלות מע"מ לאנשים?

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

מאיר שטרית: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מאיר שטרית.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת תמר זנדברג, ואחריה – חבר הכנסת אברהים צרצור.

יצחק וקנין: לרשותךְ שלוש דקות.

תמר זנדברג: אדוני היושב-ראש, חברות וחברים, היום אושרה בממשלה, בקבינט הדיור, מה שנקרא תוכנית הדיור הממשלתית.

תמר זנדברג: תוכנית הדיור הזאת באה לענות על צורך שהיה חבוי וגלוי בחברה הישראלית לא מהיום.

תמר זנדברג: אפילו המחאה החברתית הגדולה ביותר בתולדות מדינת ישראל יצאה על הנושא הזה של מצוקת הדיור, בשכר הדירה, במשכנתאות, בבעלות על דירה וכו'.

תמר זנדברג: אבל בואו ונסתכל רגע אל פנימה של תוכנית הדיור הזאת.

תמר זנדברג: קודם כול, צריך לשים לב לדבר אחד.

תמר זנדברג: מדובר בעצם בחוק הסדרים 2.

תמר זנדברג: מדובר בחבילה גדולה מאוד של תיקונים וחוקים חדשים ותיקונים מכל מיני מקומות שעוסקים בכל מיני דברים, שהולכים לבוא אלינו בחבילה אחת כתוכנית דיור שמטרתה הגדלת ההיצע.

תמר זנדברג: אז אני רוצה קודם כול לכְפור או לכְּפור או איך שאומרים – אני כופרת בטענה שבעיית הדיור בישראל היא בעיית היצע.

תמר זנדברג: ההיצע – כל פעם יש הפשרת קרקעות והפשרות לבנייה וכו', והמחירים רק עולים.

תמר זנדברג: דיור, דירה – צריך פעם אחת ולתמיד שנבין את זה – זה לא מוצר רגיל שמתנהג לפי כללי ביקוש והיצע רגילים.

תמר זנדברג: דיור זה מכשיר חברתי שיש למדינה בו הרבה אחריות והרבה מאוד חשיבות, גם מפני שהיא הבעלים של רוב הקרקעות לדיור, אבל לא רק.

תמר זנדברג: אני רוצה להדגיש דבר אחד בתוכנית הדיור הזאת, שעומד לבוא ואפילו להיות מורחב יותר, והוא חוק הווד"לים.

תמר זנדברג: חוק הווד"לים כבר נדון כאן בדוכן הזה ונדון בבית הזה כמה פעמים בזמן האחרון, וכבר ראינו שתכליתו, שגם היא הייתה בעצם הגדלת ההיצע והורדת מחירי הדיור, לא מולאה.

תמר זנדברג: חוק הווד"לים, שפעיל מזה שנתיים, וכבר דובר כאן מעל הדוכן הזה, לא הביא להורדת מחירי הדיור.

תמר זנדברג: הוא היה אמור לכלול סעיף של דיור בר-השגה, שיצא ממנו לחלוטין.

תמר זנדברג: ולמעשה זה די מוכח – ואפילו הייתי משתמשת במילה הגסה "בצורה אובייקטיבית" – שהחוק הזה לא מילא את מטרתו.

תמר זנדברג: והנה, במסגרת תוכנית הדיור הממשלתית החדשה, יובא בקרוב לפנינו חוק וד"לים חדש, חוק וד"לים מורחב, שיחול גם על קרקעות שהן קרקעות פרטיות, ולמעשה מה שזה יעשה בפועל זה ייצר מערכת תכנון מקבילה, נפרדת, משוחררת מכל האיזונים והבלמים שמערכת התכנון הישראלית מושתתת עליהם בכל מה שקשור לשטחים הפתוחים, לשטחי ציבור וכו', כביכול תחת המטרייה של הגדלת ההיצע ודאגה למחירי הדיור.

תמר זנדברג: אלא שאיזו מילה חסרה בחוק הווד"לים?

תמר זנדברג: אותה מילה שחסרה בתוכנית הדיור הכוללת של הממשלה שהובאה היום.

תמר זנדברג: המילה הזאת היא למעשה שלוש מילים: דיור בר-השגה.

תמר זנדברג: לא קיים.

תמר זנדברג: היא לא קיימת.

תמר זנדברג: מהדיון בקבינט הדיור היום כל הנושא הושמט, הוצא החוצה.

תמר זנדברג: מחוק הווד"לים הנושא נדחק החוצה – –

יצחק וקנין: אם אפשר, לסיים.

תמר זנדברג: משפט אחרון.

תמר זנדברג: – – אף שזה הנושא שנתבע על-ידי הציבור.

תמר זנדברג: זה היה הנושא הראשון במעלה שחוק הווד"לים בא לתת עליו מענה.

תמר זנדברג: הנושא הזה נדחק לחלוטין.

תמר זנדברג: לכן, יש לי חשש כבד מאוד שחוק הווד"לים, כמו תוכנית הדיור כולה, לא ישיג את מטרתו, אבל כן יזיק מאוד למערכת התכנון הישראלית.

תמר זנדברג: אני מזהירה ומתריעה על כך כבר מעכשיו.

תמר זנדברג: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת תמר זנדברג.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אברהים צרצור, ואחריו – חבר הכנסת מוחמד ברכה.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

אברהים צרצור: כבוד היושב-ראש, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, הבוקר נערכו שני כנסים חשובים מאוד הקשורים לאוכלוסייה הערבית, לחברה הערבית.

אברהים צרצור: האחד, בנושא של התקציב, תקציב המדינה והשפעתו על האוכלוסייה הערבית בכלל; והכנס השני שנערך היום בבוקר גם דן בנושא או בסוגיה של תוכנית פראוור-בגין והשפעתה על כלל האוכלוסייה הערבית בישראל ועל האוכלוסייה הערבית באזור הנגב בפרט.

אברהים צרצור: שתי הסוגיות האלה קשורות האחת לשנייה, והמסקנה שהגענו אליה היא פשוטה מאוד.

אברהים צרצור: כנראה ממשלת ישראל, מדינת ישראל – אני יכול להרשות לעצמי להגיד כך – לא סופרת את האוכלוסייה הערבית כשהיא באה לדון בעניינים כבדי-משקל שיכולים לחרוץ דינן של יותר ממיליון נפשות ערביות הפועלות בתחום מדינת ישראל.

אברהים צרצור: אין שום ספק שתוכנית פראוור-בגין תפגע קשות ביותר מ-40,000 ערבים תושבי אזור הנגב, תביא לייבוש יותר מ-25 כפרים המוגדרים כלא-מוכרים, והדבר הזה בכל קנה-מידה הוא קטסטרופה נוראית שמחייבת שממשלת ישראל תשקול את התוכנית הזאת שנית.

אברהים צרצור: אני אחזור לכנס הראשון, היות שהוא גם חשוב והוא אקטואלי מאוד, ורציתי להעביר את מה שסוכם במסגרת הכינוס הזה למליאת הכנסת כדי שיירשם בפרוטוקול של הדיון הזה.

אברהים צרצור: במסגרת הדיון שמענו דברים מאוד נועזים, מאוד מכובדים, מסגן שר האוצר, ואני מאוד מקווה ומאמין שהוא יעמוד מאחוריהם.

אברהים צרצור: הוא אמר בצורה חד-משמעית, ופנה אלינו כחברי כנסת ערבים, ולחבר הכנסת טיבי שעמד בראש הכנס, ואמר: בואו נעשה דבר פרקטי, מעשי.

אברהים צרצור: תקימו מצדכם קבוצה מקצועית מאוד שתכלול גם חברי כנסת שסיכמנו מי יהיו וגם אנשים מקצועיים ממרכזי מחקר, וכו' וכו', ובואו נתכנס באופן ישיר ונדון בסוגיות העולות על סדר-היום בצורה מעמיקה ביותר.

אברהים צרצור: אנחנו מצדנו, חברנו חבר הכנסת מיקי לוי, סגן שר האוצר, החלטנו להרים את הכפפה הזאת וקיבלנו החלטה באופן מיידי ואוטומטי.

אברהים צרצור: הכול יוקם בתוך פרק זמן קצר מאוד, פחות מ-24 שעות.

אברהים צרצור: החברים שלנו יהיו בקשר אתך תוך הימים הקרובים כדי לזמן ישיבה מקיפה, מעמיקה עד כמה שאפשר, שתדון בכל הסוגיות הקשורות לתקציב המדינה לשנים הבאות, בתקווה שאכן אתה תעמוד מאחורי מה שהבטחת, ואני בטוח שאתה תעמוד, כדי להביא לשינוי מהותי בכל התקציב בצורה שתשרת 1.2 מיליון תושבים ערבים אזרחי מדינת ישראל, בצורה שתיתן להם את האפשרות הזאת, את ההזדמנות הזאת, לנשום לרווחה ולהגיד – הנה התחלנו את הצעד הראשון לכיוון שינוי; לא רק שינוי, החלפת דיסק במנטליות של ממשלות ישראל, שיכולה באמת לפתוח פתח של תקווה לכולנו.

אברהים צרצור: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אברהים צרצור.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת מוחמד ברכה, ואחריו – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בתוך כל ההמולה הזו, המוצדקת, סביב התקציב והגזירות שגוזרת הממשלה, נעלם אחד מהמוסדות המרכזיים במדינה, והוא מעמדו של השלטון המקומי.

מוחמד ברכה: דווקא בשנים שבהן הממשלה מתנערת מאחריותה החברתית כלפי האזרח, מתנערת משירותים בסיסיים שהיא צריכה לתת לאזרח, ובתוך גל ההפרטות שהממשלה עשתה ותעשה, בעצם מתגלגלות לפתחן של הרשויות המקומיות מטלות חדשות וקשות, ועל אחת כמה וכמה הדברים אמורים לגבי הרשויות המקומיות הערביות, שם המצוקה היא קשה, ההכנסות הן דלות, יש קיצוץ מתמיד במענקי האיזון, יש שירותים מותנים במצ'ינג של המדינה, ובהיעדר תקציבים ברשויות המקומיות הערביות, בעצם מאבדים את הזכויות לשירותים האלה אם בתחום הרווחה ואם בתחום הדיור ואם בתחום החינוך, בעיקר במסגרת תחום החינוך.

מוחמד ברכה: ולכן, הבעיה שתלך ותעמיק דווקא השנה, בצלן של הבחירות לרשויות המקומיות – אני חושב שמצפים לנבחרים החדשים לאחר אוקטובר 2013 תפקידים קשים מנשוא.

מוחמד ברכה: דווקא כשבאים בממשלה ומדברים על אחוזי גבייה נמוכים של ארנונה במגזר הערבי, יש לומר שזה אחד השקרים הנפוצים ביותר על מנת לתרץ ולהצדיק את האפליה המתמשכת.

מוחמד ברכה: הציבור הערבי ברובו נמנה עם השכבות החלשות ועם העשירונים הסוציו-אקונומים הנמוכים.

מוחמד ברכה: רק יישוב אחד נמצא בעשירון מס' 4, וכל השאר נמצאים בשלושת הראשונים, זאת אומרת בעניים ביותר, ולכן יכולתם לשלם את הארנונה היא פחותה ורמת הפטורים היא יותר גדולה.

מוחמד ברכה: דבר שני, האחוז של הארנונה ממגורים שנכנס לרשויות המקומיות מהווה כ-90% מהארנונה, זאת אומרת אין ארנונה על בתי-עסק, אין ארנונה על שירותים, בהיעדר תיעוש ובהיעדר מוסדות ממשלתיים ושירותים ממלכתיים שמוגשים לציבור ביישובים הערביים.

מוחמד ברכה: הדבר השלישי, הממשלה – אני מסיים, אדוני, אני ער לשעון – הדבר השלישי הוא העובדה שהממשלה – משרד הפנים במיוחד אינו יכול לרחוץ את ידיו ממה שקורה.

מוחמד ברכה: הרי בכל יישוב ערבי, בכל רשות כמעט, יש חשב מלווה.

מוחמד ברכה: ולכן אני חושב שאחד הדברים שצריך להתמקד בהם בתקציב, בעת דיוני התקציב הבא, הוא איך לאפשר לרשויות המקומיות בכלל, במגזר הערבי בפרט, ובפריפריה גם כן, למלא את תפקידן, כי הן הגוף היחיד שנמצא מול האזרח בחיי היום-יום.

מוחמד ברכה: הממשלה יכולה להתנתק ולדבר בחלונות הגבוהים, אבל מי שנתקל בבעיות היומיומיות של האזרחים הוא הרשות המקומית, ואני לא רואה שום מילה בתקציב שהונח על שולחן הממשלה – –

יצחק וקנין: תודה.

מוחמד ברכה: – – לגבי השלטון המקומי, נוסף על כל המכות והגזירות האחרות.

מוחמד ברכה: תודה רבה, אדוני.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מוחמד ברכה.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, ואחריו – חבר הכנסת ישראל חסון, אחרון הדוברים.

ג'מאל זחאלקה: מכובדי היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני לא ידעתי שאפשר להגיש הצעת אי-אמון כל כך ארוכה, חבר הכנסת ריבלין.

ג'מאל זחאלקה: אני לא ידעתי שאפשר להגיש הצעה – "דוח הביטוח הלאומי מזהיר כי 90,000 עניים ייכנסו למעגל העוני ודוח ה-OECD קובע כי מדינת ישראל כשלה במיגור העוני ובהפחתתו; הממשלה מדרדרת את האזרחים לעוני ודורסת את השכבות החלשות"; זה ייכנס לספר גינס כהצעה הארוכה ביותר.

ג'מאל זחאלקה: מעולם לא ראיתי הצעה כל כך ארוכה, אבל אם ככה, אפשר להמשיך הלאה והלאה ולראות שמה שהממשלה הזאת מביאה זה יותר עוני, יותר סבל של אנשים, יותר פערים חברתיים.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, נא לשבת במקומותיכם, זה מפריע לדובר.

ג'מאל זחאלקה: הערכה של התווספות 90,000 עניים היא לא הערכה של האופוזיציה כאן, היא לא הערכה של שונאי הממשלה, אלא הערכה של גופים מקצועיים של ה-OECD ואחרים, גם של הביטוח הלאומי, וכולם קבעו בצורה חד-משמעית שהמצב רק ילך ויתדרדר.

ג'מאל זחאלקה: המחאה החברתית צמחה על רקע משבר כפול, משבר כלכלי ומשבר פוליטי, כאשר אזרחים רבים – – –

יצחק וקנין: חברי הכנסת.

ג'מאל זחאלקה: – – – כאשר אזרחים רבים ראו שמצבם הכלכלי – או הרגישו שמצבם הכלכלי – הולך ומתדרדר, מצד אחד, ומצד שני, הם לא יכולים לסמוך על המערכת הפוליטית שהיא תתקן את המצב הזה.

ג'מאל זחאלקה: זה רקע לצמיחתה – הפתרון שנמצא במצב הזה הוא צמיחתה של מפלגת יש עתיד.

ג'מאל זחאלקה: יש מאין.

ג'מאל זחאלקה: זו מפלגה שיצאה יש מאין, בעקבות כך שאנשים ראו שהמצב הכלכלי קשה והפוליטיקה הקיימת לא יכולה לעזור, אז באו ואמרו: נעשה פוליטיקה חדשה.

ג'מאל זחאלקה: עכשיו אנחנו רואים שהפוליטיקה של יש עתיד ושל הממשלה בכלל היא כמו ממשלות נתניהו לדורותיהן, והיא מדיניות של הזנחת השכבות החלשות, חיזוק העשירים והגדלת הפערים החברתיים.

ג'מאל זחאלקה: ההערכה היא – מומחים מטעם הממשלה, לא באופן רשמי אבל כדי שאנשים יבינו מה קורה, יצאו לתקשורת והסבירו שגם צמיחה – לא רק מצב כלכלי קשה יביא להגדלת הפערים, אלא גם צמיחה תביא להגדלת הפערים, כי העשירים יתעשרו יותר, והצמיחה אצלם תהיה גדולה יותר, והפערים גדלים, ואז המצב יהיה ככה שכל הזמן יהיו יותר עניים.

ג'מאל זחאלקה: ובאו חכמים והציעו פתרון מתמטי, לא פתרון אמיתי, שהחישוב של העוני לא יהיה חישוב יחסי, כמו שקיים היום, אלא חישוב על-פי הכנסה ממוצעת ועל-פי הכנסה למשפחה.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב, כבוד היושב-ראש, שאנחנו היום יכולים להצביע אי-אמון בלב שקט בממשלה.

ג'מאל זחאלקה: גם ההבטחות שהובטחו, ההבטחות הגדולות, התגלו כאכזבות הגדולות ביותר, ועל כן אנחנו נצביע אי-אמון בממשלה.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת זחאלקה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ישראל חסון.

ראובן ריבלין: גם אתה, זחאלקה, גם אתה נגד הממשלה?

ג'מאל זחאלקה: אתה רואה?

ג'מאל זחאלקה: לא מאמין.

יולי יואל אדלשטיין: איזו אכזבה, חבר הכנסת ריבלין, מה לעשות; איזו אכזבה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ישראל חסון – בבקשה, אדוני – בשם סיעת קדימה.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן, אם הממשלה תרצה להשיב, אז נשמע, ואם לא, נעבור להצבעות.

ישראל חסון: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, אני מרגיש כמו זמר חתונות בזמן הגשת המנה העיקרית, אתה שם לב?

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו תכף נעשה סדר.

יולי יואל אדלשטיין: סגן שר החוץ, סגן שר החוץ.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מאיר שטרית, תגיד לסגן שר החוץ שזה לא מקום טוב לדבר, במליאה.

יולי יואל אדלשטיין: וחבר הכנסת איתן כבל מאוד מאוד רוצה לשבת במקומו, נכון, אדוני?

יולי יואל אדלשטיין: שרת החינוך לשעבר ושר החינוך בהווה, אני מבין שהדו-שיח הוא מקצועי, אבל – – –

לימור לבנת: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אני בטוח, כן.

יולי יואל אדלשטיין: זה עדיין עם קצת מנה – בוא נגיד ככה, אנחנו הגענו למצב של מנה ראשונה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יעקב ליצמן, הקשבנו לך קשב רב, אתה תקשיב לחבר הכנסת ישראל חסון.

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: כרגע נשארו לנו שר התיירות וחבר הכנסת כץ.

ישראל חסון: שר התיירות – צריך להרים את הקול.

יולי יואל אדלשטיין: שר התיירות וחבר הכנסת כץ נשארו לנו.

יולי יואל אדלשטיין: שר התיירות, קוראים לו חבר הכנסת עוזי לנדאו, נכון?

יולי יואל אדלשטיין: אין תגובה.

ישראל חסון: הוא לא שומע, הוא לא שומע.

יולי יואל אדלשטיין: אה.

יולי יואל אדלשטיין: טוב, הנה, הגענו למצב סביר.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני, אני מחזיר לך את השעון.

ישראל חסון: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

ישראל חסון: אני ביקשתי לדבר כדי שלא נאמר ששוב לא התרענו.

ישראל חסון: מעל הבמה הזאת, לפני שבעה-שמונה חודשים, יותר, תשעה חודשים, עמד פה חבר הכנסת שאול מופז והתריע על הפער הגדול שנוצר בתקציב, ונענה בגיחוך.

ישראל חסון: ואני מבקש להתריע כאן היום על כך שממשלת ישראל לוקחת אותנו בתחום המדיני לשלטון "חמאס" ביהודה ושומרון ולתהליך של "הודנה" בהיעדר המשא-ומתן שהיא חותרת אליו.

ישראל חסון: וכדאי שנבין שלנוכח העובדה שאנחנו מגישים כתף קרה כמעט לכל אופציה מדינית כזו או אחרת שקיימת, אנחנו אפילו לא לוקחים אותה כמרחב תמרון, אנחנו צועדים בראש זקוף, ואני לא בטוח שזה בדעה צלולה, כי אני לא סומך על הדעה הצלולה, אנחנו צועדים לקראת תרחיש של "הודנה" עם ה"חמאס".

ישראל חסון: לשם מדינת ישראל צועדת ומצעידה את עצמה.

ישראל חסון: אני לא מדבר בטווחי זמן של שנים, אני מדבר בטווחי זמן של פחות, הרבה פחות משנים, לא חודשים רבים.

ישראל חסון: אבל, אדוני היושב-ראש, מהבימה הזאת כנראה זה לא מספיק.

ישראל חסון: אני את חובתי אמשיך לעשות מעל הבימה הזאת.

ישראל חסון: לצערי, הממשלה, הזחוחה מדי לטעמי, תמשיך לא להקשיב, ולעשות את שלה, ואני מקווה שאנחנו לא נידרש לשלם מחיר כבד מדי, כמו שאנחנו נדרשים בתחום הכלכלי.

ישראל חסון: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת ישראל חסון.

יולי יואל אדלשטיין: האם סגן השר המקשר בין הממשלה לכנסת רוצה להשיב?

אופיר אקוניס: כן.

יולי יואל אדלשטיין: אז – חבר הכנסת אופיר אקוניס, סגן השר המקשר בין הממשלה לכנסת, מבקש בשם הממשלה להשיב לאלה שהשתתפו בדיון על הצעות האי-אמון.

ג'מאל זחאלקה: בשביל מה?

ג'מאל זחאלקה: אפשר לוותר.

יולי יואל אדלשטיין: אפשר, אבל הוא לא רוצה, הוא עקשן.

אופיר אקוניס: נכון, בהחלט.

אופיר אקוניס: תמיד אפשר, חבר הכנסת זחאלקה, אבל מעדיפים שלא.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, שמענו בקשב רב את הטיעונים של האופוזיציה גם בעניין הכלכלי, גם בעניין המדיני, אני חושב שמספיק היה לשמוע את דבריו של הנגיד סטנלי פישר היום בוועדת הכספים, ובעצם, חבר הכנסת זחאלקה, הוא השיב על הכול; הוא השיב לכם על כל מה שאתם מטיחים בנו לא רק בשלושת חודשים האחרונים, אלא בארבע השנים האחרונות.

אופיר אקוניס: ונכון שאין כלכלה מושלמת, ונכון שאין תקציבים קלים, נכון שתמיד אפשר לשפר; יש קושי, אף אחד לא העלה, חבר הכנסת בן-אליעזר, את המע"מ בחדווה.

אופיר אקוניס: גם מי שהצביע בעד לא עשה את זה בחדווה ובשמחה.

אופיר אקוניס: אפשר לחשוב שבימיכם לא היה מע"מ, חבר הכנסת שמולי, היה מע"מ דיפרנציאלי, כל הרעיונות הנפלאים שלכם, אתם יישמתם את הכול; אבל לתת עצות אתם יודעים.

אופיר אקוניס: והנגיד פישר אמר בצורה מאוד ברורה: האבטלה נמוכה, הצמיחה גבוהה – 4.3, האינפלציה, הוא אמר, הייתה בסדר, ואתם ממשיכים להתלונן – –

עפו אגבאריה: אם כל זה טוב למה – – –

אופיר אקוניס: – – ואתם ממשיכים להיות מנותקים מן העולם.

אופיר אקוניס: אתה יודע, חבר הכנסת שמולי, אתמול קראתי, או שלשום, אינני זוכר, נתון מדהים ממה שמכונה – – –

איציק שמולי: – – –

אופיר אקוניס: תן לי, תן לי, שמענו אתכם, שומעים אתכם הרי – הרי מספרכם הולך ומתמעט בכל שבוע, לא באופוזיציה, במה שמכונה – בהפגנות, כן?

אופיר אקוניס: הלא-מאורגנות, הספונטניות.

אופיר אקוניס: הן ספונטניות עכשיו בדיוק כפי שהן היו ספונטניות בקיץ 2011.

אראל מרגלית: אל תזלזל באלה שמפגינים.

אופיר אקוניס: אני לא מזלזל, אפילו לא במפגין אחד.

אופיר אקוניס: לא זלזלתי.

אופיר אקוניס: אני רק אומר: זה אומר משהו.

אופיר אקוניס: זה אומר, מבינים את הלוקשים שאתם מוכרים לציבור.

אופיר אקוניס: תאמין לי, היו יותר מעריכים אתכם, חבר הכנסת מרגלית, אם הייתם אומרים את האמת.

אופיר אקוניס: ואני אחזור על הנתון שקראתי בתדהמה בסוף השבוע באחד מעיתוני בריטניה, והוא אומר כך: ב-eurozone, חבר הכנסת שמולי, אחד מכל ארבעה צעירים עד גיל 25 הוא מובטל.

אופיר אקוניס: שמעת את הדבר הזה?

אופיר אקוניס: הוא מובטל.

אופיר אקוניס: באירופה, רק – – –

איציק שמולי: – – – לנו עוד פעם על יוון וספרד.

אופיר אקוניס: לא, אני כבר מדבר על אירופה כולה, למה צריך להיות ספציפיים?

אופיר אקוניס: הנתון הזה היה נתון שכלל את כל אירופה – אחד מכל ארבעה, ובזמן שאצלנו האבטלה היא מהנמוכות בעולם.

אופיר אקוניס: ואני גם – אני מסכים לגמרי שלא הכול – אתה יודע, לא הכול זהב, כמו שאומרים, כן?

אופיר אקוניס: לא הכול מושלם, יש הרבה מה לעשות, אבל אני חושב – – –

איציק שמולי: תסביר לי, אם זה כל כך טוב – אם כל כך טוב, למה כל כך רע?

אופיר אקוניס: אני מצטער לחלוק עליך, אני לא חושב שכל כך רע.

אופיר אקוניס: אני חושב שיש מה לעשות, בזה אני מסכים.

אופיר אקוניס: תמיד יש מה לעשות, תמיד אפשר להביא הצעות יותר טובות, אבל בוודאי לא כל כך רע כמו שאתם מציגים.

אופיר אקוניס: ואני רוצה להגיד לך גם שהוויכוח על יעד הגירעון, כן?

אופיר אקוניס: בחודש פברואר 2009, או בחודש מרס 2009, הוקמה ממשלה חדשה בישראל.

אופיר אקוניס: שמעתי את אזהרותיו של מר מופז, ואת אזהרותיו של חבר הכנסת חסון, שהיו אז מפלגת השלטון, שהורישו לנו גירעון של 6%.

אופיר אקוניס: ואתם, אתם בהמלצותיכם הדרמטיות ביותר, אתם אלה שהמלצתם הרי להגדיל את הגירעון.

אופיר אקוניס: אלה היו הססמאות ברחובות: תגדילו את הגירעון, תפרצו את התקציב, תהיו בלתי אחראיים.

אופיר אקוניס: הרי קראתי את תוכנית

אופיר אקוניס: כם הגרנדיוזית, תוכניתה של מפלגת העבודה, תוכניתה הכלכלית – התוכנית לכלכלה הוגנת, שבה יש 140 מיליון שקל עם רעיונות, רק ברעיונות – רק ברעיונות.

אופיר אקוניס: ולכן אני מציע לכם, כאשר מתווכחים בנושא הכלכלי, שהוא לא נושא פשוט, והוא נושא חשוב להתווכח עליו, חשוב גם ואפשר גם להפגין עליו, חברת הכנסת שפיר, צריך לבוא עם הנתונים, עם העובדות – –

סתיו שפיר: – – –

אופיר אקוניס: – – והעובדות אצלכם הן כנראה רק המלצות.

אופיר אקוניס: אני קורא לחברות וחברי הכנסת להצביע ולדחות את הצעות האי-אמון.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן השר אופיר אקוניס, שהשיב בשם הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת, אנחנו עוברים להצבעות.

יולי יואל אדלשטיין: טוב, אנחנו עוד לא הגענו להצבעות האלה, השר סילבן שלום.

יולי יואל אדלשטיין: עוד לא הגענו להצבעות האלה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מוטי יוגב, נא לשבת, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בדרך כלל – לא בדרך כלל, אבל לפעמים יוצא לי לפני הצבעות אי-אמון להודיע כל מיני הודעות עצובות, להעמיד את הכנסת לדקת דומייה ולקרוא הספדים.

יולי יואל אדלשטיין: אז לשם שינוי, ולהבדיל אלף אלפי הבדלות, אני רוצה, יחד אתכם, לשמוח בשמחתו של אחד מקודמי בתפקיד, יושב-ראש הכנסת לשעבר, חבר הכנסת לשעבר יצחק ברמן, שהיום, שימו לב, מלאו לו 100 שנה.

יולי יואל אדלשטיין: שוחחתי אתו לפני כמה דקות.

יולי יואל אדלשטיין: אתה יודע מה, אדוני ראש הממשלה?

יולי יואל אדלשטיין: אני חושב שמותר למחוא כפיים, מותר למחוא כפיים.

יולי יואל אדלשטיין: (מחיאות כפיים)

יולי יואל אדלשטיין: שוחחתי שיחה נעימה עם חבר הכנסת לשעבר יצחק ברמן בן ה-100, אני התלבטתי אם מותר לאחל לו עד מאה-ועשרים, הוא אמר: כן, אתה יכול לאחל לי עד מאה-ועשרים, וזה מה שאיחלתי לו בשם כולנו, בבריאות טובה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו נעבור להצבעות.

יולי יואל אדלשטיין: כמה הצעות אי-אמון.

יולי יואל אדלשטיין: הראשונה היא מטעם סיעת העבודה.

יולי יואל אדלשטיין: אם השר גדעון סער לא ישב, איך יצביע?

יולי יואל אדלשטיין: אם השר גדעון סער לא ישב, איך יצביע?

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצבעות.

יולי יואל אדלשטיין: ואותו הדבר גם – אותו דין לגבי חבר הכנסת חיים כץ.

יולי יואל אדלשטיין: מטעם סיעת העבודה: ממשלה המגדילה פערים חברתיים ופוגעת במעמד הביניים.

יולי יואל אדלשטיין: המועמדת להרכיב את הממשלה היא חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

יולי יואל אדלשטיין: אני מפעיל את ההצבעה – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 1 בעד הצעת סיעת העבודה להביע אי-אמון בממשלה – 47 נגד – 58 נמנעים – אין הצעת סיעת העבודה להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 47 בעד, 58 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת האי-אמון של סיעת העבודה לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: מטעם סיעת ש"ס: דוח הביטוח הלאומי מזהיר כי כ-90,000 עניים ייכנסו למעגל העוני ודוח ה-OECD קובע כי מדינת ישראל כשלה במיגור העוני ובהפחתתו.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת אריה דרעי.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 2 בעד הצעת סיעת ש"ס להביע אי-אמון בממשלה – 47 נגד – 58 נמנעים – אין הצעת סיעת ש"ס להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 47 בעד, 58 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי גם הצעת האי-אמון מטעם סיעת ש"ס לא התקבלה על-ידי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: מטעם הסיעות חד"ש, רע"ם-תע"ל-מד"ע ובל"ד: הממשלה מעלה את המע"מ, פוגעת בעניים ומרחיבה את העוני.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת מוחמד ברכה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 3 בעד הצעת סיעות חד"ש–רע"ם-תע"ל-מד"ע

יולי יואל אדלשטיין: –בל"ד להביע אי-אמון בממשלה – 47 נגד – 58 נמנעים – אין הצעת סיעות חד"ש–רע"ם-תע"ל-מד"ע–בל"ד להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 47, מתנגדים – 58, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי גם הצעת הסיעות חד"ש, רע"ם-תע"ל-מד"ע ובל"ד לא התקבלה על-ידי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, מטעם סיעת יהדות התורה: הוראת ראש הממשלה להקפיא את הבנייה בירושלים בניגוד להסכמת הממשלות הקודמות.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת אורי מקלב.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

משה גפני: מה תעשה הבית היהודי?

מאיר פרוש: – – – למען ארץ-ישראל, מה אתה?

מאיר פרוש: – – –

קריאה: – – – בית יהודי.

קריאה: – – –

משה גפני: – – – הבית היהודי – – –

מאיר פרוש: – – – למען ארץ-ישראל, מה אתה?

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא להפריע בזמן ההצבעה, חברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 4 בעד הצעת סיעת יהדות התורה להביע אי-אמון בממשלה – 29 נגד – 57 נמנעים – 1 הצעת סיעת יהדות התורה להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: להלן התוצאות: 29 בעד, 57 מתנגדים, יש נמנע אחד.

יולי יואל אדלשטיין: גם הצעת האי-אמון מטעם סיעת יהדות התורה לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, שימו לב לנושא הבא.

יולי יואל אדלשטיין: הנושא הבא על סדר-היום הוא בחירת נציגי הכנסת לוועדות בחירה לנושאי משרה שיפוטית.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני מציע לכם לשמוע, להקשיב, כי הדברים, מבחינה טכנית, צריך להבין אותם לפני שאנחנו מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: הכנסת נדרשת לבחור היום את נציגיה לוועדות הבחירה לנושאי משרה שיפוטית: שופטים, דיינים, קאדים וקאדים מד'הב.

יולי יואל אדלשטיין: ההודעה על מועד הבחירה נמסרה לחברי הכנסת מראש, וכל חבר כנסת שאינו שר או סגן שר יכול להגיש את מועמדותו לוועדות השונות.

יולי יואל אדלשטיין: כמו בפעם הקודמת, הבחירה תיעשה במקביל לכל ארבע הוועדות.

יולי יואל אדלשטיין: מונח בפניכם גיליון בחירה עם שמות המועמדים, שבו – – –

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: סליחה, סליחה – לא מונח, מונח בקלפי.

יולי יואל אדלשטיין: על-פי ההנחיה שלי מונח בקלפי גיליון בחירה, גיליון אחד, כפי שציינתי, שבו תידרשו לסמן את בחירתכם באופן הבא: שימו לב, לגבי שתי ועדות – הוועדה לבחירת שופטים והוועדה לבחירת דיינים – על הכנסת לבחור שני נציגים.

יולי יואל אדלשטיין: לאור העובדה שיש לכל אחת משתי הוועדות יותר משני מועמדים, על כל חבר כנסת לסמן עד שני נציגים שהוא בוחר בהם.

יולי יואל אדלשטיין: אפשר לסמן שניים, אפשר לסמן אחד, אפשר לא לסמן בכלל.

יולי יואל אדלשטיין: אך סימון של יותר משניים יפסול את החלק הזה של הטופס.

יולי יואל אדלשטיין: את החלק הזה של הטופס.

יולי יואל אדלשטיין: לגבי ועדת המינויים לקאדים: על הכנסת לבחור שלושה נציגים, לפחות שניים מהם צריכים להיות מוסלמים.

יולי יואל אדלשטיין: יש ארבעה מועמדים, מהם שלושה מוסלמים.

יולי יואל אדלשטיין: על כל חבר כנסת לסמן עד שלושה נציגים.

יולי יואל אדלשטיין: עד שלושה נציגים מתוך ארבעה, כן?

יולי יואל אדלשטיין: לגבי ועדת המינויים לקאדים מד'הב: מתקיים מצב מיוחד; על הכנסת לבחור שני מועמדים דרוזים.

יולי יואל אדלשטיין: לאור העובדה שיש רק חבר כנסת אחד דרוזי, חבר הכנסת חמד עמאר, הבחירה עבורו תיעשה בסימון נפרד – בעד או נגד.

יולי יואל אדלשטיין: ואם הוא יקבל רוב של קולות בעד, הוא ייבחר.

יולי יואל אדלשטיין: נוסף על כך, יש לבחור נציג שני, שהוא דרוזי שאינו חבר הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת הציעו מועמד אחד, חבר הכנסת לשעבר מגלי והבה.

יולי יואל אדלשטיין: גם עבורו הבחירה תיעשה בסימון בעד או נגד, ואם הוא יקבל רוב של קולות בעד, גם הוא ייבחר.

יולי יואל אדלשטיין: כרגיל, אין לרשום שם או סימן מזהה כלשהו אחר על הטופס, גם סימון כזה יביא לפסילת הטופס.

יולי יואל אדלשטיין: מזכירת הכנסת תקרא בשמות חברי הכנסת, כל אחד ואחת ייכנסו מאחורי הפרגוד וישימו את גיליון הבחירה במעטפה.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר סיום ההצבעה, תיקח ועדת הקלפי שמיניתי את הקלפי ותספור את הקולות, ומייד עם סיום הספירה יימסרו התוצאות.

יולי יואל אדלשטיין: אלה הם חברי ועדת הקלפי: חבר הכנסת יצחק וקנין שישמש כיושב-ראש הוועדה, ולצדו מיכל בירן, גילה גמליאל ויוני שטבון.

יולי יואל אדלשטיין: אבקש מחבר הכנסת יצחק וקנין, סגן יושב-ראש הכנסת, חבר הכנסת וקנין, אבקש מכבודו לגשת ולבדוק שהקלפי ריקה, שנמצאים בה טפסים כנדרש, ואז נוכל להתחיל בהצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: שימו לב, הכיתוב – משני הצדדים של הטופס, שימו לב, על הטופס משני הצדדים יש כיתוב.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת וקנין תכף יבדוק אם הכול תקין.

יולי יואל אדלשטיין: אם הכול תקין, נוכל להתחיל את ההצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת וקנין, בהיותו גם סגן יושב-ראש הכנסת, יחליף אותי, כך שאני אוכל להצביע לפי סדר האל"ף-בי"ת.

יולי יואל אדלשטיין: כן, חברי הכנסת וקנין וגמליאל בדקו את הקלפי.

יולי יואל אדלשטיין: הכול תקין, אדוני?

יולי יואל אדלשטיין: גברתי מזכירת הכנסת נא להתחיל בהצבעה, וסגן היושב-ראש וקנין יחליף אותי, בבקשה, כדי שאוכל להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: מה לעשות, אני באות אל"ף.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) טלב אבו עראר – מצביע

יולי יואל אדלשטיין: נאפשר לראש הממשלה להצביע שלא כסדר האל"ף-בי"ת.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר חבר הכנסת אבו עראר יצביע ראש הממשלה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) בנימין נתניהו – מצביע עפו אגבאריה, שנייה, ראש הממשלה יצא.

ירדנה מלר-הורוביץ: שנייה.

בנימין נתניהו: אני לא נכנס, אני עושה את זה בחוץ.

יצחק וקנין: אדוני ראש הממשלה, אדוני ראש הממשלה, אני גם יושב-ראש ועדת הקלפי וגם רואה את מה שכבודו עושה, זה היה צריך להיות מאחורי הפרגוד.

יצחק וקנין: אם כך, לא צריך את הפרגוד.

יצחק וקנין: מחילה מכבודך, אדוני.

בנימין נתניהו: – – – חבר כנסת רוצה הצבעה גלויה.

יצחק וקנין: הצבעה גלויה, אז נעשה הצבעה גלויה.

יצחק וקנין: אבל זאת לא הצבעה גלויה כרגע.

יצחק וקנין: כך קבע המחוקק וכך צריך לעשות.

בנימין נתניהו: אני מכבד את אמירתך – – –

איתן כבל: יפה, אדוני היושב-ראש.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) עפו אגבאריה – מצביע יולי יואל אדלשטיין – מצביע יצחק אהרונוביץ – אינו נוכח שמעון אוחיון – מצביע אורי אורבך – אינו נוכח דוד אזולאי – מצביע

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, הוא עושה פה תעמולה, תרחיק אותו.

יצחק וקנין: צריך 40 מטר מהקלפי.

דוד אזולאי: נכון.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) אריאל אטיאס – מצביע ישראל אייכלר – מצביע רוברט אילטוב – מצביע קארין אלהרר – אינה נוכחת זאב אלקין – מצביע אופיר אקוניס – מצביע גלעד ארדן – אינו נוכח אורי אריאל – אינו נוכח יעקב אשר – מצביע מיכל בירן – אינה נוכחת בנימין בן-אליעזר – מצביע אלי בן-דהן – מצביע נפתלי בנט – מצביע יחיאל חיליק בר – מצביע אבישי ברוורמן – מצביע מוחמד ברכה – מצביע עמר בר-לב – מצביע באסל גטאס – מצביע אילן גילאון – מצביע זהבה גלאון – מצביעה גילה גמליאל – מצביעה מסעוד גנאים – מצביע משה גפני – מצביע יעל גרמן – מצביעה דני דנון – אינו נוכח אריה דרעי – מצביע רונן הופמן – מצביע ניצן הורוביץ – מצביע צחי הנגבי – מצביע יצחק הרצוג – מצביע אבי וורצמן – מצביע יצחק וקנין – מצביע נסים זאב – מצביע חנין זועבי – מצביעה ג'מאל זחאלקה – מצביע תמר זנדברג – מצביעה ציפי חוטובלי – מצביעה דב חנין – מצביע ישראל חסון – אינו נוכח בועז טופורובסקי – מצביע אחמד טיבי – מצביע מרדכי יוגב – מצביע שלי יחימוביץ – מצביעה משה יעלון – אינו נוכח אליהו ישי – מצביע איתן כבל – מצביע אמנון כהן – מצביע יצחק כהן – מצביע מאיר כהן – מצביע חיים כץ – מצביע ישראל כץ – מצביע עליזה לביא – מצביעה ציפי לבני – אינה נוכחת לימור לבנת – מצביעה אורלי לוי אבקסיס – מצביעה מיקי לוי – מצביע יריב לוין – מצביע אביגדור ליברמן – מצביע דב ליפמן – אינו נוכח יעקב ליצמן – מצביע עוזי לנדאו – מצביע סופה לנדבר – אינה נוכחת יאיר לפיד – מצביע מנחם אליעזר מוזס – מצביע שולי מועלם-רפאלי – מצביעה שאול מופז – מצביע משה מזרחי – מצביע אברהם מיכאלי – מצביע מרב מיכאלי – מצביעה עמרם מצנע – מצביע אורי מקלב – מצביע יעקב מרגי – מצביע אראל מרגלית – מצביע משולם נהרי – מצביע חנא סוייד – מצביע שמעון סולומון – מצביע אורית סטרוק – מצביעה ניסן סלומינסקי – מצביע גדעון סער – מצביע חמד עמאר – מצביע משה זלמן פייגלין – מצביע שי פירון – מצביע מאיר פרוש – מצביע יעקב פרי – מצביע עיסאווי פריג' – מצביע רינה פרנקל – מצביעה עמיר פרץ – מצביע דוד צור – מצביע אברהים צרצור – מצביע עדי קול – מצביעה פניה קירשנבאום – מצביעה רות קלדרון – מצביעה זבולון קלפה – מצביע יפעת קריב – מצביעה מירי רגב – מצביעה מיכל רוזין – מצביעה מיקי רוזנטל – מצביע דוד רותם – מצביע יואל רזבוזוב – מצביע ראובן ריבלין – מצביע יוני שטבון – מצביע יובל שטייניץ – מצביע מאיר שטרית – מצביע אלעזר שטרן – מצביע נחמן שי – מצביע סילבן שלום –

ירדנה מלר-הורוביץ: מצביע עפר שלח – מצביע איציק שמולי – מצביע יאיר שמיר – מצביע סתיו שפיר – מצביעה איילת שקד – מצביעה פנינה תמנו-שטה – מצביעה

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, מזכירת הכנסת עכשיו תקרא את שמות חברי הכנסת שנקראו להצביע ולא נענו לקריאה, לא הצביעו.

יולי יואל אדלשטיין: אם מישהו מהם רוצה לממש את זכות ההצבעה – מוזמנים לעשות זאת עכשיו.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) יצחק אהרונוביץ – אינו נוכח קארין אלהרר – אינה נוכחת אורי אריאל – מצביע גלעד ארדן – אינו נוכח אורי אורבך – מצביע מיכל בירן – מצביעה דני דנון – אינו נוכח ישראל חסון – אינו נוכח משה יעלון – מצביע ציפי לבני – אינה נוכחת דב ליפמן – אינו נוכח סופה לנדבר – אינה נוכחת

יולי יואל אדלשטיין: האם עוד יש מישהו מחברי הכנסת שלא הצביע ומעוניין לעשות זאת?

יולי יואל אדלשטיין: אני מודיע על סיום ההצבעה, ואני מבקש מחברי ועדת הקלפי בראשות היושב-ראש, סגן יושב-ראש הכנסת, חבר הכנסת וקנין, כמו כן, חברי הכנסת מיכל בירן, יוני שטבון וגילה גמליאל – נא לגשת, יחד עם עורכת-הדין ארבל אסטרחן, לגשת לקלפי, לבדוק שהכול תקין, ויחד עם הקלפי ללכת להתחיל בספירת קולות בחדר מזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו נמשיך בסדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: אני רק לא רואה איפה יושב-ראש ועדת חוקה, חוק ומשפט.

אברהם מיכאלי: מחכה לתוצאות לפני – – –

יולי יואל אדלשטיין: כן, הוא – קולות – – –

קריאה: ממתין בביתו.

יולי יואל אדלשטיין: קולו – – –

קריאה: – – –

מירי רגב: זה, זה – אין, יש פה אנשים מה-זה טובים – – –

יולי יואל אדלשטיין: הודעה לסגן מזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: ואני מבקש מרכזת הסיעה, או מי שזה לא יהיה, לאתר לנו את יושב-ראש ועדת חוקה, חוק ומשפט.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת מסקנות ועדת הכלכלה בעקבות דיון מהיר בהצעתו של חבר הכנסת חנא סוייד בנושא: קרינה מסוכנת מקווי מתח גבוה בקרבת בתים.

נאזם בדר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן מזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: תכף, אני מקווה, יצטרף אלינו יושב-ראש ועדת חוקה, חוק ומשפט, חבר הכנסת דודו רותם, שצריך למסור הודעה על החלת דין רציפות, על הרצון של הוועדה להחיל דין רציפות.

יולי יואל אדלשטיין: ובינתיים, פשוט לחברי הכנסת שמקפידים לעבור על סדר-היום, אני מציע לשים לב: לאחר ההודעה של חבר הכנסת רותם על החלת דין רציפות, יש שני חוקים – מניעת הסתננות והלבנת הון.

יולי יואל אדלשטיין: שני החוקים מגיעים לקריאה שנייה ושלישית.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת אולי שמו לב שיש הסתייגויות רבות לחוקים האלה.

יולי יואל אדלשטיין: במסגרת ההבנות בוועדת ההסכמות והבנות כלליות בין הסיעות בבית, קואליציה ואופוזיציה, התקצר סדר הדיון בחוק הזה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מעריכים שהדיון יארך כשעה.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן – דיון משולב, דרך אגב, על-פי החלטת ועדת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן, אנחנו נעבור להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: אז ליושבי-ראש הסיעות ורכזי הסיעות כדאי לשים לב לדבר הזה בסדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: טוב, חבר הכנסת לא כאן אתנו.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו, אם כן, מי מציג לנו את – מירי רגב.

מירי רגב: – – – קואליציה.

יולי יואל אדלשטיין: מה?

יולי יואל אדלשטיין: מה?

יולי יואל אדלשטיין: מה?

מירי רגב: רגע, שנייה, צריכים להיות פה אנשים – – –

יצחק הרצוג: לא – – –

יולי יואל אדלשטיין: למה?

יולי יואל אדלשטיין: לפתוח את הדיון?

יולי יואל אדלשטיין: את יכולה לפתוח את הדיון.

יולי יואל אדלשטיין: ההצבעה תהיה לאחר שנשמע את כל המסתייגים.

מירי רגב: רגע, אז אני בעצם מציגה את – – –

יולי יואל אדלשטיין: ואז מתחיל הדיון.

מירי רגב: ואז מתחיל הדיון.

יולי יואל אדלשטיין: נכון.

יולי יואל אדלשטיין: [מס' מ/718; "דברי הכנסת", חוב' י"ב, עמ' 1333; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: [מס' מ/722; "דברי הכנסת", חוב' י"ג, עמ' 1487; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: אני מבקש ממך להציג את הצעת החוק למניעת הסתננות (עבירות ושיפוט) (הוראת שעה), התשע"ג–2013, לקריאה שנייה ושלישית.

יולי יואל אדלשטיין: כמו כן, הצעת חוק איסור הלבנת הון (הוראת שעה), התשע"ג–2013, גם כן לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: יושבת-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה, חברת הכנסת מירי רגב – בבקשה, גברתי.

מירי רגב: – – – שר הפנים?

מירי רגב: שר הפנים צריך להיות.

יולי יואל אדלשטיין: – – – את מציגה, מתחיל דיון.

יולי יואל אדלשטיין: שר הפנים, אם ירצה, אחר כך, לסכם, אז הוא יסכם.

מירי רגב: חיכיתי שהשר יגיע.

יולי יואל אדלשטיין: הנה, השר, שר הפנים הגיע, ואת יכולה.

מירי רגב: אני לא יכולה לפתוח את הדיון הזה בלי שר הפנים.

מירי רגב: טוב, חברי חברי הכנסת, כבוד היושב-ראש, שר הפנים, אתמול בג"ץ דן בחוקיות העברת עצורים, מהגרי עבודה, למתקן "סהרונים".

מירי רגב: האמנה בדבר מעמדם של פליטים מ-1951 קובעת כי לצורך בירור זהות מסתנן ניתן לעצור אותו ולברר את זהותו לטובת ביטחון המדינה.

מירי רגב: נפגשתי עם היועץ המשפטי לממשלה בשבוע שעבר, הצגתי את עמדתי: מדינה מחויבת בראש ובראשונה לאזרחיה; אזרחים שמשלמים מסים, שמשרתים בצבא, שעושים מילואים.

מירי רגב: כך זה גם על-פי כל האמנות: קודם כול – עניי עירך קודמים.

מירי רגב: לאחר מכן – האחרים.

מירי רגב: שמחתי לשמוע את עמדת היועץ המשפטי לממשלה, שמבין שהמדינה הזאת קטנה מלהכיל את כל המסתננים שנמצאים בה, ושעניי עירך קודמים.

מירי רגב: מובן שיש לבצע את זה על-פי ערכים של כבוד ונורמות, כל מה שקשור לכבוד האדם.

מירי רגב: לצערי, במשך שנים מדינת ישראל לא טיפלה כראוי בסוגיית המסתננים, וטוב עשה ראש הממשלה נתניהו שהקצה תקציב להקמת הגדר.

מירי רגב: בזאת בעצם, בהקמת הגדר, הצלחנו למנוע את הכניסה הגדולה של מסתננים לעבר שטח מדינת ישראל, וכרגע נותר לנו לטפל באותם מסתננים שנמצאים בשטח מדינת ישראל – בין 60,000 ל-100,000 מסתננים.

מירי רגב: אזרחי המדינה ראויים גם הם לזכותם.

מירי רגב: לא יכול להיות שכשמדברים על זכות האדם, מדברים על זכויות האדם רק בעניין של המסתננים.

מירי רגב: ומה עם זכות אלה שחיים במדינה הזאת?

מירי רגב: מה עם זכותנו לשמור על המדינה הזאת כמדינה יהודית?

מירי רגב: גם הם זקוקים לשמור על כבודם.

מירי רגב: האינטרס של שלום הציבור וביטחונו חייב להיות בראש מעייני השופטים.

מירי רגב: גם בית-המשפט העליון צריך להבין שאנחנו דנים בנושאים של האינטרס הביטחוני שלנו ושל שלום הציבור.

מירי רגב: אנחנו רואים מה קורה במדינות אירופה, שם קורסת מדיניות ההגירה.

מירי רגב: ואני מקווה שנלמד משהו ממה שקורה שם לגבי מדינת ישראל.

מירי רגב: אני מבקשת להביא היום את הצעת חוק למניעת הסתננות (הוראת שעה), התשע"ג–2013, ואת הצעת חוק איסור הלבנת הון (הוראת שעה), התשע"ג–2013, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

מירי רגב: מדובר בשתי הצעות חוק השלובות ומשלימות זו את זו, ועל כן אציג אותן יחד.

מירי רגב: הצעות חוק אלו, שיזמה הממשלה ואשר הגיעו לוועדת הפנים, מוצעות כהוראת שעה ונועדו להביא להקטנת הכדאיות הכלכלית שבהסתננות, ועל-ידי כך לצמצם את התמריץ להסתננות לישראל, וכן לעודד מסתננים לצאת מישראל.

מירי רגב: שתי הצעות החוק אושרו בקריאה ראשונה בכנסת השמונה-עשרה, ולאחר כמה ישיבות בוועדת הפנים אף אושרו להנחה לקריאה שנייה ושלישית.

מירי רגב: אך בשל התפזרות הכנסת ויציאתה לפגרת הבחירות, לא הסתיים הליך החקיקה במליאת הכנסת.

מירי רגב: הכנסת התשע-עשרה החליטה להחיל על הצעות החוק דין רציפות, והן אושרו שוב בוועדת הפנים.

מירי רגב: בהצעת החוק למניעת הסתננות מוצע לקבוע איסור על הוצאת רכוש וכספים של מסתנן מחוץ לישראל.

מירי רגב: איסור זה יחול על מסתנן כל עוד הוא שוהה בישראל.

מירי רגב: יחד עם זאת, כדי למנוע מצב של שימוש במסתננים כשליחים שמוציאים עמם כספים של מסתננים אחרים, מוצע להגביל את הסכום שרשאי מסתנן להוציא מישראל בעת יציאתו ממנה לסכום השווה למכפלת שכר המינימום לחודש במספר חודשי שהיית המסתנן בישראל.

מירי רגב: ככל שיעלה הסכום שהמסתנן מבקש להוציא על סכום זה, יהיה עליו להוכיח לממונה ביקורת הגבולות כי הסכום שייך לו כדין ולא ניתן לו לצורך הוצאתו עבור מסתנן אחר.

מירי רגב: מוצע לקבוע כי נמצא על גופו, בבגדיו או בכליו של מסתנן היוצא מישראל רכוש בלי שניתן לגביו אישור ממונה ביקורת הגבולות, יהיה רשאי שוטר או פקיד מכס לתפוס את הרכוש האמור.

מירי רגב: על אף האיסור על הוצאת כספים על-ידי מסתנן השוהה בארץ, מסתנן כאמור יהיה רשאי להוציא רכוש אם ממונה ביקורת הגבולות התיר לו באופן חריג ומיוחד לעשות זאת, אם השתכנע כי המסתנן אינו יכול לצאת מישראל והוכחה סכנת חיים שבה שרוי קרוב משפחה מדרגה ראשונה של מסתנן.

מירי רגב: על מנת למנוע מאחרים לסייע בידי מסתנן להוציא את רכושו מישראל, מוצע לאסור על כל אדם להוציא כספים מישראל עבור מסתנן.

מירי רגב: איסור זה יחול גם על גורמים פיננסיים העוסקים בהעברת כספים, כגון תאגידי בנקים, בנק הדואר ושירותי נותני מטבע.

מירי רגב: אולם, הוא לא יחול על המסתנן אם המסתנן קיבל היתר להוצאת הכספים על-פי החריג ההומניטרי האמור לעיל, או אם הוא קיבל היתר להוצאתם לאחר שיצא מישראל, ובלבד שהכספים המגיעים לו מגיעים לו כדין וטרם שולמו לו.

מירי רגב: לבסוף, מוצע לקבוע כי דינו של מסתנן המוציא רכוש מישראל שלא כדין יהיה מאסר שלושה חודשים, או הקנס הקבוע בסעיף בחוק העונשין.

מירי רגב: דינו של אדם המוציא רכוש בעבור מסתנן יהיה חמור יותר – מאסר שנה, או הקנס הגבוה מבין אלה: פי-שניים משווי הרכוש שהוציא מישראל, או הקנס הקבוע בחוק העונשין.

מירי רגב: בשל החשיבות הרבה ביישום החוק החליטה ועדת הפנים בראשותי להקדים את מועד תחילתו של החוק לשלושה חודשים מיום פרסומו – וזאת, כמובן, גם בברכתו של שר הפנים גדעון סער – וכן לקבוע כי שר הפנים ולא שר האוצר יגיש את התקנות המאפשרות את יישומו של החוק לאישור הוועדה כבר בתוך 60 ימים מאישור המליאה.

מירי רגב: הצעת חוק איסור הלבנת הון (הוראת שעה) באה בהמשך להצעת חוק למניעת הסתננות שאותה תיארתי כעת, ומציעה לקבוע את העבירה של הוצאת כספים מישראל עבור מסתנן כעבירת מקור לפי חוק איסור הלבנת הון, באמצעות הוספתה לרשימת העבירות שבתוספות הראשונות לחוק זה.

מירי רגב: הוספת העבירה לרשימת עבירות המקור תאפשר לייעל את האכיפה, מכיוון שהדיווח שיימסר לרשות להלבנת הון על פעולות בלתי רגילות יאפשר העברת מידע ממוקד מהרשות לרשות החקירה.

מירי רגב: כמו כן יחולו בעניין זה הסדרי חילוט המאפשרים חילוט רכוש בשווי הרכוש שנעברה בו העבירה, הרכוש ששימש לביצוע העבירה, שאפשר את ביצועה או שיועד לביצוע העבירה.

מירי רגב: ההסדר בהצעת חוק זו מוצע כהוראת שעה לתקופה של שנה, וזאת בשל הצורך לבחון את יעילות החלת משטר איסור הלבנת הון על עבירה כאמור.

מירי רגב: בתקופה זו יימסר לוועדת הפנים והגנת הסביבה דיווח מפורט בדבר אופן יישומן של הוראות החוק אחת לשישה חודשים.

מירי רגב: להצעות חוק אלה מצורפות הסתייגויות.

מירי רגב: על כן נבקש שהכנסת תדחה את ההסתייגויות ותתמוך בהצעות החוק לקריאה שנייה ושלישית בנוסח המוצע על-ידי הוועדה.

מירי רגב: הטיפול במסתננים הוא לא טיפול קל; הוא מורכב ורגיש.

מירי רגב: אנחנו, כמדינה, יש לנו אחריות לאזרחינו.

מירי רגב: עניי עירך קודמים.

מירי רגב: אנחנו רואים את החיים של תושבי דרום תל-אביב, ערד ואילת, והתפקיד שלנו בראש ובראשונה הוא לדאוג לאינטרס הציבורי.

מירי רגב: אני מבקשת בהזדמנות זו להודות באופן אישי לשר הפנים גדעון סער, שנכח בישיבות, שבא באופן אישי, נתן תגובה ותשובה על כל הסתייגות, לא התחמק משום שאלה קשה של אופוזיציה, והבהיר כיצד בעצם החוק הוא גם מידתי, הוא גם חוקתי והוא גם מגן על האינטרס הציבורי שלנו כמדינה להגן על תושבי מדינת ישראל.

מירי רגב: אילולא הגיע השר לישיבות האלה וישב באופן אישי במשך שעות – אף שאנחנו לא רגילים ששר מגיע להציג חוקים מסוג זה, הוא הגיע משום חשיבות החוק.

מירי רגב: אני רוצה להודות לך, כבוד השר, על המאמצים שעשית ועל המעורבות האישית שלך בהבאת הצעות אלה לאישור המליאה.

מירי רגב: אני רוצה להודות גם לצוות הוועדה בראשותה של יפה, לשוש, ליאת ורחלי, לתומר, היועץ המשפטי, לגלעד ולאורטל על הטיפול המסור בהבאת הצעות חוק אלה לקריאה שנייה ושלישית במליאה.

מירי רגב: תודה רבה לכם.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה מאוד לחברת הכנסת מירי רגב, יושבת-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה.

יולי יואל אדלשטיין: כפי שאמרנו, אנחנו פותחים בהצגת ההסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: הדוברים הראשונים יהיו – חבר הכנסת דב חנין; בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברי הכנסת מוחמד ברכה, תמר זנדברג וזהבה גלאון, ועל ההמשך אנחנו נכריז.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת חנין.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה לך, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, הסוגיה של מבקשי החיים מאפריקה היא אחת הסוגיות הקשות והכואבות ביותר שקיימות בחברה הישראלית.

דב חנין: זו סוגיה של משבר.

דב חנין: אותם אנשים שמגיעים לישראל וחוצים את גבול מצרים לא עושים את זה בשמחה ולא עושים את זה ברצון.

דב חנין: רובם המכריע, רובם ככולם, מגיעים לכאן משתי מדינות, מאריתריאה ומסודאן.

דב חנין: באריתריאה יש משטר דיקטטורי שבגללו כל מי שבורח ממנו לארצות העולם בדרך כלל זוכה להכרה של מעמד של פליט או של מבקש מקלט; בסודאן התנהלה במשך שנים ארוכות ורבות מלחמה פנימית, ועיקר האנשים שמגיעים לכאן מצפון סודאן מגיעים מחבל דארפור, שבו, על-פי הטענות המקובלות בקהילה הבין-לאומית, הייתה מלחמת השמדה נגד חלק מהאוכלוסייה, וכתוצאה מאותה מלחמה אנשים רבים ברחו על נפשם, וחלקם הגיעו לארץ.

דב חנין: המשברים הקשים האלה בשתי המדינות האלה, אריתריאה וסודאן, הם כמובן חלק מתופעה יותר רחבה, מהידרדרות יותר קשה שקיימת גם במקומות אחרים באפריקה, אבל אלה שתי הדוגמאות הקשות, הקיצוניות והנוראות ביותר, ומהן מגיעים האנשים שנמצאים היום באזורי דרום תל-אביב ובאזורי פריפריה אחרים של החברה הישראלית.

דב חנין: אנחנו נציין מחר בכנסת, אדוני היושב-ראש, את יום הסביבה.

דב חנין: אחת התופעות המרכזיות ביום הסביבה היא משבר האקלים.

דב חנין: תמיד שואלים אותי, כשאני נותן הרצאות על משבר האקלים, מה זה אומר אצלנו, ולפעמים אומרים לי: טוב, זה דפוס המשקעים שמשתנה, פחות גשמים.

דב חנין: ואני אומר להם: אם אתם רוצים לראות איך נראה משבר אקלים אפשר לנסוע לתחנה המרכזית בתל-אביב ולראות את ההמונים שנמצאים שם, על המדרכות, אותם אנשים שברחו מארצות שבהן יש משבר פוליטי ודיקטטורות צבאיות, אבל הכול על רקע של הידרדרות מרחיקת לכת בתנאים הסביבתיים של הארצות האלה.

דב חנין: אם לפני 100 שנה, בתחילת המאה ה-20, במזרח אפריקה הייתה בצורת אחת לעשר שנים, היום אנחנו מדברים על בצורת אחת לשנתיים.

דב חנין: אז ברור שנוצרות מצוקות, נוצרים מתחים, נוצרות מלחמות על משאבים – על משאבי מים, על משאבי מרעה – דברים מידרדרים למלחמות, כמו שאנחנו רואים את המלחמה הקשה, את המלחמה האיומה שמתנהלת בסודאן.

דב חנין: הנה, אנחנו רואים את דמותו של משבר האקלים בחברה הישראלית לא בצורה סביבתית ישירה, אלא בצורה חברתית, כי כמו כל שאלה סביבתית, תמיד הביטוי שלה הוא ביטוי חברתי, ותמיד הקורבנות שלה הם האנשים המוחלשים ביותר.

דב חנין: אבל אין ספק שמכל ארצות אפריקה, שתי ארצות שבהן – כך הקהילה הבין-לאומית מכירה – אנשים אכן מוכרים בזכותם לברוח, להימלט על חייהם ולהגיע למקומות אחרים ולקבל הגנה, הן אריתריאה וסודאן.

דב חנין: האנשים האלה שמגיעים לישראל, מה בעצם עושה אתם מדינת ישראל?

דב חנין: הם עוברים את הגבול, אז בדרך כלל היו מעלים אותם לאוטובוס, מעבירים אותם לאיזשהו מחנה מעצר; אחרי איזשהו זמן מחנה המעצר היה מתמלא, מעלים אותם לאוטובוס נוסף, מסיעים אותם לתחנה המרכזית בתל-אביב; שם שערי האוטובוס נפתחים, מורידים אותם מהאוטובוס, ובזה נגמר טיפולה של המדינה באנשים האלה.

דב חנין: ואז נוצרה במהירות רבה, באזורים המוחלשים ביותר של החברה שלנו, וקודם כול באזורי דרום תל-אביב, מציאות קשה של ריכוז עצום של אלפים רבים של מבקשי חיים, מבקשי מקלט, פליטים, תקראו להם בכל שם שתרצו, שנמצאים ברחובות הערים, בשכונות שהן ממילא שכונות עניות, שכונות שממילא יש בהן בעיות חברתיות, ונוצרה שם מצוקה מאוד מאוד קשה.

דב חנין: אני נמצא הרבה מאוד בשכונות האלה, ואני רואה את המצוקה של התושבים שם; המצוקה גם של אותם אנשים שהגיעו מאפריקה, וגם של אותם אנשים שחיו בשכונות האלה קודם לכן, והשכונות האלה הפכו בגדול לסוג של שטח הפקר אחד גדול.

דב חנין: אני מבין את המצוקה הזו.

דב חנין: אמרה פה חברת הכנסת מירי רגב: עניי עירך קודמים.

דב חנין: בואו נטפל בעניי עירנו, בואו ניתן פתרונות אמיתיים למצוקות הקשות של שכונות דרום תל-אביב ושל הפריפריה, בואו ניתן פתרונות אמיתיים לאנשים האלה שגרים בשכונות האלה.

דב חנין: הפתרונות האמיתיים האלה לא עוברים דרך גזירות בלתי אפשריות על אותם מבקשי חיים מאפריקה.

דב חנין: להפך, כפי שאני אראה בדברים שלי, אתם רק תקשו את המצב, אתם רק תחמירו את המצב, גם של תושבי השכונות בדרום תל-אביב, התושבים המקוריים של השכונות בדרום תל-אביב.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, זוהי עמדתה הרשמית של ממשלת ישראל – שבמצב הדברים הקיים היום, אי-אפשר, ישראל לא יכולה, אסור לה, להחזיר פליטים מבקשי מקלט, מבקשי חיים, לאריתריאה ולסודאן.

דב חנין: האנשים האלה נמצאים כאן, בישראל.

דב חנין: כל עוד הם נמצאים כאן, בישראל, צריך לאפשר להם לחיות.

דב חנין: לאפשר להם לחיות זה אומר לאפשר להם לעבוד ולהתפרנס; זו, אגב, לא רק העמדה שלי, זו גם העמדה של משטרת ישראל, זו גם העמדה של גורמי המקצוע.

דב חנין: אל תמשיכו את המדיניות שמרכזת אותם בשכונות המוחלשות ביותר של תל-אביב.

דב חנין: פזרו אותם בארץ, תיצרו תוכניות העסקה.

דב חנין: אדוני שר הפנים, תסגרו את הדלת המסתובבת, תפסיקו לחלוטין לייבא עובדים זרים לישראל.

דב חנין: אין צורך בעובדים זרים חדשים.

דב חנין: תחתכו את כל הקופונים, תפסיקו את כל הקופונים של סוחרי האדם שמייבאים כוח-אדם זול לישראל, ותאפשרו לאותם מבקשי חיים מאפריקה לעבוד בסיעוד, ולעבוד בחקלאות, ולעבוד בבנייה.

דב חנין: אנחנו שמענו פה בכנסת למשל את נציגי ענף הרפת, שאמרו לנו, בזמנם, שהם מוכנים להעסיק 7,000–8,000 עובדים בענף הרפת, לתת להם הכשרה חקלאית ולהעסיק אותם.

דב חנין: תפנו את מקומות העבודה הפנויים, שאותם אתם נותנים היום לעובדים זרים – ואני קורא כל הזמן בתדהמה את הדרישות של התאחדות הקבלנים לעוד עובדים זרים ולייבוא עוד עובדים זרים.

דב חנין: אל תייבאו עובדים זרים, תסגרו את הדלת המסתובבת הזאת, תפסיקו לייבא עובדים זרים.

דב חנין: יש הרבה אנשים היום שנמצאים בישראל, שאתם, ממשלת ישראל, אומרים שאי-אפשר לגרש אותם.

דב חנין: תנו להם לעבוד במקום אותם עובדים זרים, תפתחו להם אפשרות של תעסוקה הוגנת וראויה, פזרו אותם בארץ, תפסיקו את הריכוז שלהם בתל-אביב.

דב חנין: אבל במקום ללכת על פתרונות שייתנו מענה לבעיות, הממשלה ממשיכה בכיוון שהוא גם פופוליסטי, הוא גם מתלהם, הוא גם לא נותן פתרונות והוא גם מסוכן.

דב חנין: והצעת החוק שלפנינו, עמיתי חברי הכנסת, היא דוגמה מובהקת של חקיקה רעה כזאת.

דב חנין: מה בעצם אומרת הצעת החוק?

דב חנין: הצעת החוק אומרת שישראל תמנע ממי שמוגדר מסתנן, אותם אנשים שעוברים את הגבול בצורה לא חוקית, להעביר – להוציא מישראל את הכסף, את הכספים שהוא צבר לעצמו ואת הרכוש שהוא צבר לעצמו.

דב חנין: ההצעה הזאת היא גזירה בלתי אפשרית, והיא גזירה בלתי אפשרית בכמה רמות.

דב חנין: קודם כול, היא תוביל להחמרה במצבם של האנשים האלה, זה ברור.

דב חנין: היא פוגעת בזכויות יסוד שלהם.

דב חנין: היא פוגעת בזכות היסוד שלהם, שמוקנית לכל אדם, על-פי החוקים שלנו, של חופש קניין, והיא פוגעת בזכות הזאת בצורה לא מידתית, שאיננה תואמת את ערכיה של מדינת ישראל.

דב חנין: לכן אני אומר כאן, מעל במת הכנסת, אף שהדיון בכנסת איננו דיון משפטי, אלא דיון ציבורי ועקרוני, אני אומר שלי יש ספק גדול, ספק כבד, בעצם חוקיותה של הצעת החוק הזאת שאנחנו מתבקשים לאשר היום בקריאה שנייה ושלישית.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אם כן, עניינה של הצעת החוק הזאת לחסום את היכולת של אותם מבקשי מקלט, אריתריאים וסודאנים ברובם המכריע, שאינם מורחקים מישראל ושאי-אפשר, שאסור להרחיק אותם מישראל, שממשלת ישראל, כמו שרק השבוע למדנו שוב בבג"ץ, ממשלת ישראל אפילו לא בוחנת ברצינות את בקשות המקלט שלהם, לא של האריתריאים ולא של הסודאנים.

דב חנין: הצעת החוק מבקשת לחסום את היכולת שלהם להוציא כספים, או להוציא רכוש, מישראל, גם את היכולת שלהם להוציא כספים ולהוציא רכוש כאשר הם כבר רוצים לעזוב את הארץ.

דב חנין: מה הרציונל של הצעת החוק?

דב חנין: הרציונל של הצעת החוק הוא שכביכול כל אותם אנשים באים לארץ כדי – יש להם תמריצים כלכליים, כי זה כדאי להם, וזה כאילו המנגנון שיחסום את כניסתם של מבקשי המקלט לישראל.

דב חנין: אז הממשלה מדברת כאן בשני קולות, כי אותה ממשלה שאומרת לנו את הדבר הזה אומרת לנו גם שבשביל זה היא השקיעה מאות מיליוני שקלים בהקמתה של חומה גבוהה במיוחד בגבולות הדרום של ישראל, חומה שחסמה לחלוטין את אפשרויות הכניסה לישראל.

דב חנין: אתם מתגאים בזה.

דב חנין: אז אם חסמתם את הכניסה, במה אתם נלחמים בדיוק?

דב חנין: אם חסמתם את הכניסה, מנעתם את התמריץ, אז על מה אתם נלחמים?

דב חנין: אם השקעתם כל כך הרבה כספים בבניית חומה כל כך גבוהה וכל כך משמעותית לאורך כל הגבול הדרומי, אז חסמתם את הכניסה, אז הצלחתם, אז למה אתם בעצם צריכים בכלל את המנגנון הזה?

דב חנין: התכלית של הצעת החוק, אדוני היושב-ראש, לטעמי, לחלוטין איננה מתגשמת.

דב חנין: אם המטרה של הצעת החוק היא לעודד יציאה של אותם מבקשי חיים, של אותם מבקשי מקלט, של אותם פליטים, שנמצאים בישראל, לעודד יציאה שלהם מישראל, אז אתם משיגים בדיוק את המטרה ההפוכה.

דב חנין: ההגבלות שאתם מטילים על הוצאת כספים ורכוש גם בעת היציאה מישראל הן חתירה מובהקת מתחת לתכלית ומתחת למטרה, שהאנשים האלה ירצו בסופו של דבר לעזוב את ישראל.

דב חנין: אתם לא מאפשרים להם לעזוב את ישראל עם הכסף שהם חסכו, אם הם הצליחו לחסוך כסף.

דב חנין: אתם לא מאפשרים להם לקחת מישראל את הרכוש שהם צברו.

דב חנין: אתם לא רוצים שהם יעזבו את ישראל, כי אחרת הייתם מאפשרים להם לעשות את זה.

דב חנין: החוק, גברתי היושבת-ראש, מתעלם לחלוטין ממציאות שקיימת בשטח, ושרק מי שמנותק לגמרי מהמציאות יכול להתעלם ממנה.

דב חנין: אנחנו כבר היום נמצאים במצב שבו יש בנקים עברייניים שדרכם ובאמצעותם בין היתר גם מבקשי חיים מאפריקה, וגם אחרים, מעבירים כספים לחוץ-לארץ.

דב חנין: אתם בעצם בהצעת החוק הזאת הרי לא תמנעו מאנשים להשיג את אותם כספים שהם משיגים, והם גם לא יתרמו אותם מרצונם לקופת המדינה.

דב חנין: אתם בעצם הופכים את כל התחום הזה, את כולו, לתחום עברייני.

דב חנין: אתם, בהצעת החוק הזאת, יוצרים, בדיוק כמו חוק היובש בארצות-הברית, מערכת שתהיה מערכת בנקאית מקבילה, עבריינית, של שוק שחור, שדרכה אותם אנשים שיש להם כסף וירצו להעביר את הכסף הזה לחוץ-לארץ יעבירו אותו לחוץ-לארץ.

דב חנין: אם המטרה היא לצמצם עבריינות, אז החוק הזה הוא דרך המלך של תגבור העבריינות.

דב חנין: ומה שבעצם נותר, כאשר אנחנו שוללים את המטרה של ההרתעה, כי אמרנו, אין צורך בהרתעה, בניתם חומה; אם אנחנו שוללים את המטרה של עידוד היציאה, כי אנחנו אומרים בדיוק ההפך, אתם מונעים יציאה – לא רק שאתם לא מעודדים יציאה, אתם מונעים יציאה של האנשים האלה מישראל.

דב חנין: אם המטרה הייתה להיאבק בעבריינות – הראיתי, החוק הזה מחזק עבריינות, מעודד עבריינות, יוצר בנקאות עבריינית, מערכת של בנקאות עבריינית.

דב חנין: אז מה נותר לנו?

דב חנין: מה שנותר לנו מהצעת החוק הזאת זה שלילת הזכות של אדם, שברוב המקרים, כמו שאמרתי, אין שום אפשרות או כוונה או זכות להרחיקו מישראל, לסייע לקרוביו, לסייע לעתים למי שמטפל בילדים שלו, או בהורים החולים שלו, בכסף המועט שהוא הצליח להרוויח מעמל כפיו.

דב חנין: אמרתי, זו פגיעה בזכות הקניין, באוטונומיה של אותם מבקשי מקלט.

דב חנין: אבל, עמיתי חברי הכנסת, זה קודם כול פגיעה באנושיות שלנו, בנורמות שלנו, בהתייחסות שלנו לעצמנו.

דב חנין: אנחנו לא רק מדברים על התעללות באנשים אחרים – אנחנו מדברים על התנכרות מוחלטת לכל הציוויים המוסריים הבסיסיים ביותר של התייחסות לאנשים שהם פליטים ומבקשי מקלט.

דב חנין: הדבר הזה הוא חמור ומסוכן מכיוון שהוא פוגע בכל נורמה מוסרית.

דב חנין: אנחנו פוגעים בנורמה המוסרית הזאת גם – וזה כואב במיוחד לומר את זה – כמי שבעצמנו הרי היינו פליטים ומבקשי מקלט לאורך המאה ה-20.

דב חנין: אנחנו היינו אלה שבמאה ה-20 ברחנו על נפשנו – הורינו, דודינו – מכל מיני ארצות.

דב חנין: ואנחנו היינו מבקשי מקלט בכל מיני מקומות בעולם.

דב חנין: ואנחנו באנו, בצדק, בביקורת על אלה שלא נתנו לנו התייחסות אנושית ולא נתנו לנו יכולת לחיות במקומות שאליהם הגענו.

דב חנין: יותר מזה, גברתי היושבת-ראש, את בוודאי מכירה היטב את המקורות שלנו.

דב חנין: אין ציווי שחוזר יותר פעמים בתורה שלנו מאשר החובה שלנו לאהוב כמונו את הגר שגר בשערינו.

דב חנין: וה"גר", לא בלשון "מי שהתגייר", אלא מי שאיננו יהודי, מי שאיננו בן עמנו ושחי אתנו, שנמצא אתנו.

דב חנין: איפה המחויבות שלנו לנורמות האנושיות?

דב חנין: איפה המחויבות שלנו לנורמות היהודיות?

דב חנין: איפה המחויבות שלנו לנורמות של המשפט הבין-לאומי?

דב חנין: יש אמנה לגבי פליטים.

דב חנין: אנחנו היינו מיוזמי האמנה בדבר מעמדם של פליטים.

דב חנין: ישראל הייתה אחת מהחותמות הראשונות על האמנה בדבר מעמדם של פליטים.

דב חנין: אנחנו היינו מיוזמי האמנה בדבר מעמדם של פליטים שבעצם נוצרה בעקבות השואה של יהודי אירופה ומלחמת העולם השנייה.

דב חנין: לאן נעלמו כל הדברים האלה במהלך הדרך?

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, התוצאה של החקיקה הבלתי-אנושית הזאת לא תהיה הפסקה של העברה של כספים לחוץ-לארץ, אלא פיתוח של שוק עברייני ונצלני של העברות כספים בלתי חוקיות תמורת דמי תיווך מופקעים, פגיעה קשה בשכרם וגנבה של שכרם של אותם מבקשי מקלט על-ידי ספסרים ועל-ידי גורמים נצלניים אחרים.

דב חנין: הצעת החוק הזאת במקורה עסקה באיסור על הוצאת כספים מישראל.

דב חנין: אבל בעת הדיונים בהצעה הממשלה ביקשה גם לאסור הוצאת רכוש.

דב חנין: וכאן אנחנו מגיעים לבעיה נוספת על כל הבעיות שתיארתי עד עכשיו.

דב חנין: הטעם המעשי לדבר הזה הוא הניסיון של רשות האוכלוסין וההגירה להשתחרר מהחובה שלה לטפל באותו ציוד רב שמבקשי מקלט ופליטים שגורשו השאירו אחריהם.

דב חנין: אז במקום, לפחות, לאחר שאנשים מגורשים – ולפעמים במקרים רבים לא יכולים לקחת אתם את הציוד לטיסה – במקום שישלחו את הציוד הזה, את הרכוש הזה אחריהם – כמו שאגב היה בעבר, ורשות האוכלוסין וההגירה בעבר גם התחייבה לשלוח את הרכוש אחריהם – עכשיו החליטו פשוט לחלט גם את הרכוש הזה יחד עם הכספים.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אני רוצה לעבור בקצרה על ההסתייגויות העיקריות שלנו בחוק שהן הסתייגויות מאוד ענייניות.

דב חנין: אנחנו מנסים להפוך את החוק הזה לחוק רע פחות: אנחנו מנסים לגרום לכך שלפחות מי שהגיש בקשה למעמד פליט או מי שהודיע לנציבות האו"ם לפליטים על כוונה להגיש בקשה לפליט – כי ישראל הרי לא מקבלת את הבקשות למעמד פליט בכלל לגבי אריתריאים וסודאנים – על אלה, למשל, החוק הזה לא יחול.

דב חנין: אתם רוצים לפגוע בפליטים?

דב חנין: אתם אומרים שאתם לא רוצים לפגוע בפליטים, אז בואו נחריג אותם מהחוק הזה.

דב חנין: אנחנו דורשים בהסתייגויות שלנו, למשל, לאפשר לאותם אנשים שמעקלים להם את הרכוש הזדמנות לטעון את הטענות שלהם.

דב חנין: אפילו זה אין בחוק.

דב חנין: לא מאפשרים לאנשים להשמיע את טענותיהם, לא מאפשרים להם את יומם בדין לפני שמחלטים את הרכוש שלהם, הזדמנות לטיעון, מנגנוני בקרה בסיסיים על אותה פעולה קשה וקיצונית של החרמת רכוש שנעשית על-ידי הממונה על ביקורת הגבולות.

דב חנין: אני מציע לכם, עמיתי חברי הכנסת, לקרוא בתשומת לב את ההסתייגויות שאנחנו הצענו, ולא להצביע בהינף יד על הצעת החוק הממשלתית כפי שהיא באה לפניכם.

דב חנין: אני גם רוצה לציין, גברתי היושבת-ראש, שגם חברי כנסת ממפלגות שונות שהשתתפו בדיונים בוועדת הפנים והגנת הסביבה של הכנסת ולא מסכימים עם עמדותי בסוגיות הכלליות שאני הצגתי כאן קודם, הביעו ספקות מאוד קשים, מאוד כבדים ומאוד רציניים ומאוד אמיתיים לגבי המנגנונים הדרקוניים שהצעת החוק הזאת מציעה.

דב חנין: חבר הכנסת דוד אזולאי, חבר הכנסת אורי מקלב מיהדות התורה – חברי כנסת שבאמת ניסו לגשת לסוגיה הזאת מעבר לשאלות הכלליות של הוויכוח, מה עושים עם אותם מבקשי מקלט מאפריקה; ניסו לגשת לסוגיות האלה בצורה עניינית ולבדוק את המנגנונים באופן אובייקטיבי ושקט, לשחרר את הדיון שלנו מאותה אווירה של התלהמות שמקדשת את כל האמצעים בדרך המטרה הפסולה של אותה מלחמה במבקשי חיים באפריקה.

רות קלדרון: חבר הכנסת חנין, בבקשה, נא לסיים.

דב חנין: אני מסיים, גברתי.

דב חנין: אני רק רוצה להגיד משפט אחד על החוק השני שגם אותו כרכו לנו בכפיפה אחת עם החוק הזה, וזה גם החיבור לאיסור הלבנת הון, שזה פשוט לעשות פלסתר את כל המנגנונים שאנחנו אימצנו בכנסת למאבק בהלבנת הון.

דב חנין: אנחנו בכנסת, אחרי הרבה התלבטויות, אישרנו מנגנונים מיוחדים כדי להיאבק בתופעה מיוחדת ספציפית של הלבנת הון.

דב חנין: מה הקשר בין זה לבין אותם מבקשי מקלט מאפריקה?

דב חנין: איך אתם משתמשים במנגנונים שנועדו למטרה המיוחדת של הלבנת הון?

דב חנין: אתם עושים שימוש לרעה בכלים של החקיקה – אין מילה אחרת.

דב חנין: אתם פוגעים בתכלית החקיקה.

דב חנין: מה שאישרנו נגד הלבנת הון אנחנו לא יכולים עכשיו להרחיב לכל מיני דברים אחרים פשוט כי הקואליציה החליטה שזה מתאים לה ברגע הזה.

דב חנין: לכן, עמיתי חברי הכנסת, אני מציע להתנגד לחוק הזה; אבל גם במידה שהוא עובר – לאמץ את כל ההסתייגויות שלנו, של חברי ממרצ, של חברי ש"ס, יהדות התורה והחברים האחרים, כדי שהחוק הזה יהיה קצת פחות זוועתי ממה שהבאתם לנו.

רות קלדרון: תודה רבה, חבר הכנסת דב חנין.

רות קלדרון: חברת הכנסת תמר זנדברג.

רות קלדרון: עד שחברת הכנסת זנדברג עולה אני מבקשת לומר משהו לחברי חברי הכנסת.

רות קלדרון: כשאני יושבת פה למעלה – אני באמת לא רוצה לצאת צדקנית – זה נראה מאוד לא נעים.

רות קלדרון: אחד מהחברים שלנו מדבר, ואנשים עומדים עם הגב אליו ומדברים בטלפון.

רות קלדרון: זה בית-המחוקקים של ישראל.

רות קלדרון: מי שלא מתאים לו עכשיו, יכול לצאת החוצה.

רות קלדרון: אני נשמעת כמו מורה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: בבקשה, חברת הכנסת זנדברג.

תמר זנדברג: גברתי היושבת בראש, תודה רבה, חברי חברות וחברי הכנסת, אנחנו מקיימות כאן דיון משולב בשני חוקים שלכאורה הנושא שלהם קשור, אבל התוכן של החוקים עצמם לאו דווקא קשור – –

ג'מאל זחאלקה: "מקיימות" זה רק נשים, או שזה שימוש חדש בשפה?

תמר זנדברג: אם הייתי מדברת בלשון זכר היית שואל למה הנשים לא כלולות בשפה?

ג'מאל זחאלקה: לא הייתי שואל.

ג'מאל זחאלקה: בסדר, אני בעדך.

תמר זנדברג: תודה.

תמר זנדברג: נדמה לי שמעל שני החוקים האלה אפשר לשים כותרת אחת: חוקי הרצחת וגם ירשת וגם כלאת.

תמר זנדברג: יש משהו משותף לשתי הצעות החוק האלה.

תמר זנדברג: שתי הצעות החוק טוענות – או שמענו בטיעוני נימוקי הפתיחה ובטיעוני הממשלה – שהן עוסקות במהגרי עבודה.

תמר זנדברג: אבל בפועל וכפי שעולה מנוסח הצעות החוק עצמן, הצעות החוק האלה עוסקות במבקשי מקלט.

תמר זנדברג: מדוע?

תמר זנדברג: מכיוון שהרי מהגרי עבודה, לרבות מהגרי עבודה לא חוקיים שלא נושאים רישיונות, שמאבדים את הרישיונות שלהם בדרך זאת או אחרת – הם נכלאים במשמורת ומורחקים מישראל.

תמר זנדברג: כאן מדובר במה שנקרא "מסתננים", כלומר, אנשים זרים שנכנסים לישראל באופן לא חוקי, ובמבקשי מקלט, שבגלל מדיניות שאימצה ממשלת ישראל – שלא מרצונה, דרך אגב – מדיניות שהיא התחייבה עליה בבג"ץ, מדיניות שנקראת אי-הרחקה, אותם זרים נמצאים כאן ואפילו רשאים לעבוד.

תמר זנדברג: ועכשיו, מה מבקשות שתי הצעות החוק האלה לעשות?

תמר זנדברג: ההצעה הראשונה, מה שנקרא חוק המסתננים או חוק ההסתננות, מבקשת להכניס את האנשים האלה לכלא בפרוצדורה שאנחנו מכירים ממקומות אחרים בתור מה שנקרא מעצר מינהלי ללא משפט, ללא אפשרות להגן על עצמם, באופן שהוא כמובן לא דמוקרטי.

תמר זנדברג: הוא מאוד חריף, הוא מאוד לא מידתי – כשהיה אפשר אולי לחשוב שאמצעי כל כך חריף הוא מידתי אל מול שטף נוראי של כניסה לישראל, שכולם מסכימים שכבר לא קיים בגלל הגדר.

תמר זנדברג: אז את זה נשים את זה רגע בצד.

תמר זנדברג: הצעת החוק השנייה מבקשת לעשות עוד דבר חמור ביותר, והוא לגנוב את כספם ואפילו את רכושם של אנשים שנמצאים כאן, והם כאמור מבקשי מקלט, כלומר אנשים שנסו על נפשם והגיעו לישראל בנסיבות קשות וחמורות.

תמר זנדברג: ואת כל זה, את כל הדברים החמורים האלה, מדינת ישראל מבקשת לעשות בעודה נאחזת כמעט בכוח, כמעט בצורה נואשת, בהתעקשותה שלא לאמץ מדיניות הגירה כוללת, שהרי מדינת ישראל – אנחנו יודעים שבמסגרת הגלובליזציה, שזה הרבה פעמים תנועה של הון, אבל הרבה פעמים גם תנועה של בני-אדם, גם מבקשי מקלט וגם מבקשי עבודה מגיעים למדינות כמו ישראל, שהיא מדינה מערבית, שהיא מדינה מפותחת.

תמר זנדברג: ומה שעושות הרבה מדינות בעולם – ודרך אגב, לאו דווקא – – –

רות קלדרון: חבר הכנסת דרעי, בבקשה.

תמר זנדברג: – – – לאו דווקא מרצונן החופשי, באופן וולונטרי, אלא כתוצאה מאמנות שכל המדינות חתומות עליהן – היא אומרת כמה אנשים מבקשי עבודה המדינה יכולה לקלוט, וגם על-פי סקטורים, כמה מבקשי מקלט בכוחנו וביכולתנו לשאת במסגרת יכולתנו הכלכלית, החברתית וכו', וליתר לסרב.

תמר זנדברג: ואלה שנמצאים כאן גם בהחלט אפשר ואפילו נחוץ להעביר אותם תהליך של לגליזציה במקום מדיניות הדלת המסתובבת, שבמסגרתה אנחנו מתעמרים באנשים שכבר נמצאים כאן בעודנו מעניקים רישיונות מדי חודש בחודש למהגרי עבודה חדשים; פשוט להכשיר לעבודה את מבקשי המקלט שנמצאים כאן, שגם ככה מדינת ישראל התחייבה לבית-המשפט שלא להרחיק אותם וגם לתת להם לעבוד.

תמר זנדברג: כך שהמדיניות הזאת צועקת אבסורד מכל כיוון.

תמר זנדברג: אבל במקום זאת, כשנבחן את בקשות המקלט שישראל דנה בהן ואישרה, אז בכמה בקשות מקלט ישראל דנה בשנים האחרונות?

תמר זנדברג: אחת.

תמר זנדברג: וכמה בקשות מקלט אישרה ישראל בשנים האחרונות?

תמר זנדברג: אפס.

תמר זנדברג: כך שנדמה לי שהמספר הזה מעיד יותר מכול על הכוונה האמיתית שמאחורי הצעות החוק האלה, שבאמת אין דרך אחרת להגדיר אותן מאשר – הרצחת וגם ירשת וגם כלאת.

תמר זנדברג: תודה רבה.

רות קלדרון: תודה רבה, חברת הכנסת זנדברג.

רות קלדרון: חברת הכנסת זהבה גלאון, בבקשה.

זהבה גלאון: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני השר, קודם כול, הכנסת הזאת – או הייתי צריכה לומר הממשלה הזאת – מתעלה על עצמה ביוזמות החקיקה שהיא מביאה.

זהבה גלאון: אנחנו דנים בדיון משולב בשתי הצעות חוק: הצעת החוק למניעת הסתננות והצעת החוק לאיסור הלבנת הון.

רות קלדרון: סליחה שנייה, חברת הכנסת גלאון.

רות קלדרון: חבר הכנסת דרעי, אני רוצה לומר לך שבשבילי זה כמו ארון קודש פה.

רות קלדרון: להפנות לו גב זה לא כבוד.

קריאה: – – –

רות קלדרון: תודה.

רות קלדרון: בבקשה.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, אנחנו דנים עכשיו בשילוב של שתי הצעות:

זהבה גלאון: הצעת חוק למניעת הסתננות והצעת חוק לאיסור הלבנת הון, והיה חסר לי רק גם השילוב של הצעת חוק או הפקודה למניעת טרור.

זהבה גלאון: עוד רגע גם את הפקודה למניעת טרור יביאו באותה הצעה.

זהבה גלאון: השתגעתם?

זהבה גלאון: זה מה שעושה חברה מתוקנת?

זהבה גלאון: לא מספיק שכולאים את מבקשי המקלט במתקן כליאה, כ-2,000 איש או קצת יותר נמצאים במתקן כליאה?

זהבה גלאון: זו אחת החרפות שמכתימות את ספר החוקים הישראלי שהכנסת הקודמת העבירה.

זהבה גלאון: אתמול בעתירה לבג"ץ כבר החליטו אולי להעביר אותם למדינה שלישית עלומה, כאילו מדובר באיזו סחורה עוברת לסוחר שרק מעבירים אותה מיד ליד או ממדינה למדינה.

זהבה גלאון: ועכשיו הכנסת מתבקשת לאשר הצעה נוספת שמספסרת בכסף של פליטים מבקשי מקלט.

זהבה גלאון: זה מה שעושה ממשלה מתוקנת?

זהבה גלאון: מעודדת ספסרות בשוק השחור בכספי מבקשי המקלט?

זהבה גלאון: לאן הגענו?

זהבה גלאון: איך התבהמנו באופן הזה?

זהבה גלאון: אנחנו מדינה שפליטים היינו, שאזרחיה פליטים היו.

זהבה גלאון: כך אנחנו מקבלים מבקשי מקלט?

זהבה גלאון: כולאים אותם, משפילים אותם, עוצרים אותם, אף אחד לא יודע מה קורה אתם שם בנגב, בדרום, ועכשיו גם מבקשים לחמוס את הכסף שהם הרוויחו ביושר, כסף שהם הרוויחו ביושר והם מבקשים להעביר לבני-המשפחה שלהם – – –

סילבן שלום: העניין של הכסף, נכון – – – שהם לא יוכלו להוציא אותו החוצה.

סילבן שלום: אף אחד לא לוקח את זה מהם.

סילבן שלום: אם הם יצאו מכאן הם ייקחו את הכסף אתם.

סילבן שלום: אז מי חומס את כספם?

סילבן שלום: אז מי חומס את כספם?

מיכל רוזין: – – –

קריאה: אפשר, אפשר, אפשר.

סילבן שלום: – – – אם הם עוזבים הם לוקחים את הכסף – – –

קריאות: – – –

זהבה גלאון: אני אסביר לך מי חומס את כספם.

זהבה גלאון: אדוני השר, אני אסביר לך.

זהבה גלאון: אני אסביר לך.

זהבה גלאון: יש כאן שתי סוגיות, אדוני השר.

זהבה גלאון: קודם כול, זכותו של כל אדם להחליט איזה שימוש הוא עושה בכסף שלו ומתי.

זהבה גלאון: הם עובדים כאן מבוקר עד לילה בסכומים משפילים, בעבודות – – –

סילבן שלום: – – –

זהבה גלאון: רק שנייה, רגע.

זהבה גלאון: – – – בעבודות הכי בזויות.

זהבה גלאון: הם באו לכאן כי הם רוצים לכלכל את המשפחה שלהם שנשארה מאחור, ומחליטים – ומדינה מחליטה עבורם מתי ואיך הם יוציאו את הכסף?

זהבה גלאון: אנחנו הרי יודעים – – –

סילבן שלום: לא, אבל האם הם באו בתור פליטים או באו כדי לכלכל את משפחתם?

סילבן שלום: – – –

זהבה גלאון: אני אגיד לך בתור מה הם באו.

זהבה גלאון: הם באו כמבקשי מקלט.

זהבה גלאון: אבל אתה יודע למה אין מענה על השאלה שלך, השר שלום?

זהבה גלאון: כי אם היית שומע את הדברים של חברת הכנסת זנדברג – – –

סילבן שלום: – – –

זהבה גלאון: לא, לא שמעת.

זהבה גלאון: אל תענה לי, תקשיב לי רגע.

זהבה גלאון: אחר כך.

זהבה גלאון: הממשלה הזאת – או הממשלות לדורותיהן, דרך אגב; אי-אפשר להפיל את זה על הממשלה הזאת – לא עושים בדיקה פרטנית של מבקשי מקלט.

זהבה גלאון: עושים מין האשמה קולקטיבית.

זהבה גלאון: כל אלה שהגיעו, הרי הם כולם מסתננים, הם כולם מהגרי עבודה.

זהבה גלאון: אף אחד לא חושב, אולי קורה משהו בדרום-סודאן, באריתריאה.

זהבה גלאון: אמרה חברת הכנסת זנדברג: מכל אלפי הבקשות, מכל אלפי הבקשות להכרה כפליטים, בקשה אחת הוכרה.

זהבה גלאון: בכלל לא בודקים אותם.

זהבה גלאון: יש כאן תחושה שמתייחסים לכולם כאל מסתננים, כולם רק באו לכאן, וכשכבר הם כבר הגיעו ונניח שהם הגיעו בדרך לא חוקית – והממשלה אפשרה להם להישאר כאן.

זהבה גלאון: הרי מה עשו אתם?

זהבה גלאון: זרקו אותם בדרום העיר, פיזרו אותם במקומות המוחלשים, והם עובדים בעבודה הכי בזויה שיש.

זהבה גלאון: עכשיו באה המדינה ואומרת להם: אתם עובדים.

זהבה גלאון: אנחנו מאפשרים לכם הרי לעבוד, אנחנו מאפשרים לכם לעבוד, אבל את הכסף שלכם – מה, אתם תחליטו עבור עצמכם?

זהבה גלאון: אנחנו נחליט עבורכם.

זהבה גלאון: איפה זה נשמע, אדוני השר?

זהבה גלאון: איך זה מתקבל על הדעת?

זהבה גלאון: עוד נקודה שאני רוצה להגיד לך, להסב אליה את תשומת לבך.

זהבה גלאון: חלק גדול מאותם אנשים שמבקשים להגיע לארץ עוברים דרך חתחתים.

זהבה גלאון: זה קשה, זה קשה להגיע לכאן.

זהבה גלאון: זה לא חוקי, אנחנו יודעים.

זהבה גלאון: זה קשה, וחלק מהם נעצרים, נאנסים, נחטפים, מוכים.

זהבה גלאון: אנשים רוצים לשחרר – להשתמש בכסף הזה ככופר כדי לשחרר את בני-המשפחה שלהם.

זהבה גלאון: מה אומרת להם המדינה?

זהבה גלאון: מה פתאום שתשחררו אותם?

זהבה גלאון: מה אכפת לנו מהם בכלל?

זהבה גלאון: הכסף שלכם נשאר כאן.

זהבה גלאון: אני אומרת, חברי חברי הכנסת, למה זה כל כך מטריד, ועוד השילוב הזה עם החוק לאיסור הלבנת הון?

זהבה גלאון: איך בכלל אפשר לשלב את הדברים האלה?

זהבה גלאון: למה אני כל כך מוטרדת?

זהבה גלאון: אנחנו רואים כאן תפיסה ממשלתית, מדיניות ממשלתית שהייתה אחראית לה גם הממשלה הקודמת, אבל שום דבר לא משתנה.

זהבה גלאון: הממשלה משתנה ואותה מדיניות ואותה חקיקה מחפירה, שלא מתחשבת בזכויות האדם של בני-האדם.

זהבה גלאון: גם אם הם מבקשי מקלט, גם אם הם פליטים, גם אם הם מהגרי עבודה, זכותם של אנשים, אחרי שהם כבר מרוויחים את הכסף הזה בדוחק, לעשות בכסף שלהם כרצונם, ולא שמדינה שמתיימרת להיות דמוקרטית, נאורה – את כבשת הרש מבקשת לגזול מהם.

זהבה גלאון: תודה רבה.

סילבן שלום: אני עדיין לא מצליח להבין מה גוזלים מהם.

סילבן שלום: תסבירו לי, מה גוזלים מהם?

ג'מאל זחאלקה: – – –

סילבן שלום: לא לוקחים מהם את הכסף.

ג'מאל זחאלקה: זה סוג חדש של רווחים כלואים.

ג'מאל זחאלקה: הפוך על הפוך.

סילבן שלום: – – –

יחיאל חיליק בר: סליחה, זה זמן דיבור של סגן השר מיקי לוי.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: נכבדי השר שלום, נכבדי השר שלום, אתם מפריעים לסגן השר מיקי לוי.

יחיאל חיליק בר: אני מבקש, זה לא דיון פרטי.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת זחאלקה.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת זחאלקה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, הסתייגות של סגן השר.

יחיאל חיליק בר: תודה.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מבקש להביא בפניכם את ההסתייגות הבאה: בפסקה (1) בסעיף 7א סעיף קטן (ג)(4) המוצע, במקום "שר האוצר, בהסכמת השר לביטחון הפנים" יבוא "שר הפנים, בהסכמת השר לביטחון הפנים ובהתייעצות עם שר האוצר".

מיקי לוי: לסיכום הנושא, כדי שנפשט את מה שאמרתי, אני מבקש לקבל את ההסתייגות בסעיף 5(א): במקום "שר האוצר" יבוא "שר הפנים".

מיקי לוי: זה הכול.

מיקי לוי: להוריד את שר האוצר מהחוק הזה.

מיקי לוי: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, סגן השר.

יחיאל חיליק בר: תעלה להסתייג חברת הכנסת מיכל רוזין.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

מיכל רוזין: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, כמה שתיתן לי, אני – – –

יחיאל חיליק בר: בבקשה, חמש דקות לרשותך.

מיכל רוזין: חמש דקות בלבד.

מיכל רוזין: חבל שחבר הכנסת – השר, סליחה – יצא, כי הייתי מסבירה לו, באמת, מה הבעיה עם כך שאנחנו אוסרים על אנשים להוציא את כספם, כאשר המטרה – לא, לא שר הפנים שאל את השאלות – כאשר המטרה העיקרית של החוק הייתה בעצם לעצור את מה שנקרא תופעת ההסתננות לתוך גבולות מדינת ישראל.

מיכל רוזין: אבל מכיוון שמאז שהתחילו בתהליך חקיקת החוק בעצם קמה הגדר, שעצרה את ההסתננות לחלוטין – אפשר לומר כי בחודש האחרון כוחות הביטחון הכניסו, על דעת עצמם, תשע נשים וילדים, כלומר באמת אין כבר מעבר בגבול, חוץ מבאמת בודדים שאותם כוחות הביטחון מחליטים להכניס.

מיכל רוזין: המטרה העיקרית של החוק, שזה בעצם למנוע את העובדה שמגיעים לכאן אנשים כדי – על-פי טענת הממשלה – לעבוד, המטרה הזאת בעצם התייתרה לחלוטין.

מיכל רוזין: עכשיו מדובר על אותם אנשים שכבר נמצאים פה.

מיכל רוזין: ומדובר פה בענישה, ולא בפתרון.

מיכל רוזין: ואנחנו חייבים להפסיק לשסות אוכלוסייה אחת בשנייה, כמו שאנחנו עושים כל הזמן; תושבי השכונות נגד המסתננים, הפליטים, מבקשי המקלט, כל אחד על-פי הגדרתו.

מיכל רוזין: 2,000 איש היום כלואים במדינת ישראל בבתי-כלא, ללא משפט, רק כי עברו את הגבול.

מיכל רוזין: רק כי נכנסו לגבולות מדינת ישראל, הם יושבים בכלא, על-פי החוק, לפחות שלוש שנים.

מיכל רוזין: מדובר בגברים, בנשים וילדים, שנמצאים בכלא.

מיכל רוזין: אני חושבת שרוב אזרחי ישראל לא יודעים את העובדות האלה, לא רואים את זה בעיניים, לא מבינים מה זה אומר.

מיכל רוזין: רובם אזרחי סודאן ואריתריאה, מדינות שעל-פי הודעת הממשלה עצמה אין אפשרות לגרש את אותם אנשים, את האזרחים, בשל הסכנה שנשקפת להם.

מיכל רוזין: היה דיון אתמול, עתירה שהוגשה נגד החוק בבג"ץ.

מיכל רוזין: אני הייתי שם.

מיכל רוזין: תשעה שופטים ישבו והקשו על נציגת המדינה ושאלו אותה שאלות ענייניות חשובות מאוד, ואני חייבת לומר שלא היו תשובות מספקות.

מיכל רוזין: קודם כול הם העלו את שאלת המידתיות; האם אדם שנכנס למדינה, כאשר – שוב – המדינה מכירה בכך שהיא לא יכולה גם לסלק אותו, ואין לאן לסלק אותו – האם זה מידתי לכלוא אותו ללא משפט לשלוש שנים?

מיכל רוזין: שאלו השופטים את באת-כוח המדינה, מה עלה בגורל אלה שגירשנו?

מיכל רוזין: האם מדינת ישראל עוקבת?

מיכל רוזין: בקשר עם האו"ם?

מיכל רוזין: בודקת בכלל מה גורל האנשים האלה, שאנחנו פשוט מגרשים מאתנו?

מיכל רוזין: והדבר החשוב ביותר, שאלו השופטים, האם נעשתה בדיקה פרטנית של בקשות המקלט?

מיכל רוזין: ואמרה באת-כוח המדינה: שלוש בקשות נדחו, אפס אושרו.

מיכל רוזין: אנחנו מדברים על 2,000 כלואים היום, שלא לדבר על 8,000 הבקשות האחרות שנמצאות במשרד הפנים.

מיכל רוזין: ואז התבשרנו על-ידי באת-כוח המדינה, שבעצם יש בשורה חדשה: יש מדינות שמוכנות לקלוט אותם; מדינות שמוכנות לקבל – מדינת יעד ושתי מדינות מעבר מוכנות לקבל.

מיכל רוזין: שאלתי – הקשיתי ושאלתי, האם אותם אנשים צריכים להסכים לצאת מפה?

מיכל רוזין: האם מגרשים אותם, או האם זה בהסכמה?

מיכל רוזין: אמרו לי, לא, זה בהסכמה.

מיכל רוזין: איזו הסכמה?

מיכל רוזין: ישאלו אותם, האם אתם רוצים להיכנס לכלא, או תחזרו למדינה שלכם.

מיכל רוזין: זאת לא הסכמה.

מיכל רוזין: מי שסיפר לי את זה אמר, זה כמו שאת לא מחליטה בבוקר לקום וללכת לעבודה.

מיכל רוזין: אני אגיד לכם את האמת, אני כן מחליטה בבוקר לקום וללכת לעבודה, אבל בכל מקרה, אני אדם חופשי, ואני יכולה לבחור אם כן או לא.

מיכל רוזין: אותם אנשים שאתה מציע להם או להיכנס לכלא או לחזור למדינה שסביר להניח שתפגע בשלומם, האופציות הן די – קצת קשה לדבר על חופש הפרט בעניין הזה.

מיכל רוזין: בסוף שנות ה-70 נקלטו בישראל מאות פליטים ממלחמת וייטנאם.

מיכל רוזין: בהוראת ראש הממשלה דאז, מנחם בגין, הפליטים שוכנו ביישובים שונים בארץ, ובהמשך חלק מהם היגרו למדינות אחרות וחלק נשארו כאן וקיבלו סיוע בקליטה.

מיכל רוזין: היו אלה שר הקליטה דוד לוי וראש הממשלה בגין שנתנו להם, גם להגיע לכאן מלב ים, גם להשתלב בשוק התעסוקה ולהפוך לגורם מאוד חיובי בחברה הישראלית.

מיכל רוזין: אבל הכנסת האורחים של בגין ודוד לוי שדאגו לאותם פליטים מווייטנאם, הפכה במדינת ישראל של 2013 ליחס אכזרי, משפיל ומתנכר לפליטים שמתדפקים על שערינו כיום.

מיכל רוזין: אין לנו מנגנון מוסדר; אנחנו לא בודקים אם מדובר בפליטים, במבקשי מקלט; אנחנו מסיתים אוכלוסיות שלמות, מוחלשות, נגדם; אנחנו לא פותרים את בעיית תושבי השכונות כי אנחנו רוצים שהם ימשיכו לצעוק חמס, כדי שתהיה סיבה לסלק ולגרש מפה אנשים שבסך הכול ביקשו לקבל חיים.

מיכל רוזין: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: יעלה חבר הכנסת עיסאווי פריג', להסתייג, ואחריו – חבר הכנסת אלי ישי.

יחיאל חיליק בר: אם אתם רוצים שהוא ידבר, תקראו לו.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת אלי ישי לא מדבר?

יחיאל חיליק בר: נכבדי, חמש דקות.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

עיסאווי פריג': כבוד היושב-ראש, תודה, חברים, אני רואה כאן איחוד של שתי הצעות חוק: חוק למניעת הסתננות וחוק איסור הלבנת הון.

עיסאווי פריג': למען האמת, הרבה מהחברים דיברו על ערכים, ועל איך עם נרדף אמור להתייחס למסתננים, וכל הדברים האלה.

עיסאווי פריג': בסדר.

עיסאווי פריג': אני, ככלכלן, משך את תשומת לבי חוק איסור הלבנת הון.

עיסאווי פריג': זה מעניין.

עיסאווי פריג': הרי ההון השחור במדינה מסתובב מהצפון עד לדרום, וידוע.

עיסאווי פריג': עכשיו, ידידנו שר האוצר, והצעת התקציב שמונחת, 2013–2014, גילתה את אמריקה; יש לה מאיפה ואיך להילחם בהון השחור – דרך המסתננים.

עיסאווי פריג': המסכנים.

עיסאווי פריג': עכשיו, אני באמת גיליתי שיש רזרבה תקציבית שלא ידענו עליה, שאמורה להיות מהכיסוי של חוק הלבנת הון.

עיסאווי פריג': הרזרבה התקציבית הזאת – –

אילן גילאון: זה המיליארד של משרד הביטחון שמצאו ברזרבה.

עיסאווי פריג': – – זה מאוד מעניין, כי כל הזמן אומרים: אל תדאגו, אל תדאגו, נעמוד ביעד הגירעון – 4.65%.

עיסאווי פריג': עכשיו יש להם תשובה פחות או יותר איך עומדים ביעד הזה, ויש מקור.

עיסאווי פריג': מצאו גורם, גורם שיכסה לנו את החלק מהגירעון הזה.

עיסאווי פריג': צר לי מאוד שאני שומע את זה, אבל טוב לדעת.

עיסאווי פריג': לעניין שהשר סילבן והחברים דיברו ביניהם, לגבי הכסף.

עיסאווי פריג': אני שואל את עצמי, לפני שאני מתייחס לסוגיה הזאת – שאלתי את מיכל, ואת החברים, הם אינם כאן – אני שואל אתכם, אם המסתנן הזה היה דובר אנגלית, או שבדית, או נורבגית, איך היינו מתייחסים אליו?

עיסאווי פריג': זה מעניין אותי.

עיסאווי פריג': איך היינו מתייחסים אליו?

עיסאווי פריג': קראתי סקר שהמבטא הנסבל ביותר על האוזן היהודית הצברית זה המבטא האנגלו-סקסי.

עיסאווי פריג': זה מבטא שאפשר לחיות אתו.

עיסאווי פריג': אבל ברגע שמדובר באפריקנים, שיש להם צבע עור שונה משלי, שבאים כל אחד עם הסיבה שלו, שזה ברח מגורלו, אני צריך לתת להם את היחס הזה.

עיסאווי פריג': אני שואל את עצמי, ואת כל חברי הממשלה שנמצאים כאן, אם בכלל – אני מדבר במעמד שאין שר, אדוני היושב-ראש – אני שואל את עצמי – ואילן, אני שואל אותך, אילן, מה היה קורה אם המדינה הייתה קולטת 55,000–60,000 מסתננים, וקוראת להם פליטים?

עיסאווי פריג': מה היה קורה?

עיסאווי פריג': אני שואל, מה היה קורה?

עיסאווי פריג': מה?

עיסאווי פריג': אני קראתי, ואחרי שאני מסתכל, אני אומר לעצמי: הרי אתם, היהודים, עם ישראל, יש לי היסטוריה: כשאתה הולך לתורה – נכון, הרב אריה דרעי?

עיסאווי פריג': הכנסת אורחים, איך היא אצל העם היהודי?

עיסאווי פריג': אברהם אבינו, איך הוא בהכנסת אורחים?

עיסאווי פריג': מצוין.

עיסאווי פריג': אחד.

עיסאווי פריג': עם נרדף, שסבל, עבר מעשים בלתי נסבלים; תראה, עוד סיבה.

עיסאווי פריג': אמנת או"ם, חוקים בין-לאומיים שהמדינה חתומה עליהם, עוד סיבה.

עיסאווי פריג': וכל הסיבות האלה לא מאפשרות לי להתייחס לאדם בדבר פשוט?

עיסאווי פריג': הוא מבקש: תקבע את מעמדי.

עיסאווי פריג': אפילו להתייחס אליו, מדיניות, לקבוע את מעמדו של האיש, האם הוא פליט, לא פליט, נרדף – אפילו את קביעת המדיניות הזאת אני לא מעניק.

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': אני שואל, למה?

עיסאווי פריג': למה היחס הזה לזר?

עיסאווי פריג': האם הוא יחס לזר, או יחס כי אלו באו מאפריקה?

עיסאווי פריג': אני שואל את עצמי את השאלה הזאת.

עיסאווי פריג': מכאן אני פונה לחברים.

עיסאווי פריג': אני יודע שזה חוק קואליציה, וחוק שיש – –

יחיאל חיליק בר: רק תסכם, ידידי.

עיסאווי פריג': – – הסכמה עליו.

עיסאווי פריג': אבל אני שואל אתכם, ופונה לחברים: בואו נסתכל על עצמנו לפני שמצביעים על חוק כזה.

עיסאווי פריג': אפשר לחיות בצורה אנושית בקליטת אנשים עד שנברר את מעמדם, לגבי הכסף שגבו בעמלם; עבדו יום ולילה בשביל הכסף הזה.

עיסאווי פריג': לייעד אותו לכיסוי גירעונות זה לא תעודת כבוד, זה בושה.

עיסאווי פריג': תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת פריג'.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת אלי ישי – לא נמצא.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת יעקב מרגי – נמצא?

יחיאל חיליק בר: לא נמצא.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת יצחק וקנין – –

קריאה: – – –

יחיאל חיליק בר: – – סופר קולות, אז אנחנו נשמור לו את הזכות, אם הוא יבוא.

יחיאל חיליק בר: הוא יכול להדליף תוצאות בינתיים?

יחיאל חיליק בר: לא.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה.

אריה מכלוף דרעי: הוא יכול לדבר בשם כולם?

אריה מכלוף דרעי: הוא יכול לקבל את הכול?

יחיאל חיליק בר: לא, לא.

אריה מכלוף דרעי: יש נאום מוכן.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת וקנין, אם ירצה, אחר כך ידבר, כי הוא במשימה לאומית.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: חמש דקות לרשותך.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה – –

יחיאל חיליק בר: עשר דקות.

יחיאל חיליק בר: אני מתקן.

נסים זאב: – – יש מאמר: לאו עכברא גנב אלא חורא גנב.

נסים זאב: המשמעות, העכבר הוא לא הגנב, החור הפנוי שמאפשר לו לקחת ולגנוב, זו הבעיה.

נסים זאב: אני רוצה להבין, כשנותנים לנו מוסר על הכנסת אורחים, ומזכירים לנו את העבדות שלנו במצרים, תגיד לי, אתה משווה את זה למה שקיים היום בפועל?

נסים זאב: הרי המסתננים האלה הם מסתננים בהגדרה של הסתננות.

נסים זאב: הם לא אותם המסכנים שאתה מכיר, שהיו נרדפים בארץ מוצאם ובאו למדינת ישראל.

נסים זאב: אני ישבתי בוועדות, שמעתי סקירות במשך שנתיים.

נסים זאב: אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, אילו הגדר הזאת לא הוקמה בזמן, והממשלה לא התעשתה בזמן ולא הקימה את הגדר הזאת, היום היינו רואים פה לפחות חצי מיליון אריתריאים, שלא יהיה פה ספק; התחילו להגיע בהמונים, במאסות של 200 ו-300 איש ליום.

נסים זאב: על איזה מסכנים אתם מדברים?

נסים זאב: על איזה נרדפים אתם מדברים?

נסים זאב: אנשים שהיו במצרים, לפי כל הסקרים, היו שם כמעט 2 מיליון בדרכם למדינת ישראל, זה רק עניין של זמן.

נסים זאב: ובסקירה האחרונה ששמעתי, לפני כמעט שנה, דיברו על 600,000 שהם בדרך למדינת ישראל, ששהו במצרים כבר שלוש, וארבע וחמש שנים.

נסים זאב: אז פתאום הם נרדפים?

נסים זאב: פתאום חייהם בסכנה?

נסים זאב: לא היה ולא נברא.

נסים זאב: זה בצד העובדתי.

נסים זאב: האם מדובר במסתננים או בדורשי עבודה?

נסים זאב: חד וחלק, מדובר בדורשי עבודה.

נסים זאב: האינטרס הכלכלי שלהם לבוא לכאן משתלם בכל מחיר, והעובדה היא שהם משלמים כופר נפש כדי להגיע לכאן.

נסים זאב: לא כי הם נרדפים; כי הם יודעים שפה הם ירוויחו עשרת מונים, הם מוכנים לשלם 4,000 דולר.

נסים זאב: ומי עשה פה את ההון השחור?

נסים זאב: השבטים הבדואיים בנגב, שעמדו משני עברי המתרס.

נסים זאב: משפחות שהיו מאחורי הגדר ולפני הגדר, לפני הגבול ואחרי הגבול, וכדי להגיע לתל-אביב היו צריכות לשלם תוספת של 2,000 דולר, ומי שהיה מגיע לאילת משלם פחות.

נסים זאב: זאת אומרת, היה תעריף לכל מסתנן שמגיע – האם הוא מגיע לאילת או מגיע לתל-אביב; לאילת – 2,000 דולר הוא מוכן לשלם, לתל-אביב – 4,000 דולר.

נסים זאב: ועשו פה הון תועפות במשך שנים, שלוש שנים.

נסים זאב: זה התחיל ב-2010, 2011, 2012.

נסים זאב: במהלך 2012, לקראת סוף שנת 2012 – וַתיעצר המגפה.

נסים זאב: אז היה פה איום, אני אומר לך, אדוני, מבחינה דמוגרפית, על מדינת ישראל, וזה נעצר.

נסים זאב: אז עכשיו באים ומדברים – איזו אכזריות של מדינת ישראל, הממשלה הזאת אין לה חמלה.

נסים זאב: אני לא בקואליציה, אני לא חייב לממשלה הזאת שום דבר, אבל לדבר בלי היגיון, בלי לדעת את העובדות?

נסים זאב: על זה אני חושב שצריך להיות קונסנזוס מבחינת חברי הכנסת, שצריכים להגן פה על המדיניות ועל ההחלטה בכל מה שקשור לעובדים זרים.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, תסתובב היום באילת, השוק השחור שם, איך הוא עובד, זה פשוט מבהיל.

נסים זאב: אנשים, תושבי המקום, הם מחוסרי עבודה, הם דורשי עבודה.

נסים זאב: הם הולכים לביטוח הלאומי, מחתימים שאין להם עבודה, מי שתופס את המסעדות, מי שתופס את מקומות העבודה שם, זה אותם המהגרים שהגיעו.

נסים זאב: אז אני לא מבין, ו"חי אחיך עמך", אבל לא במקומך.

נסים זאב: אתה רוצה לסייע, אתה רוצה לעזור, אדרבה, תעזור.

נסים זאב: אבל לא ייתכן שהתושבים, תושבי אילת שסובלים מהם, שפתאום הפכו להיות מחוסרי עבודה, והכנסת פתאום מלאה חמלה על אותם המסתננים הנרדפים כביכול.

נסים זאב: תאמינו לי שהם לא נרדפים, אף אחד לא רודף אותם, הם עושים כסף טוב, ומה בסך הכול החוק פה בא ואומר?

נסים זאב: כשהם יוצאים ממדינת ישראל הם צריכים דיווח.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, מי שרוצה להגיע היום לארצות-הברית, הוא לא עובר את הגיהינום כדי לקבל את ה"גרין קארד"?

נסים זאב: אנשים שיש להם כספים ומשקיעים בארצות-הברית, יש להם יכולות כלכליות, מה הם עוברים במשך שנים עד שהם מקבלים את ה"גרין קארד", את הכרטיס הזה כדי שיוכלו להיות חוקיים.

נסים זאב: ופה אנחנו רוצים לאפשר, כאילו מדינת ישראל היא מעל הכול בכול כול, היכולת שלנו אין למעלה ממנה.

נסים זאב: לא נשלה את עצמנו.

נסים זאב: ולכן השלמת הפאזל בנושא הזה, זה בשני מישורים.

נסים זאב: המישור האחד, נכון, זה העמדת הגדר.

נסים זאב: ואני חושב שיש עוד השלמה שם בקטע שגובל עם העיר אילת.

נסים זאב: אבל מאידך גיסא, צריך לדעת שמי שמעסיק עובד כזה, הוא בעצם גורם לכך שהוא נותן כוח לאותם המסתננים לבוא ולעבוד, ונותן להם מוטיבציה להמשיך להישאר במדינת ישראל.

נסים זאב: אבל ברגע שאתה מפסיק את העבודה, ואתה לא מאפשר להם, ויש ביקורת גם ביציאתם מהגבולות, הם עושים חשבון נפש, כי הם יודעים את האמת.

נסים זאב: כי אם באמת חייהם בסכנה, הם לא יצאו מפה, הם יעדיפו להישאר.

נסים זאב: אבל ברגע שהם יוצאים, הם יודעים שהם צריכים למסור את הדוח, וגם אני חושב שזוהי חשיפה כלפי המעביד.

נסים זאב: ברגע שאתה יודע את המקור של ההכנסה של אותו עובד, אתה גם יכול לדעת מי המעביד שלך.

נסים זאב: מבחינה עובדתית אני רוצה לומר, האנשים האלה, איך שהם הגיעו לארץ, כמעט כל חודש – והיה מדי חודש בחודשו, ומדי שבת בשבתו, הם שולחים את הכספים מחוץ לגבולות מדינת ישראל.

נסים זאב: הכספים שהם מקבלים כאן ביום אחד, זה הרבה יותר ממה שהם מקבלים שם בחודש, ולכן כדאי להם להסתכן, כדאי להם לשלם כל כך הרבה כספים כדי שיישארו בתוך מדינת ישראל.

נסים זאב: לכן, אדוני היושב-ראש, די לנו להסתכל על עצמנו כמדינה אכזרית, כאנשים שלא מתחשבים.

נסים זאב: אני חושב שכל ההסתכלות הזאת נובעת מתוך חמלת יתר, רגישות יתר, שלפעמים הרגישות מעבירה אותנו על השכל הישר; הייתי מגדיר את זה חולי אפילו, כשיש רגישות יתר לזולת, ואתה לא מרחם על עצמך, כשאתה נפגע.

נסים זאב: אני כבר לא רוצה לדבר על כל הנזק שקורה בדרום תל-אביב, כל המסתננים שם שהפכו את חייהם של התושבים לגיהינום.

נסים זאב: אז אנא מכם, אל נא נעצום עיניים, צריכים להסתכל על המסתננים כפי שהם.

נסים זאב: אני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש, שר הפנים לשעבר אלי ישי בדק וחקר עשרות רבות של מקרים, והוא אמר לי בזמנו, אין מקרה אחד, מקרה אחד שבאמת היה בו הגדרה של פליט, כולם היו מסתננים, וכולם היו ושהו זמן רב במצרים.

נסים זאב: לכן, אם אנחנו רוצים לרחם, קודם כול לרחם על עצמנו, גם כשאנחנו לא מסוגלים להבין כל כך את הבעייתיות.

נסים זאב: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת אברהם מיכאלי, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת דוד אזולאי.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת אורי מקלב.

יחיאל חיליק בר: אם אתם רואים שחבריכם לא נמצאים, אתם רשאים לקרוא להם, כדאי.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת וקנין, אני דילגתי עליך כי היית בספירה, אם תרצה לדבר שמור לך.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, נכבדי, עשר דקות לרשותך.

אברהם מיכאלי: אז נחזיק אתכם במתח כמה דקות, עד שהיושב-ראש ירשה לסגן יושב-ראש הכנסת להכריז תוצאות.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, יש פה שר?

יחיאל חיליק בר: לא, יש פה סגן השר מיקי לוי.

אברהם מיכאלי: סגן השר, מיקי לוי, אתה שר-על היום בשבילי, כל תחום אתה פה.

אברהם מיכאלי: אין מסור כמוך לממשלה.

יחיאל חיליק בר: הסופג, הסופג הלאומי.

יחיאל חיליק בר: יש פה מעריצים, מיקי.

אברהם מיכאלי: אני לא אקפיד על כך, שמכיוון שלא נמצא פה שר – אדוני היושב-ראש יחליט.

אברהם מיכאלי: הנה, שר החינוך נכנס פה.

יחיאל חיליק בר: נכבדי, אנחנו לא יכולנו להתחיל בלעדיך, אדוני שר החינוך.

אברהם מיכאלי: אדוני השר, חברי חברי הכנסת, הנושא שבחוק שבעצם נדון היום במשולב עם שני דברים שונים – מניעת הסתננות (עבירות ושיפוט) ואיסור הלבנת הון, הוראות שעה.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב בראש, אני רוצה להמשיך את אותו קו שחברי נסים זאב התחיל קודם לתאר.

אברהם מיכאלי: הרבה פעמים בכנסת עולים ותוקפים חוק של ממשלה או של חבר אחר שאנחנו לא מסכימים אתו, אנחנו יכולים להקצין אותו, ולהעביר אותו משחור ללבן, ולהציג את זה כמשהו שהוא תמיד אכזרי, הוא תמיד אנטי-אנושי, אנטי-הומניטרי.

אברהם מיכאלי: אבל, אדוני היושב-ראש, בוא נבחן באמת את הסוגיה הזאת של הסתננות שהייתה לצערנו בארבע-חמש השנים האחרונות, והיא גברה, והדוגמאות הן מן הסוג הזה: הגיעו לארץ, אדוני היושב-ראש, קבוצת תיירים, קבוצת צליינים.

אברהם מיכאלי: ואני במקרה אמון על אגודת ידידות עם אותה מדינה שהצליינים הגיעו ממנה.

אברהם מיכאלי: אני מקבל טלפון בוקר אחד, שקבוצה גדולה של אותם צליינים שהגיעו לארץ כתיירים תמימים, קיבלו ויזה זמנית להיכנס לישראל, הם החליטו יום אחד, כנראה בעצת גורם שרצה שהם יישארו פה, שיש להם אפשרות להכריז על עצמם כמבקשי מקלט מדיני.

אברהם מיכאלי: קבוצת תיירים, כמעט 50 איש התייצבו במשטרת הגבולות והכריזו על עצמם בסכנת נפשות, שאם יחזרו לאותה מדינה שהם באו ממנה צפויה להם סכנת מוות.

אברהם מיכאלי: הקבוצה הזאת, על-פי החוקים הליברליים שלנו כמדינת ישראל, שאנחנו חלילה לא נסכן אדם שמכריז על עצמו כבר-סכנה, מדינת ישראל החליטה שהם כולם הופכים תחת חסות של בדיקת הזכאות שלהם להכריז עליהם כפליטים, שהם בעצם זכאים לקבל את הגנת האו"ם.

אברהם מיכאלי: ואז, אדוני היושב-ראש, מה קרה?

אברהם מיכאלי: אני מקבל טלפון באותו בוקר מאותה מדינה, אותה מדינה שמשם הם באו, כי הם בעצם אותם תיירים שבאו הנה, הכפישו את אותה מדינה; קודם כול זה פגע בהם.

אברהם מיכאלי: נשיא אותה מדינה התקשר אלי ואמר לי, אדוני, אתה הנציג של קשרי ידידות בין שתי המדינות.

אברהם מיכאלי: האנשים האלה, אתם זכאים להעלות אותם למטוס מייד ולגרשם ממדינת ישראל.

אברהם מיכאלי: לא רק שהם רמאים ושקרנים, הם גם פוגעים במערכת היחסים שבינינו, כי הם בעצם כביכול מסכסכים בין שתי מדינות.

אברהם מיכאלי: מה קרה באותו בוקר?

אברהם מיכאלי: אותם תיירים שהכריזו על עצמם כבני-סכנה – מדינת ישראל אפילו לא ידעה איך לשלוט לפני שכל הצעדים האלה היו קיימים.

אברהם מיכאלי: זה היה לפני שנתיים-שלוש, עוד לא היו אז מחנות הסגר וכאלה דברים.

אברהם מיכאלי: התיירים האלה התפזרו בכל מיני מקומות בארץ.

אברהם מיכאלי: ועד היום – עד היום – הם נמצאים בארץ.

אברהם מיכאלי: אין להם שום סכנת חיים.

אברהם מיכאלי: הם לא פליטים.

אברהם מיכאלי: הם מסתנני עבודה לכל דבר, ומסתובבים בארץ ומחפשים עבודות מזדמנות כאלה או אחרות.

אברהם מיכאלי: מישהו יכול להגיד: טוב, מה קרה?

אברהם מיכאלי: אלו 50 אנשים.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, אלו לא 50 אנשים, מדובר פה במדיניות של קבוצות מאורגנות, שיש להן כנראה מדריכים שמלמדים אותם את כל השטיקים ואת כל הטריקים איך להישאר במדינת ישראל.

אברהם מיכאלי: ומה לעשות, עד ששר הפנים הקודם לא לקח על עצמו כמשימה לאומית, לבוא להילחם בתופעה – ואני מדבר על התופעה של המסתננים.

אברהם מיכאלי: חלילה לפגוע בפליט אחד שהיה בסכנת חיים.

אברהם מיכאלי: חלילה לפגוע במישהו שיכול היה לבוא ולהציג, בנתונים שהיו לו ביד, שהוא בסכנת חיים.

אברהם מיכאלי: ואני הדגשתי כרגע את הסיפור הזה של התיירים האלה, כי כך קרו כמה וכמה מקרים של אנשים שהגיעו לארץ באופן תמים, על-פי אישור ממדינת ישראל להיכנס לארץ.

אברהם מיכאלי: האנשים האלה הגיעו בסוף למצב שהם הפכו לא רק למסתננים – לא רק שהם הסתובבו בארץ ותפסו עבודות לא חוקיות כאלה או אחרות, הם בסוף גם פגמו במערכת היחסים בין שתי המדינות.

יחיאל חיליק בר: אגב, זה פגע במאמץ שהיה בין שתי המדינות לבטל את הוויזות.

יחיאל חיליק בר: אני יודע על איזו מדינה – וזה מאוד פגע.

יחיאל חיליק בר: אני הייתי מעורב בזה בזמנו.

אברהם מיכאלי: נכון.

יחיאל חיליק בר: זאת הייתה פגיעה אנושה.

אברהם מיכאלי: ואני מודיע לך שזה אכן פגע, כי אני הובלתי את אותו מהלך של פטור מוויזות לאותה מדינה.

יחיאל חיליק בר: נכון.

אברהם מיכאלי: ואני אפילו לשר הפנים החדש גדעון סער, עוד לא – יש לי פרצוף לבוא ולבקש ממנו לחדש את אותה בקשה שלהם לפטור מוויזות?

אברהם מיכאלי: כי הם התנהגו בצורה שהם התנהגו.

יחיאל חיליק בר: בגלל המקרה הזה, נכון.

אברהם מיכאלי: לכן, מה אני אומר?

אברהם מיכאלי: כל דבר אפשר להציג אותו בשחור ולבן, להגיד כמה אנחנו, מדינת ישראל, מדינה אכזרית, מדינה שלא מתחשבת במצבים הומניטריים כאלה או אחרים.

אברהם מיכאלי: רבותי, אנחנו לא כאלה.

אברהם מיכאלי: אנחנו לא מוכנים שהמדינה הזאת תהפוך למקלט למסתננים, לאנשים שבאים הנה בשביל לחפש עבודה, עבודה לא חוקית, עבודה במקום האנשים הישראלים שחיים במדינה הזאת ומגיע להם לעבוד.

אברהם מיכאלי: אבל בסוף שנגיד על כל דבר: זה לא יפה, איך אנחנו נראים בעולם?

אברהם מיכאלי: גם העולם לא עד כדי כך תמים היום, אדוני היושב-ראש.

אברהם מיכאלי: בוא ניכנס לאירופה, מה קורה?

אברהם מיכאלי: אם אנחנו נסתכל באירופה, באותן מדינות נאורות, הן היום נגד הסתננות אצלן; כמה הן מחמירות, כמה הן מקפידות, כמה הן לא נותנות, בעקבות הניסיון של הסתננויות אצלן, את אותם פטורים מוויזות, כמו שציפינו אנחנו לתת לכל מיני מדינות.

אברהם מיכאלי: אכן התופעה היא עולמית.

אברהם מיכאלי: אבל על עובדה אחת אנחנו יכולים כרגע להצביע: אם לפני שנה, לפני שנתיים – אדוני שר הפנים, אתה יודע את הנתון הזה יותר טוב מאתנו – חדרו לפה אלפים דרך הגבול הדרומי, היום אני מבין שרשות האוכלוסין פרסמה שבחודשים האחרונים זה עומד על מספרים בודדים של אנשים.

אברהם מיכאלי: כתוצאה ממה הם הפסיקו להיכנס לארץ?

אברהם מיכאלי: הרי הפיתוי והפיתיון עדיין עומדים.

אברהם מיכאלי: אבל המכשולים האלה, הן מכשולים פיזיים והן מכשולים משפטיים, שהצבנו מולם כמדינה, הדבר הזה מפריע להם ומונע מהם להיכנס לישראל.

אברהם מיכאלי: ולכן החוק שאנחנו מתבקשים היום לאשר בקריאה שנייה ושלישית, יש בו היגיון מסוים.

אברהם מיכאלי: אומרים לאנשים האלה, רבותי, אם אתם נמצאים פה בדין פליט, אז יש לכם זכות להיכנס בדין פליט.

אברהם מיכאלי: ויש לבחון את ההליכים של ההכרה בהם.

אברהם מיכאלי: ואני אומר, אני מסכים עם הטענה שאומרים, שההכרה בפליט נמשכת יותר מדי חודשים.

אברהם מיכאלי: הבירור נמשך יותר מדי חודשים.

אברהם מיכאלי: בשביל זה אנחנו כן צריכים כמדינה לשפר את ההליכים הנדרשים להכיר באדם אם הוא פליט או לא.

אברהם מיכאלי: אבל לגבי מסתננים שאין להם שום סיבה להיכנס לכאן באופן לא חוקי, כפי שהם עשו, אם אנחנו מציקים להם בהחרמת רכוש או בהחרמת כספים – הם, יש להם זכות מלאה לבוא ולטעון את טענותיהם.

אברהם מיכאלי: החוק הזה גם מאוזן בכך שמגיעים לבתי-משפט, ובית-המשפט יכול לבחון אם החרמה של כסף או של רכוש שהחרימו להם אכן נעשתה כדת וכדין.

אברהם מיכאלי: ואם לא, אז הרכוש יוחזר להם, וזה כתוב פה במפורש בחוק הזה.

אברהם מיכאלי: ולכן, בואו לא נהיה יפי נפש, מעבר לכך שבסוף, במקום להיות מדינה נאורה, נהפוך למדינה מזוכיסטית, ואנחנו בסוף נסבול מאותן תופעות שאף אחד בעולם כבר לא מוכן לסבול.

אברהם מיכאלי: אנחנו מדינה שפעם עשתה את זה – פעם עשינו את זה לכמות מסוימת של פליטים מווייטנאם.

אברהם מיכאלי: זה לא דומה.

אברהם מיכאלי: ראש הממשלה מנחם בגין, זכרו לברכה, מה שהוא עשה – הוא עשה את זה בחוכמה, במידתיות ובנסיבות מאוד מיוחדות.

אברהם מיכאלי: שאף אחד לא ילמד היום קטגוריה על ממשלת ישראל ועל מדינת ישראל כתוצאה מכך שהיום אנחנו לא פותחים את הדלתות שלנו בצורה חופשית לאלפים שנכנסו לפה.

אברהם מיכאלי: וברוך השם שאנחנו כבר שיפרנו את התופעה הזאת והגענו למצב שכמה – שפחות ופחות אנשים נכנסים.

אברהם מיכאלי: לכן אנחנו כאופוזיציה לא צריכים להצביע על כל דבר אוטומטית נגד.

אברהם מיכאלי: כשהחוק הוא טוב, וזה טוב וזה למען מדינת ישראל, למען עם ישראל, אנחנו תומכים בחוק הזה.

אברהם מיכאלי: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: אני מבקש את חבר הכנסת אורי מקלב, ואחריו – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

יחיאל חיליק בר: תתייחס בסוף למסתייגים חברת הכנסת מירי רגב, ואחריה ישיב שר הפנים.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני, שבע דקות לרשותך.

אורי מקלב: מכובדי היושב-ראש, מכובדי השרים, חברי חברי הכנסת, החלוקה בין המסתייגים שהסתייגו לחוק הזה היא לשניים – כאלה שחושבים שעושים את החוק הזה בצורה דרקונית מאוד, בצורה חמורה מאוד כלפי המסתננים במקום למצוא להם פתרונות אחרים, וכאלה שמסתייגים כי הם חושבים שמה שנעשה מול המסתננים נעשה בצורה לא מידתית.

אורי מקלב: אני הסתייגתי מכיוון אחר.

אורי מקלב: הכיוון הזה אומר, שאם אנחנו רוצים להגיע לאותה מטרה, שאנחנו נדרבן ויהיו לנו תמריצים כדי שהמסתננים יעזבו את הארץ – וכפי שאמר ראש הממשלה אתמול, וכפי שאמרה המדינה בתשובה לבג"ץ, כמעט אין מסתננים שהגיעו בחודש האחרון, או בחודש אפריל; מארבע ספרות זה ירד לספרה אחת, שלושה, ארבעה או חמישה שהסתננו לארץ בחודשים האחרונים.

אורי מקלב: זה צריך להביא אותנו למחשבה אחרת בכל החשיבה לגבי שני החוקים, אבל ודאי וודאי לגבי החוק השני, שזה החוק של איסור הלבנת הון.

אורי מקלב: רבותי, חברי חברי הכנסת, אנחנו יוצרים היום מצב בחוק הזה, שלא רק זה שלא יהיה שום תמריץ כדי שהמסתנן יעזוב את הארץ, אלא אנחנו נגרום לכך שהמסתנן יישאר בארץ.

אורי מקלב: אני לא מכיר מסתנן אחד – ואני חושב שאין מישהו שיבוא ויגיד לי שאני טועה – שיש לו סכום כסף שהוא צבר בתוך כמה שנים שהוא היה, והוא עמל על זה, או שהוא השיג אותו בדרך לא דרך, והיום הוא צריך לצאת מהארץ ואנחנו נגיד לו: אדוני, אתה יכול להוציא סכום מוגבל, והוא יניח את הכסף הזה פה לפיקדון, ישים את זה בבנק עד לבירור ויעזוב את הארץ.

אורי מקלב: אין יצור כזה, אין ברייה כזו.

אורי מקלב: אנחנו היום נגרום לכך שאותם 60,000 או 80,000 מסתננים שאנחנו רוצים להביא אותם למצב שהם יעזבו את הארץ, הם יישארו בארץ.

אורי מקלב: כי לא רק שלא יהיה להם דרבון אלא יהיה להם עיכוב.

אורי מקלב: תהיה להם סיבה אמיתית וצודקת מבחינתם לא לעזוב את הארץ.

אורי מקלב: במקום שאנחנו נעשה מאמצים ונדרבן אותם כדי שהם יצאו עם כספם, אנחנו מגבילים אותם היום בצורות חמורות מאוד.

אורי מקלב: ואנחנו מגבילים את כל האפשרות שלהם להוציא את הכסף שלהם מהארץ – חושבים שאנחנו נגביל; אנחנו לא מגבילים.

אורי מקלב: הם ימצאו דרכים אחרות, דרכים לא כשרות, דרכים שיעלו למסתננים יותר כסף, ויהיו לו עוד סיבה, וזמן, להישאר פה בארץ.

אורי מקלב: ואנחנו שואלים: האם 4,000 שקל – 4,000 פלוס – שזה הסכום, לחודש, שזה הסכום שנותנים למסתנן לקחת אתו כשהוא יוצא מן הארץ, האם זה כל הסכום שאנחנו באמת מאמינים שיש לו?

אורי מקלב: אנחנו הרי יודעים כמה אותם עובדים מרוויחים.

אורי מקלב: הם עובדים בשתי משמרות, עובדים בעבודות נוספות.

אורי מקלב: מרוויחים הרבה כסף, עובדים בעבודות שאף אחד לא רוצה אותן וחיים חיים מאוד מאוד מצומצמים.

אורי מקלב: ועוד יכול להיות ששמים ידם בעוד מקומות, ואחרי זה אנחנו נרצה שהם יצאו מהארץ.

אורי מקלב: רבותי, האם ראש הממשלה, שבא ואמר שאנחנו גאים בכך שאף אחד לא עזב, שאף אחד לא הסתנן לארץ – זו הייתה הסיבה המחייבת לשנות את החוק ולהגיד היום בחוק: אנחנו נקפיא את החוק לתקופה מסוימת, בואו נראה מה קורה עם המסתננים; אם מצאנו להם ארץ אחרת להביא אותם.

אורי מקלב: אנחנו לא עושים את זה.

אורי מקלב: אנשי המקצוע באו לוועדות, עוד בקדנציה הקודמת, באו והסבירו מדוע רוצים לעשות הגבלה על הסכומים שהמסתנן יכול להוציא מהארץ.

אורי מקלב: עיקר הסברם היה שזה גורם מרתיע, שלאנשים לא יהיה כדאי לבוא ולהסתנן.

אורי מקלב: ידוע שכל אלה, המסתננים, חירפו את נפשם, סיכנו את נפשם.

אורי מקלב: על מה?

אורי מקלב: על כך שהם יכולים להרוויח, לקבל עבודה פה בארץ ולפרנס או להעביר את הכספים למשפחתם, או שהם עצמם ייקחו את הכספים לארץ מוצאם, לארץ מולדתם.

אורי מקלב: באים ואומרים, תשמע, אם אנחנו נערים עליהם קשיים ויהיה להם קשה להוציא את הכסף מהארץ, לא יהיו להם תמריצים ולא יהיה כדאי להם לבוא.

אורי מקלב: אבל היום, כשאמרנו שהגבולות סגורים, מסיבות כאלה, בגלל החוק, בגלל הגדר, אנחנו אומרים לכל אלה שהם מוגבלים בהוצאת הכספים – במקום להגיד להם: קחו את הכסף ותלכו.

אורי מקלב: אני יודע שיבואו כאלה ויגידו: תשמע, אם אנחנו נבוא, יבוא אחד וייקח את הכסף של כל החברים שלו והחברים שלו יישארו.

אורי מקלב: אז אפשר להגביל, לא שכר המינימום במשק, אלא פעמיים שכר המינימום, שלוש פעמים, שלא יכול אדם להוציא.

אורי מקלב: אבל אל תשים במיטת סדום, במידת סדום, סכומים שלא מספקים, סכומים שבטוח יביאו אותו להישאר בארץ, ואנחנו אומרים: בוא תעזוב, תמריץ לעזוב.

אורי מקלב: זאת חוכמת חלם, זה חוק חלם, זה חוק לא ישים.

אורי מקלב: עכשיו, נניח שאנחנו רוצים להשתמש בחוק הזה, ואנחנו אומרים, בסדר, אנחנו רוצים להגביל אותו.

אורי מקלב: אבל להחיל על זה את חוק איסור הלבנת הון, חוק שצריך להיות במקרה של סמים, טרור, להשתמש בו במקרים הקיצוניים ביותר, למקרי משפחות פשע, לבוא להשתמש בו במקרים האלה?

אורי מקלב: יש זילות בחוק הזה.

אורי מקלב: ונבוא ונגיד, אנחנו נחכה חצי שנה, נראה איך עובד החוק ולאחר מכן אנחנו נשתמש בחוק.

אורי מקלב: מה עושים?

אורי מקלב: למה שלא נלמד ממדינות אחרות?

אורי מקלב: אנחנו לא המדינה היחידה שצריכה להתמודד עם מסתננים.

אורי מקלב: יש עוד מדינות.

אורי מקלב: איך אמריקה מתמודדת בנושא הזה?

אורי מקלב: אמריקה באה ואומרת למסתננים שלה: תוציאו את הכסף, כל הכסף שלכם, אבל תוציאו את זה דרכי, בדרך לגלית, דרך מקומות, דרך בנקים, דרך מקומות מסודרים.

אורי מקלב: אנחנו נדע כמה אתם מוציאים, אנחנו נוכל לעקוב, ואם נראה סכומים לא סבירים, נדע.

אורי מקלב: אבל לבוא ולהגיד, במידת סדום: שכר מינימום זה הדבר היחיד שהמסתנן יכול להוציא מן הארץ – אין בזה שום היגיון.

אורי מקלב: אני יודע שמטרת החוק היא לדרבן, אני בטוח שהשר היוצא – והשר הנכנס רוצה להביא לכך.

אורי מקלב: כולנו, בכל אופן מי שמדבר, רוצה להביא אותו.

אורי מקלב: הדברים האלה, בכל מבחן שלא יהיה, הם לא יביאו אותו, מכיוון שבסופו של דבר טיבו של האדם גובר על כל הכדאיות.

אורי מקלב: טיבו של האדם.

אורי מקלב: לדאבוננו אנחנו גם חיים עם משפחות רבות, הסבים והאבות של הסבים שלנו חלקם נהרגו ונרצחו מפני שהם חסו על ממונם, מפני שהם חששו, הם לא רצו להפסיד את ממונם ונשארו בארצות שבסופו של דבר עשו בהם פוגרום, רצחו אותם, שחטו אותם, אם בארצות ערב ואם בארצות אירופה.

אורי מקלב: מדוע הם לא עזבו?

אורי מקלב: מכיוון שהם אמרו: לא, אנחנו לא נוכל לעזוב.

אורי מקלב: היו דרכים; היו צריכים קצת להפסיד מזה.

יחיאל חיליק בר: משפט סיכום, בבקשה.

אורי מקלב: לכן, מה שאני מציע – בכל אופן, בחוק איסור הלבנת הון יש אפשרות להמתין עם זה שנה, לא להשתמש בחוק, לראות איך החוק הראשון פועל.

אורי מקלב: במידה שזה לא מדרבן וזה לא מספיק, ואנחנו נראה שהכספים מגיעים למקומות אחרים, אז להחיל גם את החוק השני.

אורי מקלב: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת מקלב.

יחיאל חיליק בר: אני מבקש את חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, ואחריו תתייחס חברת הכנסת מירי רגב.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני, חמש דקות.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, בין השולחנות במליאה כולם מדברים מי נבחר לוועדות לבחירת שופטים וקאדים.

ג'מאל זחאלקה: אני לא אצהיר, אבל אני מברך, כי אני נותן את הכבוד הזה ליושב-ראש לעשות זאת.

ג'מאל זחאלקה: היה ניצחון גדול לאופוזיציה היום, וזה חשוב.

ג'מאל זחאלקה: בנושא שני החוקים האלה אני בא להביע עמדה עקרונית של סיעת בל"ד – אנחנו מתנגדים באופן עקרוני ומעשי לפגיעה בזכויות אדם באשר הוא אדם.

ג'מאל זחאלקה: אסור לפגוע בזכות קניין שלא למטרה ראויה לכלל הציבור, כאשר הפגיעה היא למטרת הפגיעה.

ג'מאל זחאלקה: פוגעים כאן בזכות הקניין של אדם, מונעים ממנו להעביר כסף, לא כדי לקחת את הכסף הזה לבנות בית-חולים או לעשות משהו טוב אלא כדי לפגוע בו, לאלץ אותו לעשות מעשה מסוים.

ג'מאל זחאלקה: גם ההגבלה על הוצאת כסף, של פעמיים שכר מינימום, גם היא פוגעת במספר גדול של אנשים, כאשר אנחנו יודעים שחלק גדול ממהגרי העבודה עובדים לפעמים שתי משמרות ביום ולאף אחד – גם בחוק לא ברור לאן ילך הכסף.

ג'מאל זחאלקה: אם יש לו יותר כסף מהכמות שמותר להעביר בזמן שהוא עוזב את הארץ, מה ייעשה בכסף הזה?

ג'מאל זחאלקה: מי ייקח אותו?

ג'מאל זחאלקה: האם זה ילך למשל לבניית התנחלויות, או שתעשה בו הממשלה הזאת את מעשיה הלא-ראויים?

ג'מאל זחאלקה: לכן, אנחנו מתנגדים התנגדות עקרונית לפגיעה בזכויות הקניין.

ג'מאל זחאלקה: אנו גם מתנגדים לפגיעה בזכויות משפטיות של אדם, כאשר החוק הזה מונע מהנפגע הליך משפטי הוגן, כמקובל לכל אזרח.

ג'מאל זחאלקה: עניין מהגרי העבודה עולה מדי פעם, והרבה פעמים אומרים לנו שהימצאותם של עובדים זרים בארץ פוגעת דווקא בציבור הערבי.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו לא רואים שיש לפגוע בהם כדי לעשות טובה לעובד ערבי פוטנציאלי.

ג'מאל זחאלקה: הדרך הנכונה לטפל בעניין הזה היא השוואת תנאים של העובדים הזרים עם העובדים בישראל.

ג'מאל זחאלקה: הרי ידוע שאם היום עומדים בפני המעביד שני עובדים, אחד תושב הארץ ואחד מהגר עבודה, והוא צריך להוציא עליהם אותו סכום של כסף והם מנפיקים עבורו אותה עבודה, הוא לא יבחר בעובד הזר.

ג'מאל זחאלקה: למה הוא בוחר בעובד הזר?

ג'מאל זחאלקה: כי יותר זול לו.

ג'מאל זחאלקה: מה שצריך לעשות זה דווקא להעביר חקיקה שתמנע אפליית עובדים זרים בעניינים של שכר ותנאי עבודה.

ג'מאל זחאלקה: ככה נוציא את האפשרות ואת הפיתוי למעביד להעסיק עובד זר על חשבון העובד תושב הארץ, אם יהודי או ערבי.

ג'מאל זחאלקה: זאת הדרך הנכונה, דווקא לשפר את מצבם של העובדים הזרים ולא להרע אותו, במיוחד שהיום אין מהגרי עבודה חדשים.

ג'מאל זחאלקה: אני לא מכיר דרך ששומרת יותר על זכויות אדם מאשר הדרך שאני מציע.

ג'מאל זחאלקה: דווקא שמירה על זכויותיהם של העובדים הזרים היא לטובת כלל העובדים, ערבים ויהודים.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מירי רגב, יושבת-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה.

מירי רגב: – – – גם השר – – –

יולי יואל אדלשטיין: את רוצה לעשות – – –

מירי רגב: – – –

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: מה זה, זה לובי להופעתו של השר בפני הכנסת?

יולי יואל אדלשטיין: הוא לא זקוק לזה, תאמיני לי.

יולי יואל אדלשטיין: כן, יושבת-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה, בבקשה.

מירי רגב: כבוד היושב-ראש, תודה רבה לך, כבוד השרים שנמצאים פה, שמעתי כבר לאורך הדיונים בוועדת הפנים את ההסתייגויות של החברים, שהם העלו כאן.

מירי רגב: אני חוזרת ואומרת שצריך לעשות הבחנה מאוד ברורה בין מסתננים לבין פליטים.

מירי רגב: צר לי שאנשים הגיוניים – ומבינים שמסתנני עבודה ומהגרי עבודה הם לא פליטים.

מירי רגב: את הפליטים נקלוט בכל מקום בארץ, גם בצפון תל-אביב, גם בכפר-שמריהו, לא רק בדרום תל-אביב, ולא רק בערד, ולא רק באילת.

מירי רגב: אבל את מהגרי העבודה נחזיר לארצות מוצאם.

מירי רגב: מהגרי עבודה באו לכאן כדי להרוויח כסף ולשלוח את הכסף למשפחות שלהם.

מירי רגב: אנחנו מדינה קטנה מכדי להכיל את כל אותם מהגרי עבודה שמגיעים למדינת ישראל.

מירי רגב: לכן, אני מציעה לכל אותם מתנגדים ולכל אותם אנשים שעלו ודיברו היום, שיסתובבו בדרום תל-אביב ויראו מה קורה עם נשים מבוגרות שאחרי השעה 17:00 חוששות ללכת ולהסתובב ברחובות, שנערות בגיל 16, 17 ו-13 לא מסוגלות להסתובב בנווה-שאנן, שזה המקום שבו הן נולדו.

מירי רגב: לכן אני אומרת: עניי עירך קודמים.

מירי רגב: התפקיד שלנו בראש ובראשונה הוא לשמור על האינטרס הציבורי של מדינת ישראל, לשמור על זכויותיהם של תושבי דרום תל-אביב, לשמור על זכויותיהם של אלה שמשלמים מסים, הולכים לצבא ועושים מילואים, ואחר כך להתחשב בכל האחרים.

מירי רגב: אני מבקשת מהמליאה לאשר את הצעת החוק, להצביע נגד ההסתייגויות, מלבד הסתייגות אחת, שהציג אותה סגן שר האוצר מיקי לוי – בעניין הזה אנחנו נצביע בעד ההסתייגות.

מירי רגב: כל שאר ההסתייגויות, אנחנו נצביע נגד, וכמובן נצביע בעד הצעת החוק.

מירי רגב: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת מירי רגב.

יולי יואל אדלשטיין: אני מבקש מחבר הכנסת גדעון סער, שר הפנים, לעלות ולסכם את הדיון בהצעת החוק.

גדעון סער: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני רוצה להתייחס בתמצית לכמה נקודות שעלו בדיון.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

גדעון סער: את חבר הכנסת מקלב אני שומע כמה דיונים בנושא הזה.

גדעון סער: אני כל פעם שומע אותו טועה מחדש.

גדעון סער: אני מבין בהחלט את מה שאתה טוען.

גדעון סער: אין מגבלה על הוצאת כסף או על הוצאת רכוש שהמסתנן יכול להוציא, ולזה צריך להתייחס גם בהמשך.

גדעון סער: מכפלת שכר המינימום במספר חודשי השהייה היא סטנדרט שכדאי שתחשוב עליו.

גדעון סער: רוב המסתננים הבלתי-חוקיים – אלה הסכומים שהם משתכרים.

גדעון סער: ההנחה הזאת היא כאילו אין הוצאות בכלל, זאת אומרת, מה שמרוויחים, הכול נחסך, ויוצאים.

גדעון סער: אבל גם כאשר יש מחלוקת על כך, כל אחד ואחד יכול להוכיח שהכסף שייך לו כדין, גם אם הוא בא והרכוש שלו הרבה יותר גדול מזה.

גדעון סער: הליכה בדרך אחרת, המשמעות שלה היא הוצאה של כסף בידי מסתנן אחד עבור יותר מסתננים.

גדעון סער: כפי שאמרתי, הצעת החוק מניחה מעין, כביכול, כאילו הוא עבד כל הזמן ולא הוציא שום דבר, כל התקופה עבד וכדומה, ולכן, לפי דעתי, חבר הכנסת מקלב, אתה לא צודק בעניין הזה.

גדעון סער: אני רוצה להעמיד את חברי הכנסת – היו פה כמה חברי כנסת שאמרו, כאילו לוקחים, נוטלים, כספים מידי אותם מסתננים.

גדעון סער: אין בזה שמץ של אמת.

גדעון סער: לא לוקחים כסף מאף אחד.

מיכל רוזין: – – –

גדעון סער: זה קורה פעם אחרי פעם, חברת הכנסת רוזין.

גדעון סער: אנחנו אחרי שבת של פרשת המרגלים.

גדעון סער: אל תוציאו דיבת הארץ רעה.

מיכל רוזין: אתם מוציאים את דיבת הארץ רעה – – –

תמר זנדברג: – – –

גדעון סער: אל תוציאו דיבת הארץ רעה.

מיכל רוזין: בחוק הזה, הלא-אנושי והלא-מוסרי, אתם מוציאים את דיבתנו בעולם.

מיכל רוזין: ממש מקור לגאווה.

גדעון סער: חברת הכנסת רוזין, הרי אתם התנגדתם גם להצעת החוק הקודמת.

גדעון סער: היום אתם באים וטוענים, ואתם אלופים בלהחזיק את המקל בשני קצותיו, ומה אמרתם?

גדעון סער: הייתם נגד החוק שעכשיו נדון בבג"ץ.

גדעון סער: היום אתם באים ואומרים: הנה, התופעה נבלמה.

גדעון סער: מדוע היא נבלמה?

גדעון סער: בין היתר משום שבמקום להיכנס מגבול סיני למרכזי הערים, היום נכנסים מגבול סיני ל"סהרונים".

גדעון סער: כך נבלמה התופעה.

גדעון סער: אבל בסופו של דבר מדינת ישראל היא המדינה המערבית היחידה שגובלת ביבשת אפריקה.

גדעון סער: יש תופעה של כניסה בלתי חוקית למדינות מערביות רבות; אין מדינה מערבית שקל להיכנס אליה יותר מלמדינת ישראל.

גדעון סער: בהבדלים ברמת החיים בין יבשת אפריקה למדינת ישראל, האינסנטיב הוא ברור.

גדעון סער: אם לא תהיה התמודדות עם אותו תמריץ כלכלי להסתננות הבלתי-חוקית ולא נגלה נחישות בעניין הזה – –

אילן גילאון: – – –

גדעון סער: – – מדינת ישראל לא תוכל לשמור על אופייה; ומזל שמדינת ישראל לא נמצאת בידיים שלכם, כי לא הייתם יודעים להגן על האינטרסים העמוקים ביותר של המדינה זאת.

אראל מרגלית: איי, בחייך.

גדעון סער: בחיי, כן.

גדעון סער: זה לא רק בחיי, זה גם בחיי המדינה.

גדעון סער: לכן, אדוני היושב-ראש, אני קורא – – –

מיכל רוזין: אני מקווה שאתה ישן טוב בלילה.

גדעון סער: התמודדות עם התופעה של הסתננות בלתי חוקית ובהיקפים הללו דורשת אמצעים יוצאי דופן, ואנחנו ננקוט אמצעים יוצאי דופן כדי להגן על האינטרס הלאומי – ואני מזכיר: עם כל הסייגים שקיימים, עם החריג ההומניטרי, בהתחשב בזה שזה הוראת שעה – עד שאנחנו נדע שאנחנו עומדים על קרקע איתנה בהתמודדות עם תופעות שמדינות דמוקרטיות שלא נקטו אותם שילמו ומשלמות מחיר כבד ביותר.

גדעון סער: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר הפנים, חבר הכנסת גדעון סער.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נצביע על שני החוקים בנפרד ודאי, אף-על-פי שהתקיים דיון משולב.

יולי יואל אדלשטיין: לפני שנצביע, חברי חברי הכנסת, אדוני ראש הממשלה, אנחנו רק נודיע את התוצאות כפי שנמסרו על-ידי ועדת הקלפי.

יולי יואל אדלשטיין: זו גם הזדמנות להודות לחברי הכנסת יצחק וקנין, יוני שטבון, מיכל בירן וגילה גמליאל על כך שעזרו לנו במלאכה, וגם לעורכת-הדין ארבל אסטרחן ולמזכירת הכנסת על כך שליוו את הוועדה מבחינה מקצועית.

יולי יואל אדלשטיין: להלן התוצאות: לבחירת שני נציגי הכנסת לוועדה לבחירה שופטים הצביעו 112 חברי כנסת.

יולי יואל אדלשטיין: מספר הקולות הפסולים, כולל נמנעים – 1.

יולי יואל אדלשטיין: לחבר הכנסת יצחק הרצוג – 78 קולות, לחבר הכנסת יצחק כהן – 65 קולות, לחבר הכנסת דוד רותם – 61 קולות.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, נבחרו כנציגי הכנסת בוועדה לבחירת שופטים חברי הכנסת הבאים: יצחק הרצוג ויצחק כהן.

יולי יואל אדלשטיין: לבחירת שני נציגי הכנסת לוועדת המינויים לקאדים מד'הב, על-פי חוק בתי-הדין הדתיים הדרוזיים, התשכ"ג–1962, הצביעו 112 חברי כנסת.

יולי יואל אדלשטיין: מספר הקולות הפסולים – 7.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חמד עמאר: בעד – 88, ונגד – 11.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת לשעבר מר מגלי והבה: בעד – 94, ונגד – 11.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, נבחרו מגלי והבה וחמד עמאר.

יולי יואל אדלשטיין: שני נציגי הכנסת לוועדה לבחירת דיינים – הצביעו 112 ואין קולות פסולים.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אליהו ישי – 80 קולות, חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי – 70 קולות, חברת הכנסת מרב מיכאלי – 47 קולות.

יולי יואל אדלשטיין: לפיכך, נבחרו לכהן כנציגי הכנסת בוועדה לבחירת דיינים חברי הכנסת הבאים: אליהו ישי ושולי מועלם-רפאלי.

יולי יואל אדלשטיין: לבחירת שלושת נציגי הכנסת לוועדת המינויים לקאדים הצביעו 112.

יולי יואל אדלשטיין: מספר הקולות הפסולים – 4.

יולי יואל אדלשטיין: התוצאות הן: עפו אגבאריה – 39 קולות, מסעוד גנאים – 28 קולות, עיסאווי פריג' – 82 קולות, ראובן ריבלין – 94 קולות.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, נבחרו לכהן כנציגי הכנסת בוועדת המינויים לקאדים חברי הכנסת הבאים: ראובן ריבלין, עיסאווי פריג' ועפו אגבאריה.

יולי יואל אדלשטיין: אלה היו התוצאות של הבחירות.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מברכים ודאי את כל הזוכים, ומאחלים להם בהצלחה בעבודה שלהם.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק איסור הלבנת הון (הוראת שעה), התשע"ג–2013

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, כפי שאתם יודעים, ועל זה גם התקיים עכשיו הדיון, יש כמה הסתייגויות להצעת החוק.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו קודם כול נצביע בקריאה שנייה על הצעת חוק למניעת הסתננות (עבירות ושיפוט) (הוראת שעה), התשע"ג–2013.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא שומע את עצמי אפילו.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יצחק כהן, נא להפסיק עם החגיגות, לשבת ולהיות ערוך להצבעות.

יצחק כהן: אני לא חוגג.

אריאל אטיאס: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, לשם החוק אין הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: לכן, אנחנו נצביע על שם החוק כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 5 בעד שם החוק – 53 נגד – 23 נמנעים – אין שם החוק נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 53, מתנגדים – 23, ואין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: שם החוק אושר כנוסח הוועדה בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 1 קיימת הסתייגות של סגן שר האוצר, חבר הכנסת מיקי לוי.

יולי יואל אדלשטיין: להצביע, אדוני, נכון?

מיקי לוי: – – –

מירי רגב: בעד.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ומי נגד הסתייגותו של סגן השר לוי?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

מירי רגב: בעד.

מירי רגב: הצבעה מס' 6 בעד ההסתייגות – 47 נגד – 24 נמנעים – אין ההסתייגות של סגן שר האוצר מיקי לוי לסעיף 1 נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 47, 24 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגותו של סגן השר לוי לסעיף 1 התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, שימו לב, בסעיף 5(א), בעקבות קבלת ההסתייגות, אנחנו ודאי גם נצביע על הסעיף עם ההסתייגות, גם במקום "שר האוצר" יבוא "שר הפנים".

יולי יואל אדלשטיין: זאת תוצאה של קבלת ההסתייגות.

מיכל בירן: לפרוטוקול, אם אפשר להוסיף – – –

יולי יואל אדלשטיין: אני מוסיף לפרוטוקול שחברת הכנסת בירן רצתה להצביע נגד.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת דב חנין, מוחמד ברכה, חנא סוייד ועפו אגבאריה – קבוצת סיעת חד"ש, וחברי הכנסת תמר זנדברג, זהבה גלאון, אילן גילאון, ניצן הורוביץ, מיכל רוזין ועיסאווי פריג' – קבוצת סיעת מרצ.

יולי יואל אדלשטיין: חברים, אתם מבקשים להצביע על ההסתייגויות?

דב חנין: תגיד על מה.

דב חנין: 2, 3, 4 – כן.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו, אם כן, מסירים.

יולי יואל אדלשטיין: לא, לא מסירים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגויות 2, 3 ו-4, אנחנו מצביעים על כל הסתייגות בנפרד, ודאי, של קבוצת חד"ש וקבוצת מרצ.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 2 לסעיף 1, קבוצת חד"ש, קבוצת מרצ – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 7 בעד ההסתייגות – 26 נגד – 48 נמנעים – אין ההסתייגות (2) של קבוצת סיעת חד"ש וקבוצת סיעת מרצ לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 26, אומנם 48 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 2 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 3 – מי בעד, מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: של אותם חברי כנסת.

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: קבוצות חד"ש ומרצ, הסתייגות מס' 3 לסעיף 1.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 8 בעד ההסתייגות – 24 נגד – 48 נמנעים – אין ההסתייגות (3) של קבוצת סיעת חד"ש וקבוצת סיעת מרצ לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 24, 48 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 3 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 4 לסעיף 1, קבוצת חד"ש, קבוצת מרצ – נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 9 בעד ההסתייגות – 24 נגד – 47 נמנעים – אין ההסתייגות (4) של קבוצת סיעת חד"ש וקבוצת סיעת מרצ לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 24, 47 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: גם הסתייגות מס' 4 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני חבר הכנסת דב חנין, 5, 6, 7, 8, אתם מסירים.

דב חנין: לא, אנחנו ממשיכים להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה?

דב חנין: להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: כן להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 5, אותם חברי כנסת – מי בעד, מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע על הסתייגות מס' 5 לסעיף 1.

יולי יואל אדלשטיין: קבוצות חד"ש ומרצ, הסתייגות מס' 5.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 10 בעד ההסתייגות – 24 נגד – 47 נמנעים – אין ההסתייגות (5) של קבוצת סיעת חד"ש וקבוצת סיעת מרצ לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 24 בעד, 47 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: גם הסתייגות מס' 5 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: מס' 6, קבוצות חד"ש ומרצ, לאותו סעיף 1 – נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 11 בעד ההסתייגות – 24 נגד – 46 נמנעים – אין ההסתייגות (6) של קבוצת סיעת חד"ש וקבוצת סיעת מרצ לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 24, 46 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי גם הסתייגות מס' 6 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 7, קבוצת חד"ש, קבוצת מרצ לסעיף 1 – נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 12 בעד ההסתייגות – 22 נגד – 48 נמנעים – אין ההסתייגות (7) של קבוצת סיעת חד"ש וקבוצת סיעת מרצ לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 22, 48 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: גם הסתייגות מס' 7 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 8 לסעיף 1, קבוצות חד"ש ומרצ – נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 13 בעד ההסתייגות – 24 נגד – 46 נמנעים – אין ההסתייגות (8) של קבוצת סיעת חד"ש וקבוצת סיעת מרצ לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 24, 46 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: גם הסתייגות מס' 8 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת אלי ישי, אריה דרעי, אריאל אטיאס, יצחק כהן, משולם נהרי, אמנון כהן, יעקב מרגי, דוד אזולאי, יצחק וקנין, נסים זאב, אברהם מיכאלי – קבוצת ש"ס; מסירים.

דוד אזולאי: מסירים.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, הסתייגות מס' 13, של קבוצת ש"ס, מוסרת.

יולי יואל אדלשטיין: אין צורך להצביע.

דב חנין: דילגת על 9, 10, 11, 12.

דב חנין: יש לך עוד ארבע הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני הודעתי כבר על כך שקבוצת ש"ס הסירה הסתייגות אבל קבוצת חד"ש מסתייגת.

יולי יואל אדלשטיין: יש הסתייגות מס' 9 לסעיף 1.

יולי יואל אדלשטיין: להצביע, אדוני?

דב חנין: כן, כן.

יולי יואל אדלשטיין: סליחה, אתכם הסליחה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חברים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות לסעיף 1 של קבוצת חד"ש – מי בעד, מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 14 בעד ההסתייגות – 22 נגד – 44 נמנעים – אין ההסתייגות (9) של קבוצת סיעת חד"ש לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 22, 44 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: גם הסתייגות מס' 9 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין, אנחנו מצביעים?

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים לחלופין.

יולי יואל אדלשטיין: קבוצת חד"ש לסעיף 1, מי בעד, מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 15 בעד ההסתייגות – 22 נגד – 48 נמנעים – אין ההסתייגות לחלופין (9) של קבוצת סיעת חד"ש לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 22, 48 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: גם לחלופין של קבוצת חד"ש לסעיף 1 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 10 לסעיף 1, קבוצת חד"ש – מי בעד, מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 16 בעד ההסתייגות – 23 נגד – 47 נמנעים – אין ההסתייגות (10) של קבוצת סיעת חד"ש לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 23, 47 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי גם הסתייגות מס' 10 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: מס' 11, חברים, לסעיף 1, קבוצת חד"ש – מי בעד, מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יצחק הרצוג: – – –

איתן כבל: בטעות הוא הצביע נגד במקום בעד.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יצחק הרצוג הודיע שטעה בהצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 17 בעד ההסתייגות – 23 נגד – 48 נמנעים – אין ההסתייגות (11) של קבוצת סיעת חד"ש לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 23, 48 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי גם הסתייגות 11 לסעיף 1 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: קבוצת חד"ש, הסתייגות מס' 12 לסעיף 1 – מי בעד, מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 18 בעד ההסתייגות – 21 נגד – 47 נמנעים – אין ההסתייגות (12) של קבוצת סיעת חד"ש לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 21, 47 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: גם הסתייגות מס' 12 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: כבר הודעתי על כך שהסתייגות מס' 13 של סיעת ש"ס הוסרה על-ידי המסתייגים ואין צורך להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: סליחה, חבר הכנסת חנין, אתה גם בהסתייגות הזאת.

יולי יואל אדלשטיין: אתה מבקש להצביע?

דב חנין: מסיר.

יולי יואל אדלשטיין: לא.

יולי יואל אדלשטיין: מסיר.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, לסעיף 2 אין הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נצביע על סעיף 1, כולל ההסתייגות שהתקבלה, ועל סעיף 2, שאין עליו הסתייגויות, בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד, מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 1, כולל הסתייגות של מיקי לוי, וסעיף 2, שאין עליו הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 19 בעד סעיפים 1–2, כהצעת הוועדה ועם ההסתייגות שנתקבלה – 51 נגד – 22 נמנעים – אין סעיף 1, כהצעת הוועדה ועם ההסתייגות שנתקבלה, וסעיף 2 נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 51, 22 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: סעיפים 1 ו-2 אושרו, כולל ההסתייגות של חבר הכנסת מיקי לוי, סגן שר האוצר.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 3, קבוצת מרצ וקבוצת חד"ש; להצביע על 14?

דב חנין: כן.

יולי יואל אדלשטיין: כן.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 14 לסעיף 3, קבוצות חד"ש ומרצ – בבקשה, חברים; נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 20 בעד ההסתייגות – 23 נגד – 49 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת מרצ וקבוצת סיעת חד"ש לסעיף 3 לא נתקבלה.

מרב מיכאלי: אני צריכה לתקן את ההצבעה שלי – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 23, 49 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 14 של מרצ וחד"ש לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, סעיף 3 וסעיף 4, ללא הסתייגויות – לסעיף 4 אין הסתייגויות – נא להצביע, קריאה שנייה, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 21 בעד סעיפים 3–4, כהצעת הוועדה – 51 נגד – 22 נמנעים – אין סעיפים 3–4, כהצעת הוועדה, נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 51, 22 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: סעיפים 3 ו-4 אושרו כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 5, קבוצת מרצ וקבוצת חד"ש, הסתייגות מס' 15, אנחנו מצביעים, חבר הכנסת דב חנין?

דב חנין: כן.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 15 לסעיף 5 – נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 22 בעד ההסתייגות – 25 נגד – 46 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת מרצ וקבוצת סיעת חד"ש לסעיף 5 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 25 בעד, 46 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 15, של מרצ וחד"ש, לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: ש"ס, להציע או מסירים?

יולי יואל אדלשטיין: מסירים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 16 הוסרה על-ידי חברי ש"ס שהסתייגו.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, אנחנו מצביעים על סעיף 5.

יולי יואל אדלשטיין: חברים, אני מזכיר שבסעיף 1 קיבלנו הסתייגות, היא חלה גם בסעיף 5, במקום "שר האוצר" יבוא "שר הפנים", ולכן אנחנו מצביעים על סעיף 5 כולל ההשלכות של ההסתייגות שהתקבלה בסעיף 1.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 5 כולל ההסתייגות של סעיף 1.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 23 בעד סעיף 5, כהצעת הוועדה – 51 נגד – 23 נמנעים – אין סעיף 5, כהצעת הוועדה, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 51, 23 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 5 אושר כולל ההסתייגות של סעיף 1, שחלה גם על סעיף 5.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע שהחוק אושר בקריאה שנייה כולל ההסתייגות שהתקבלה, של סגן שר האוצר, חבר הכנסת מיקי לוי.

יולי יואל אדלשטיין: מכיוון שהתקבלה ההסתייגות אני שואל את יושבת-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה, חברת הכנסת מירי רגב, האם אנחנו יכולים לעבור להצבעה בקריאה שלישית.

מירי רגב: בהחלט.

יולי יואל אדלשטיין: כן.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נעבור להצבעה בקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הצעת חוק למניעת הסתננות (עבירות ושיפוט) (הוראת שעה), התשע"ג–2013, קריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 24 בעד החוק – 50 נגד – 22 נמנעים – אין חוק למניעת הסתננות (עבירות ושיפוט) (הוראת שעה), התשע"ג–2013, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 50, 22 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת חוק למניעת הסתננות (עבירות ושיפוט) (הוראת שעה) אושרה כנדרש בשלוש קריאות.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעות על החוק השני.

יולי יואל אדלשטיין: אני רוצה לשאול את המסתייגים – סליחה, חברים, הצעת חוק איסור הלבנת הון (הוראת שעה), התשע"ג–2013, הסתייגויות, חברים?

יולי יואל אדלשטיין: מסירים את כל ההסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: לכן אנחנו נצביע בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: הסירו כל חברי הכנסת, אף אחד לא הודיע אחרת, הסירו את ההסתייגויות שלהם, ולכן אנחנו נצביע על החוק, חוק איסור הלבנת הון (הוראת שעה), התשע"ג–2013.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת נחמן שי מסיר גם את ההסתייגות.

יולי יואל אדלשטיין: כן, כולם.

יולי יואל אדלשטיין: למען הסר ספק, הסרנו את כל ההסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה בקריאה שנייה – מי בעד, מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 25 בעד סעיפים 1–3 – 48 נגד – 24 נמנעים – אין סעיפים 1–3 נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 48, 24 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי אישרנו את חוק איסור הלבנת הון (הוראת שעה) בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: ועוברים להצבעה בקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד? מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 26 בעד החוק – 49 נגד – 23 נמנעים – אין חוק איסור הלבנת הון (הוראת שעה), התשע"ג–2013, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 49 בעד, 23 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק איסור הלבנת הון (הוראת שעה), התשע"ג–2013, אושרה כנדרש בשלוש קריאות.

יולי יואל אדלשטיין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/760).

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הנושא הבא שלנו בסדר-היום הוא הצעת חוק הפחתת הגירעון והגבלת ההוצאה התקציבית (תיקון מס' 13) (שיעור הגירעון בשנות התקציב 2013 ו-2014 וסכום ההוצאה הממשלתית בשנת התקציב 2013), התשע"ג–2013, לקריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: יציג את ההצעה סגן שר האוצר מיקי לוי; בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: שר האוצר חבר הכנסת יאיר לפיד יציג את הצעת החוק לקריאה ראשונה, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן – יש רשימת דוברים.

יולי יואל אדלשטיין: כבוד השר, בבקשה.

יאיר לפיד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, מונחת בפניכם הצעת חוק שמגדירה יעדי גירעון חדשים לשנים 2013–2014 ומגדילה את מגבלת ההוצאה הממשלתית לשנת 2013.

יאיר לפיד: בשנת 2012 הסתכם הגירעון התקציבי ב-4.2% מהתמ"ג, שזו דרך מצומצמת, או מצמצמת, לכנות חריגה של 20 מיליארד שקל מתקרת הגירעון הקבועה בחוק לאותה שנה.

יאיר לפיד: הפער בין הגירעון המתוכנן לשנת 2012 לבין הגירעון בפועל נבע רובו ככולו מזה שהמשק פשוט לא עמד בתחזית ההכנסות.

יאיר לפיד: הקושי לייצר תחזית עמידה בתקציב דו-שנתי הוא גם מובן, הוא גם אינהרנטי, וזו אחת הסיבות העיקריות לכך שהחלטתי לחזור, מייד בתקציב הבא, לשנת 2015, למתכונת תקציבית חד-שנתית.

יאיר לפיד: נוסף על האי-עמידה ביעדי ההכנסות קיבלה על עצמה הממשלה מחויבויות תקציביות רבות, שהצטרפו לגידול הטבעי בתקציב ולתיקוני חקיקה בעלי משמעות תקציבית שהתקבלו פה בכנסת.

יאיר לפיד: כפי שכולכם ודאי יודעים, לוחות הזמנים הפוליטיים הפכו את שנת 2013 לשנה תקציבית כמעט אבודה.

יאיר לפיד: מועד הבחירות לכנסת התשע-עשרה, משך הקמת הממשלה ולוחות הזמנים המצומצמים שנקבעו הותירו רק חמישה חודשים בשנת 2013 ליישום התוכנית הכלכלית, שתיושם במלואה בשנת 2014.

יאיר לפיד: התוכנית הכלכלית שתונח בשבוע הבא על שולחנה של הכנסת נועדה בראש ובראשונה להוציא את מדינת ישראל מהמשבר העמוק שבו אנחנו נמצאים.

יאיר לפיד: הגירעון המבני העצום שקיים היום במשק, בהיקף של 35 מיליארד שקל, חייב אותנו בריסון תקציבי ובשורה של צעדים קשים, הן במבנה ההכנסות, הן בצד ההוצאה.

יאיר לפיד: אני רוצה להדגיש שאם לא היינו עוצרים עכשיו את הסחף, הגירעון היה גדל וגדל וגדל, ומכיוון שהוא מבני היינו עלולים להגיע לקריסה.

יאיר לפיד: כדי שלא להשית על הציבור צעדים קשים עוד יותר וכדי להימנע מאי-עמידה במחויבויות המדינה, בחרנו בשנת הכספים 2013 לייצר מה שנקרא "קופסה".

יאיר לפיד: כלומר, להגדיל באופן חד-פעמי את סך ההוצאה התקציבית ב-6.5 מיליארד שקלים בשנת 2013 ולייצר התאמות ביעדי הגירעון לשנים 2013–2014.

יאיר לפיד: הצעת החוק המונחת בפניכם מבקשת לקבוע, כי נוסף על הגידול המותר בהוצאה על-פי חוק תהיה הממשלה רשאית להגדיל את הוצאותיה באופן חד-פעמי בשנת הכספים 2013 בשיעור נוסף על השיעור הקבוע בחוק, שלא יעלה על 2.2% ביחס לסכום ההוצאה הממשלתית בשנת 2012.

יאיר לפיד: בנוסף, מוצע לשנות את מתווה הפחתת הגירעון התקציבי, כך שתקרת הגירעון לשנת 2013 תעמוד על 4.65% במקום 3%, ותקרת הגירעון לשנת הכספים 2014 תעמוד על 3% במקום 2.75%.

יאיר לפיד: אני מבקש מחברי הכנסת לאשר את הצעת החוק בקריאה ראשונה ולהעבירה לוועדת הכספים להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

יאיר לפיד: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר האוצר חבר הכנסת יאיר לפיד.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, חברי הכנסת, מדובר בקריאה ראשונה, לכן אנחנו עוברים לדיון, יש נרשמים.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חנא סוייד – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברי הכנסת דב חנין, מרב מיכאלי, איתן כבל, איציק שמולי וכן הלאה.

יולי יואל אדלשטיין: שלוש דקות לרשות כל דובר, נא להקפיד.

חנא סוייד: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, תקרת גירעון של 4.6% מהתל"ג, או מהתמ"ג, המשמעות שלה היא גירעון של 46 מיליארד שקלים, כי אנחנו מדברים על משק, על תל"ג של כטריליון שקל, ו-4.65% זה בערך 46.5 מיליארד שקלים.

חנא סוייד: זאת אומרת, הגירעון, למרות כל המכות וכל הקיצוצים שאמורים להיות מושתים על הציבור בתקציב החדש, עדיין, למרות הכול, ולמרות ההעלאה של המע"מ, וכפי שאמרתי, כל הקיצוצים, עדיין הגירעון הוא 46.5 מיליארד שקלים.

חנא סוייד: כלומר, הממשלה תוציא 46.5 מיליארד שקלים יותר מההכנסות שהיא תכניס.

חנא סוייד: זה אומר שיש כאן אבדון כללי, יש כאן חוסר חיזוי, שהיה בעבר, לגבי ההכנסות ממסים, כפי שהסביר כאן השר.

חנא סוייד: ועוד מדברים שהמשק והכלכלה וניהול הכלכלה בישראל היו מן המצוינים והטובים ביותר – בעוד תחזית ההכנסות בתקציב המדינה לשנת 2012 הייתה בטעות של יותר מ-20 מיליארד שקלים.

חנא סוייד: כלומר, לקופת המדינה נכנסו 20 מיליארד שקלים פחות מאשר התחזית.

חנא סוייד: כלומר, אדוני סגן השר, מה שאתם מדברים כאן, מה שאתם מביאים כאן, כל האחוזים האלו, אתה יודע שהם עוברים רטרואקטיבית.

חנא סוייד: אתה באמת יודע ובטוח מה הגודל של התמ"ג לשנה הבאה ואתה באמת יכול לצפות שזה 4.65%?

חנא סוייד: הכול זה שליפות מהמותן.

חנא סוייד: אני חושב שהניהול של המשק, הניהול של תקציב המדינה בשנה-שנתיים האחרונות היה ממש לא טוב, היה לא מקצועי.

חנא סוייד: מה שאתם מביאים לנו כאן הוא ניסיון, הוא בעצם ניסיון לטפל בבעיות.

חנא סוייד: לכן נשאלת השאלה עוד הפעם עכשיו, ביתר שאת: איפה הולך כל הכסף הזה?

חנא סוייד: מהטריליון שקל האלו, איפה הולכים בערך 46.5 מיליארד שקל שהם בגירעון, ועוד הכספים, 20–30 מיליארד שקל, שאלו המכות שהורדתם על הציבור – אנחנו מדברים על הפרש של 100 מיליארד שקל, שאף אחד לא יודע איפה הם הלכו.

חנא סוייד: לכן, זאת תוכנית, החוק הזה הוא חוק שהוא בעצם ירייה ללא כיוון בכלל.

חנא סוייד: הוא פשוט מאוד על מנת לסדר מספרים על הנייר.

חנא סוייד: אתם בטוחים שבסוף השנה המספרים האלו והסטטיסטיקות שייעשו יחטיאו את המטרה.

חנא סוייד: לכן אין כל היגיון ואין כל הצדקה.

חנא סוייד: זה בעצם, מה שנקרא, מוצצים מן האצבע מספרים סתם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חנא סוייד.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת מרב מיכאלי.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת.

דב חנין: sic transit gloria mundi, כך חולפת תהילת עולם.

דב חנין: כמה אנחנו שמענו בכנסת על שיפועים ועקרונות ומסגרות גירעון.

דב חנין: הנה, מסתבר שהדברים האלה, שתיארו לנו אותם, אדוני היושב-ראש, כי הם נמצאים ממש שם, בארון הקודש, יחד עם הספרים, עטופים בפרוכת, הדברים הקדושים ביותר שבהם אי-אפשר לגעת ואסור לגעת כי אחרת אוי ואבוי, הכלכלה כולה תתפורר.

דב חנין: אז הנה, הממשלה מחליטה להגדיל גירעון.

דב חנין: אני, דרך אגב, חושב שזאת החלטה נכונה.

דב חנין: אני חושב שזאת החלטה נכונה להגדיל את יעד הגירעון.

דב חנין: לא רק בגלל המציאות הקונקרטית של, באמת, הבור התקציבי האדיר שאתם מצאתם.

דב חנין: אגב, עובדתית – אנחנו לא מתווכחים על העובדות בכלל.

דב חנין: אני אומר, גם ברמת העיקרון, גם תקציב גירעוני הוא תקציב שמדינה יכולה לעשות; היא יכולה לקבל החלטה כזאת בנסיבות מסוימות.

דב חנין: יש לזה תועלות, יש לזה מחירים, אבל זה ממש לא כתוב בעשרת הדיברות.

דב חנין: לא כתובים בעשרת הדיברות עקרונות של שיפור הגירעון וגם לא של מסגרת גירעון ואלה לא דברים שבקדושה.

דב חנין: אז בואו את הדברים האלה קודם כול נזכור גם להבא, כי עוד יבואו ויספרו לנו את הסיפורים האלה על עקרונות קדושים ועל חוכמת כלכלה שכל מיני חכמי נסתר קבעו אותה.

דב חנין: אני אומר את הדברים לא כמישהו שהוא חסיד של גירעון תקציבי.

דב חנין: הסכנה הגדולה בגירעון תקציבי זה שכשאתה אחר כך צריך לכסות אותו, אתה מבצע בדיוק את הצעדים שאני מפחד מהם: של הקיצוצים החברתיים, של פגיעה בחלשים, של כל מיני מנגנונים שהולכים על פתרונות קלים ולא על הפתרונות הצודקים והנכונים.

דב חנין: אני חושב שנכון לנהל ככל האפשר כלכלה מאוזנת.

דב חנין: כלכלה מאוזנת אתה עושה על-ידי זה שאתה משקיע בהוצאות חברתיות.

דב חנין: אתה משקיע את כספי המדינה בפיתוח החברה, בפיתוח הכלכלה, בחיזוק החינוך, בחיזוק הרווחה, בהגנת הסביבה.

דב חנין: במקביל, אתה מגדיל את ההכנסות.

דב חנין: הממשלה הזאת יצרה את הגירעון קודם כול לא באמצעות אותם צעדים חברתיים שהיא עשתה.

דב חנין: היא עשתה את הגירעון קודם כול בהפחתת מסים, בהמשך של אותה מדיניות של הקלות על ההון הגדול וגם על בעלי ההון הבינוני.

דב חנין: כל המדיניות של השיפוע היורד של מס החברות, הקטנת הכנסות המדינה ממסים, היא המקור האסטרטגי של הגירעון התקציבי.

דב חנין: וכמובן, עמיתי חברי הכנסת, כשמנהלים מדיניות של מלחמה, כשמדי פעם, אחת לכמה שנים, מתנהלת מלחמה – שגם היא, כמו שאמר סגן שר האוצר לגבי תקציב 2013, אבל זה מה שעושים תמיד במצבי מלחמה, מכניסים את תקציב המלחמה לקופסה ואומרים: זה בקופסה, זה לא נחשב.

יחיאל חיליק בר: משפט אחרון, ידידי.

דב חנין: בסופו של דבר, הוצאות כאלה גורמות למתכונת הגירעונית שמדינת ישראל נמצאת בה.

דב חנין: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת חנין.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת מרב מיכאלי – לא נמצאת.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת איתן כבל, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת איציק שמולי.

יחיאל חיליק בר: אדוני, שלוש דקות.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אין שרים פה, שמת לב, אז אנחנו נוותר בשעה כזאת.

איתן כבל: אלא אם כן אתה רוצה להפסיק את הדיון ונחדש אותו בבוקר.

יחיאל חיליק בר: אתה תובע שר?

איתן כבל: עזוב, אני לא תובע שום דבר.

איתן כבל: אם אנחנו כבר פה, אז כבר נגיד את זה.

יחיאל חיליק בר: מיקי, תפוס מנהיגות, תביא שר.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, יש שרים בפוטנציה.

יחיאל חיליק בר: אני אתן לנציג הממשלה להגיע, ואם הוא יגיע אני אחדש לך את הזמן.

איתן כבל: לא משנה, יורשה לי.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כמו שאמר חבר הכנסת דב חנין, עוד טבו נשבר.

איתן כבל: העניין, כפי שמובא היום על-ידי שר האוצר, או מה שנקרא שלישיית בב"ל – ביבי, בנט, לפיד – השלישייה שכל הזמן תפיסת העולם שלה היא בסך הכול תפיסת עולם, חבר הכנסת חנא סוייד, מאוד – עוברת כחוט השני בין שלושתם.

איתן כבל: כמה מילים, חבר הכנסת, יושב-ראש ועדת הכספים לשעבר – –

קריאה: – – –

איתן כבל: – – כמה מילים נשפכו סביב העניין הזה של תיאורי הזוועה, שאנחנו נדמה ליוון, נדמה לספרד.

איתן כבל: אוי ואבוי.

איתן כבל: היו פה ראש הממשלה ושר האוצר.

איתן כבל: ובקדנציה הקודמת, אני אומר לכם, היה סרט אימים אחד גדול.

איתן כבל: אז מה קרה, אדוני סגן השר מיקי לוי?

איתן כבל: מה קרה שבתוך זמן קצר החלטתם שזה בסדר?

איתן כבל: אני בעד, על-פי תפיסת העולם שלי, עם כל הבעייתיות שהציגו כאן חברי, כי בסוף מישהו צריך גם לשלם את זה, בסוף חוזרים לשלם את זה.

איתן כבל: מי אמור לשלם את זה?

איתן כבל: הציבור, בסופו של העניין.

איתן כבל: זאת לא איזו המצאה שהיא המצאת פלא, בסופו של עניין.

איתן כבל: אבל, הנקודה המרכזית שמצאתי לנכון בעניין הזה להעלות, איך דברים משתנים.

איתן כבל: זה מדהים, אדוני היושב-ראש, אם הייתה יוצאת לך הזכות לשבת כאן ולשמוע את הנאומים חוצבי הלהבות, איך כלכלת ישראל תקרוס, וכל מי שהעז, אדוני סגן שר האוצר, כל מי שהעז לכפור או לומר מילה, מהאופוזיציה כמו מהקואליציה, הוכרז כאויב הכלכלה.

איתן כבל: הוכרז כאויב הכלכלה.

איתן כבל: זאת תפיסה שהילכה כאן בעשור האחרון, בוודאי.

איתן כבל: מאתנו, מפלגת העבודה, ניסו – אני מסיים, אדוני היושב-ראש – ניסו לייצר כל מיני תהליכים אחרים, של קופסאות או פעולות כאלה שהמטרה שלהן היא אחת: גם כשאתה מקצץ ומכה, תן למשק את היכולת להניע את גלגליו, כי זה הדבר היחיד שאולי יחזיר את המשק לידי צמיחה.

איתן כבל: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה לחבר הכנסת כבל.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת איציק שמולי, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת אבישי ברוורמן.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת באסל גטאס לאחר מכן.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, נכבדי, שלוש דקות.

איציק שמולי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, אדוני, כבוד סגן השר, חברי וחברותי חברי הכנסת, אני רוצה להתחיל, ברשותכם, במה שמספרים לנו בשנתיים וחצי האחרונות, אולי מאז המחאה החברתית, כאילו הייתה פה מנהיגות כלכלית יוצאת מגדר הרגיל; מנהיגות כלכלית שבשעה שכל העולם קורס, כל כלכלות העולם נמצאות במשבר, אנחנו התברכנו במנהיגות כלכלית מצוינת.

איציק שמולי: ניחא, מחירי הדיור עלו ב-75% בחמש שנים; ניחא שהאי-שוויון גדל.

איציק שמולי: לפחות הכלכלה נוהלה בצורה מצוינת.

איציק שמולי: אבל אז קמנו בבוקר, אדוני היושב-ראש, וגילינו שבעצם אותה מנהיגות כבירה ואדירה השאירה אותנו עם גירעון של 42 מיליארד שקל.

איציק שמולי: וזה אחרי כל הסיפורים על יעד הגירעון.

איציק שמולי: אתם יודעים, אחד הדברים הכי נוקבים שאמרו לנו בזמן המחאה החברתית: ביעד הגירעון אסור לגעת.

איציק שמולי: עכשיו, כדי שאף אחד לא יתבלבל, אני חושב שהיום אנחנו מדברים על המסגרת בדיון הזה, ואני חושב, אדוני סגן השר, שאתם עושים נכון במסגרת.

איציק שמולי: על מע"מ, על עצם הגזירות אנחנו עוד נתווכח.

איציק שמולי: אבל אני לא בעד לנהל מדיניות מופקרת שבה אומרים שהגירעון יכול לטוס לשמים, והעיקר לבזבז את הכסף בלי חשבון.

איציק שמולי: אבל – – –

יחיאל חיליק בר: שנייה, נכבדי.

יחיאל חיליק בר: השר לנדאו, אני רק מציין שאנחנו צריכים נציג ממשלה בדיון.

יחיאל חיליק בר: אז אם אתה עוזב, תדאג שיחליפו אותך, כי זה לא מכובד, וצריך לכבד את הדיון.

איציק שמולי: אבל אני מבקש – – –

עוזי לנדאו: – – –

יחיאל חיליק בר: מה?

עוזי לנדאו: אני עוד כאן.

עוזי לנדאו: ברגע שאני – – –

יחיאל חיליק בר: אז בסדר.

יחיאל חיליק בר: אוקיי, אוקיי.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, איציק.

יחיאל חיליק בר: סליחה.

איציק שמולי: אבל, אדוני היושב-ראש, אני מבקש גם לציין את העובדה – את הזיגזג הזה, שבמשך שנתיים אומרים לנו שלגעת בגירעון זה בעצם צלם בהיכל, ואחרי כמה חודשים, כשמסתיימת המחאה, ראש הממשלה בכבודו ובעצמו מקפיץ את הגירעון באחד השיעורים הגדולים ביותר שנראו כאן.

איציק שמולי: אז כדי להעמיד את הדברים על דיוקם, אני חושב שצריך למחוק את הדמגוגיה הזאת שמנסים לעשות לנו באופוזיציה, כאילו מפלגות הקואליציה מתנהלות באחריות, מדברות בשם האחריות הלאומית, ואנחנו באופוזיציה כאילו מציעים לצאת לרחוב ולחלק לאנשים כסף חינם.

איציק שמולי: אז לא, אנחנו לא בעד גירעון גבוה, אנחנו בעד הוצאות גבוהות שבצדן יש גם הכנסות גבוהות.

איציק שמולי: ואני רוצה, אדוני, סגן השר, אולי בפעם השביעית או השמינית, לבקש ממך: אם היה בכם אומץ, בעיקר על רקע הנתונים שפורסמו בשבוע שעבר – – –

יחיאל חיליק בר: – – – משפט סיכום.

איציק שמולי: כן, אבל גנבת לי כמה שניות, אדוני היושב-ראש.

יחיאל חיליק בר: אתה צודק, אני אוסיף לך חצי דקה.

יחיאל חיליק בר: צודק.

איציק שמולי: – – – בעיקר על רקע הנתונים שפורסמו בשבוע שעבר, של הביטוח לאומי.

איציק שמולי: ואני טוען שאתם לא בחנתם את התקציב הזה לפי פריזמת האי-שוויון, רק לפי פריזמת כיסוי הגירעון.

איציק שמולי: אם יש בכם אומץ והגינות, בואו נלך יחד – אני קורא לך שוב – קואליציה ואופוזיציה, ונשים גם יעדים חברתיים בחקיקה.

איציק שמולי: אתה רואה, על היעדים הכלכליים אנחנו יכולים להסכים – להתווכח ולהסכים או לא להסכים, ויכול להיות שבסופו של דבר הממשלה הזאת, הממשלה הבאה, לא תעמוד ביעדים הכלכליים.

איציק שמולי: אבל מותר, ואנחנו צריכים, זה החוב המוסרי שלנו לחברה, להעמיד גם יעדים חברתיים, שאפשר גם בהם לא לעמוד, אבל לפחות תהיה התכווננות לסגירת הפערים החברתיים ושיעור העוני, שהולך וגדל במדינת ישראל.

איציק שמולי: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת שמולי.

יחיאל חיליק בר: אני מבקש מחבר הכנסת באסל גטאס; ואחריו – חבר הכנסת נחמן שי; ואחריו – חבר הכנסת אראל מרגלית.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני, שלוש דקות.

באסל גטאס: אדוני, כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, אי-אפשר שלא להתייחס לדברי סגן השר מיקי לוי בתשובתו הקודמת, כשהוא ציטט את מנכ"ל ה-OECD, ולא אמר מאיפה ציטט אותו.

באסל גטאס: כלומר, זה בשיחה בינו לבין יאיר לפיד, זה עדות שמיעה, זה התפרסם.

באסל גטאס: אבל גם אם מה שהוא אמר וצוטט נכון, מי אמר שאנחל גורייה הוא המילה האחרונה ושר האוצר הישראלי צריך לשמוע בקולו?

באסל גטאס: מה, אנחנו – יש סכנה כמובן, אם יש שר אוצר חדש, שהוא לא מבין גדול בכלכלה, שמהר מאוד מתפתה לעבודת אלים.

באסל גטאס: יש לנו אלים בכלכלה.

אראל מרגלית: אלילים, אלילים.

באסל גטאס: אלילים – סטנלי פישר, כל מיני כאלה שרק חוזרים ומדקלמים מה שהם אומרים.

באסל גטאס: אנחנו – יעני, שר האוצר מדקלם מה שהם אומרים.

באסל גטאס: ואני מתפלא ואני לא מאמין ממש שאחד כמו אנחל אומר שמע"מ דיפרנציאלי – הוא נגד מע"מ דיפרנציאלי, כשרוב הארצות או לפחות מחצית הארצות של ה-OECD, וביניהן הארצות המובילות ב-OECD, מיישמות מע"מ דיפרנציאלי.

מיקי לוי: זה לא נכון – – –

באסל גטאס: גם אם הוא אומר, לא צריכים לשמוע בקולו.

באסל גטאס: אבל אני לא מאמין שמנכ"ל ארגון כה חשוב, שמחצית מארצותיו – המדינות הכי מתפתחות – מיישמות מע"מ דיפרנציאלי, הוא נגד או שהוא לא מאמין בזה, ואנחנו צריכים לייבא ולאמץ אמירה מהסוג הזה.

באסל גטאס: לעניין הגירעון, א.

באסל גטאס: אני מברך שיש גישה מציאותית בהגדלת הגירעון ל-4.65%.

באסל גטאס: זה משהו – כלומר, קריאה של המציאות.

באסל גטאס: מה שאני לא מסכים לו, ושוב, זו לא קריאה מציאותית, זה יעד הגירעון של 3% לשנה הבאה.

באסל גטאס: זה לא יהיה.

באסל גטאס: איזה תחזיות בניתם שתצליחו לעמוד ביעד של 3%?

באסל גטאס: זה לא מציאותי, ונחזור לכאן, ובדיעבד נאשר גירעון יותר גדול.

באסל גטאס: זה לא רע לחשוב בגישה של צמצום וגישה של שמרנות פיסקלית, כמובן, כשיש גם כל הגזירות שהולכים להנחית עלינו.

באסל גטאס: אבל אני חושב מציאותית – צריך ללכת על כיוון של 3.5%.

באסל גטאס: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת גטאס.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: סגן השר מיקי לוי, אני רק אגיד – לא מתערב בדיון, כמובן, אבל בניגוד להרבה חברי כנסת, חבר הכנסת גטאס הוא כלכלן מומחה, ומבין במה שהוא מדבר.

יחיאל חיליק בר: אני – – –

מיקי לוי: תאמין לי, אני נותן לו את הכבוד המגיע לו, כמו לכל חבר כנסת אחר.

מיקי לוי: לנתון שהוא אמר – הוא לא מדויק.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני, שלוש דקות.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, השאלה היא רק אם הנס יימשך.

נחמן שי: אתם יודעים, אנחנו חיים במדינה של נסים, בהיסטוריה של נסים.

נחמן שי: פעם היה כד שמן, בהיסטוריה היהודית, הוא הספיק לשבוע, שמונה ימים.

נחמן שי: חגגנו.

נחמן שי: אנחנו חוגגים עד היום.

נחמן שי: אבל כד השמן התקציבי, מה לעשות, לא בנוי כך, ואני חושש מאוד שהנסים לא יתרחשו שוב ושוב.

נחמן שי: כי מי שבנה את כלכלת ישראל על נסים היה הממשלה היוצאת, שרובה חזר למקומותיו, ושרובם ממשיכים לנהל אותנו, ואני מצטער לומר: באותה מידה של חוסר אחריות, כפי שנעשה עד כה.

נחמן שי: ככה היא שברה כל פעם את התקרה של הגירעון, עד אשר היא הגיעה לבור עמוק, שחור, שאיש לא יודע איך לצאת ממנו.

נחמן שי: ועכשיו, על-ידי כך שמנסים למלא את הבור הזה, יוצרים בורות חדשים, כי זה מה שעושים עכשיו.

נחמן שי: ואי-אפשר לכסות בור אחד באמצעות אחרים.

נחמן שי: ואם חופרים עוד בור, אז או-טו-טו ניפול כולנו לתוך הבור החדש.

נחמן שי: המחשבה שהגירעון התקציבי החריג יימשך בשנים הקרובות מעוררת צמרמורת.

נחמן שי: היא מעוררת צמרמורת כי היא אומרת שאנשים שיושבים ליד הגה השלטון מנהלים מתוך התעלמות מהכללים הבסיסיים, שאתה לא יכול להוציא יותר ממה שיש לך.

נחמן שי: כל עקרת-בית וכל בעל וגבר במשפחה, הוא והיא יודעים שהם מוגבלים בהוצאות שלהם ושהתקרה נקבעת על-פי מידת ההכנסה; ואילו הממשלה, היא לא מסתדרת – היא מגדילה.

נחמן שי: היא אומרת: נוציא קצת יותר.

נחמן שי: מאיפה תביאו כסף?

נחמן שי: ניקח מהבנק.

נחמן שי: אז לפעמים אנחנו יודעים שרקפת יודעת לעזור לטייקונים והיא נותנת להם קצת.

נחמן שי: עכשיו את זה, תודה לאל – סגרו את הפרצה הזאת, אני מקווה, לפחות.

נחמן שי: אז הולכים ולוקחים הלוואות ומעמיסים על עתידה של מדינת ישראל חובות גדולים, והחובות האלה, הלוא הם לא יימחקו.

נחמן שי: מישהו יצטרך לכסות אותם ביום מן הימים.

נחמן שי: וכאן אני מתכוון חוסר האחריות של הממשלה, שבעצם היא מחייבת את הדורות הבאים, את הילדים שלנו, את הנכדים שלנו.

נחמן שי: כך זה יתגלגל, כי הרי אי-אפשר יהיה להחזיר את החובות האלה מייד.

נחמן שי: זה לוקח שנים להחזיר את החובות שלוקחים עכשיו כדי לכסות את ההוצאות הגדולות האלה.

נחמן שי: לא רוצים אינפלציה – צריך לקחת הלוואות; לוקחים הלוואות – צריך להחזיר.

נחמן שי: אין היום הנהגה כלכלית למדינת ישראל.

נחמן שי: אין היום.

נחמן שי: יש הנהגה שפועלת בניגוד לאינטרסים המובהקים של המדינה ומפקירה ומפקידה את העתיד שלה לטובת איזשהו עתיד מזויף שבו אנחנו חיים.

נחמן שי: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת נחמן שי.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת אראל מרגלית, בבקשה, ואחריו – חברת הכנסת זהבה גלאון.

יחיאל חיליק בר: אחריה – חברת הכנסת תמר זנדברג.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: שלוש דקות.

אראל מרגלית: תודה רבה.

אראל מרגלית: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, חוק הגירעון הוא חוק רע.

אראל מרגלית: ב-20 השנה האחרונות 13 פעמים שינו את יעד הגירעון במדינת ישראל.

אראל מרגלית: אז בואו נגיד לעצמנו את האמת, שברגע שאנחנו קובעים לעצמנו מטרה ולא עומדים בה, פעם אחרי פעם אחרי פעם, השיטה צריכה להשתנות.

אראל מרגלית: אני רוצה לשאול: היה עכשיו בור גדול בתקציב.

אראל מרגלית: מתי בפעם האחרונה עשו בדיקה כמה משרדים אנחנו באמת צריכים?

אראל מרגלית: מתי בפעם האחרונה עברנו שורה-שורה בתקציב של משרד אחרי משרד?

אראל מרגלית: כשעושים גירעון בעצם לוקחים הלוואה לקראת זמן טוב יותר.

אראל מרגלית: התקציב הנוכחי נותן לנו תחושה שאנחנו בונים גשר לא אל היבשה אלא שנופל ישר לתוך הים.

אראל מרגלית: ואני אגיד למה.

אראל מרגלית: באים ואומרים שאנחנו צריכים לקצץ בקצבאות הילדים.

אראל מרגלית: דרך נורמלית להתמודד עם הנושא של קצבאות הילדים הייתה להביא תוכנית רב-שנתית שבעוד כמה שנים אנחנו אומרים לגבי התינוקות שעוד לא נולדו – לא לאלה שכבר נולדו – את המדיניות החדשה שאנחנו רוצים להנחיל.

אראל מרגלית: ואז היינו מתכננים את הדברים אחרת.

אראל מרגלית: גם קרן המטבע הבין-לאומית וגם כל גורם כלכלי מוכן לקבל גירעון של הוצאות יותר גדולות מהכנסות, אבל הוא רוצה לראות תוכנית; הוא רוצה לראות תוכנית רב-שנתית של איזון.

אראל מרגלית: כדי להגיע לתוכנית של איזון במדינת ישראל אנחנו חייבים להביא תוכנית של צמיחה, ואם אנחנו לא יוצרים מקומות עבודה חדשים, ואם העסקים הקטנים במדינת ישראל חנוקים ולא מסוגלים לקחת הלוואות כדי להתרחב, ולקחת עוד אדם או חצי אדם או אדם וחצי כדי להרחיב את העסק שלהם, ואם הטכנולוגיה הישראלית קיבלה מכה בתוך תכנון התקציב שלה כך שחממות וחברות נסגרות במקום להיפתח ולקום במקומות שונים בארץ, אז אני שואל שאלה פשוטה: מאיפה תבוא הצמיחה במדינת ישראל?

אראל מרגלית: ואנחנו חייבים, אנחנו חייבים שיטה אחרת שבה מצד אחד אנחנו מוכנים לתת להוצאת הממשלה קרדיט – בחינוך, בבריאות, ברווחה – אבל מצד שני אנחנו רוצים לראות איך הגירעון משמש להשקעה כדי שנגיע לצמיחה ונחזיר אותה.

אראל מרגלית: התחזיות שהיו והביאו לגירעון הזה – ראינו היום ושמענו מהנגיד שמדינת ישראל הייתה צריכה לצמוח ב-6% כדי לעמוד בתחזיות של הגירעון שהיו להם קודם.

יחיאל חיליק בר: ומשפט סיכום?

אראל מרגלית: זה לא סביר, זה לא רציני, ואם בסקטור העסקי 13 מתוך 20 פעמים לא היו עומדים בתחזיות, לא של ההכנסות ולא של ההוצאות, היה ברור שצריך להחליף את השיטה.

אראל מרגלית: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה לחבר הכנסת מרגלית.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת זהבה גלאון, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריה – חברת הכנסת תמר זנדברג.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת פריג', אם אתם רוצים שהוא ידבר, תסמנו לו, ואחריו – חברת הכנסת מיכל רוזין, גם כן מסיעתכם.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, גברתי.

יחיאל חיליק בר: שלוש דקות.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש – תודה, אדוני – חברי חברי הכנסת, למרות כל הקיצוצים שהודיעו עליהם וכל הגזירות, ואני תכף אפרט חלק מהם, כי אחרת זה מין דיון תיאורטי כזה, עדיין הגירעון של 46.5 מיליארד שקלים הוא הרבה יותר, הרבה יותר מההכנסות שייכנסו, והתחזית, אמרו את זה כבר קודם לפני – התחזית של יעד הגירעון לשנה הבאה היא לא סבירה.

זהבה גלאון: ולמה זה לא סביר?

זהבה גלאון: כי מוצעת לנו כאן על-ידי האוצר תוכנית כלכלית איומה, איומה, שפוגעת במעמד הביניים, שממסה באכזריות את העניים ומרסקת את שארית מדינת הרווחה.

זהבה גלאון: עכשיו, כל הזמן אני שומעת את השר לפיד אומר: אין ברירה, אין ברירה, ועוד הפעם מדקלם את כל מנטרות ההפחדה הקבועות האלה על ספרד ויוון.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, אדוני סגן שר האוצר, אין לטענות האלה קשר למציאות.

זהבה גלאון: המציאות – שאתם בחרתם בצעדים הכי קלים והכי פוגעניים.

זהבה גלאון: מה עשיתם?

זהבה גלאון: בחרתם להעלות את המע"מ ב-1%, כל מיני צעדים שאפשר להעביר בלי להתעמת עם טייקונים, בלי להתעמת עם מקורבים ובלי להסתבך עם רפורמות אמיתיות.

זהבה גלאון: העלאת המע"מ אמרנו – מי משלם את המחיר?

זהבה גלאון: אלה שגם ככה קשה להם.

זהבה גלאון: העלאת המע"מ תגדיל את האי-שוויון, תוריד משפחות רבות מתחת לקו העוני ותהפוך את החיים של מי שקשה לו לקשים יותר.

זהבה גלאון: כשאני רואה את סדר העדיפויות המעוות, אני מודה שאני לא יכולה שלא להתייחס לזה שמעלים מע"מ ומקצצים ומעבירים 50 מיליון שקלים לאוניברסיטת אריאל, אחרי כל הדיבורים האלה על הצורך לשמור על ריסון תקציבי.

זהבה גלאון: צמיחה, דיברו כאן – מנועי צמיחה.

זהבה גלאון: על חשבון מה זה בא?

זהבה גלאון: על חשבון אותם 50 מיליון שקלים שחסכתם על-חשבון טיפולי שיניים עבור ילדים בני 12–14.

זהבה גלאון: זה היה חשוב לקצץ?

זהבה גלאון: אני מודה, חברי חברי הכנסת, שאפשר לתת עוד דוגמאות מדוגמאות רבות על הקיצוצים, שבעיני הם פוגעניים, הם אכזריים.

זהבה גלאון: ולכן חבר הכנסת גפני ואני הגשנו תוכנית – אני לא אומר תוכנית אלטרנטיבית, אבל תוכנית שמראה איפה הכסף; תוכנית שמראה איפה הכסף.

זהבה גלאון: אנחנו ניסינו להראות איך אפשר להביא 43 מיליארד שקלים דווקא ממקומות שהם לא הכיס של מעמד הביניים והקבוצות המוחלשות, מכל אותם מקומות שהאוצר בחר שלא להתעמת.

זהבה גלאון: אני אתן כמה דוגמאות:

זהבה גלאון: אם הייתם מתעסקים בתופעת תכנוני המס האגרסיביים, אבל כמו שצריך, אפשר היה להכניס 3 מיליארד שקלים – – –

יחיאל חיליק בר: נא לסכם.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

זהבה גלאון: זו רק דוגמה אחת, אדוני היושב-ראש.

זהבה גלאון: עשינו רשימה מלאה: גביית מס על רווחים כלואים, למשל, פטור מהטבות לבעלי הון או צמצום ההטבות, העלאת המס על רווחי הון, מיסוי דירות ריקות, וכו' וכו', אני לא אפרט כאן את כל הרשימה.

יחיאל חיליק בר: ניאלץ להסתפק בדוגמאות האלה.

זהבה גלאון: וחברי חברי הכנסת, כיוון שאני רק נגעתי במקצת הדוגמאות האלה, אני קוראת לכם: יש חלופה, ואל תצביעו על ההצעה שמובאת לכם כאן היום על-ידי האוצר.

זהבה גלאון: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה לחברת הכנסת.

יחיאל חיליק בר: תמר זנדברג נמצאת?

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריה – חברת הכנסת מיכל רוזין, ואחריה – חבר הכנסת אורי מקלב.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, שלוש דקות.

תמר זנדברג: תודה.

תמר זנדברג: חברות וחברים, אנחנו עומדים להצביע עכשיו על הצעת חוק הגדלת הגירעון, ואנחנו, בתור חברות וחברי כנסת מהאגף הזה, מהאופוזיציה, שידועות וידועים בעמדה כלכלית שמאלנית, הרי הציפייה הייתה, ואולי גם של חלק מהציבור, שאנחנו נתמוך.

תמר זנדברג: כי הרי מן המפורסמות שהמחלוקת המרכזית בין ימין לשמאל כלכלי מתחלקת לשניים: השמאל הוא זה שתומך במדיניות כלכלית מרחיבה בתקציב, מרחיבה בגירעון, ותמורת זה – הרחבת השירותים הציבוריים, שצריך לממן אותם מכסף ציבורי, שבין היתר הוא בא לידי ביטוי בהוצאות הממשלה וגם בהגדלת הגירעון; ואילו הימין, התפיסה הכלכלית של הימין, ככה באופן מאוד סטריאוטיפי וכללי, גורסת שצריך לשמור על ריסון, לצמצם כמה שיותר את הגירעון, כמה שיותר את ההוצאה, כדי לשמור כביכול על איתנות כלכלית, והמחיר יהיה צמצום בשירותים ובהוצאה הציבורית על שירותים כאלה ואחרים.

תמר זנדברג: והנה, יש לנו – הממשלה הזאת באמת, אני חייבת להגיד, הממשלה הזאת וקודמתה, ולתפיסתנו, הממשלה הזאת היא ממשיכת המדיניות של קודמתה באופן ישיר.

תמר זנדברג: אני מקדימה לסגן השר מיקי לוי, שבוודאי יעלה ויגיד: אנחנו רק שלושה חודשים, ותנו זמן וכו'.

תמר זנדברג: אז אני אומרת: זה המשך ישיר של המדיניות הקודמת.

תמר זנדברג: הממשלות האלה הצליחו להביא לנס כלכלי הפוך: זה ממש לסבול מכל העולמות – גם להגדיל את הגירעון ולהגיע למשבר, על סף משבר, על סף אסון כלכלי, וגם לצמצם את השירותים.

תמר זנדברג: כלומר, לקחת את הרע משתי התפיסות הכלכליות, גם מהשמאל וגם מהימין, במקום לעשות את ההפך.

תמר זנדברג: ועכשיו באה לפתחנו הצעת החוק להגדיל את הגירעון.

תמר זנדברג: אז כביכול – ואנחנו, אני חייבת לספר לכם, שבחוגינו ככה הייתה התלבטות, הרי אנחנו כמדיניות תומכים ותומכות בהגדלת הגירעון.

תמר זנדברג: אבל, חברות וחברים, ההגדלה הזאת היא לא הגדלה שבאה כמדיניות מרחיבה, כמדינות שאומרת: להגדיל את הגירעון כמקור תקציבי שבא לתת כסף לשירותים החברתיים כמדיניות של קבע.

תמר זנדברג: זה טלאי שהוא אד-הוק, שהוא בא כאן כאיזושהי קוניונקטורה מאוד מיידית וספציפית, לפתור בעיה לשנים 2013–2014.

תמר זנדברג: הכסף הזה לא ילך לשירותים שאנחנו, אזרחיות ואזרחי ישראל, כל כך זקוקים ונצרכים להם.

תמר זנדברג: לא מדובר כאן בשינוי מדיניות; מדובר כאן בהמשך של אותה מדיניות עם טלאי קטן, חשבונאי, שאין בו אפילו בשורה, לא מבחינת תקציב המדינה ולא מבחינת השירותים הציבוריים שיינתנו – –

יחיאל חיליק בר: משפט סיכום, בבקשה.

תמר זנדברג: – – לאזרחיות ואזרחי ישראל.

תמר זנדברג: ולכן, אנחנו נתנגד להצעה הזאת ונמשיך לתבוע מדיניות כלכלית וחברתית צודקת יותר.

תמר זנדברג: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת אורי מקלב ויתר.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת ישראל אייכלר – – –

מיכל רוזין: – – –

יחיאל חיליק בר: סליחה?

מיכל רוזין: פסחת עלי.

יחיאל חיליק בר: אה, סליחה.

יחיאל חיליק בר: זו לא הדרת נשים מכוונת.

יחיאל חיליק בר: חברת כנסת מיכל רוזין.

יחיאל חיליק בר: אחריה – חבר כנסת אייכלר.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר כנסת עיסאווי פריג'.

מיכל רוזין: איך אתה דואג לזכויות האופוזיציה.

יחיאל חיליק בר: נחתך בהדפסה.

יחיאל חיליק בר: רק חצי.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, שלוש דקות.

מיכל רוזין: בואו נדבר על התקציב.

מיכל רוזין: בואו נדבר על המצב הנפלא של המשק.

מיכל רוזין: יאללה, בואו נדבר.

מיכל רוזין: בואו נדבר על דוח ה-OECD שפורסם על מדינת ישראל והתמונה שמצטיירת.

מיכל רוזין: היא רחוקה מאוד ממה שהממשלה מציירת לנו.

מיכל רוזין: מדברים שם על העסקה לא תקנית גבוהה מאוד בישראל, שמתרכזת בכמה ענפים: בשמירה, בניקיון, בהוראה, בסיעוד, במגזר הבריאות.

מיכל רוזין: בדוח מדברים על הקשר בין זה שישראל מתאפיינת בפערים גדולים מאוד בשכר בין עובדים עניים למקבלי שכר גבוה – זה לא מפתיע אותנו שיש פה ניצול עובדים; אנחנו יודעים את זה.

מיכל רוזין: הדוח גם קובע שאף-על-פי שממשלת ישראל הציבה לעצמה כיעד את עידוד התעסוקה, מושקעים במדינת ישראל רק 0.9% מהתמ"ג בנושא של עידוד תעסוקה, לעומת ממוצע של 1.7% במדינות הארגון.

מיכל רוזין: כמו כן, רק אחד מכל 100 עובדים קיבל ייעוץ ייעודי שמתאים לו ושמתאים למשק, ורק שניים מתוך 100 הופנו להכשרה מקצועית.

מיכל רוזין: סך ההוצאה על תמיכה בחיפוש פעיל של עבודה בישראל הוא 0.15% מהתמ"ג, כמעט ללא שינוי מאז 2008, לעומת ממוצע של 0.66% במדינות ה-OECD.

מיכל רוזין: כשנכנסה ישראל ל-OECD הממשלה קבעה יעד שלפיו 10% מהמועסקים במגזר הציבורי עד 2012 יהיו ערבים, אך בפועל הנתון היה 7.8% בלבד.

מיכל רוזין: וה-OECD מוצא לנכון גם לציין שהחברות הממשלתיות וגופים אחרים במגזר הערבי – ראוי שידווחו על העסקת אזרחים ערבים לוועדה לשוויון הזדמנויות בתעסוקה.

מיכל רוזין: ואם זה לא מספיק, אז האוצר בחוק ההסדרים החליט לצמצם את סבסוד הצהרונים, בניגוד להמלצות ועדת טרכטנברג, שעל יישומן התגאה כה רבות ראש הממשלה שלנו.

מיכל רוזין: משמעות הדבר היא לא רק אי-פתיחת צהרונים לכל ילד מגיל שלוש עד תשע, כפי שהובטח, אלא גם ביטול תוכניות שכבר התחילו בפועל.

מיכל רוזין: כך, בירושלים תבוטל תוכנית ציל"ה להפעלת צהרונים ברחבי העיר.

מיכל רוזין: מדובר על מעל 150 צהרונים במגזר הממלכתי ועוד כ-250 במגזר החרדי – כולם מיועדים לסגירה.

מיכל רוזין: במסגרת ביטול התוכנית, 350 סייעות ועובדות מיועדות לפיטורין.

מיכל רוזין: אין הבטחה להשבתן לעבודה במסגרת הזאת.

מיכל רוזין: ולא רק העובדות שרויות בחוסר ודאות, אלא גם העירייה.

מיכל רוזין: אנחנו מדברות פה על עובדות ותיקות, שעובדות כבר 20 ו-30 שנה במערכת, שאולצו בכפייה – –

יחיאל חיליק בר: משפט סיכום, בבקשה.

מיכל רוזין: – – לקבל על עצמן תנאים חדשים במסגרת יישום התוכנית, וכעת מושלכות למצב של חוסר ודאות לגבי המשך העסקתן.

יחיאל חיליק בר: תודה.

מיכל רוזין: האם מישהו מהממשלה נענה לקריאתן?

מיכל רוזין: האם מישהו מהממשלה קרא לעומק את דוח ה-OECD?

מיכל רוזין: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חברת הכנסת רוזין.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת ישראל אייכלר נמצא?

יחיאל חיליק בר: לא.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת עיסאווי פריג', בבקשה.

יחיאל חיליק בר: שלוש דקות, אדוני.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, חברים נוכחים, תראה, אני אישית, יש לי בעיה עם החוק הזה.

עיסאווי פריג': נכון שעל-פי חוק צריך לאשר את הגירעון ואת יעד הגירעון, אבל החוק הזה הוא חוק שלהערכתי צריך להוריד מספר החוקים של המדינה.

עיסאווי פריג': בקלילות מוסיפים למע"מ 1% אחרי 1%; המע"מ היה 16%; לפני כחצי שנה – 17% בין יום ולילה, ולפני שבוע נהיה 18%.

עיסאווי פריג': הוספת ה-1% הזה, המשמעות שלה כל כך מרחיקת לכת, ובאה בקלילות כזאת.

עיסאווי פריג': זה בעיני עוול אחד גדול.

עיסאווי פריג': החוק המוצע כאן, חוק אישור יעד הגירעון, זה צחוק בעיניים.

עיסאווי פריג': זה צחוק בעיניים.

עיסאווי פריג': הקלילות להכשיר כל התנהלות לא מקצועית ואינטרסנטית של ממשלות שעברו, ולהכשיר את הכישלון בהתנהלותן בהצעת חוק, שהחברים צריכים ללחוץ על הכפתור "בעד", זה בעיני דבר אומלל, וצריך לחשוב עליו אסטרטגית ולטווח ארוך, כי זה לא יכול להיות הגון וצודק.

עיסאווי פריג': אני הייתי מציע לחברים, לפני שהם מגישים הצעה כזאת ליעד גירעון על חשבון הצרכן והאשכולות המסכנים – אני שוב חוזר ואומר:

עיסאווי פריג': להביא הצעת חוק שתגביל את העומס שאנחנו יכולים להטיל על הצרכן והאיש העני הפשוט, דוגמת הגבלת שיעור המע"מ על מוצרים; להגביל את שיעור המע"מ עד ל-15% – וטוב ששר האוצר שומע – ושכל גירעון שרוצים לכסות אותו – לכסות אותו בדרכים אחרות, כדי שתהיה לו אחריות.

עיסאווי פריג': בעבר היה ניסיון לכסות את זה על-ידי "מס יסף" – משהו כזה, אם אני זוכר טוב – שנתן את הכיסוי הגירעוני הזה.

עיסאווי פריג': אנחנו צריכים, חברים, לגלות אחריות ולחשוב פעמיים על חוקים מהסוג הזה, של הגדלת הגירעון בקלילות כזאת, ולהעביר חוק כזה – –

יחיאל חיליק בר: משפט סיכום.

עיסאווי פריג': – – בלי חשיבה לעומק.

עיסאווי פריג': תודה.

עיסאווי פריג': אני מתנגד לחוק וקורא לחברים לחשוב קדימה.

עיסאווי פריג': זה חוק שצריך להוריד אותו מספר החוקים.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת פריג'.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת מוזס נמצא?

יחיאל חיליק בר: לא.

יחיאל חיליק בר: אני מבקש להזמין את יושבת-ראש האופוזיציה, חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריה – חבר הכנסת יעקב אשר, ואחריו – חבר הכנסת מרגי.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, שלוש דקות.

שלי יחימוביץ': אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ראיתי את גבו של שר האוצר היוצא מהמליאה, וצר לי שהוא יוצא, כי אני רוצה לשתף אותו בכמה נתונים.

שלי יחימוביץ': לפני שנה ביקשתי ממחלקת המחקר המשובחת של הכנסת לבדוק ביסודיות את המדיניות הפיסקלית של מדינת ישראל לעומת זו של מדינות אחרות – ניתוח והשוואה של המדיניות התקציבית של ישראל.

שלי יחימוביץ': הדוח הזה הגיע לידי היום.

שלי יחימוביץ': יש פה 35 עמודים מרתקים ביותר, ואני רוצה לשתף אתכם בקליפת אגוז בכמה נתונים טרי-טרי מהמכבש, אבל מאוד מלמד.

שלי יחימוביץ': זה שלא חברי הכנסת מפריעים אלא בשוליים – זה כבר מוגזם.

יחיאל חיליק בר: סליחה, אני מבקש לא להפריע שם.

יחיאל חיליק בר: תודה.

שלי יחימוביץ': בשנים הקרובות ההוצאה – שימו לב, יש כאן נתון מעניין – לפי תוכניות הממשלה, צפויה להיות גבוהה מתקרת ההוצאה שהממשלה מתעקשת להציב לעצמה שוב ושוב, בצורה שלא קיימת כמעט בשום מדינה אחרת.

שלי יחימוביץ': אנחנו אחת מארבע מדינות בעולם שיש בה כלל הוצאה כל כך קשיח ומגביל.

שלי יחימוביץ': על-פי הכלל הזה שהממשלה מציבה לעצמה, אנחנו עומדים היום על פער של 13 מיליארד שקלים בין ההוצאה לפי התוכניות לבין כלל ההוצאה, לבין יעד ההוצאה; 13 מיליארד שקלים בשנת 2013, פער של 22 מיליארד שקלים ב-2014, ופער של 27 מיליארד שקלים בשנת 2015.

שלי יחימוביץ': ואז הפתעה, תדהמה, זעזוע: הגירעון, מאיפה הוא נחת עלינו?

שלי יחימוביץ': כל פעם בתדהמה גמורה.

שלי יחימוביץ': ולמה זה קורה?

שלי יחימוביץ': כי אין שום מדידה שיטתית ושקופה של התחייבויות הממשלה העתידיות.

שלי יחימוביץ': אין כלום.

שלי יחימוביץ': אז בטח שאי-אפשר להשוות משהו לתקרת ההוצאה, כי אנחנו לא יודעים מה יש לנו היום.

שלי יחימוביץ': כלום.

שלי יחימוביץ': אנחנו תועים באפלה.

שלי יחימוביץ': ובכל פעם – תדהמה וזעזוע.

שלי יחימוביץ': ולא, גלגול ההוצאות מ-2013–2014 ל-2015 הוא לא פתרון; הוא לא משנה שום דבר במסלול ההתרסקות הזה.

שלי יחימוביץ': בדיוק כמו שלקצץ עכשיו בתקציב הביטחון, אבל לתת לתקציב הביטחון יותר בעוד שנתיים – ואני אפילו לא נכנסת לגופו של הקיצוץ – זה בוודאי לא הפתרון; זה המשך אותו תוואי הרסני.

שלי יחימוביץ': עוד נתון שאני רוצה לשתף אתכם בו.

שלי יחימוביץ': תקשיבו: השכר הנמוך של העובדים, מרכיב השכר בתוצר, הביא לפגיעה בהכנסות ממסים בהיקף של 7 מיליארד שקלים.

שלי יחימוביץ': לפי הניתוח של בנק ישראל שמשתמשים בו פה במחלקת המחקר, ההתפתחות הזאת השפיעה על הכנסות המדינה בהיקף מוערך של 7 מיליארד שקלים.

שלי יחימוביץ': ולמה השכר כל הזמן נשחק ונפגע?

שלי יחימוביץ': למה הוא הביא לירידה בהכנסות המדינה?

שלי יחימוביץ': כי את ההון הרבה יותר קשה למסות מאשר את השכר.

שלי יחימוביץ': מיסוי השכר היה גבוה ממיסוי ההון; והשכר הריאלי לא עלה בשנים האחרונות, כי כל פירות הצמיחה התנקזו אל ההון: דיבידנדים עלו, אופציות.

שלי יחימוביץ': במקביל השכר הלך וקטן ומספר עובדי הקבלן גדל.

שלי יחימוביץ': התוצאה הכלכלית בשנתיים של 2011–2012 באותו תקציב דו-שנתי – אובדן הכנסות של 7 מיליארד שקלים בגלל השחיקה בשכר העובדים.

שלי יחימוביץ': שימו לב מה עושים כאן.

שלי יחימוביץ': עכשיו, הקפאה בשכר הריאלי לא משפיעה רק על ההכנסות ממסים – היא משפיעה גם על הצמיחה.

שלי יחימוביץ': כן, הייתה גם צמיחה, אבל כל הפירות של הצמיחה הלכו אל ההון.

יחיאל חיליק בר: נא לסכם.

שלי יחימוביץ': הממשלה לא תעמוד ביעד הגירעון.

שלי יחימוביץ': נקודה.

שלי יחימוביץ': והיא שוב תצטרך, לשיטתה, לעשות אחד מהדברים: או להטיל מסים או לקצץ בתקציב, והיא תעשה את שניהם – אתם יודעים, אותה פוליטיקה ישנה בחדרים חשוכים שבסוף יוצאת ודוחפת לכם את הידיים לכיסים וכן הלאה וכן הלאה, שלל הקלישאות.

שלי יחימוביץ': זה מה שיקרה.

שלי יחימוביץ': אני רוצה לצטט לסיום את ירום אריאב, שהיה מנכ"ל האוצר.

שלי יחימוביץ': הוא כתב כך לפני כמה ימים: "אי-שם באוגוסט 2014 שר האוצר יאיר לפיד ישפשף את עיניו כלא מאמין.

שלי יחימוביץ': הוא יחזיק בידיו את טיוטת התקציב ל-2015 ולסתו תישמט.

שלי יחימוביץ': שורת הגזירות והקיצוצים שיידרשו תהיה כזאת שלידה גזירות התקציב הראשון שלו ייראו כמשחק ילדים.

שלי יחימוביץ': 'איך הגענו לכך?

שלי יחימוביץ': ' הוא ישאל באימה; 'אני הרי הבטחתי לאזרחים שבעוד שנתיים יהיה פה גן-עדן'".

שלי יחימוביץ': אז לא, לא יהיה פה גן-עדן אם תמשיכו במדיניות הפיסקלית השגויה הזאת.

שלי יחימוביץ': אתם צריכים לשנות אותה מן היסוד.

שלי יחימוביץ': וכן, כן, אני אצביע בעד החוק הזה היום אף שהוא טלאי עלוב, אף שהוא לא קשור לשום תוכנית, והוא בא לסתום חור.

שלי יחימוביץ': והרי אתם מכירים בשגיאה של המדיניות שלכם, ובגלל זה אתם באים אלינו.

שלי יחימוביץ': אתם יודעים שאתם לא עומדים ביעד הגירעון, ואתם באים ומבקשים מאתנו לאשר את הטלאי הזה.

שלי יחימוביץ': אני אצביע בשבילו, גם הצבעתי בעד הכלל הפיסקלי בכנסת הקודמת, אף שאתו לא הסכמתי.

שלי יחימוביץ': כל פעם שתעשו משהו שיש בו טיפת היגיון נגיד: בסדר, תעשו אותו.

שלי יחימוביץ': אבל אתם לא יכולים להמשיך את מסלול ההתרסקות האובדני הזה של הכלכלה הישראלית.

שלי יחימוביץ': תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חברת הכנסת יחימוביץ.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת יעקב אשר נמצא?

יחיאל חיליק בר: איננו; חבר הכנסת יעקב מרגי נמצא?

יחיאל חיליק בר: איננו; חבר הכנסת יצחק כהן נמצא?

יחיאל חיליק בר: איננו; חבר הכנסת דוד אזולאי נמצא?

יחיאל חיליק בר: איננו.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת יצחק וקנין, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת נסים זאב, ואחריו – חבר הכנסת אריאל אטיאס.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני, שלוש דקות לרשותך.

יצחק וקנין: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אמרתי בשבוע שעבר שכאשר התחלפה הממשלה של אולמרט עם ממשלת ביבי נתניהו היינו במשבר כלכלי גדול מאוד – לא רק מדינת ישראל.

יצחק וקנין: אני חושב שהמשבר הזה הוא משבר שבמיוחד בארצות-הברית היה משבר קשה מאוד.

יצחק וקנין: אחרי כן זה עבר לאירופה.

יצחק וקנין: המשבר הזה הביא אותנו למצב שבסוף שנת 2008, שנת 2009, המשק הישראלי כמעט לא צמח.

יצחק וקנין: בשאר המשקים בעולם, אפילו באירופה, הייתה צמיחה שלילית.

יצחק וקנין: ב-2010 המשק הישראלי כבר הראה סימנים של צמיחה, ואז עברו לתקציב הדו-שנתי, מי שזוכר.

יצחק וקנין: הגירעון התקציבי שהיה ב-2009 עמד על 5.1, אפילו יותר ממה שאנחנו נאשר היום.

יצחק וקנין: זאת אומרת, אם המצב היה הרבה יותר גרוע ועדיין לא הלכנו לאותן גזירות כלכליות שמשיתים על השכבות החלשות ועל שכבות הביניים, זה מראה שהמדיניות של האוצר היא מוטעית.

יצחק וקנין: רבותי, אני לא אומר את זה סתם.

יצחק וקנין: אמרתי את זה כמה פעמים: המדיניות של האוצר מוטעית.

יצחק וקנין: היום אמרתי יותר מזה אפילו, למי שהיה בוועדת הכלכלה: עד לאיפה הממשלה הזאת לוקחת את השכבות החלשות?

יצחק וקנין: לאיזה מקום, רבותי?

יצחק וקנין: את הפריפריה – מה שאנחנו נלחמנו פה להעביר את מענקי המקום לזוגות צעירים חסרי דיור, גם בהם פגעתם.

יצחק וקנין: אמרתי לנציג האוצר שפשוט נפל לידם שלל, שרים שהגיעו ללא ניסיון – אני אומר את זה באחריות – ללא שום ניסיון, במיוחד פוליטי.

יצחק וקנין: כי פקידי האוצר, הם ייקחו אותך לאן שהם רוצים.

יצחק וקנין: ורבותי, אני חושב שהם הביאו את שר האוצר לאחד המצבים הקשים ביותר בגזירות דווקא על אותו ציבור, ידידי, סגן שר האוצר, שאתם אמורים לייצג אותו.

יצחק וקנין: ציטטו שם דברים שאמר יאיר לפיד בכנס בחירות, והדברים שנאמרו שם מזעזעים.

יצחק וקנין: פשוט לא ייאמן איך הוא שינה את כל מה שהוא אומר.

יצחק וקנין: לחריש-קציר הוא אמר: רבותי, זה חרדים.

יצחק וקנין: כל מה שנעשה פה נותנים לחרדים.

יצחק וקנין: הוא אמר את זה במפורש.

יצחק וקנין: אז עכשיו אין חרדים שם.

יצחק וקנין: מי שהייתה שם היום לא הייתה אישה חרדית; זוג צעיר – לא חרדים.

יצחק וקנין: מה אתם אומרים להם?

יצחק וקנין: אין מענק מקום.

יצחק וקנין: ולא שנתתם לאנשים איזה פרק זמן להתארגן; הורדתם את הגרזן וזהו, בלי שום מחשבה.

יצחק וקנין: ואני שואל אתכם: אתם יודעים מה אנחנו עברנו פה כדי להעביר את החוק הזה?

יצחק וקנין: אני פשוט לא תופס איך אפשר לקבל החלטה כזאת בלי לשבת בכובד ראש.

יצחק וקנין: הרי מה זה ייתן לאוצר?

יצחק וקנין: מה זה ייתן לו?

יצחק וקנין: מה זה יחסוך לכם?

יצחק וקנין: זה לא יחסוך לכם כסף.

יצחק וקנין: בשורה התחתונה זה לא יחסוך לכם כסף.

יצחק וקנין: אני אומר לכם את זה באחריות.

יצחק וקנין: ההפך הוא הנכון.

יצחק וקנין: אתם תגרמו לכך שחלק מהזוגות הצעירים האלה יבטלו את העסקאות שלהם, כי המענק הזה הוא מענק הכרחי.

יצחק וקנין: לא סתם אנשים ממרכז הארץ הלכו לחריש-קציר ולדימונה.

יחיאל חיליק בר: אדוני, לסיים בבקשה.

יצחק וקנין: היה ראש עיריית דימונה שהחליף את הנציג שלכם, את שר הרווחה.

יצחק וקנין: גם הוא אמר את זה.

יצחק וקנין: אז, רבותי, אני אומר לכם, המהלכים שאתם עושים פוגעים דווקא בשכבות החלשות ובמעמד הביניים.

יצחק וקנין: אתם צריכים לעצור את המהלכים שאתם עושים, ולא – רבותי, זה יחזור אליכם כבומרנג.

יצחק וקנין: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת נסים זאב.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת שטה, את יכולה לגשת רגע למזכירות?

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני, שלוש דקות.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, השר שי פירון שאל: מה, אין לכם אישה בבית?

נסים זאב: לא מחכים לנו?

נסים זאב: תאמין לנו, מחכים לנו ורוצים אותנו בבית, ויש גם ילדים קטנים, אבל מה לעשות, זה התפקיד שלי פה באופוזיציה – להשמיע את קולי, כי קולך ערב ומראך אולי נווה.

שי פירון: – – –

נסים זאב: כן, אני אומר – כל אחד.

נסים זאב: ואני לא רוצה לדבר עכשיו על התקציב.

נסים זאב: יש לנו כל כך הרבה דיונים, דיוני התקציב, לאין ערוך.

נסים זאב: ים שאין לו סוף.

נסים זאב: אדוני שר החינוך, אני פונה אליך ולכן אני נמצא פה.

נסים זאב: קיבלנו את ההודעה, כל אחד בבית-ספרו, על קיצוץ שעות תמריץ ושעות טיפוח.

נסים זאב: מר יהודה פינסקי שלח כמובן לתלמודי-תורה, ובמקביל נשלחו מכתבים למוכרים שאינם רשמיים.

נסים זאב: בעצם, יש קיצוץ של 70 מיליון שקלים, והמוסדות מתבקשים לקצץ בשעות, שזה כמעט 25%.

נסים זאב: אדוני השר הנכבד, כולנו מכבדים אותך, ואני יודע שזוהי גזירה שנפלה גם עליך, שאתה בעצם נאלץ לקצץ באיזשהו מקום.

נסים זאב: חייבים לקצץ, מה לעשות?

נסים זאב: אבל אני רוצה לומר לך, אנחנו את גזירת פרעה לא נוכל לקבל.

נסים זאב: "תבן אין נִתָּן לעבדך ולבנים אומרים לנו עשו.

נסים זאב: והנה עבדך מֻכים וחטאת עַמֶך.

נסים זאב: " שיהיה ברור, בתי-ספר מתבקשים לעמוד במבחני המיצ"ב וללמד את כל הלימודים שמשרד החינוך מבקש, ועומדים בדרישות ועומדים ברמה, ואותם מוסדות מממנים 25%, כאשר משרד החינוך מממן 75%, ובתי-הספר משלימים עד 100%, ויש דרישה מאותם מנהלי המוסדות לכתת רגליים כדי להשלים את אותן שעות.

נסים זאב: אדוני השר, ידידנו ואהובנו, תגיד לי איך אפשר היום לקבל את הגזירה הנוראה הזאת, לקבל קיצוץ כל כך מסיבי?

נסים זאב: ואני אומר לך שמנהלי המוסדות לא יודעים איך להתנהג ואיך להתנהל, כי אין הגדרה ברורה בכמה שעות, והמשמעויות.

נסים זאב: אתן לך דוגמה של בית-ספר שהוא מאוד קרוב אליך – – –

שי פירון: אני מציע לך להצטרף מחר בבוקר לחינוך הציבורי, ואני נותן לך 100% – – –

פנינה תמנו: חבר הכנסת זאב, תם הזמן.

פנינה תמנו: אם יש לך סיכום, אם יש לך עוד משפט אחד, אבל אני מבקשת לשמור על לוח הזמנים.

קריאות: – – –

נסים זאב: אני כבר אסכם, אני כבר אסכם.

שי פירון: אמרתי לך, אני מתחייב.

שי פירון: תצטרף לחינוך הציבורי ואני אדאג לך ל-100% – – –

נסים זאב: תגיד לי, אתה לא סומך על החינוך שלי?

נסים זאב: אני שואל אותך, האם החינוך שלנו פסול בעיניך?

נסים זאב: אנחנו פסולים בעיניכם?

שי פירון: יש חוק במדינת ישראל.

נסים זאב: מה זה חוק?

נסים זאב: החוק הזה קיים 60 שנה.

נסים זאב: 60 שנה משרד החינוך מממן.

נסים זאב: אז מה, אנחנו עכשיו מוקצים מחמת מיאוס?

נסים זאב: מה, אנחנו מצורעים של המדינה הזאת?

פנינה תמנו: הדברים ברורים, חבר הכנסת נסים זאב.

נסים זאב: אני רוצה להבין, מה נשתנה הלילה הזה?

נסים זאב: מה נשתנה הלילה הזה?

נסים זאב: מה נשתנה – הממשלה הזאת מכל ממשלות שקדמו לה?

שי פירון: מחר בבוקר תקבל – – –

נסים זאב: אין מחר בבוקר, יש היום בערב.

נסים זאב: אתה לא תצא מפה, אדוני, עד שאתה תבטל את הגזירה הזאת.

פנינה תמנו: חבר הכנסת נסים זאב, תודה רבה לך.

נסים זאב: לא יכול להיות שתהיה איפה ואיפה במערכות החינוך.

נסים זאב: תודה.

נסים זאב: אני רק התחלתי, יש עוד הרבה מה לדבר בנושא.

פנינה תמנו: תודה.

פנינה תמנו: הבא בדוברים – חבר הכנסת אריאל אטיאס.

פנינה תמנו: נמצא?

פנינה תמנו: אינו נוכח.

פנינה תמנו: אחריו – חבר הכנסת אמנון כהן.

פנינה תמנו: מי שלא נמצא, לאחר מכן לא יוכל לעלות לדבר.

פנינה תמנו: חבר הכנסת משולם נהרי – אינו נוכח; חבר הכנסת אריה דרעי – גם אינו נוכח.

פנינה תמנו: חבל מאוד שאנשים נרשמים ובסוף לא מנצלים את זכותם לדבר.

פנינה תמנו: חבר הכנסת משה גפני, בבקשה.

מאיר פרוש: עשרות חברי כנסת לא חרדים.

מאיר פרוש: חלקם לא – – –

פנינה תמנו: כפי ששמת לב, עליתי בדיוק לפני שתי דקות לנהל את הישיבה, אז אני חושבת שההערה מתייתרת.

מאיר פרוש: את ההערה הזאת צריך להשמיע לכולם.

מאיר פרוש: משום מה – – –

משה גפני: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, ראשית, אני רוצה לברך אותך.

משה גפני: נדמה לי שעוד לא בירכתי אותך בתפקידך כשאת מנהלת את הישיבה כסגן יושב-ראש הכנסת.

משה גפני: שיהיה לכם ברכה והצלחה.

פנינה תמנו: תודה, ואתה תקל עלי אם תעמוד בלוח הזמנים.

משה גפני: אני אשתדל.

משה גפני: אצלי זה דבר קצת קשה, אבל אני אשתדל.

פנינה תמנו: אני בטוחה שתשתדל.

משה גפני: כן.

משה גפני: לכן, אני לא אומר את כל מה שרציתי לומר.

משה גפני: הגדלת יעד הגירעון והגדלת תקרת ההוצאות זה פועל יוצא של מדיניות כלכלית מאוד מעוותת.

משה גפני: מיותר כבר אם אומר שגם כשאנחנו הגשנו תוכנית כלכלית אלטרנטיבית שבה לא צריך יהיה לפגוע במעמד הביניים ובשכבות החלשות – אני חושב שהציבור כבר יודע ששר האוצר נכשל בתפקידו.

משה גפני: הציבור יודע שהממשלה הזאת היא ממשלה שאיננה יודעת לנהל מדיניות כלכלית.

משה גפני: הציבור כבר יודע שהממשלה הזאת פוגעת בציבור, במעמד הביניים ובשכבות החלשות ללא צורך.

משה גפני: יש פתרונות אחרים.

משה גפני: אני לא על זה אדבר עכשיו.

משה גפני: אני ביקשתי רשות דיבור, אדוני היושב-ראש, כדי לנתח את תוצאות הבחירות שהיו כאן היום.

משה גפני: תוצאות הבחירות, אם אתם לא שמתם לב, הרי הן כדלקמן: מתוך ארבעת המועמדים לוועדה למינוי דיינים ולוועדה למינוי שופטים, מתוך ארבעת המועמדים, שלושה הם נציגי האופוזיציה ואחת היא נציגת הקואליציה, שזה דבר חדש.

משה גפני: הרבה שנים אני בכנסת.

משה גפני: מה שהיה בבחירות, כאשר התנהלו בחירות מהסוג הזה, לקואליציה תמיד היה יתרון בכל מקרה, לא פחות משווה בשווה.

משה גפני: בפעם הראשונה אנחנו הכתבנו את הקצב.

משה גפני: אנחנו, ביהדות התורה ובדגל התורה, הסרנו את המועמדות של הנציגים שלנו לשתי הוועדות החשובות הללו כדי שהקואליציה תובס וכדי שש"ס תקבל נציג; ש"ס באופוזיציה תקבל נציג גם בוועדה למינוי דיינים וגם בוועדה למינוי שופטים.

משה גפני: אבל אני רוצה לנתח דבר יותר מעניין.

משה גפני: הכנסת בחרה את נציגיה.

משה גפני: הכנסת הזאת, שדואגת לנשים – כל הזמן יש נשים על סדר-היום, ומי יותר חשוב מאשר – – –

מיכל רוזין: מי שישמע, חבר הכנסת גפני, כל היום נשים – – –

משה גפני: לא, הכנסת דואגת לנשים, כל הזמן מדברים על זה.

משה גפני: זה בסדר, אני לא אומר כלום.

משה גפני: הנה הגיע שעת מבחן מעשי, לא תיאוריות, והכנסת בחרה תשעה – תשעה?

משה גפני: תשעה נציגים לוועדות שיפוטיות.

משה גפני: ומה היה יותר פשוט מאשר חמש נשים שתיבחרנה לוועדות האלה וארבעה גברים?

משה גפני: נורא פשוט.

משה גפני: כנסת שמדברת – הרוב המוחלט פה מדבר על שוויון לנשים, לפחות – – –

נחמן שי: למה זה משמח?

נחמן שי: למה זה משמח?

משה גפני: ואז באו תוצאות הבחירות של הכנסת הצבועה הזאת, והתוצאות, רבותי, הן כדלקמן: גבירותי ורבותי, מתוך תשעה חברים שנבחרו לוועדות השיפוטיות, שמונה גברים.

נחמן שי: אז מה?

משה גפני: אישה אחת, דתייה, לוועדה למינוי דיינים בלבד.

נחמן שי: אז מה?

משה גפני: כלום, הכול בסדר.

משה גפני: רק שידעו.

משה גפני: הוועדה למינוי שופטים, שופטים בישראל.

משה גפני: כולם נזקקים לבתי-המשפט.

משה גפני: הכנסת הזאת, שמטיפה לנו החרדים מוסר, אתם לא שמים נשים?

משה גפני: חיכיתי לראות את התוצאות של הוועדה למינוי שופטים.

משה גפני: שני חברים, הייתי בטוח ששניהם יהיו נשים – –

יחיאל חיליק בר: נא לסיים, אדוני.

משה גפני: – – אבל לכל הפחות אחת.

משה גפני: שני גברים לוועדה למינוי שופטים.

משה גפני: הכנסת הזאת, שמטיפה לנו החרדים מוסר – האחת והיחידה שנבחרה היא כמובן בוועדה למינוי דיינים, כדי שחבר הכנסת שי פירון יהיה מבסוט.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, חבר הכנסת עפר שלח, אחרון הדוברים.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת פרוש, אני מבקש, ברשותך, לתבוע את עלבונה של חברת הכנסת פנינה תמנו-שטה, שהחליפה אותי בדיוק לחמש דקות, כדי שאלך לשירותים.

מאיר פרוש: מתנצל, מתנצל.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, לרשותך שלוש דקות.

עפר שלח: כנראה בשעה המאוחרת הזאת של הלילה אין קץ לנפלאות שאדם יכול לראות במשכן הכנסת.

עפר שלח: כך, למשל, אנחנו רואים את ידידי חבר הכנסת משה גפני מדבר בהתלהבות בעד בחירת נשים לוועדה לבחירת דיינים.

עפר שלח: חבר הכנסת גפני, לבי החילוני זע תזועה גדולה למשמע הדברים.

עפר שלח: באמת, כנראה שימות המשיח הולכים ומתקרבים.

עפר שלח: בשלב הבא, חבר הכנסת גפני, אני מניח שנדבר על הרבה הראשית האשכנזית, מן הסתם – במהרה בימינו.

נחמן שי: נחכה לחברת כנסת ביהדות התורה.

עפר שלח: באותה נשימה, כמובן, חברי הכנסת של האופוזיציה עולים לפה זה אחר זה ותוקפים את הגדלת יעד הגירעון לשנה הזאת ל-4.65%.

עפר שלח: אני מניח שמדובר בדבר שמנוגד מהותית למדיניות שלה חברי הכנסת מהאופוזיציה מטיפים.

עפר שלח: ידוע שהם בעד הקטנת הגירעון וקיצוצים גדולים בהוצאות הממשלה.

אראל מרגלית: – – –

עפר שלח: זה לא זה אראל?

עפר שלח: נראה שלא הבנתי.

אראל מרגלית: זה על האמון, על מה מוציאים ואיך.

עפר שלח: החוק שאנחנו מאשרים, חבר הכנסת מרגלית, הוא העלאת יעד הגירעון ל-4.65% השנה ול-3% בשנה הבאה.

עפר שלח: כמו שאתה יודע היטב, שר האוצר אפילו נאבק על זה מול עוצמתו האימתנית של נגיד בנק ישראל.

עפר שלח: אבל בסדר, מי שרוצה לתקוף את המדיניות הכלכלית, בכל שעה, בכל זמן – שלום גם לך, שר האוצר.

יאיר לפיד: שמעתי תוקפים.

עפר שלח: חשבתי שנזעקת לאור קריאתו של חבר הכנסת גפני לבחור נשים לוועדה למינוי דיינים ואתה לא רוצה להחמיץ את השעה המופלאה הזאת.

עפר שלח: ובכן, אני חושב שיעד הגירעון הזה ששר האוצר מביא היום, שהוא תוצאה של המציאות הכלכלית שהוא והממשלה מצאו בהיכנסם לתפקידם, הוא יעד הגירעון המתחייב.

עפר שלח: הוא הרי יעד גירעון שבסופו של דבר הוא תוצאתי, הוא גם לא מדיניות.

עפר שלח: אפילו מי שתומך בהגדלת יעד הגירעון לא יכול, חבר הכנסת לפיד, שר האוצר, לא יכול לתת לך את הקרדיט הזה.

עפר שלח: זה אפילו לא אתה.

עפר שלח: סוף-סוף עשית מעשה טוב על-פי האופוזיציה ואתה לא יכול לקחת עליו קרדיט.

עפר שלח: בשנה הבאה, על-פי המדיניות הכלכלית, יעד הגירעון יהיה 3%.

עפר שלח: אני מניח שרוב חברי הכנסת יסכימו שזה יעד שמתחייב מהרצון.

אראל מרגלית: אני לא מאמין בגירעון של 3% בשנה הבאה.

עפר שלח: רגע, מרגלית, אתה ואני נעמוד כחומה בצורה בוועדת הכספים, נעמוד עליו, אני מבטיח לך.

אראל מרגלית: כדי להאמין צריך להאמין בניהול, ופה איבדנו את האמון.

עפר שלח: לא היה לך אמון מלכתחילה, אראל, בחייך.

עפר שלח: עכשיו איבדת אותו?

עפר שלח: בשעה הזאת של הלילה?

אראל מרגלית: אמרו לנו 3.5% ואחרי זה אמרו לנו 4.6% ואחרי זה – – –

עפר שלח: מכיוון שאני מניח ששום מקרו-כלכלן סביר לא מתווכח על יעדי הגירעון האלה, אני קורא לכנסת בסופו של דבר לאשר את הצעת החוק.

עפר שלח: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת שלח.

יחיאל חיליק בר: אדוני שר האוצר, אדוני שר האוצר, אני מצטער להפריע לך בשיחה עם חברת הכנסת גלאון.

יחיאל חיליק בר: האם אתה מעוניין להשיב לדוברים?

יחיאל חיליק בר: לא.

יחיאל חיליק בר: מוותר על זכותך.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: אני מבקש לעבור להצבעה על הצעת חוק הפחתת הגירעון והגבלת ההוצאה התקציבית (תיקון מס' 13) (שיעור הגירעון בשנות התקציב 2013 ו-2014 וסכום ההוצאה הממשלתית בשנת התקציב 2013), התשע"ג–2013, בקריאה ראשונה.

יחיאל חיליק בר: מי בעד?

יחיאל חיליק בר: מי נגד?

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 27 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 42 נגד – 12 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הפחתת הגירעון והגבלת ההוצאה התקציבית (תיקון מס' 13) (שיעור הגירעון בשנות התקציב 2013 ו-2014 וסכום ההוצאה הממשלתית בשנת התקציב 2013), התשע"ג–2013, לוועדת הכספים נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: אם כן, הצעת החוק התקבלה.

יחיאל חיליק בר: בעד – 42 קולות, 12 מתנגדים.

יחיאל חיליק בר: החוק יעבור לוועדת הכספים להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

יחיאל חיליק בר: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/764).

יחיאל חיליק בר: ]

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים לסעיף השמיני: הצעת חוק הלוואות לדיור (תיקון מס' 12), התשע"ג–2013, לקריאה ראשונה.

יחיאל חיליק בר: יציג את הצעת החוק סגן שר האוצר מיקי לוי.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, גברתי השרה, השרים, מתן מענק מיוחד לרוכש דירה או מרחיב דירה קיימת בירושלים נקבע בחוק הלוואות לדיור בשנת 2001, בסכום של עד 90,000 שקלים.

מיקי לוי: גובה המענק הניתן לכל חסר דירה נקבע על 76,800 שקלים בקרקע המדינה ו-57,600 שקלים בקרקעות פרטיות.

מיקי לוי: בשל עלותו התקציבית הכבדה של המענק, כחודש וחצי לאחר כניסתו לתוקף של החוק בשנת 2001 הוא הוקפא מעת לעת לתקופות שונות.

מיקי לוי: ההקפאה האחרונה הסתיימה ב-21 בדצמבר 2012.

מיקי לוי: לאחר מכן לא הוחל ביישומו של הסעיף נוכח סעיף 38 לחוק-יסוד: הכנסת, וזאת עד ליום 5 במאי 2013.

מיקי לוי: סכומי המענקים צמודים למדד, ועומדים היום על כ-96,000 שקלים בקרקע מדינה ו-72,000 שקלים בקרקע פרטית.

מיקי לוי: בירושלים היצע הדירות מוגבל ונתון, עקב סיבות תכנוניות ומדיניות.

מיקי לוי: לאור זאת צפויה ההטבה להוביל לעליית מחירי הדירות בעיר בגובה ההטבה או שיעור משמעותי ממנה.

אראל מרגלית: זה לא נכון.

מיקי לוי: המענק צפוי להתגלגל ברובו, באמצעות מנגנון המחירים, כנראה לקבלנים, ליזמים הפועלים – – –

אראל מרגלית: זה לא נכון.

אראל מרגלית: זה אנשים מעוטי יכולת.

אראל מרגלית: זאת שערורייה.

מיקי לוי: המשמעות היא שמתן המענק צפוי לגרום לעליית מחירים ולעלייה תקציבית.

מיקי לוי: לפיכך, לא ברור אם לצד עלויות המענק תהיה כל תועלת בצדו.

מיקי לוי: יש לציין כי בדוח בנק ישראל משנת 2002 נבדק מתן המענקים ונמצא כי מענקים מעלים את המחיר בשיעור דומה לגובה המענק.

אראל מרגלית: מיקי לוי, בקטמון ח', ט', החוק הזה עזר למשפחות אחרי משפחות.

אראל מרגלית: תסתכל על השכונה ועל איך שהיא מתעוררת.

אראל מרגלית: זה המעט שנותנים, ולקחת את זה זה עוול גדול.

מיקי לוי: חבר הכנסת אראל, אני מזמן אותך לעיין בדוח בנק ישראל לשנת 2002.

אראל מרגלית: אני מזמין אותך לשכונה.

מיקי לוי: נבדק מתן המענקים, ונמצא כי מענקים אלו מעלים את המחיר בשיעור דומה לגובה המענק.

מיקי לוי: לאור זאת מוצע כעת לבטל את סעיף 6ג לחוק, הקובע את הזכות למענק כאמור.

מיקי לוי: אבקש מחברי הכנסת לאשר את הצעת החוק בקריאה ראשונה ולהעבירה לוועדת הכספים להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

מיקי לוי: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: אני מבקש את חבר הכנסת באסל גטאס.

יחיאל חיליק בר: נמצא?

יחיאל חיליק בר: לא נמצא.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת אראל מרגלית, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת מאיר פרוש, ואחריו – אורי מקלב.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: שלוש דקות.

אראל מרגלית: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, סגן השר מיקי לוי, אני רוצה להגיד לכם איפה החוק הזה בא לידי ביטוי בירושלים בשנים האחרונות, כדי שלא תחשבו שזה על העצים.

אראל מרגלית: אני במקרה מכיר חלק גדול מהמשפחות שניצלו את החוק הזה בכמה שכונות; שתיים אני אתן כדוגמה.

אראל מרגלית: אחת מהן היא ברזיל–אולסוונגר.

אראל מרגלית: אתה מכיר את זה?

אראל מרגלית: זו השכונה הזאת עם בית-ספר ארגנטינה, השכונה בקריית-היובל שיש בה העוני אולי הגדול שיש בירושלים.

אראל מרגלית: השכונה השנייה זה קטמון ח'-ט', ליד גוננים.

אראל מרגלית: בשתי השכונות האלה, במקרה חלק גדול מהתלמידים שעברו את הבגרויות בשנים האחרונות – המשפחות שלהם ניצלו את החוק הזה כדי לקנות את הדירות וכדי להרחיב אותן ב-30 מ"ר.

אראל מרגלית: ואם מישהו רוצה לבקר, אם מישהו רוצה לבקר בקטמון ח'-ט', הוא יראה שבארבע השנים האחרונות השכונה הזאת מפסיקה להיראות כשכונת עוני וזוגות צעירים נכנסים.

אראל מרגלית: והדרך היחידה של החבר'ה שגרים שם לקנות חלק מהדירות זה על-ידי החוק הזה.

אראל מרגלית: אני שואל אתכם: מאיפה אתם לוקחים את העוז לקחת מאנשים שסוף-סוף יש להם עזרה מוחשית, אמיתית, לדירה קטנה, לא דירה גדולה, לעוד 30 מ"ר, לבטל את המענק הזה?

אראל מרגלית: החוק הזה חמור כמו העניין של המע"מ; החוק הזה חמור כמו קצבאות ילדים.

אראל מרגלית: החוק הזה חמור כי הוא לוקח את היכולת של אנשים שאין להם הרבה בירושלים, בשכונות העוני של ירושלים, שהשאירו אותן עניות, לקבל איזושהי דירה ואיזושהי עזרה.

אראל מרגלית: ולכן, אני מבקש מכם לא לחשוב על החוק הזה בתור איזה משהו כללי כזה, אלא משהו מוחשי בשכונות שפוגע באנשים כדי שיהיה להם משהו לילדים שלהם ולעצמם.

אראל מרגלית: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת מרגלית.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת מאיר פרוש, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת אורי מקלב; ואחריו – חבר הכנסת ישראל אייכלר; ואחריו – חבר הכנסת אשר.

יחיאל חיליק בר: הרשימה, אגב, סגורה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני, שלוש דקות.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כאחד מאלה שיזמו את הצעת החוק הזה שמבקשים כיום לבטל, אני מבקש להתייחס ולומר כמה משפטים לחברי הכנסת.

מאיר פרוש: הדבר הזה קרה בתקופתו של אהוד ברק כראש הממשלה, ודווקא בתקופתו זכינו לאוזן קשבת והכנסת חוקקה את החוק למתן מענקי דיור לרוכשי דירות בירושלים, זכאי משרד השיכון.

מאיר פרוש: מה הייתה המטרה של אותו חוק?

מאיר פרוש: המטרה של אותו חוק הייתה לחזק את ירושלים ולמנוע את ההגירה השלילית שהיינו עדים לה – ועדיין אנחנו עדים לה, אבל בתקופה ההיא בוודאי היינו עדים להגירה שלילית מול אלה שבאו לגור בירושלים.

מאיר פרוש: ואני רוצה לומר לסגן שר האוצר: אני לא זוכר שאי-פעם האוצר הסכים.

מאיר פרוש: תמיד תמיד האוצר בא ואומר: המענקים האלה בסופו של דבר הולכים לקבלן ולא לרוכשים.

מאיר פרוש: העובדות הן בדיוק הפוכות.

מאיר פרוש: תמיד כשרצינו לעודד ביקושים, הדרך לעודד ביקושים הייתה על-ידי מתן מענקים.

מאיר פרוש: מאז ומתמיד כך זה היה.

מאיר פרוש: מה גם שלא מדובר פה לכל דכפין, מדובר פה לזכאי משרד הבינוי והשיכון.

מאיר פרוש: לזכאי משרד הבינוי והשיכון – למה למנוע מהם את ההטבה הזאת אם ירושלים זקוקה לעוד ועוד ושלא תהיה פה הגירה שלילית?

מאיר פרוש: אני רוצה לבקש ממך, אדוני סגן שר האוצר, אנא תענה לנו.

מאיר פרוש: אנחנו יודעים שבימים אלה הממשלה מבקשת לבטל את המענקים לפריפריה, מכיוון שזה עולה הרבה הרבה כסף לקופת המדינה.

מאיר פרוש: מצד שני אתה אומר פה שיש היום מעט מאוד בנייה בירושלים.

מאיר פרוש: זאת אומרת, אם כבר מישהו יכול לקבל את המענק, אלו מעטים מאוד בירושלים, כי אין הרבה בנייה פה בירושלים.

מאיר פרוש: אבל אם יש כמה אלפים שכן יכולים בסופו של דבר לקבל את המענק הזה, והמענק הזה יעודד אותם לבוא ולגור בירושלים, איך אתה, סגן שר האוצר מיקי לוי, עולה כאן לדוכן ומבקש מחברי הליכוד שימחקו את החוק הזה שמעניק לרוכשים בירושלים מענק של כ-100,000 שקל, שיבטלו אותו?

מאיר פרוש: יש גבול עד כמה אתם יכולים לדרוש מהליכוד ולדרוס אותם בדרך כזאת על כל מה שהם אמרו בעבר שהם מאמינים בו.

אראל מרגלית: אתה צודק.

מאיר פרוש: תגרום לכך שכל חברי מפלגת העבודה יהיו פה.

מאיר פרוש: אולי זה יעזור לנו.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת אורי מקלב, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת אייכלר, חבר הכנסת אשר וחבר הכנסת מוזס.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: שלוש דקות.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך, אני מניח שיש איזה שר באולם פה.

אברהם מיכאלי: יש שר.

אורי מקלב: יש שר.

אורי מקלב: העיקר שסגן השר נמצא, זה מה שחשוב.

אורי מקלב: הצעת החוק שהממשלה מביאה, המבקשת לבטל את המענקים בירושלים, היא הוספת חטא על פשע.

אורי מקלב: לא זו בלבד שהממשלה מקפיאה את הבנייה בירושלים וגורמת למחסור בדיור, היא גם גורמת לביטול חוק, מה שלא נעשה במשך עשר שנים של הממשלות לדורותיהן.

אורי מקלב: הממשלה הראשונה שהתלתה את החוק של חבר הכנסת פרוש בדבר הענקת מענקים בירושלים – הייתה ממשלת ברק, לא ממשלה שאחת המטרות שלה זה לבנות בעיר הבירה, בירושלים.

אורי מקלב: ממשלת ימין, ממשלה שמנפנפת כל הזמן שצריך לבנות בירושלים, צריך לחזק את ירושלים, עושה בדיוק את ההפך בירושלים.

אורי מקלב: אם זה נכון לגבי כל מקום שצריך לבנות בו ולתת פתרונות, הרי בירושלים כולם יודעים שההגירה השלילית, כפי שאמר חבר הכנסת פרוש, כל כולה היא הגירה שלילית של זוגות צעירים שהדיור יקר להם.

אורי מקלב: איך אפשר לבוא ולהגיד מילים שאין מאחוריהן שום דבר, שרק הקבלנים ירוויחו?

אורי מקלב: על איזה קבלנים אתם מדברים כשאין בנייה של קבלנים, אין בנייה חדשה?

אורי מקלב: החוק הזה נותן גם בדירות יד שנייה את המענק.

אורי מקלב: איך אפשר לבוא להגיד כאן, נציג רשמי של ממשלת ישראל, סגן שר האוצר: הבעיה היא שהקבלנים יקבלו את הרווח?

אורי מקלב: זה לא היה נכון אז, ב-2008, וקל וחומר זה לא נכון עכשיו, כשאין בנייה, שאנחנו יודעים שהמקסימום שהדירות עלו – שאם מישהו רוצה לקנות דירה, זה רק מפני שאולי יהיה לו יותר זול ב-100,000 שקל.

אורי מקלב: כן, אדוני שר השיכון לשעבר.

אריאל אטיאס: יש הקפאת בנייה בירושלים.

אריאל אטיאס: הממשלה לא בונה בירושלים.

אריאל אטיאס: יש הקפאת בנייה בהוראת ראש הממשלה.

אורי מקלב: אני מצטט לכם את מה שמחלקת המחקר של הכנסת כתבה ב-2008, בעקבות הבקשה להתלות את החוק, לא לבטל את החוק; הממשלה הזאת מבקשת לבטל את החוק, לא רק להתלות אותו.

אורי מקלב: כותבים במסמך של מרכז המחקר שלנו, של הכנסת: דחיית הסיוע בדיור בירושלים לפי הצעת החוק הנדונה, ולצדה אי-התערבות ממשלתית מספקת לעידוד הרחבה ניכרת של צד ההיצע, יביאו להמשך ההגירה השלילית מהבירה ולהגדלת שיעור העוני בה.

אורי מקלב: ובפסקה שנייה במסמך הזה של הממ"מ, ב-2008, קל וחומר עכשיו: אפשר לומר שבכל הקשור לחיזוק העיר ירושלים, הצעת החוק מעידה על פער עמוק בין קווי היסוד של הממשלה ובין המדיניות התקציבית בפועל.

אורי מקלב: אומר שביטול – דבר אחד ברור: זה נקרא לחזק את ירושלים?

אורי מקלב: זה נקרא להחליש את ירושלים.

יחיאל חיליק בר: אדוני, משפט סיכום.

אורי מקלב: משפט הסיום הוא שלא רק שמקפיאים, אלא שמבטלים את המענק, מה שאף ממשלה לא העזה עד היום.

אורי מקלב: הממשלות למיניהן ביקשו להתלות באופן זמני, לשנה, לשנתיים.

אורי מקלב: באה הממשלה הזאת ומבקשת לבטל את חוק חיזוק ירושלים.

אורי מקלב: בושה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת אייכלר.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת יעקב אשר – לא נמצא; חבר הכנסת מוזס – לא נמצא; חבר הכנסת דוד אזולאי – מוותר.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת יצחק וקנין.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת זאב, חבר הכנסת אריאל אטיאס וחבר הכנסת אמנון כהן.

יחיאל חיליק בר: אם יש מישהו מהדוברים שמבקש לוותר על זכות הדיבור, נא לעדכן את המזכירות.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת וקנין, שלוש דקות, בבקשה.

יצחק וקנין: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני סגן שר האוצר, מי יושב-ראש קבינט הדיור?

אראל מרגלית: אין.

יצחק וקנין: יש, שר האוצר.

אראל מרגלית: אבל אין קבינט.

יצחק וקנין: יש קבינט דיור.

יצחק וקנין: אני יכול להגיד לך מי האנשים, אם אתה רוצה, השרים שיושבים בקבינט: שר האוצר, שר הבינוי והשיכון.

אראל מרגלית: איפה הם?

יצחק וקנין: אבל אני שואל, אם זה הקבינט ושר האוצר מבין שיש מצוקה גדולה מאוד בנושא הדיור – זוגות צעירים, רבותי, היום לא יכולים לרכוש דירה.

יצחק וקנין: אין מציאות שזוג צעיר יכול לרכוש היום דירה; בתל-אביב – בטוח שלא, בירושלים – שלא נדבר.

יצחק וקנין: אז אני שואל: אם אתם מבטלים את המענקים לפריפריה, ועכשיו הבאתם את החוק הזה, אז איך אתם מתכוונים לפתור את הבעיה של הדיור?

יצחק וקנין: יש לכם איזה משהו שאתם אולי תביאו מהחלל כדי לפתור את הבעיה?

יצחק וקנין: אתם כנראה לא מבינים את גודל הבעיה.

יצחק וקנין: רבותי, היום זוג צעיר בעיירה שלומי לא יכול לקנות דירה.

יצחק וקנין: ולמה?

יצחק וקנין: היום הסברנו שזוג צעיר, כשהוא כשהולך לבנק לקחת הלוואה, אין לו המימון המלא כדי לרכוש דירה.

יצחק וקנין: לא אנחנו אומרים את זה.

יצחק וקנין: ישב היום בוועדת הכלכלה מנכ"ל התאחדות קבלני – אני לא יודע איך קוראים לזה – בוני ישראל, והוא אמר בצורה מפורשת.

יצחק וקנין: רבותי, עשרות זוגות צעירים לא ינצלו את המענק.

יצחק וקנין: למה?

יצחק וקנין: כי אין להם המימון.

יצחק וקנין: ברגע שאתה ביטלת לו את המענק, הקטנת את היכולת שלו להשיג את כל הכסף עבור הדירה.

יצחק וקנין: רבותי, גם בנק ישראל עשה פעולות שמגבילות היום את גובה המשכנתה.

יצחק וקנין: קח את כל זה – זוג צעיר שפעם רכש דירה במרכז הארץ ב-700,000, 800,000 שקל, הייתה לו אפשרות לארגן את הכסף.

יצחק וקנין: היום בשום פנים ואופן הוא לא מסוגל לארגן את זה, כי הדירה שווה מיליון ו-300,000, והוא מקבל משכנתה חצי מיליון עד 600,000 – 50% מערך הדירה.

יצחק וקנין: אז, רבותי, אתם ממיטים פה אסון, כי גם שכירות עולה היום לא פחות ממשכנתה – 3,000 שקלים היום, רבותי, 3,500 שקל.

יצחק וקנין: והנה, רבותי, מתכון איך אתם מביאים גם את שכבות הביניים למטה למטה.

יצחק וקנין: איך אתם תפתרו את הבעיה, רבותי?

יצחק וקנין: השר לפיד, שעומד בתוך הקבוצה הזאת שצריכה בעצם לפתור את הבעיות – איך אתם חושבים שאתם תפתרו את הבעיות, רבותי?

יצחק וקנין: אין לכם שום פתרון.

יצחק וקנין: אין לכם פתרון, רבותי, אלא להביא אותם למטה למטה, עד לשלב, רבותי, שזה יתפרץ, כמו שהיה לפני שלוש שנים.

יצחק וקנין: יהיה לנו רוטשילד פעם שנייה.

יחיאל חיליק בר: אדוני, תודה.

יחיאל חיליק בר: אני מבקש מחברי הכנסת, השעה לא מוקדמת, נא לדייק בזמן.

יחיאל חיליק בר: אנחנו נהיה עקשנים על זה.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת זאב, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת אטיאס; ואחריו – חבר הכנסת אמנון כהן.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: שלוש דקות.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, אני מקווה שבדיון הבא יהיה חצות, ואני אקרא לפניכם "על נהרות בבל".

נסים זאב: אז תצטרפו אתי בבקשה, חד וחלק.

עליזה לביא: יש – – –

נסים זאב: רק שפתיה נעות וקולה לא יישמע.

עליזה לביא: – – –

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, לא הבנתי.

נסים זאב: מה הבעיה להדפיס כל שנה נייר?

נסים זאב: כמה עולה לכם הנייר הזה, תגידו לי?

נסים זאב: הרי החוק הזה קיים כבר למעלה מעשור, וכל שנה עולים לדוכן ומבקשים דחייה, כי הממשלה לא יכולה לשאת בנטל האיום זה, להשתתף ולתת את המענקים האלה.

נסים זאב: אז מה אכפת לממשלה הזאת לעשות איזושהי מחווה, לתת איזושהי תחושה, או אפילו אשליה, שהחוק הזה יום אחד יקום לתחייה, תהיה תחיית המתים ויהיה אפשר לממש אותו?

נסים זאב: הממשלה הזאת כנראה היא חברה קדישא, שכל דבר שאפשר לקבור עוד היום, ביומו תקברנו, ולא לתת שום תקווה.

נסים זאב: מדוע?

נסים זאב: הרי ברור לנו שהממשלה לא מתכוונת, לא בעלמא הָדֵין ולא בעלמא דְאָתֵי – לא חשבה ולא חושבת לתת איזשהו מענק, חלילה וחס, ודאי לא בירושלים.

נסים זאב: אבל תיתנו לפחות את ההרגשה הטובה שיום אחד ממשלת ישראל, יהיה לה פעם כסף.

נסים זאב: אני רוצה לומר שמשרד השיכון, אדוני היושב-ראש, מאז ומעולם היה מעודד מתן הלוואות ומענקים, כי מבחינת המדינה זה הרבה יותר זול.

נסים זאב: אני רוצה שתבינו על מה מדובר.

נסים זאב: בן-אדם שהפך להיות זכאי משרד השיכון, ובסופו של דבר בגלל מצבו הכלכלי הקשה המדינה נאלצת או חייבת לתת לו דירה – פה לא נותנים דירה; נותנים סך הכול מענק של 100,000 או 70,000 או 80,000 שקלים ונפטרים מהמשפחה הזאת.

נסים זאב: אומרים לו: אדוני, תעשה אתה את המאמץ, אתה תעשה את ההשתדלות.

נסים זאב: כמה זה עוזר לאותה משפחה?

נסים זאב: ואני אומר לך, בסופו של דבר, ההשקעה הזו משתלמת כי יעלה למדינת ישראל הרבה פחות להשקיע במשפחות במענקים, הייתי אומר, שלא מגיעים, בין 5%–10% – –

יחיאל חיליק בר: משפט סיום, אדוני.

נסים זאב: – – מאשר להפוך אותם לזכאי משרד השיכון, שבסופו של דבר הממשלה צריכה לתת את כל הדירה על חשבונה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: אנחנו מחקנו בטעות את חבר הכנסת איציק שמולי, אז אנחנו נאפשר לו עכשיו לדבר.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, חבר הכנסת שמולי.

יחיאל חיליק בר: ואחריו – חבר הכנסת אטיאס.

יחיאל חיליק בר: אנחנו מחקנו בטעות גם את חבר הכנסת שי, ואנחנו נחזיר אותו לאחר מכן.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: שלוש דקות.

איציק שמולי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, אומנם הצעת החוק מדברת על בקשה לביטול הלוואות לדיור בירושלים, אך אני, ברשותך, אדוני היושב-ראש, רוצה להרחיב את היריעה ולדבר על כל הארץ, כיוון שהיום בוועדת הכלכלה היה לנו דיון שאפשר לכנות אותו דיון חירום, בדבר ביטול הטבות מענקי מקום בפריפריה.

איציק שמולי: אנחנו מדברים – שנבין על מה אנחנו מדברים – על זוגות צעירים שקונים בפעם הראשונה דירה ביישובים פריפריאליים.

איציק שמולי: 25 יישובים, כמדומני, כאלה, כמו דימונה, נהרייה, מקומות שיש למדינה עניין – צריך להיות למדינה עניין לחזק אותם.

איציק שמולי: והנה באה הממשלה ומחליטה שבאופן מיידי יבוטלו כל הטבות מענקי מקום בפריפריה שהובטחו לזוגות צעירים.

איציק שמולי: יש פה ביקורת משני סוגים.

איציק שמולי: ביקורת מסוג אחד אומרת: אחרי שהממשלה הזו, וגם הממשלה הקודמת, מדברת גבוהה-גבוהה על כך שצריך לקדם את הפריפריה, לתמוך בזוגות הצעירים, היא מקבלת החלטה מהסוג הזה, שאומנם תכסה את יעד הגירעון אבל תקבור תחת אותה החלטה גם את הפריפריה וגם את הזוגות הצעירים.

איציק שמולי: אבל לא פחות חמור, ואני מתנצל שמעל בימת הכנסת אני משתמש בביטוי כזה, יש כאן הולכת שולל של הזוגות הצעירים.

שלי יחימוביץ': לא נורא.

איציק שמולי: כי מה באה – – –

יחיאל חיליק בר: הגזמת, איציק, באמת.

איציק שמולי: אני הילד – – –

יחיאל חיליק בר: הגזמת.

יחיאל חיליק בר: נסחפת קצת.

אריאל אטיאס: – – –

איציק שמולי: אני אומר לכם, הולכת שולל כזאת לא ראיתי הרבה זמן.

איציק שמולי: כי מה בעצם באה הממשלה ואומרת לאותם הזוגות הצעירים?

איציק שמולי: אנחנו, מטוב לבנו, מוכנים לתת לכם עד 1 ביולי כדי לממש את אותה הטבה.

איציק שמולי: רק שכחה הממשלה להודיע באותה הדלפה בשבוע שעבר לערוץ 2 שאין יכולת לאף אחד במדינת ישראל – אפילו לא לשר השיכון בכבודו ובעצמו – להוציא את אותו היתר בנייה שיקנה להם את אותה הטבה בחודש ימים.

איציק שמולי: אז יש פה שתי בעיות.

איציק שמולי: קודם כול, יש פה קרוב ל-3,000 אנשים שעומדים להיפגע מהגזירה הזאת.

איציק שמולי: מן הראוי לאפשר להם ארכה מינימלית, סבירה – ועדת הכלכלה המליצה על 1 ביולי 2014 – כדי לממש את אותה הטבה.

איציק שמולי: כי צריך לזכור שגם הם לא יכולים להתיר את עצמם מההתחייבויות שלקחו.

איציק שמולי: ולא פחות חשוב, אתם יודעים – – –

יחיאל חיליק בר: משפט סיכום.

איציק שמולי: לסיכום, מה לא אמרו לנו ומה לא הבטיחו לנו אחרי המחאה החברתית?

איציק שמולי: ואני אומר לכם, לזוגות הצעירים אפשר לשקר פעם אחת, אפשר לשקר להם פעם שנייה.

איציק שמולי: אבל בסוף יש גבול כמה בדיות וכמה סיפורים הם עוד יוכלו לאכול ולהאמין.

איציק שמולי: בסוף לא יאמינו לכם.

איציק שמולי: וזו המכה הכי גדולה שיכולה להיות, גם לממשלה וגם למי שרוצה לפתור את בעיית הדיור.

איציק שמולי: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת שמולי.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת אריאל אטיאס, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: ואחריו – חבר הכנסת משולם נהרי; ואחריו – חבר הכנסת נחמן שי.

יחיאל חיליק בר: ינעלו את הדיון חבר הכנסת גפני, ואחרון – חבר הכנסת מיכאלי אברהם.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: שלוש דקות.

אריאל אטיאס: אדוני היושב-ראש, אדוני סגן שר האוצר, מאז הקמת הממשלה, וגם אחרי הקמת קבינט הדיור בראשות שר האוצר, הדבר המרכזי שהממשלה עושה לשוק הדיור הוא לבטל את כל ההטבות – ולהעמיס עוד עלויות על רוכשי הדירות – שעשתה הממשלה הקודמת.

אריאל אטיאס: מה שבא לפנינו זה להוסיף חטא על פשע, כי גם מרמים את הציבור – זה המשך הרמאות ממערכת הבחירות – אבל גם בנתונים שנותנים פה, אומרים דברים שהם לא נכונים.

אריאל אטיאס: הגזירה הראשונה שנחתה על רוכשי הדירות היא מס משפרי הדיור.

אריאל אטיאס: אני כבר קראתי לזה "מס גזל", כי מדובר באנשים שכבר קנו דירה פעם אחת, שילמו עליה מס רכישה, מסים למדינה.

אריאל אטיאס: הם מוכרים את הדירה, לא משנה אם הם קונים דירה גדולה יותר או קטנה יותר, הם משלמים עוד מס.

אריאל אטיאס: 3.5%, בדירה ממוצעת זה שווה בין 40,000 ל-80,000 שקל ליחידה.

אריאל אטיאס: השבוע עוד חרפה, העלו את המע"מ בעוד 1%.

אריאל אטיאס: זה שווה עוד לפחות 20,000 שקל לעוד יחידה.

אריאל אטיאס: בהעברת התקציב בסוף מאי קיבלו החלטה לבטל את מענקי המקום בפריפריה.

אריאל אטיאס: לאמור, כל זוג צעיר שקונה דירה ראשונה בחייו, דירה חדשה, כדי לעודד הגירה חיובית ב-28 יישובים, מתוכם שמונה יישובים ערביים, יקבל 100,000 מענק וסבסוד פיתוח.

אריאל אטיאס: במכה אחת הורידו את זה, וזו בשורה לפריפריה.

אריאל אטיאס: הגיע משרד האוצר – החבר'ה של אגף תקציבים, מוכשרים, מתחבלים, לקחו את שר האוצר, ככה ערבבו אותו, אמרו לו: זה הולך לחרדים, יאללה, בוא נוריד את זה.

אריאל אטיאס: מה לעשות, היום הגיעו לוועדת הכלכלה רק חילונים.

אריאל אטיאס: באו לדבר על חריש: אנחנו קנינו דירות בחריש, ואנחנו התחייבנו לקבוצת הרכישה, ואנחנו שילמנו כסף.

אריאל אטיאס: ואנחנו עכשיו שבויים, כי הורידו לנו את 100,000 השקלים האלו, 60,000 יותר נכון, ואנחנו לא יכולים לצאת כי שילמנו דמי קדימה, ואנחנו לא יכולים להיכנס, כי לקחו לנו 60,000 שקל.

אריאל אטיאס: רבותי, 60,000 השקלים האלה, זה 50% – כולל ה-40,000 – מההון העצמי של כל זוג צעיר.

אריאל אטיאס: אומר נציג אגף התקציבים: זה עולה הרבה כסף.

אריאל אטיאס: אז הנה, אני אגיד לכם את השקר.

אריאל אטיאס: כל המענק שווה למע"מ של דירה בפריפריה, אחד לאחד.

אריאל אטיאס: אפילו במקרים מסוימים, כשהדירה היא של ארבעה חדרים, המע"מ עוד מכניס יותר כסף.

אריאל אטיאס: לפי הנתונים של משרד השיכון יש גידול של 30% בהתחלות הבנייה בפריפריה.

אריאל אטיאס: ואני אתן לכם עוד נתון:

אריאל אטיאס: למעלה מ-80% הצלחה במכרזים של המשרד בפריפריה.

אריאל אטיאס: עכשיו באים לירושלים.

אריאל אטיאס: לא מספיק בחודש אחד, עוד מכה.

אריאל אטיאס: בירושלים מדובר בהרחבה של יחידות דיור.

אריאל אטיאס: ככל שמרחיבים יחידת דיור, במקום שלאנשים לא יהיה איפה לגור והם יעברו מירושלים, ותהיה הגירה שלילית – –

משה זלמן פייגלין: נא לסיים.

אריאל אטיאס: – – אנחנו מקבלים פה עוד מכה.

אריאל אטיאס: והיום ישב קבינט הדיור, קיבל הרבה החלטות – אפס החלטות על הפריפריה; אפס החלטות על ירושלים.

אריאל אטיאס: יש שם מיחזור של החלטות על מחנות צה"ל, שיהיו משוחררים – במקרה הטוב – בעוד שבע-שמונה שנים.

אריאל אטיאס: יש שם מיחזור של החלטות על דירות להשכרה ועל חסמים.

אריאל אטיאס: בתקופה הזאת, בימינו, רק גזירות.

אריאל אטיאס: ולכן אנחנו צריכים להתנגד לחוק הזה, לביטול החוק.

משה זלמן פייגלין: תודה רבה, חבר הכנסת אטיאס.

משה זלמן פייגלין: הבא, חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה.

משה זלמן פייגלין: אחריו – חבר הכנסת משה גפני.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, איזה עוד קשקושים יכולה הממשלה הזאת להציע?

נחמן שי: אנחנו הקמנו בכנסת הזאת את השדולה למען ירושלים – אורי מקלב, אראל, צחי, וכמובן מוטי, ורבים אחרים בבית הזה.

נחמן שי: כי כל אחד פה מבין מהי ירושלים.

נחמן שי: כל אחד.

נחמן שי: וכל אחד יודע שחוזקה של העיר הזאת הוא כמו חוזקה של החוליה הכי חלשה בשרשרת.

נחמן שי: והחוליה הכי חלשה בשרשרת היא אותן שכונות שדיבר עליהן אראל, שירושלמים יודעים איפה הן, וגם אתה, אדוני סגן השר, יודע היטב איפה השכונות החלשות של ירושלים, וגם אתה יודע כמה העיר הזאת חלשה וכמה היא זקוקה לעזרה.

נחמן שי: אז במקום שהממשלה הזאת, שרוממות ירושלים בגרונה ושממלאת את ראשנו בהצהרות כמה חשוב שבירת ישראל באמת תזכה במקום הראוי לה – ברגע שזה מגיע לענייני היום-יום הקטנים, שצריך לתמוך במי שיש לו מעט או מי שכמעט אין לו, שוכחת.

נחמן שי: אני באמת חושב שיושבים שם אנשים אטומים.

נחמן שי: אנחנו כל הזמן מדברים עליהם, אבל אני שואל לפעמים מי הם אלה שלא רואים שום דבר חוץ ממספרים.

נחמן שי: הם אפילו לא מציצים מחוץ לחלונות הקטנים האלה של משרד האוצר, להציץ החוצה לראות מה עובר בתוך העיר הזאת.

נחמן שי: והם אומרים: נוריד, זה עלה יותר מדי; או במקרה אחר: לא השתמשו בזה בכלל.

נחמן שי: אם לא השתמשו – כמו שהזכיר ידידי שמולי, והיום ישבנו עם החברים שעוברים עכשיו לחריש – לא השתמשו בסעיף; אם לא השתמשו, אז למה אתם מורידים את זה?

נחמן שי: אנחנו, כולנו, מצווים לעזור לירושלים.

נחמן שי: השמחה הזאת, שאני שומע לפעמים, שיצאו מירושלים, ולפעמים זה חרדים יוצאים, אז זה בכלל טוב שחרדים עוזבים את ירושלים – מה השמחה הזאת?

נחמן שי: צריכים לעבור לירושלים.

נחמן שי: הממשלה הזאת צריכה לעודד הגירה לירושלים ולעצור את הנשירה הזאת מירושלים.

נחמן שי: במקום זה עושים כל מה שיכולים כדי להפריע ולשבש ולעשות את החיים בירושלים קשים.

נחמן שי: אז מה הפלא שזאת העיר השנייה הענייה במדינת ישראל?

נחמן שי: בירת ישראל העיר השנייה בעוני, אחרי בני-ברק.

נחמן שי: זה באמת מאוד מכובד, זה רק משתווה לדירוג של מדינת ישראל ב-OECD.

נחמן שי: צריך לבטל את ההחלטה הזאת, אדוני סגן השר.

נחמן שי: ברגע הזה תהיה אתה ירושלמי במשרד הזה, ותגיד להם: עשיתם דבר שטות, תרדו מזה.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת נחמן שי.

משה זלמן פייגלין: הבא – יעלה חבר הכנסת משה גפני, בבקשה.

משה זלמן פייגלין: אחריו – חבר הכנסת אברהם מיכאלי.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הממשלה הקודמת הצליחה בכמה וכמה מטלות כלכליות.

משה גפני: כשהממשלה החלה את עבודתה בתחילת הקדנציה הקודמת, העולם היה בטלטלה כלכלית בלתי רגילה.

משה גפני: בארצות-הברית נסגרו בנקים, אירופה – חלק מהמדינות שם קרסו, האבטלה ביוון הגיעה לממדים מפלצתיים.

משה גפני: המשק במדינת ישראל, לעומת זאת, היה משק יציב, המערכת הפיננסית שגשגה, הבנקים הצליחו, האבטלה ירדה כפי שלא ירדה למעלה מ-30 שנה, דירוג האשראי עלה.

משה גפני: היו הרבה מאוד דברים שהממשלה הצליחה בהם; הקואליציה, יותר נכון.

משה גפני: יש דבר אחד שהממשלה הקודמת נכשלה בו כישלון טוטלי, זה היה בנושא של הדיור.

משה גפני: האוצר עמד על רגליו האחוריות ונלחם בשר אטיאס.

משה גפני: לשר אטיאס היו כמה דברים שהוא הצליח בהם.

משה גפני: לא נפתרה בעיית הדיור, אבל היו דברים שהוא הצליח בהם: במענקים בפריפריה, בשחרור קרקעות, בדברים שהוא יכול היה לעשות.

משה גפני: אבל אני עוד זוכר דיונים בוועדת הכספים, איך היה עימות בין משרד השיכון לבין משרד האוצר, ומשרד האוצר ניצח.

משה גפני: אם אנחנו מסתכלים בסך הכול הכללי, אנחנו נכשלנו בנושא של הדיור.

משה גפני: והגיע המלאך המושיע.

משה גפני: הגיע שר האוצר יאיר לפיד, הבטיח פוליטיקה חדשה והבטיח שהוא הולך לפתור את הבעיות.

משה גפני: וודאי שהבעיה הראשונה שניצבת בפני הזוגות הצעירים במדינת ישראל זה הדיור.

משה גפני: אני לתומי התפתיתי לחשוב שאולי מבחינה דתית תהיה לנו בעיה, אבל לפחות דירות יהיו לנו.

משה גפני: התברר שלא תורה ולא סחורה.

משה גפני: מה שקרה זה שהתחלנו לחטוף מכות.

משה גפני: אנחנו, אזרחי מדינת ישראל, התחלנו לחטוף מכות שלא היו אפילו בתקופה הקשה הקודמת שלא הצליח בה נושא הדיור.

משה גפני: קודם כול, בלי לעשות חשבון, ביטלו את המענקים בערי הפיתוח, בפריפריה.

משה גפני: התקשרו אלי אנשים לא דתיים – יש שמות שאתם גם מכירים ואני כמובן לא אומר אותם – התקשרו ואמרו: אצלנו זה פיקוח נפש.

משה גפני: השקענו בדמי מקדמה ברכישת דירה, הסתמכנו על מה שהממשלה החליטה בקדנציה הקודמת, והפסדנו.

משה גפני: ופתאום הממשלה מחליטה בבת-אחת, בחוסר רגישות, כדרכה של הממשלה הזאת, או כדרכו של משרד האוצר, שהוא עושה היום מה שהוא רוצה ואין פוצה פה ומצפצף.

משה גפני: וככה, מכה אחרי מכה אחרי מכה, שום פתרון לנושא של הדיור, הרבה יותר גרוע ממה שהיה קודם.

משה גפני: והנה, אנחנו יושבים בוועדת הכספים, ומגיע משרד האוצר – – –

משה זלמן פייגלין: אני מבקש לסיים.

משה גפני: כבר, כבר, אני מסיים.

משה גפני: – – – מגיע משרד האוצר באיזה הצעת חוק אחרת ומבקש פתאום להכניס ביטול של החוק של חבר הכנסת פרוש, של מה שאנחנו דנים בו עכשיו.

משה גפני: ואני עומד משתומם בתוך הוועדה, ואני אומר להם: נושא חדש, מי דיבר על זה בכלל.

משה גפני: לאחר דין ודברים משרד האוצר, בכל אופן בממשלה הוא הרגיש שהוא בעל-בית, פקידי האוצר יודעים ששם הם עושים מה שהם רוצים, אין מי שיכול להתמודד אתם, אז הם חשבו שהם יעשו את זה גם בכנסת.

משה גפני: פה, פתאום הם נתקלו בבעיה, ולכן הם לא הצליחו.

משה גפני: אני זוכר שניגשו החברים מיש עתיד וצעקו עליהם, ובצדק.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת גפני, חבר הכנסת גפני.

משה גפני: ולכן אני קורא לחברים פה במליאה, בניגוד למה שהאוצר העז לעשות בעבר, להקפיא את החוק הזה, היום אין לו בכלל פחד משום דבר.

משה גפני: הוא מבקש מאתנו, לא להקפיא – לבטל, מה שלא היה עד היום.

משה גפני: אבל אמר שר האוצר שעוד שנתיים יהיה טוב, עוד שנה יהיה טוב, אז למה לא מקפיאים?

משה גפני: למה מבטלים?

נסים זאב: אין מגבלה.

משה זלמן פייגלין: תודה.

משה גפני: לא יהיה טוב אם אתם תהיו הממשלה, ולא תהיו.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת גפני.

משה זלמן פייגלין: אני מבקש מחברי הכנסת שעומדים על מנת לא להירדם, בכל זאת לשבת.

שי פירון: אתה משתבח עם השעה.

שי פירון: ככל שהשעה מאוחרת יותר, אתה משתבח.

משה זלמן פייגלין: הדובר הבא – חבר הכנסת אברהם מיכאלי, אחרון הדוברים.

משה זלמן פייגלין: ויסכם את הדיון סגן השר לוי.

משה זלמן פייגלין: בבקשה, חבר הכנסת מיכאלי.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב בראש, חברי השרים, חברי חברי הכנסת, אדוני השר, אני חושב שיש תופעה, שהקואליציה מרגישה קצת שאנחנו בשוונג של עבודה, וזה קצת מלחיץ את האנשים שעברה שעת חצות.

נסים זאב: תאמין לי, נהנים מכל רגע.

אברהם מיכאלי: נסים זאב מזמין את כולם עד ארבע בבוקר להיות פה, בעזרת השם, ונדון בחוקים, שהם חוקים חשובים, מה לעשות.

אברהם מיכאלי: אם אנחנו רוצים לגמור מהר מהר הצבעות, בסוף מה נענה לאותם אזרחים שהולכים לסבול כנראה מההחלטות האלה.

יעל גרמן: שתים-עשרה בלילה זה כבר לא – – –

אברהם מיכאלי: אצלנו שתים-עשרה זה תחילת היום.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, מדובר פה אכן במגמה.

אברהם מיכאלי: כנראה הממשלה החדשה, במקום לתקן את מה שהם תקפו-תקפו-תקפו את הממשלה הקודמת, שגם אנחנו ישבנו בה בקואליציה, ואמרו שיעשו יותר טוב, אני רואה שבמקום לעשות יותר טוב עושים יותר גרוע.

אברהם מיכאלי: דיברו פה כבר חברי לפני; מושלם – אף אחד לא, ולא הספקנו לעשות בקואליציה הקודמת את כל מה שתכננו, אבל פה יושב שר השיכון לשעבר, שכל ניסיון שלו לשנות את הגזירות הישנות שהיו – נכון, 10–15 שנה לא שיווקו קרקעות; נכון, 10–15 שנה הקרקעות שהוקפאו בסוף יצרו מצב של גירעון של עשרות-אלפי יחידות דיור.

אברהם מיכאלי: ומה לעשות, אכן, כפי שאמר חבר הכנסת גפני, האוצר מתנגד לכל שחרור של קרקעות, ועשו כל מיני קומבינות, כל מיני תרגילים, ומה ששוחרר גם שם לא נתנו בקלות לבנות.

אברהם מיכאלי: אבל באתם, יש עתיד.

אברהם מיכאלי: יש איזה ציפייה לזוגות צעירים שמה שאנחנו לא הספקנו, מה שאנחנו לא עשינו, מה שהשרים שלנו לא עשו, אתם תעשו.

אברהם מיכאלי: ומה אנחנו רואים פה?

אברהם מיכאלי: במקום לעשות יותר טוב, אתם עושים יותר גרוע.

אברהם מיכאלי: אתם, כשמתחילים לקצץ, קודם כול מקצצים בחוליות החלשות, מקצצים לזוגות הצעירים.

אברהם מיכאלי: חברים, אתם שמים לב, בחוק ההסדרים שאתם מביאים עוד מעט, להעלאת מס רכישה לזוגות שרוצים לשפר או להיטיב את תנאי הדיור שלהם, אפילו לשנות לרעה.

אברהם מיכאלי: אתם הולכים להטיל עליהם מס על כך שהם רוצים להקטין את הדירה שלהם כי אין להם כסף להחזיק אותה.

אברהם מיכאלי: איפה אתם חיים?

אברהם מיכאלי: הציבור שלנו יסבול את כל הגזירות האלה בלי להגיב בסוף?

אברהם מיכאלי: אני לא קורא לאף אחד רק לעמוד ברחובות, אבל לא יכול להיות שאתם מתארים מצב של יש עתיד, ולא רק שאין עתיד – אתם בסוף מביאים גזירות על הציבור שלא רק שהוא יקרוס מהן, אלא אתם בסוף תעמדו במובן הציבורי לדין שלא תוכלו לצאת מזה בצדק.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת מיכאלי.

משה זלמן פייגלין: סגן השר לוי מוזמן.

מיקי לוי: – – –

משה זלמן פייגלין: אנחנו נעבור להצבעה.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, אני מבקש הודעה לפני כן.

מאיר פרוש: הבית היהודי התגייס כולו?

מאיר פרוש: הבית היהודי התגייס כולו?

משה גפני: אדוני היושב-ראש, אני מבקש, בשם סיעת ש"ס וסיעת יהדות התורה, לראות בהצבעה על החוק הזה הצבעת אי-אמון בממשלה, ואני מגיש את המועמדות.

משה זלמן פייגלין: אתה מגיש את זה בכתב?

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת גפני, אתה מגיש את זה בכתב?

משה זלמן פייגלין: יש לך מועמד?

אלעזר שטרן: – – –

אריאל אטיאס: – – – צריך לבוא עכשיו.

משה גפני: ראש הממשלה צריך – – –

משה זלמן פייגלין: הנה, היא ביקשה.

משה זלמן פייגלין: היא ביקשה להצביע עכשיו.

שי פירון: אנחנו מבקשים הצבעה עכשיו.

משה זלמן פייגלין: בסדר.

שי פירון: בסדר?

ניסן סלומינסקי: – – –

מאיר פרוש: לשבוע הבא.

מאיר פרוש: אי-אמון – – – לשבוע הבא.

שי פירון: אדוני היושב-ראש, אנחנו מבקשים הצבעה עכשיו.

משה זלמן פייגלין: אוקיי.

משה זלמן פייגלין: חברי חברי הכנסת, מכיוון שזו הצבעת אי-אמון, אנחנו נצביע בהצבעה אחת.

משה זלמן פייגלין: הממשלה מבקשת להצביע עכשיו.

משה זלמן פייגלין: מי – – –

קריאה: – – –

שי פירון: לא – – – לבחור בך לראש ממשלה.

משה גפני: לא, לא – – –

מיקי לוי: רק ראש הממשלה יכול – – –

שי פירון: אדוני היושב-ראש, רק להצביע.

משה זלמן פייגלין: כן.

משה זלמן פייגלין: מי שמצביע בעד – הוא בעד החוק ונגד האי-אמון, בהצבעה אחת.

משה גפני: מי קבע שיש אי-אמון?

משה זלמן פייגלין: אתה ביקשת כרגע.

משה גפני: אני מבקש אמון.

קריאה: ראש הממשלה הסמיך אותם.

קריאה: ראש הממשלה צריך להסמיך אותם.

שי פירון: אני השר המייצג את הממשלה.

משה גפני: לא, ראש הממשלה צריך להסמיך אותו.

משה גפני: אני מצטער.

משה גפני: או השר המקשר או ראש הממשלה – שיסמיך אותו.

משה גפני: מה?

אורי מקלב: גפני, בוא ונגיש – – –

זהבה גלאון: הצבעת אמון.

קריאה: כל שר יכול.

משה גפני: לא, לא, לא.

קריאה: – – –

מאיר פרוש: בלי איומים – – –

משה גפני: מה, אתם?

משה גפני: מה?

משה גפני: – – –

מאיר פרוש: הפסקה.

מאיר פרוש: תכריזו על הפסקה.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, זה בלתי אפשרי הדבר הזה.

משה גפני: זה אי-אמון.

משה גפני: אם ראש הממשלה לא הודיע על אמון, עוברים לסעיף הבא.

משה גפני: מה יש?

משה גפני: ביום שני תהיה הצבעה.

משה גפני: עד אז כבר לא יהיה לכם רוב.

משה גפני: לא תהיה קואליציה.

יצחק הרצוג: חברים, זה צריך להיות בשבוע הבא.

קריאות: – – –

עיסאווי פריג': יש מזל שיש עתיד – – –

מאיר פרוש: אין, אין.

מיקי לוי: שר האוצר פה, מה הסיפור?

קריאה: מה זה שר האוצר?

קריאה: ראש ממשלה צריך.

מיקי לוי: מה אתה מדבר?

מיקי לוי: הוא השר המקשר.

מיקי לוי: הוא – – – האחרון.

מיקי לוי: הוא נמצא פה.

נחמן שי: יאללה, תזרימו חברי כנסת.

נחמן שי: תזרימו, תזרימו.

מיקי לוי: בוא ותקרא את התקנון.

מיקי לוי: בוא, גפני.

מיקי לוי: התיאטרון האבסורדי שלך נגמר.

משה גפני: – – –

מיקי לוי: גפני, בוא.

מיקי לוי: אין בעיה.

מיקי לוי: התיאטרון האבסורדי נגמר.

מיקי לוי: בוא, בוא.

משה גפני: לא.

מיקי לוי: אני אעצור אותך.

משה גפני: רגע.

משה גפני: נשמע מה אומר היושב-ראש.

משה זלמן פייגלין: חברי חברי הכנסת, אני קורא לכם.

משה זלמן פייגלין: רבותי, אני מבקש לשבת, להירגע.

משה זלמן פייגלין: הכול בסדר.

משה זלמן פייגלין: נא לשבת.

משה זלמן פייגלין: אני קורא לכם את סעיף 44(ה)(2) בחלק ד' לתקנון: "הצעה להביע אי-אמון בממשלה שהוגשה בסיום הדיון בסעיף העומד על סדר-היום, תובא להצבעה בישיבת הכנסת כאמור בפסקה (1(, ואולם, אם ביקשה זאת הממשלה מייד" – כפי שהיה עכשיו, אני מוסיף – "תתקיים ההצבעה בו ביום, בסיום הדיון באותו סעיף; לעניין סעיף זה תיוצג הממשלה על-ידי אחד מאלה, בסדר הזה: ראש הממשלה, השר שדיבר בשם הממשלה לגבי הסעיף שעל סדר-היום, השר המקשר בין הממשלה לבין הכנסת, שר אחר, ובלבד שהם נוכחים באולם המליאה"; כפי שראינו עכשיו.

משה זלמן פייגלין: אני חושב שהסעיף ברור לחלוטין.

מיקי לוי: נגמר.

משה זלמן פייגלין: ובכן, אדוני שר האוצר, האם אתה מבקש הצבעה עכשיו?

יאיר לפיד: בהחלט.

משה גפני: לא – – –

זהבה גלאון: הצבעת אמון – – –

משה זלמן פייגלין: אנחנו עוברים להצבעה – – –

משה גפני: אני מבקש להפוך את זה – – –

משה זלמן פייגלין: אני חוזר: הצבעה בעד משמעותה בעד החוק ונגד האי-אמון, וכן להפך.

יצחק הרצוג: אפשר לדעת מי הודיע מטעם הממשלה – – –

משה זלמן פייגלין: הצבעה.

יצחק הרצוג: נגד האמון.

יצחק הרצוג: הצבעה מס' 28 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 31 נגד – 22 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הלוואות לדיור (תיקון מס' 12), התשע"ג–2013, לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

משה זלמן פייגלין: בעד הצביעו 31, נגד – 22.

משה זלמן פייגלין: אני קובע שהחוק התקבל והצעת האי-אמון נדחתה.

משה זלמן פייגלין: החוק עובר לדיון בוועדת הכספים להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

אראל מרגלית: אבל אתם מתחילים להתנדנד.

מאיר פרוש: לוועדת החינוך, לוועדת המדע.

משה זלמן פייגלין: אוקיי.

משה זלמן פייגלין: החוק יעבור לוועדת הכנסת.

משה זלמן פייגלין: ועדת הכנסת תחליט אם לוועדת המדע או לוועדת הכספים.

אראל מרגלית: היה מתאים לכם – – –

אראל מרגלית: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/762).

אראל מרגלית: ]

משה זלמן פייגלין: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצעת חוק לתיקון פקודת בתי-הסוהר (מס' 46) (הכנסת חפץ אסור בנסיבות מחמירות), קריאה ראשונה.

משה זלמן פייגלין: יציג את ההצעה השר שי פירון.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

משה זלמן פייגלין: בבקשה, כבוד השר.

שי פירון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, מטרת הצעת חוק זו להתמודד עם שתי תופעות חמורות של החדרת חפצים אסורים לבתי-הסוהר.

משה זלמן פייגלין: מה מצחיק, כבוד השר?

מיכל רוזין: – – – צוחק מההצעות של הממשלה.

קריאות: – – –

משה גפני: מה לשר החינוך ולחפצים אסורים בבתי-סוהר?

שי פירון: הוא מתחיל לחשוב מה אתה מסוגל להכניס.

שי פירון: האחת – תופעה הולכת וגוברת של החדרת חפצים מסוכנים לבתי-הסוהר שיש בהם כדי לסכן ולפגוע בחיי אדם.

שי פירון: די, נו, גפני, מספיק.

קריאות: – – –

משה זלמן פייגלין: בדרך כלל אני מנסה להרגיע את החברים, שהדובר יוכל לדבר.

משה זלמן פייגלין: הפעם צריך לעשות הפוך.

משה זלמן פייגלין: כבוד השר, כוס מים.

יעל גרמן: זה הכול בגלל החינוך.

קריאות: – – –

נסים זאב: אני לא מאמין, זה בלי קנאביס – – –

משה זלמן פייגלין: טוב, רבותי, השעה מאוחרת – – –

נסים זאב: כל מה שאני רואה פה זה בלי קנאביס – – –

שי פירון: נסים, לא שמעתי אותך צועק, אז עשיתי משהו בשבילך.

שי פירון: האחת – תופעה הולכת וגוברת של החדרת – – –

קריאות: – – –

משה זלמן פייגלין: רבותי, רבותי, בכל זאת.

משה זלמן פייגלין: בכל זאת, עדיין יש כמה צופים שצופים בנו גם בשעה הזאת.

משה זלמן פייגלין: זו כנסת ישראל, אנא מכם.

יצחק וקנין: הבעיה, שאסור אחרי השעה – – –

שי פירון: – – – כגון חפצים המשמשים להכנת אמצעי לחימה מאולתרים – – –

נחמן שי: אולי נעבור לחוק הבא.

קריאות: – – –

קריאה: כבוד השר, אפשר לעבור להצבעה.

שי פירון: אתה רוצה להחליף אותי?

מאיר כהן: האחת – תופעה הולכת וגוברת של החדרת חפצים מסוכנים לבתי-הסוהר שיש בהם כדי לסכן ולפגוע בחיי אדם – – –

קריאות: – – –

משה זלמן פייגלין: רבותי, אני מאשר לשר השיכון להחליף את שר החינוך.

משה זלמן פייגלין: ראינו שיש כאן בעיה בהקראת – – –

קריאה: הוא לא שר השיכון – – –

קריאות: – – –

משה זלמן פייגלין: לשר הרווחה.

נסים זאב: – – – לא יכול להיות דבר כזה.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת פריג'.

קריאות: – – –

משה זלמן פייגלין: חברי חברי הכנסת, אני מבקש.

משה זלמן פייגלין: אוקיי, הייתה לנו כאן אתנחתא קומית קצרה.

משה זלמן פייגלין: בואו נחזור לדיון מכובד.

משה זלמן פייגלין: אדוני שר הרווחה שמחליף את שר החינוך, בבקשה.

מאיר כהן: מדובר בתופעה רחבת היקף אשר מבוססת על מגוון רב של שיטות פעולה וסיוע של גורמים שונים מחוץ לבתי-הסוהר, ובכללם גם בני-משפחה של הכלואים.

מאיר כהן: השימוש בטלפונים מוברחים מאפשר לאסירים ביטחוניים לשמור על קשר רציף עם גורמי טרור מחוץ – –

קריאה: – – –

מאיר כהן: אל תפריע.

מאיר פרוש: תזמין אותו, אחר כך הוא יעלה – – –

מאיר כהן: אל תפריע, יקירי.

קריאות: – – –

מאיר כהן: זהו.

מאיר כהן: – – וכן עם חברי ארגוני הטרור במתקנים אחרים, ובכלל זה מאפשר להעביר כספים המיועדים למימון טרור – –

משה זלמן פייגלין: לאט, לאט, שנוכל לשמוע.

מאיר כהן: – – להכווין פיגועים חמורים נגד יעדים ישראליים – –

קריאה: אפשר עוד הפעם לקרוא את זה.

מאיר כהן: – – לרבות פיגועי חטיפה, לקיים קשר עם תשתיות ומפקדות טרור מחוץ לבית-הסוהר, לגייס ולהקים תשתיות חדשות מחוץ לבתי-הסוהר ולשמר פעילות ארגונית וצבאית מבין כותלי בית-הסוהר.

מאיר כהן: בהתאם לסעיף 52 לפקודת בתי-הסוהר, העונש – – –

משה גפני: אדוני השר, אתה יכול להרחיב על הסעיף הזה?

מאיר כהן: גפני, גפני.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת גפני – – –

משה גפני: לא, תרחיב על הסעיף.

מאיר כהן: גפני, אני מבין שהיום אתה הליצן התורן.

מאיר כהן: אנא ממך – –

משה גפני: אני לא ליצן.

משה גפני: אתם ליצנים, עם כל הכבוד.

מאיר כהן: – – פשוט, פשוט אל תפריע.

משה גפני: מה זה, עולה שר החינוך, מדבר על חפץ בבית-סוהר?

משה גפני: – – –

מאיר כהן: – – – תוחמר הענישה.

מאיר כהן: אנחנו מבקשים לתקן את פקודת בתי-הסוהר כך שתוחמר הענישה בגין החדרת מכשירי טלפון או רכיביהם לבתי-הסוהר או החזקתם, לשלוש שנות מאסר; תוחמר הענישה בגין החדרת חפץ אסור מסוכן לחמש שנות מאסר; וכן, תתווסף חלופה של הכנסת חפץ אסור לבית-סוהר בנסיבות מחמירות, כמפורט בהצעת החוק, שהעונש בגינה יעמוד על עשר שנות מאסר.

מאיר כהן: אבקשכם לאשר את החוק המוצע בקריאה ראשונה ולהעבירו לוועדת הפנים והגנת הסביבה לשם הכנתו לקריאה שנייה ושלישית.

מאיר כהן: תודה רבה, גפני.

משה זלמן פייגלין: תודה, אדוני שר הרווחה.

משה זלמן פייגלין: ראשון הדוברים, חבר הכנסת חנא סוייד – נמצא?

משה גפני: – – –

משה זלמן פייגלין: איננו.

משה זלמן פייגלין: הדוברת הבאה, מרב מיכאלי – איננה.

משה זלמן פייגלין: הדובר אחריה, חבר הכנסת איתן כבל, נמצא?

משה זלמן פייגלין: בבקשה, חבר הכנסת איתן כבל, ואחריו – חבר הכנסת באסל גטאס.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, רבותי השרים, אחרי מופע הסטנד-אפ שהיה כאן, החוק הזה הוא חוק, בסופו – סליחה, גברתי – – –

זהבה גלאון: סליחה.

איתן כבל: אנחנו רוצים להיות אופוזיציה, לא? בבקשה.

זהבה גלאון: אז באופוזיציה, תראה מה הם עושים – – – קרקס.

איתן כבל: חברי חברי הכנסת, לכאורה הצעת חוק שהיא על החדרת חפצים לכלא – אני מדבר עכשיו בשיא הרצינות – על פניו, זה נשמע הדבר הכי רציני שיש, מעבר לצחוקים שנשמעו כאן קודם, אבל יחד עם זאת, כמו כל דבר, צריך שתהיה מידתיות.

איתן כבל: בכנסת הזאת אנחנו מביאים יום אחר יום הצעות חוק של היום הרת עולם, ובסופו של עניין אתה נותן שנתיים מאסר, שלוש שנות מאסר, ואתה מביא דבר כזה – הרי אין.

איתן כבל: כל הצעה שאתה רוצה להביא אותה ולהעצים אותה, אתה נותן לה כותרת של פגיעה בביטחון המדינה.

איתן כבל: וכשאתה מביא את הכותרת הזאת של פגיעה בביטחון המדינה – אני מקווה שאין כאן מישהו שחושב שאני בעד פגיעה בביטחון המדינה, אבל בסופו של עניין בבית הזה צריך שיישקלו כל הדברים בצורה מידתית.

איתן כבל: החוק הזה, בכל הכבוד, באופן שהוא מובא, הוא איננו מידתי.

איתן כבל: הוא לא מידתי, אדוני היושב-ראש, ואני מבקש מכם, אני מבקש מהממשלה שוב לשקול את ההצעה כפי שהיא מונחת בפנינו היום.

איתן כבל: אז סיימנו לצחוק וסיימנו לומר את הדברים, אבל כאן יש הצעת חוק שיש לה משמעויות מאוד גדולות.

איתן כבל: ומי שחושב, הרי בכנסת הזו, חבר הכנסת דוד אזולאי, אדוני חבר הכנסת הרצוג – וזה נושא רציני – הרי אי-אפשר שכל הזמן אנחנו נגיד: ככל שאנחנו ניתן עונשים יותר גדולים – יש הרי תזה שלמה האם העונשים הגדולים הם שימנעו את ביצוע המעשה, ויש כאן אנשי משטרה לשעבר שיודעים לתת אולי תשובות יותר טובות בעניין הזה.

איתן כבל: אני חושב שכדאי ומבקש שנשקול את העניין הזה בצורה רצינית.

איתן כבל: תודה.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת איתן כבל.

משה זלמן פייגלין: הדובר הבא – חבר הכנסת נחמן שי.

נחמן שי: מוותר.

משה זלמן פייגלין: מוותר.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת מיקי רוזנטל – איננו.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת אראל מרגלית.

אראל מרגלית: מוותר.

משה זלמן פייגלין: מוותר.

משה זלמן פייגלין: חברת הכנסת זהבה גלאון.

זהבה גלאון: מוותרת.

משה זלמן פייגלין: מוותרת.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת מאיר פרוש, עכשיו אתה יכול לדבר.

משה זלמן פייגלין: יעלה חבר הכנסת מאיר פרוש, ואחריו – חברת הכנסת תמר זנדברג.

משה זלמן פייגלין: בבקשה, שלוש דקות.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מבקש לנצל את זכות הדיבור כדי לומר כאן מעל הבמה, שתשעה חברי כנסת מהבית היהודי מתוך 12 הצביעו לפני כמה דקות על ביטול מענקי דיור לזכאים בירושלים.

מאיר פרוש: אל תטיפו לאף אחד מוסר.

מאיר פרוש: אם אתם מסוגלים להתגייס כדי לבטל את החוק החשוב הזה, אל תבואו ותטיפו מוסר למישהו אחר.

מאיר פרוש: תודה רבה.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת מאיר פרוש.

משה זלמן פייגלין: חברת הכנסת תמר זנדברג נמצאת?

משה זלמן פייגלין: מוותרת.

משה זלמן פייגלין: חברת הכנסת מיכל רוזין?

משה זלמן פייגלין: מוותרת.

משה זלמן פייגלין: איזה יופי אתכם בשעות האלה.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת אורי מקלב?

משה זלמן פייגלין: מוותר.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת ישראל אייכלר – אינו נוכח.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – אינו נוכח.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת דוד אזולאי?

משה זלמן פייגלין: מוותר.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת יצחק וקנין?

יצחק וקנין: מוותר.

משה זלמן פייגלין: מוותר.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה.

משה זלמן פייגלין: יעלה ויבוא חבר הכנסת נסים זאב, ואחריו – חבר הכנסת אריאל אטיאס.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר לך שאנחנו כל כך מתחשבים בקואליציה ובחברים ואנחנו ממש – מה השעה?

נסים זאב: רגע אחד, איפה השעון פה?

נסים זאב: 00:30 ואנחנו רק באמצע – חצות הלילה ואנחנו באמצע הסדר.

נסים זאב: שלא יהיה לכם ספק, אם מישהו חושב לצאת מפה לפני השעה 04:00, שישכח מזה, אז תתכוננו.

נסים זאב: בפעם הבאה כל אחד יבוא עם המזרן, ואם צריך – גם כרית.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, תראה איזה חוק מוזר.

נסים זאב: אני בוודאי, כמו חברי איתן – אם מכניסים כלי נשק ופוגעים בביטחון המדינה, אז מה הספק?

נסים זאב: או משהו שקשור לאמצעי לחימה.

נסים זאב: אבל תתאר לך, אדוני היושב-ראש, מישהו הכניס פלאפון לכלא "מעשיהו" למשל והצליח להערים, ומישהו הכניס פלאפון לכלא שאטה, אז מה הדין לזה שהכניס לכלא שאטה, ששם יש אסיר ביטחוני, ובכלא "מעשיהו" יש גם חרדים?

נסים זאב: אז דינם שווה או לא?

נסים זאב: אני רוצה לדעת איך אפשר להחיל את החוק הזה ולקבוע שמי שמכניס פלאפון זה כאילו שהכניס איזה כלי נשק ולשייך אותו לארגון טרור.

נסים זאב: אני אומר לכם שכל החוק הזה – אני ניסיתי להבין אותו, לפענח אותו, ולא הבנתי אותו.

נסים זאב: איך אפשר לממש אותו?

נסים זאב: הרי צריך להוכיח פה בראיה ברורה שהייתה פה כוונה של חבלה כאשר לא מדובר באמצעי חבלה, לא מדובר באמצעים שאפשר להוכיח בעליל שיש כאן רצון לפגוע בביטחון המדינה.

נסים זאב: אין הוכחה, אין ראיה; פלאפון, בסך הכול פלאפון.

נסים זאב: אני, כשאני נכנס לכלא "מעשיהו" לביקור – – –

זהבה גלאון: כמה יש לך כאלה?

נסים זאב: סליחה, לא בפועל, כן?

נסים זאב: אני בא עם פלאפון ואף אחד לא חושב לרגע שאני אואשם שאולי חלילה וחס אני אעביר את הפלאפון הזה ואני אפגע בביטחון המדינה.

נסים זאב: אז תגידו לי, חברי כנסת יכולים להיכנס עם פלאפונים או לא?

נסים זאב: אם תגידו לי שלא, אני לא מצביע בעד החוק הזה.

איתן כבל: נסים, יש לך עוד 50 שניות.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת נסים זאב.

משה זלמן פייגלין: הבא, חבר הכנסת אריאל אטיאס – אינו נוכח; חבר הכנסת אמנון כהן – אינו נוכח; חבר הכנסת משולם נהרי?

משה זלמן פייגלין: מוותר.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת משה גפני, אחרון הדוברים.

איתן כבל: תן לו גם את 25 השניות של נסים זאב.

משה זלמן פייגלין: שום דבר לא בחינם, חבר הכנסת כבל.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, מדובר בהצעת חוק שיש לה היבטים מאוד מסוכנים, ומצד שני מאוד חשובים.

משה גפני: יש מאסר למי שפוגע בביטחון המדינה, ויכול להיות שבאמת היה צריך להצביע בעד החוק הזה, ומצד שני, העיר חבר הכנסת נסים זאב, אני חושב שקצת באירוניה, אבל מי שמכניס פלאפון לבית-סוהר, לפי מה שכתוב בחוק, יקבל עונש של כמה שנות מאסר.

משה גפני: הכנסת בשעת לילה זו אמורה לקבל החלטה בחקיקה ראשית כאשר אין אף אחד מהממשלה שיודע להסביר במה מדובר.

משה גפני: פשוט לעשות לעג וקלס מהכנסת בפני אזרחי המדינה.

משה גפני: מדובר על הצעת חוק שיש בה דיני נפשות.

משה גפני: שולחים אנשים לכלא להרבה שנות מאסר על דבר שאף אחד לא יודע פה להסביר.

משה גפני: מי שצריך להסביר את הצעת החוק הזאת זה השר לביטחון פנים.

משה גפני: הוא שמופקד על בתי-הסוהר, הוא שצריך להסביר לחברי הכנסת, לשמוע את הדיון, לענות על שאלות שהן מאוד חשובות ויכולות להביא – אם אנחנו לא מסתכלים בכל מקרה על קואליציה ואופוזיציה, בחוק הזה ככל הנראה ההצבעה הייתה עניינית.

משה גפני: המציאות הזאת שבה עולה שר החינוך ומסביר לכנסת, מקריא על הצעת החוק הזאת, ואין לו אפילו שמץ של מושג על מה מדובר; וכשהוא לא יכול להמשיך מסיבות שונות – אולי אפילו בגלל קריאת ביניים שלי, שהייתה בלי כוונה – אז באמצע, בלי שהיושב-ראש קרא לו אפילו – על-פי התקנון זה דבר לא נכון, אסור לעשות את זה – עולה שר הרווחה.

נחמן שי: עולה שר השיכון.

נחמן שי: שר השיכון – הוא קרא לו.

משה גפני: שר השיכון?

משה גפני: זו הייתה טעות.

משה זלמן פייגלין: התבלבלתי, זו הייתה טעות.

משה גפני: לא חשוב.

משה גפני: שר הרווחה.

נסים זאב: גם שר הרווחה – – –

משה גפני: עולה שר הרווחה ומקריא.

משה גפני: דרך אגב, יש לו קול בס כזה של קריין ברדיו, מאוד יפה, אבל הוא לא יודע על מה מדובר.

שי פירון: בגלל זה קראנו לו.

משה גפני: כן, כן, בסדר, אין לי התנגדות.

משה גפני: אין לי התנגדות, אבל אתה צריך לזכור שעל-פי התקנון מי שצריך לקרוא לו זה היושב-ראש.

יעקב פרי: מותר לחבר כנסת חדש לפעמים לטעות.

יעקב פרי: חברי כנסת ותיקים כמוך מתקנים אותו.

משה גפני: השר פרי, אין לי טענה על הטעויות, לא על זה אני מדבר.

משה גפני: אני מדבר לגופו של החוק.

משה גפני: מדובר בחוק שיש בו דיני נפשות.

משה גפני: יכול אדם בתום לב – וגם אדם שיושב בבית-סוהר; אסור לאבד צלם אנוש – הכניס פלאפון לבית-הכלא, לתאו, הכניס פלאפון, והוא על-פי הצעת החוק עלול לקבל שלוש עד חמש שנות מאסר.

קריאה: עשר.

משה גפני: לא, עשר זה רק מי שפוגע בביטחון המדינה.

איתן כבל: אם זה טלפון כשר זה פחות.

משה גפני: אם זה טלפון כשר אז זה יותר, מפני שתלוי איזו ממשלה מכהנת באותו זמן.

משה גפני: ולכן, המציאות הזאת שהכנסת נדרשת עכשיו להצביע על הצעת החוק זה לעג וקלס.

משה גפני: אם אף-על-פי-כן תביאו את זה להצבעה, אני לא אצביע על החוק הזה.

משה גפני: אני לא יודע, יש לי הרבה שאלות שאני רוצה לשאול את השר לביטחון פנים – –

משה זלמן פייגלין: אני מבקש לסיים.

משה גפני: – – ואסור להצביע על הצעת החוק הזאת עכשיו, עד שיבוא השר לביטחון פנים ויסביר.

יעל גרמן: זו רק קריאה ראשונה – – –

משה זלמן פייגלין: אני מודה לך מאוד, חבר הכנסת גפני.

משה זלמן פייגלין: האם יש שר משרי הממשלה, אולי שעוסק בביטחון או שיש לו רקע בנושאי ביטחון, שרוצה לבוא ולסכם את הדיון?

משה זלמן פייגלין: אני מבין.

משה זלמן פייגלין: אני רמזתי לכך, ניסיתי.

משה זלמן פייגלין: אני מבין שאין סיכום מטעם הממשלה, ואנחנו נעבור להצבעה.

מיכל רוזין: הנה, סגן השר רוצה להסביר לנו – – –

משה גפני: אני לא מצביע מפני שזה לא רציני, ההצבעה הזאת.

מיקי לוי: לא צריך, שמענו.

משה גפני: מה "לא צריך"?

משה גפני: בטח שצריך – – – הצבעה מס' 29 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 31 נגד – 13 נמנעים – 3 ההצעה להעביר את הצעת חוק לתיקון פקודת בתי-הסוהר (מס' 46) (הכנסת חפץ אסור בנסיבות מחמירות), התשע"ג–2013, לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

משה זלמן פייגלין: בעד הצעת החוק לתיקון פקודת בתי-הסוהר (הכנסת חפץ אסור בנסיבות מחמירות) הצביעו 31, נגד – 13.

משה זלמן פייגלין: ההצעה עברה, והיא תועבר לוועדת הפנים והגנת הסביבה.

משה זלמן פייגלין: שלושה נמנעו.

משה זלמן פייגלין: תודה.

משה זלמן פייגלין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/763).

משה זלמן פייגלין: ]

משה זלמן פייגלין: אנחנו נעבור להצעת החוק הבאה – הצעת חוק להגנה על עדים (תיקון מס' 4) (התקשרות בהסכמים בין-לאומיים).

משה זלמן פייגלין: השר פירון, אתה מוכן?

שי פירון: מה, עוד פעם?

שי פירון: מאיר – – –

משה זלמן פייגלין: אני מבקש מהשר מאיר כהן לעלות ולהציג את ההצעה, בבקשה.

משה גפני: באמת, נו.

משה גפני: אני הייתי סוגר את הישיבה עכשיו.

נסים זאב: זה – – – שר החינוך עכשיו.

משה זלמן פייגלין: אני אבקש מהשר לוי לעלות להציג את ההצעה.

מאיר פרוש: הוא סגן שר.

משה גפני: סגן השר.

משה זלמן פייגלין: מסגן השר לוי לעלות ולהציג את ההצעה, בבקשה.

משה גפני: סגן השר, אתה, אין לך ממה לצחוק.

משה גפני: אתה יכול לדבר.

משה זלמן פייגלין: קיבלתי ייעוץ של מזכירות הכנסת – סליחה, השר לוי – שאם זה לא בתחום משרדך צריך שזה יהיה שר ולא סגן שר, אז, אנא, נוותר על שירותך, והשר פירון – – –

מיקי לוי: אני לפחות יכולתי להסביר לכם את זה, כמו את הפלאפון.

משה זלמן פייגלין: השר פירון יציג את החוק, בבקשה.

שי פירון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הרשות להגנה על עדים מגינה על עדים אשר נמצא כי בגין שיתוף הפעולה שלהם – –

משה זלמן פייגלין: אם אפשר, יותר לאט בבקשה, שגם אני אוכל להבין.

שי פירון: – – נשקפת סכנה ממשית ומוחשית לחייהם.

שי פירון: לאור רמת הסכנה הגבוהה הנשקפת לעדים המוגנים, קובע מנהל הרשות, בהתאם לסמכותו לפי הוראות סעיף 17(א)(2) – –

מיקי לוי: אני מציע לכם, באמת, חברי הכנסת, מדובר בנפשות – – –

שי פירון: – – התשס"ט–2008, תוכנית הגנה מתאימה לעד המוגן.

שי פירון: במסגרת תוכנית ההגנה, רשאית הרשות להגנה על עדים, בין היתר, להעתיק את מקום מגורי העד המוגן אל מחוץ לישראל – –

זהבה גלאון: לאט יותר.

שי פירון: יש לך שאלה?

משה זלמן פייגלין: המשך לקרוא, בבקשה.

שי פירון: – – בתיאום עם הגוף המקביל במדינה הקולטת ובהתאם לכללים והסכמים בין-לאומיים שגובשו בתחום.

שי פירון: ההסדר הקיים כיום בנושא זה בסעיף 37(א) לחוק להגנה על עדים קובע, כי הגנה על עדים שמדינת ישראל מבקשת את הגנתם במדינה אחרת, או הגנה על עדים אשר מדינה אחרת מבקשת את הגנתם בישראל, תיעשה לפי אמנה רב-צדדית או דו-צדדית שמדינת ישראל והמדינה האחרת צדדים לה, הכוללת הוראות לעניין זה, או לפי הסכם מיוחד בין שתי המדינות שהתקשר בו השר לביטחון הפנים בהסכמת שר המשפטים ושר החוץ.

שי פירון: משמעות ההסדר הקיים היא, שבהיעדר אמנה כאמור נדרשת התקשרות בהסכם מיוחד, בדרג שרים.

שי פירון: הסדר זה אינו נותן את המענה המבצעי הנדרש לפעילות הרשות ואינו עולה בקנה אחד עם השיטה הנהוגה במרבית המדינות שעמן מבקשת הרשות להתקשר בנושא.

שי פירון: הצעת החוק מבקשת לתקן את סעיף 37 לחוק להגנה על עדים ולקבוע כי בהיעדר אמנה רב-צדדית או דו-צדדית שמדינת ישראל והמדינה האחרת צדדים לה, יהיה מוסמך מנהל הרשות להגנה על עדים להתקשר בהסכם מיוחד בנושא עם הגורם המוסמך לכך במדינה אחרת.

שי פירון: הסמכת מנהל הרשות להגנה על עדים להתקשר בהסכמים בנושא עם הגורמים המוסמכים לכך במדינות אחרות תיתן מענה לצרכים המבצעיים הרגישים של הרשות ותאפשר את פעילותה בהתאם לכללים ולהסכמות שגובשו בנושא במדינות רבות.

שי פירון: לפיכך, אבקשכם לאשר את החוק המוצע בקריאה ראשונה ולהעבירו לוועדת הפנים והגנת הסביבה להכנתו לקריאה שנייה ושלישית.

שי פירון: תודה רבה.

משה זלמן פייגלין: תודה, אדוני השר פירון.

משה זלמן פייגלין: ראשון הדוברים, חבר הכנסת חנא סוייד, נמצא?

משה זלמן פייגלין: אינו נוכח.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת איתן כבל מוותר?

יצחק הרצוג: אני יכול להודיע שכל הרשומים ירדו.

משה זלמן פייגלין: אם כך, נעבור להצבעה.

משה זלמן פייגלין: אנחנו מצביעים על הצעת חוק להגנה על עדים (תיקון מס' 4) (התקשרות בהסכמים בין-לאומיים), התשע"ג–2013, בקריאה ראשונה.

משה זלמן פייגלין: הצבעה.

משה זלמן פייגלין: הצבעה מס' 30 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 47 נגד – אין נמנעים – 1 ההצעה להעביר את הצעת חוק להגנה על עדים (תיקון מס' 4) (התקשרות בהסכמים בין-לאומיים), התשע"ג–2013, לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

משה זלמן פייגלין: בעד הצביעו 47, נגד – אף לא אחד, נמנעים – 1.

משה זלמן פייגלין: הצעת החוק להגנה על עדים (תיקון מס' 4) (התקשרות בהסכמים בין-לאומיים) עברה בקריאה ראשונה ותועבר לוועדת הפנים והגנת הסביבה.

משה זלמן פייגלין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/765).

משה זלמן פייגלין: ]

משה זלמן פייגלין: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה:

משה זלמן פייגלין: הצעת חוק למניעת מפגעים (תיקון מס' 8) (סמכות כניסה למקום ועריכת חיפוש לצורך הפסקת רעש), התשע"ג–2013.

משה זלמן פייגלין: יציג את ההצעה השר שי פירון, בבקשה.

שי פירון: חבר הכנסת גפני, עכשיו זה בלי רעש, אני מבקש.

שי פירון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, מטרת הצעת חוק זו היא לתת למשטרה כלים להתמודדות יעילה יותר עם אירועים של הקמת רעש.

שי פירון: אירועים אלה מהווים חלק משמעותי מהאירועים המטופלים על-ידי המשטרה באופן יומיומי.

שי פירון: זה מספיק לאט, חברת הכנסת גלאון?

שי פירון: מעבר להטרדה הקשה הנגרמת לתושבים המתגוררים באזור שבו נגרם הרעש, הניסיון מלמד כי אירועים מסוג זה עלולים להתפתח לאירועי אלימות המסתיימים בתוצאות קשות.

שי פירון: שוטרים הנקראים לטפל בהקמת רעש נתקלים לעתים במצבים – – –

מאיר פרוש: הקראת חוק במהירות כזאת זו פוליטיקה חדשה.

מאיר פרוש: אנחנו לא רגילים לדבר כזה.

שי פירון: שוטרים הנקראים לטפל בהקמת רעש נתקלים לעתים במצבים שבהם מקור הרעש מזוהה כבוקע בוודאות מדירה מסוימת, אך האחראים לגרימת הרעש מסרבים לפתוח את הדלת אף שנדרשו לכך על-ידי השוטרים.

שי פירון: עבירה של הקמת רעש בניגוד להוראות החוק למניעת מפגעים, התשכ"א–1961 – להלן: החוק או החוק העיקרי – היא עבירה מסוג עוון שהעונש הקבוע בגינה עומד על שישה חודשי מאסר או קנס.

שי פירון: מאחר שלא מדובר בעבירה מסוג פשע, השוטרים המגיעים למקום לטפל בהקמת רעש אינם רשאים להיכנס למקום, ובפועל הטיפול המשטרתי – – –

משה גפני: מי המשרד שהכין את זה?

שי פירון: המשרד לביטחון פנים.

שי פירון: – – – הטיפול המשטרתי בהקמת הרעש מותנה ברצונו הטוב של מחזיק המקום לפתוח את הדלת ולאפשר את כניסת השוטרים.

שי פירון: לעתים נתקלים השוטרים בחוסר שיתוף פעולה מצד מחזיק המקום, ובכך מגיע הטיפול המשטרתי למבוי סתום.

שי פירון: במצב זה, הדרך להקנות סמכות כניסה למקום היא באמצעות הוצאת צו חיפוש שיפוטי – פעולה שאורכת זמן ואינה מעשית ברוב המקרים.

שי פירון: לאור האמור, יש לתקן את המצב הקיים כיום ולקבוע במפורש את סמכות הכניסה של שוטר למקום שבו מתבצעת עבירה – –

משה גפני: – – –

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת גפני, סוף-סוף אנחנו מבינים על מה מדובר.

משה זלמן פייגלין: נא לא להפריע.

שי פירון: – – של הקמת רעש לצורך הפסקת ביצוע העבירה.

שי פירון: לפיכך, אבקשכם לאשר את הצעת החוק בקריאה ראשונה ולהעבירה לוועדת הפנים והגנת הסביבה להכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

שי פירון: תודה רבה.

משה זלמן פייגלין: תודה, כבוד השר.

משה זלמן פייגלין: ראשונת הדוברים, חברת הכנסת מרב מיכאלי – אני מבין שאינה נוכחת.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת איתן כבל, בבקשה.

משה זלמן פייגלין: אחריו – חבר הכנסת באסל גטאס.

משה זלמן פייגלין: שלוש דקות.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, אדוני השר; אדוני השר, אני רוצה שתקשיב, אדוני שר החינוך שהקריא לנו דבר שאין לו מושג בו, כי אני רוצה לקבל תשובה על השאלה הבאה.

יעל גרמן: הוא בוועדת שרים לענייני חקיקה.

איתן כבל: על זה נאמר: מעניין לעניין באותו עניין, גברתי.

איתן כבל: אם גברתי שכועסת מאוד תקשיב, אני עליתי לדבר על העניין הזה ואני מדבר עכשיו בכל הרצינות, כי הצעת החוק הזאת – ואני תומך בה; הרי מי אוהב רעש ליד ביתו?

איתן כבל: יש שכונות מסוימות שבכלל אסור שיהיה רעש.

איתן כבל: ביום רביעי הקרוב, אדוני השר היושב בוועדת השרים לחקיקה – אני הגשתי הצעת חוק לקריאה טרומית שמהותה, שאם חס וחלילה פקח שומע שנעשה מעשה של הרג או פגיעה בבעל-חיים ויתבקש להיכנס לחצר כדי לעצור את התהליך הזה – – –

יעל גרמן: היינו בעד, איתן.

איתן כבל: חס וחלילה, זה לא אישי.

איתן כבל: אני לא פונה אלייך עכשיו באופן אישי, אני יודע.

איתן כבל: אבל בהצעת החוק הזאת אמרה לי שרת המשפטים: השתגעת?

איתן כבל: להיכנס לחצר להציל בעל-חיים?

איתן כבל: אבל מסתבר – השתגענו להיכנס לחצר בשביל שהשכן לא יהיה לו רעש?

איתן כבל: תגידו, מה קורה פה?

איתן כבל: מישהו לא כותב פרוטוקול ועוקב אחרי השטויות של עצמו?

מיקי לוי: – – –

איתן כבל: סליחה, מי זה היה?

איתן כבל: אדוני סגן השר, בתוקף תפקידך הקודם, קודם כול, כך: אפשר לבוא גם בוועדה.

איתן כבל: הרי כתוב: "אתה חונן לאדם דעת ולאנוש מלמד בינה".

איתן כבל: המשמעות של המשפט היא שוועדת שרים גם יודעת לבוא ולומר שאם נתקן ונוסיף – הרי ועדת שרים זה לא איזה סרט נע.

איתן כבל: יושבים אנשים וחושבים; אמורים לפחות.

איתן כבל: בסופו של עניין, אדוני השר, גברתי השרה – ואני יודע שאתם גם תמכתם בהצעת החוק – אתה מוצא את עצמך באופן מאוד מוזר ופתטי, שכשמישהו מרעיש לשכן שלו מותר לשכן לבוא ולהיכנס; לעומת זאת, אם נעשה מעשה פשע כלפי בעל-חיים, זה לא נורא.

איתן כבל: ואני חושב שיש כאן חברי כנסת מכל הקשת הפוליטית, כאן, בבית הזה, שביום רביעי לא יסכימו לטיפשות הזאת.

איתן כבל: תודה.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת איתן כבל.

משה זלמן פייגלין: יעלה עכשיו חבר הכנסת באסל גטאס – איננו, לא נוכח.

קריאה: – – –

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת נחמן שי – מוותר; חבר הכנסת מיקי רוזנטל – לא נוכח; חבר הכנסת אראל מרגלית – מוותר; חברת הכנסת זהבה גלאון – מוותרת; חבר הכנסת מאיר פרוש – מוותר; חברת הכנסת תמר זנדברג – מוותרת; חברת הכנסת מיכל רוזין, בבקשה.

משה זלמן פייגלין: ואחריה – חבר הכנסת אורי מקלב.

זהבה גלאון: – – – אז למה – – –

קריאה: מה?

קריאה: מה?

קריאה: מה?

זהבה גלאון: אם השרה אומרת שהיא תמכה – – – מפרסמים מהישיבה של ועדת השרים את פרוטוקול – – –

יעל גרמן: אנחנו – – –

משה זלמן פייגלין: בבקשה, חברת הכנסת רוזין.

משה זלמן פייגלין: בבקשה, שלוש דקות.

זהבה גלאון: – – –

יעל גרמן: – – –

מיכל רוזין: נו, אז הנה, יש לכם כבר שתי משימות: גם לאפשר בדיקה של התעללות בבעלי-חיים וגם לשחרר את הפרוטוקולים של ועדת השרים לחקיקה.

מיכל רוזין: תראו, בסוף הרחוב שלי יש שכן שמדי יום חמישי בערב – – –

משה זלמן פייגלין: אני מבקש שקט, חבר הכנסת פרוש.

מיכל רוזין: בדיוק, הנה, השר קלע לדעתי.

מיכל רוזין: מדי יום חמישי בערב, עד 02:00, לפנות בוקר, הוא מוציא רמקולים – –

משה גפני: – – –

מיכל רוזין: – – גדולים מאוד לחצר ביתו וחוגג בשירי קריוקי עד אמצע הלילה.

מיכל רוזין: זה אומר שאני וילדי צריכים לסגור הרמטית את כל הבית, את כל החלונות, על מנת להצליח לישון.

מיכל רוזין: אבל, אבל, גם אני לא הייתי מעזה לחשוב שאני רוצה לפגוע בזכויות האדם שלו, בזכויות האזרח שלו.

מיכל רוזין: אני יכולה להזמין משטרה, אני יכולה להזמין פקחים, אני יכולה לבקש שיעצרו אותו, שייתנו לו קנס.

מיכל רוזין: אבל העובדה פה היא שאנחנו איבדנו כל פרופורציות של מידתיות.

מיכל רוזין: יש רעש בבית?

מיכל רוזין: נכון.

מיכל רוזין: אז מותר עכשיו לשוטר להיכנס לתוך הבית בכוח ולחפש את מקור הרעש?

מיכל רוזין: קצת פרופורציות.

מיכל רוזין: התחלנו את הכנסת הזאת עם חוק האזרחות – אסרנו על אזרחים להינשא ולהביא לכאן את בני-משפחותיהם; אחר כך עברנו לחוק ההסתננות, העיקר שילכו מפה הזרים, האחרים, אלה שאנחנו לא רוצים.

מיכל רוזין: ועכשיו אנחנו מפנים את זה גם כלפי האזרחים שלנו.

מיכל רוזין: זו בדיוק ההידרדרות שלנו, ההידרדרות המוסרית, שבסופו של דבר מגיעים לחוקים אזוטריים כאלה, שהכול כבר מותר.

מיכל רוזין: אין שום גבולות, הכול בסדר, הכול מותר.

מיכל רוזין: אפשר להפר כל זכות אזרחית בשם מדינת המשטרה והחוק.

מיכל רוזין: תעצרו את זה פה, תפסיקו את זה מייד.

מיכל רוזין: תודה.

משה זלמן פייגלין: תודה, חברת הכנסת רוזין.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת אורי מקלב – מוותר; חבר הכנסת ישראל אייכלר – אינו נוכח.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת עיסאווי פריג', בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

שי פירון: עיסאווי, חכה חכה, אתה עוד תבקש ממני דברים.

עיסאווי פריג': רק אתה שומר חוק – – –

מאיר פרוש: גם זה לא קרה – שר מאיים על חבר כנסת – – –

עיסאווי פריג': תראה, לשכנים מותר – – –

מאיר פרוש: – – –

עיסאווי פריג': חבר הכנסת פרוש – – –

משה זלמן פייגלין: שלוש דקות, בבקשה.

קריאה: עיסאווי – – –

עיסאווי פריג': חבר הכנסת פרוש – – –

אראל מרגלית: עיסאווי, אני מבין – – –

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת פריג', חבר הכנסת פריג'.

קריאה: – – – שיורים בכביש הראשי – – –

עיסאווי פריג': ועכשיו אני אגיד את זה, רק – לשכנים מותר מה שאתה לא מוכן לאחרים.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת פריג' – –

עיסאווי פריג': כן.

משה זלמן פייגלין: – – התחלת את הנאום?

זהבה גלאון: – – –

עיסאווי פריג': כן.

משה זלמן פייגלין: נא להתחיל כמו שצריך.

עיסאווי פריג': לא, מה שמעניין, הכנסת – – –

זהבה גלאון: – – – כי אי-אפשר את הרעש הזה – – –

משה זלמן פייגלין: רבותי, רבותי, אנחנו מתחילים.

עיסאווי פריג': מה שאני אומר – – –

איתן כבל: אז תבקש שיורידו את הווליום בכפר-קאסם.

עיסאווי פריג': לא, ומה עם הזיקוקים?

עיסאווי פריג': עוד לא נכנסים לשם.

קריאה: ומספיק עם – – –

קריאות: – – –

עיסאווי פריג': זה מעניין.

קריאות: – – –

עיסאווי פריג': אבל, חברים, זה שלב מתקדם.

עיסאווי פריג': מה שאני אומר, כנראה – איתן, איתן, בגלל שאני ערבי אתה מדבר?

עיסאווי פריג': תשתוק, חלאס.

עיסאווי פריג': נו, באמת.

איתן כבל: אכלתי אותה אתך.

משה זלמן פייגלין: המתן בבקשה, המתן רגע.

משה זלמן פייגלין: רבותי, רבותי חברי הכנסת, השעה מאוחרת מאוד, אבל – חבר הכנסת סלומינסקי, בבקשה.

משה זלמן פייגלין: רבותי, רבותי, חבר הכנסת סלומינסקי, בבקשה.

עיסאווי פריג': חברים – – –

משה זלמן פייגלין: אנא התחל את הנאום שלך בצורה מסודרת, לא בהתנצחות עם חברי הכנסת.

עיסאווי פריג': בגלל – – –

משה זלמן פייגלין: יש לך עוד שתי דקות, בבקשה.

עיסאווי פריג': לא, שלוש דקות יש לי.

משה זלמן פייגלין: אה, רק עכשיו אתה מתחיל?

עיסאווי פריג': עכשיו.

עיסאווי פריג': עוד לא דיברתי.

משה זלמן פייגלין: שתיים וחצי.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

עיסאווי פריג': חברים, כשהקואליציה הזאת קמה נכתב בעיתונות הרבה: זה שיא של ח"כים חדשים.

עיסאווי פריג': וזו אמת, וחלק ניכר מהח"כים הם חלק מהקואליציה.

עיסאווי פריג': יש עכשיו סוד שלאט-לאט מתחיל להתגלות, שצריך שהח"כים החדשים, שרובם חברים שלנו מיש עתיד, שאני – רואים את זה על-פי מפגן הנוכחות כאן – צריך שיירשמו על שמם חוקים.

עיסאווי פריג': צריך להפגין את זה.

עיסאווי פריג': החוקים האלה צריכים לבוא לידי ביטוי.

עיסאווי פריג': ונפל בחלקנו, בכנסת הזאת, לראות את החוקים בסיטונאות.

עיסאווי פריג': איך נרשמים לספר השיאים של הסטטיסטיקה ושל ספר החוקים של המדינה?

עיסאווי פריג': צריך להיות חלק.

עיסאווי פריג': ואכן, הגענו למה שהגענו.

עיסאווי פריג': אני עכשיו – זה השיא בשבילי, אני, כתושב כפר-קאסם ותושב החברה הערבית.

עיסאווי פריג': חברים, אני לפני כחודש התקשרתי למשטרה.

עיסאווי פריג': הייתה חתונה בשכונה – – –

משה זלמן פייגלין: שקט ביציע, בבקשה.

עיסאווי פריג': ב-00:15 התקשרתי.

עיסאווי פריג': זיקוקים שמדירים שינה, לא מצליחים לישון.

עיסאווי פריג': מתקשרים לשוטר, מתקשרים לשוטר, על-פי חוק: השוטר, דחילק, אני לא מצליח לישון, תבוא, יש רעש.

עיסאווי פריג': השוטר: טוב, נבוא, טוב, נבוא, טוב, נבוא.

עיסאווי פריג': רבותי, בואו קודם כול ניישם את החוק הקיים לפני שנוסיף לו, לפני שמוסיפים לו את כל החוק הצפוני הזה.

עיסאווי פריג': מה קרה לנו?

עיסאווי פריג': חוק צפוני לכל דבר.

עיסאווי פריג': בואו קודם כול נקיים את מה שיש.

עיסאווי פריג': למה לי עוד חוק, עוד מילים, עוד משפטים?

עיסאווי פריג': ואת הקיים לפחות אנחנו לא עושים.

עיסאווי פריג': כבוד השר לביטחון הפנים – – –

משה זלמן פייגלין: תודה רבה.

עיסאווי פריג': כבוד השר לביטחון הפנים, אני שמח שיש חשיבה ויש מאמץ חשיבתי לעוד חוקים, אבל, ריבונו של עולם, הזיקוקים, היריות, מה שכל – מה שאנחנו סובלים ועוד לא ניגשים.

עיסאווי פריג': ועוד מה?

עיסאווי פריג': צריך לגשת לבתים.

עיסאווי פריג': אני לא רוצה לבית; תבוא לרחוב לפחות.

עיסאווי פריג': אז, חברים, די.

עיסאווי פריג': בוא לא נעשה צחוק מהעבודה.

עיסאווי פריג': זה צחוק מהבית הזה, החוקים בשביל ספר הסטטיסטיקה של החוקים.

עיסאווי פריג': די, די, די עם זה.

עיסאווי פריג': תודה.

משה זלמן פייגלין: ויש לך, חבר הכנסת פריג', יש לך פתרון לבעיה שמעלה החוק?

עיסאווי פריג': יפה.

עיסאווי פריג': צריך אכיפה של מה שקיים.

קריאה: – – –

עיסאווי פריג': לא להוסיף עוד חוקים רק בשביל הנייר, שייכנסו לספר החוקים, שחבר הכנסת – נרשם עליו עוד חוק.

עיסאווי פריג': תודה.

משה זלמן פייגלין: אני מודה לך, חבר הכנסת פריג'.

אילן גילאון: – – –

קריאה: – – –

משה זלמן פייגלין: אני מבין – –

נסים זאב: לא מוותר.

נסים זאב: אני לא מוותר.

נסים זאב: עוד דקה.

משה זלמן פייגלין: – – שאין חבר כנסת שרוצה לבוא ולדבר.

קריאות: – – –

משה זלמן פייגלין: יש?

קריאה: כן.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה.

נסים זאב: אני רוצה – – –

קריאה: רגע – – –

איתן כבל: חבר'ה, סליחה.

איתן כבל: חברַיָּא – – –

אילן גילאון: נסים, תדבר על הקריוקי, אתה.

אילן גילאון: אתה חזק בזה.

קריאה: עוד שלוש שעות שחרית.

נסים זאב: אל תגיד לי על מה לדבר, בסדר?

משה זלמן פייגלין: בבקשה – – –

נסים זאב: אתה האחרון שתגיד לי.

עיסאווי פריג': אנחנו אופוזיציה.

עיסאווי פריג': מה, מה קרה?

נסים זאב: אה, שכחתי, סליחה.

נסים זאב: אני חושב שאני עדיין בקואליציה.

עיסאווי פריג': – – – קצת.

נסים זאב: אחרי חצות אין, אני פשוט שוכח איפה אני נמצא.

משה זלמן פייגלין: רבותי – – –

קריאה: אחרי חצות – – –

נסים זאב: אדוני היושב-ראש – –

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת זאב, שלוש דקות.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

נסים זאב: – – אני רוצה לדעת למה המואזין כל הלילה מצרצר לנו במוח?

נסים זאב: אחרי חצות, עד לפנות בוקר.

עיסאווי פריג': גילית את אמריקה.

עיסאווי פריג': גילית את אמריקה.

נסים זאב: החוק הזה חל עליהם או לא?

עיסאווי פריג': גילית את אמריקה.

משה זלמן פייגלין: כמובן שלא, מה.

נסים זאב: אל תהיו פראיירים, אני אומר לכם.

עיסאווי פריג': גילית את אמריקה.

נסים זאב: אבל אני רוצה לספר לכם סיפור שהיה בצפת.

קריאה: – – –

נסים זאב: יהודי – –

עיסאווי פריג': גילית את אמריקה.

נסים זאב: – – שם מגאפון על הגג.

משה גפני: – – – נסים.

נסים זאב: מגאפון על הגג, אתה שומע?

נסים זאב: אל תבזבז לי את הזמן, אני מבקש ממך.

נסים זאב: כדי להשמיע את זעקת השבת.

נסים זאב: כמה אנחנו מתגעגעים, אפילו תשאלו את גילאון, אפילו שהוא לא שומר שבת, אבל הוא נהנה לשמוע את הצפירה של שבת.

אילן גילאון: הכי נהנה, יש לי הקלטה.

נסים זאב: לפחות אתה יודע: הנה, עכשיו השבת – –

קריאה: אילן – – –

נסים זאב: – – אתה מקבל אותה.

נסים זאב: לא משנה, אולי אתה הולך לשחק משחק כדורגל, לא יודע מה אתה עושה.

נסים זאב: אבל אתה מרגיש את עונג שבת.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, אתה לא תאמין, הביאו לו משטרה, והמשטרה חייבה אותו להוציא את המגאפון.

נסים זאב: ואתם יודעים מתי צפירת שבת – זה לא באמצע הלילה.

נסים זאב: לא כמו עכשיו – באמת, עכשיו זה רעש נורא ואיום.

נסים זאב: אני חושב שעכשיו אסור להרעיש גם בכנסת.

נסים זאב: אתם צוחקים בקול, בקול רם, ואני חושב שזה חלק מהעבירה על החוק.

נסים זאב: דבר נוסף, אדוני היושב-ראש – דקה, ממש דקה.

נסים זאב: השעון שלי עומד, מה אני אעשה?

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, מה קורה עם מי ששר שירי שבת והשכן – מפריע לו, הוא לא יכול לשמוע את זה?

נסים זאב: הוא יכול להזמין לו משטרה ולומר לו: כן, לפי החוק הזה אני אומר לך, יביאו לו משטרה והוא יפסיק אותו בעל כורחו שלא ישיר שירי שבת, כי בשבילו – השירים מפריעים לו.

נסים זאב: מה מידת הרעש פה, כל אחד לפי הרגישות שלו?

נסים זאב: אני רוצה לדעת, איפה המידתיות?

נסים זאב: איפה הקריטריונים?

נסים זאב: חוק כל כך לקוני, אי-אפשר להבין אותו.

נסים זאב: מישהו קרא אותו?

נסים זאב: בסדר, אז תצביעו איך שאתם רגילים להצביע.

נסים זאב: כשהממשלה מבקשת כולם מרימים את הידיים.

נסים זאב: וענו כל העם ואמרו אמן.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת נסים זאב.

משה זלמן פייגלין: מישהו עוד רוצה לדבר מהרשימה, או שהיית אחרון?

משה זלמן פייגלין: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק למניעת מפגעים (תיקון מס' 8) (סמכות כניסה למקום ועריכת חיפוש לצורך הפסקת רעש), התשע"ג–2013.

משה זלמן פייגלין: הצבעה.

משה זלמן פייגלין: הצבעה מס' 31 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 26 נגד – 20 נמנעים – 2 ההצעה להעביר את הצעת חוק למניעת מפגעים (תיקון מס' 8) (סמכות כניסה למקום ועריכת חיפוש לצורך הפסקת רעש), התשע"ג–2013, לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

משה זלמן פייגלין: בעד – 26, נגד – 20, נמנעים – 2.

משה זלמן פייגלין: הצעת החוק עברה ותידון בוועדת הפנים והגנת הסביבה.

משה זלמן פייגלין: [מס' כ/470; "דברי הכנסת" ה-18, מושב רביעי, חוב' ל"א, עמ' 29650; נספחות.

משה זלמן פייגלין: ]

משה זלמן פייגלין: אנחנו נעבור עכשיו להודעת יושב-ראש הקואליציה.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת יריב לוין, בשם יושב-ראש ועדת החוקה, ימסור את הודעת ועדת החוקה, חוק ומשפט על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק גיל הנישואין (תיקון מס' 6) (העלאת גיל הנישואין המותר), התשע"ב–2012.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

יריב לוין: תודה רבה.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, כבוד השרים, חברות וחברי הכנסת.

יריב לוין: בהתאם להוראות חוק רציפות הדיון בהצעות חוק, התשנ"ג–1993, החליטה ועדת החוקה, חוק ומשפט להודיע לכנסת על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק גיל הנישואין (תיקון מס' 6) (העלאת גיל הנישואין המותר), התשע"ב–2012, של חברי הכנסת דב חנין, עפו אגבאריה, מוחמד ברכה, חנא סוייד, זהבה גלאון, ניצן הורוביץ, אילן גילאון, יריב לוין, חנין זועבי וג'מאל זחאלקה, מס' כ/470.

יריב לוין: תודה.

משה זלמן פייגלין: תודה לחבר הכנסת לוין.

משה זלמן פייגלין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/501).

משה זלמן פייגלין: ]

משה זלמן פייגלין: אנחנו עוברים להצעת חוק הדיינים (תיקון מס' 26) (ייצוג הולם לנשים בוועדה לבחירת דיינים), התשע"ג–2013, של חברות הכנסת שולי מועלם-רפאלי, עליזה לביא וזהבה גלאון וקבוצת חברי הכנסת, קריאה ראשונה.

משה זלמן פייגלין: תציג את הצעת החוק חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

משה זלמן פייגלין: בבקשה, חברת הכנסת רפאלי.

שולי מועלם-רפאלי: חברות וחברים, בהמשך לתמיכתו הנלהבת של חבר הכנסת גפני בבחירתי לוועדה לבחירת דיינים – אז אני מודה לכולכם.

שולי מועלם-רפאלי: ברוך השם נבחרה אישה לוועדה החשובה הזאת.

שולי מועלם-רפאלי: ובהמשך ישיר, אנחנו מבקשות לתקן את הוועדה כולה, כמו שדיברנו כבר על החשיבות האמיתית של השתתפות נשים בכל הגופים שמשפיעים על הציבוריות הישראלית – –

אלעזר שטרן: – – –

שולי מועלם-רפאלי: חבר הכנסת שטרן, זה קשור לנשים.

אלעזר שטרן: אני לא מאמין.

אלעזר שטרן: את?

אלעזר שטרן: הבית היהודי?

שולי מועלם-רפאלי: תאר לך.

שולי מועלם-רפאלי: ברוך השם.

שולי מועלם-רפאלי: הבית היהודי.

שולי מועלם-רפאלי: לגמרי.

שולי מועלם-רפאלי: – – ובוועדה הזאת ביתר שאת.

שולי מועלם-רפאלי: התפקיד של הוועדה – בחירה של דיינים לכהן בבית-הדין הרבני, שלפחות מחצית ממי שבא בפניו הן נשים.

שולי מועלם-רפאלי: הצעת החוק שהגשנו, חברתי חברת הכנסת עליזה לביא ואנוכי וחברת הכנסת זהבה גלאון, מטרתה לשנות את פניה הנוכחיות של הוועדה ולהביא לבחירתן של ארבע נשים לפחות – – –

מאיר פרוש: – – –

שולי מועלם-רפאלי: אני חשבתי שצריך היה להעביר את החוק כבר לפני שבועיים, כשהוא עבר, ברוך השם, בקריאה ראשונה.

מאיר פרוש: – – – לפעם הבאה.

שולי מועלם-רפאלי: לא, לא, לא.

שולי מועלם-רפאלי: ממש חשוב לנו שזה יהיה היום.

שולי מועלם-רפאלי: חשבתי שאולי אפילו הוא יבוא היום לקריאה שנייה ושלישית, אך לא הסתייע.

שולי מועלם-רפאלי: אבל בעזרת השם זה יקרה בקרוב.

נסים זאב: אני חשבתי – – – את ועדת הנשים עוד הערב.

שולי מועלם-רפאלי: אז יכול להיות שהיית צריך אתה להציע את זה ליושב-ראש הקואליציה.

נסים זאב: – – –

שולי מועלם-רפאלי: בעזרת השם.

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו מדברים הרבה, חברי וחברותי, על הצורך – – –

קריאה: ממתי – – –

שולי מועלם-רפאלי: בעזרת השם גם זה יגיע.

משה זלמן פייגלין: כן, חברת הכנסת רפאלי, בבקשה.

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו כל הזמן מדברים על הצורך לחזק ולהעמיק את הקשר בין המערכות הממלכתיות הרבניות ובין החברה הישראלית כולה.

שולי מועלם-רפאלי: חידוש הקשר הזה וההעמקה שלו ייעשו כשתהיה מחויבות של המערכות האלה למציאות החיים העכשווית, כמובן – בתוך גדרי ההלכה היהודית.

שולי מועלם-רפאלי: הסוגיות שמתנהלות בבתי-הדין הרבניים בתחומים של מעמד אישי, עגינות וסרבנות גט הן דוגמאות בולטות לצורך בשינוי תפיסתי ומעשי במינוי דיינים שמכירים בשינויים החברתיים ורוצים לחזק את המחויבות לשיח הכללי, שיוביל לשימוש בפתרונות שההלכה נותנת כדי להשפיע על מצבן של נשים במדינת ישראל.

שולי מועלם-רפאלי: הנושא הזה הוא לא עניין של אנשים דתיים, חברי הכנסת, שומרי המצוות ושאינם שומרי המצוות, הוא עניין של כולנו, והמטרה היא להביא לבחירתן של נשים לוועדה למינוי דיינים.

שולי מועלם-רפאלי: אני קוראת לכולכם, כמובן, להצביע בעד.

משה זלמן פייגלין: תודה, חברת הכנסת רפאלי.

משה זלמן פייגלין: ראשון הדוברים, איתן כבל – אינו נוכח.

איתן כבל: כל פעם אתם – – –

משה זלמן פייגלין: זה בגלל שאתם לא יושבים במקומות שלכם, מה לעשות.

משה זלמן פייגלין: בבקשה, חבר הכנסת כבל.

משה זלמן פייגלין: שלוש דקות.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, גברתי השרה, קודם כול, אני תומך בהצעת החוק הזאת, נתחיל בזה, אבל אני רוצה לנצל את ההזדמנות הזאת ולהתייחס לכותרת שניתנה היום על-ידי הרמטכ"ל על קיצוץ תקציב משמעותי – –

משה זלמן פייגלין: סליחה רגע.

משה זלמן פייגלין: חברי חברי הכנסת, אני מבקש לפזר שם את ההפגנה.

משה זלמן פייגלין: אפשר לדבר בחוץ או לשבת בפנים, אבל אי-אפשר לעמוד בפנים ולנהל פה דיונים מקבילים.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת שלח, בבקשה.

משה זלמן פייגלין: כבוד השר בנט, בבקשה.

איתן כבל: האח בנט, תתייחס לדברי היושב-ראש.

משה זלמן פייגלין: יש עוד כמה אחים שם שמתבקשים לשבת.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, כפי שאמרתי בתחילת דברי, ודאי שאני תומך בהצעת החוק הזאת, אבל אני מבקש לנצל את ההזדמנות הזאת לכותרת שמלווה אותנו מאז הצהריים, שהרמטכ"ל הודיע שהוא עוצר את התע"מ, את התעסוקה המבצעית, במילואים.

איתן כבל: ואני אומר לעצמי: באמת, זה העניין הזה והזה – איך שמגיע הדיון על תקציב, ובעיקר כשמגיע הדיון על תקציב הביטחון, נזכרת מערכת הביטחון – קורים שם דברים מאוד מוזרים.

איתן כבל: מערכת הביטחון פתאום נזכרת שהיא צריכה לקצץ ושהיא עוצרת את תקציב המילואים, ושיותר לא יגייסו לתעסוקה מבצעית.

איתן כבל: ויותר מכך, יש דבר עוד יותר מוזר: אחרי שמקצצים, בסוף השנה מסתבר שתקציב הביטחון עלה ב-3–4 מיליארד כל פעם.

איתן כבל: אז אני אומר לעצמי: האם גם השנה נמצא את עצמנו שמערכת הביטחון וצה"ל יקצצו את התקציב, יעצרו אימונים, יודיעו שצה"ל איננו מוכן למלחמה הבאה – זו המשמעות של ההודעה.

איתן כבל: וב-ynet, מי שעקב, כבר מתחילים לדבר על טראומת מלחמת לבנון השנייה.

איתן כבל: זאת אומרת, עכשיו יש גם משהו – דמון חדש.

איתן כבל: ואני אומר: למען השם, איזה מין דבר זה, איזו אחריות זו?

איתן כבל: אם לצה"ל, למערכת הביטחון, יש הכלים לבוא ולהתמודד עם השאלות האלה.

משה זלמן פייגלין: קריאת ביניים של היושב-ראש: יהיה איזה קישור לנושא בהמשך הדרך?

איתן כבל: אני פתחתי – אדוני היושב-ראש, כשאתה לא התייחסת אלי אני פתחתי ואמרתי, אדוני – ניצלתי את היכרותי את התקנון, וקודם כול אמרתי שאני תומך.

איתן כבל: עכשיו מותר לי לדבר על מה אני חושב.

משה זלמן פייגלין: אני חבר כנסת חדש, אתה יודע שאתה מלמד אותי את צפונות – – –

איתן כבל: לא, חס וחלילה, חבר'ה.

איתן כבל: לא לא, ממש לא.

איתן כבל: עכשיו אתה צריך להחזיר לי חצי דקה.

משה זלמן פייגלין: אתה תקבל 30 שניות.

דוד צור: דבר על חיילות.

איתן כבל: ולכן אני אומר, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת – – –

דוד צור: דבר על קרקל, יש שם חיילות.

איתן כבל: לא, אני אומר בשיא הרצינות – זה נשמע כאילו איזה סוג של התחלה של בדיחה, אבל זה צה"ל.

איתן כבל: זה בכל פעם – ומי שיצא לו לעקוב אחרי ההודעות בכלי התקשורת, זה נשמע כאילו מדובר ב"היום הרת עולם".

איתן כבל: וזה באמת, זה כל כך – אותי לפחות, אדוני היושב-ראש, זה מאוד מכעיס, השימוש שנעשה פעם אחר פעם בכלי הזה של להלך אימים.

איתן כבל: צה"ל במלחמת לבנון השנייה – – –

עמר בר-לב: איתן, הגיע השלום.

איתן כבל: אה, הגיע השלום.

איתן כבל: אוקיי.

איתן כבל: חבר הכנסת עמר בר-לב הודיע לי שהגיע השלום, אז אני אפסיק פה.

איתן כבל: תודה.

משה זלמן פייגלין: אני מאוד מודה לך, חבר הכנסת איתן כבל.

משה זלמן פייגלין: הבא – חבר הכנסת נחמן שי.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה, מעל הדוכן הזה, להצטרף להצעת החוק החשובה הזאת.

נחמן שי: אני רוצה להעיר לך, ידידי חבר הכנסת גפני, שקודם הטחת בכנסת שהיא כל כך פמיניסטית אבל היא לא מצאה מקום ליותר – – –

משה גפני: אני אעלה, אני אסביר את עצמי.

נחמן שי: תסביר, כי זה לא היה ראוי מה שאמרת.

נחמן שי: לא התמודדנו פה נשים מול גברים, אלא בחרנו ככל שיכולנו, ולא היו נשים מועמדות.

נחמן שי: אני באמת מאמין בזכויות נשים – צריך להאמין בזכויות גברים גם, אבל אני מאמין בזכויות נשים, ואני חושב שייצוגן של הנשים בכנסת הזאת עולה על ייצוגן בכנסות הקודמות, ויעלה בעתיד, כמו שאומרת חברתי, בעזרת השם.

נחמן שי: אבל אתה ראית פתאום איזה פגם.

נחמן שי: ואני ראיתי – א.

נחמן שי: אני ראיתי בהתמודדות של נשים, אני רואה בחברותה של חברת הכנסת שולי מועלם הישג, ואני מצטער שחברתי מרב מיכאלי לא נבחרה, ואני מבטיח לך שעוד יבואו ימים וייבחרו יותר נשים.

נחמן שי: אני חושב שצריך לראות שוויון בין נשים וגברים בכל ההליכים ובכל העולם הדתי.

נחמן שי: צריך לראות שוויון בין נשים וגברים.

נחמן שי: אתה יודע, כשאנחנו יושבים ומשוחחים בינינו, אתה מסביר לי שמקומה של האישה מכובד, ושחלילה, גם כשהיא נמצאת באולם התפילה מעבר לווילון היא עדיין חלק בלתי נפרד מהתפילה, גם אם בעיני – לי זה חורה שבת אחרי שבת לראות את זה, אבל אני מקבל את זה.

נחמן שי: אז אני רוצה שכשזה מגיע למקומות יותר חשובים ויותר משמעותיים ניתן כולנו לנשים את המקום הראוי, וזה לא "ניתן להן", הן ראויות לכך.

נחמן שי: ולכן הצעת החוק הזאת היא נכונה, והיא ראשיתו או המשכו של תהליך, והלוואי שהוא ילך ויתגבר ויעמיד נשים וגברים במקום אחד, גם בעולם הדתי היהודי.

נחמן שי: תודה.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת נחמן שי.

משה זלמן פייגלין: הבא שרשום לנו הוא חבר הכנסת אראל מרגלית, ישנו?

יצחק הרצוג: אינו נוכח.

משה זלמן פייגלין: אינו נוכח.

משה זלמן פייגלין: חברת הכנסת זהבה גלאון, בבקשה.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ראשית, ברכות לחברות הכנסת שולי מועלם-רפאלי ועליזה לביא, וברכות – – –

משה זלמן פייגלין: אני מבקש שקט בקצוות שם.

עליזה לביא: – – –

זהבה גלאון: מה?

זהבה גלאון: לברך גם את עצמי?

זהבה גלאון: לברך את עצמי.

זהבה גלאון: אוקיי.

עליזה לביא: – – –

זהבה גלאון: אני אברך את עצמי – אני שמחה להיות חלק מהצעת החוק הזאת.

זהבה גלאון: הצעה שהדבקתי, אנחנו כולנו חברות באותה הצעה, וברכות על הבחירה, חברת הכנסת מועלם.

זהבה גלאון: אני מצטערת שהצעת החוק הזאת הגיעה היום, ולא הגיעה לפני כשבוע, כי כשהיום בחרנו מועמדים, או ליתר דיוק מועמדות, לוועדה למינוי דיינים, לו החוק הזה היה עובר לפני שבוע לא היינו מסתפקים בייצוג סמלי, חשוב מאוד, של חברת הכנסת מועלם; הכנסת הייתה שולחת לפחות ארבע נשים לוועדה לבחירת דיינים.

זהבה גלאון: אני ממש מצטערת שהחוק לא הגיע קודם לכן.

זהבה גלאון: מה שהיה כאן היום הראה שאי-אפשר לסמוך על העמדות השוויוניות, כביכול, שהכנסת מתהדרת בשמן.

זהבה גלאון: הכנסת חוקקה שורה של חוקים שוויוניים, עד שזה בא להצבעה, וכשהיה צריך לבחור נשים חברת הכנסת מרב מיכאלי לא נבחרה.

זהבה גלאון: מה זה אומר?

זהבה גלאון: שאי-אפשר לסמוך עליכם – גם עליכם, חברי חברי הכנסת.

זהבה גלאון: אז מה לנו כי נלין אחר כך על גופים אחרים שלא שמים נשים ברשימות שלהם, או אין שם ייצוג נשים, ומסתפקים באיזה ייצוג סימבולי?

יעל גרמן: הקואליציה לא תמכה בה, האופוזיציה לא תמכה בה.

זהבה גלאון: זה אני לא יודעת.

זהבה גלאון: מרצ – – –

יעל גרמן: פשוט תספרי ותראי.

זהבה גלאון: מרצ התייצבה ותמכה – – –

יעל גרמן: – – –

זהבה גלאון: אני לא עושה חשבון של קואליציה–אופוזיציה, אני מדברת על הכנסת.

זהבה גלאון: הכנסת ככנסת בחרה אישה אחת.

זהבה גלאון: לו החוק הזה היה עובר קודם לכן לא הייתה נבחרת רק אישה אחת.

יעל גרמן: חבל שצריך חוק בשביל זה.

זהבה גלאון: נכון.

זהבה גלאון: אבל צריך חוק בשביל זה, כי אי-אפשר לסמוך – – –

עליזה לביא: אבל חייבים – – – הרכב של הקואליציה הנוכחית, יש למרקם הנוכחי, כי חייבים חוק ולהעביר אותו בהקדם – –

זהבה גלאון: נכון, צודקת, חברת הכנסת עליזה לביא – –

עליזה לביא: – – עכשיו, ולא לחכות כמה שנים.

זהבה גלאון: – – אי-אפשר לסמוך על ההטמעה של הערכים השוויוניים במדינת ישראל, לא בקרב הציבור ולא בקרב חברי הכנסת, ולכן, חברי חברי הכנסת, נכון, זה יהיה לפעם הבאה, אבל גם זה חשוב.

זהבה גלאון: אני קוראת לכם לתמוך בהצעת החוק.

זהבה גלאון: ברכות, וחבל שזה רק כך.

זהבה גלאון: תודה.

משה זלמן פייגלין: תודה, חברת הכנסת גלאון.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת מאיר פרוש – מוותר; חברת הכנסת תמר זנדברג – מוותרת; חברת הכנסת מיכל רוזין – מוותרת; חבר הכנסת אורי מקלב – –

אורי מקלב: גם אני מוותר.

משה זלמן פייגלין: – – מוותר; חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – מוותר; חבר הכנסת אילן גילאון – מוותר; חבר הכנסת יעקב מרגי – אינו נוכח; חבר הכנסת יצחק כהן – אינו נוכח; חבר הכנסת דוד אזולאי – אינו נוכח; חבר הכנסת יצחק וקנין – מוותר; חבר הכנסת נסים זאב.

קריאה: – – –

משה זלמן פייגלין: כל הכבוד.

משה זלמן פייגלין: לא מוותר.

קריאה: נסים מבקש את כל הדקות של אלה שוויתרו.

משה זלמן פייגלין: בבקשה, אדוני.

משה זלמן פייגלין: שלוש דקות.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, חשבתי למה הגברת מועלם, רק, מביאה את הצעת החוק, כי "מעלם" זה מורה, ואת רוצה לחנך אותנו פה, להביא משהו חדש, חדשני.

נסים זאב: עשרה חברים, ועכשיו אנחנו מגדילים את זה ל-11.

נסים זאב: אנחנו מבקשים שעם הרבנים הראשיים לישראל, ועם שני חברי בית-הדין הגדול, תשב נא אישה, על כורחם, עם שרת המשפטים.

נסים זאב: אני רוצה לדעת מאיפה תפיסת העולם העקומה הזאת, שאם אישה לא נמצאת בוועדה, אז מעמד האישה נפגע.

נסים זאב: מה החולי הזה בכלל?

נסים זאב: אני פשוט לא יכול להבין.

אילן גילאון: נכון – לבחור דיינות ולא דיינים.

אילן גילאון: זה נכון.

נסים זאב: אז, אדוני היושב-ראש, בדיוק רציתי להמשיך את זה; מדוע רק לבחור את הדיינים?

נסים זאב: שהיא תבחר את עצמה.

קריאות: – – –

נסים זאב: היא מגישה את עצמה.

שולי מועלם-רפאלי: אתה בדיוק משחק לידיים של מי שעושה במדינה הזאת – – –

נסים זאב: אני – אני בדיוק משחק, כי זה המשחק שיבוא בעקבות – – –

קריאות: – – –

שולי מועלם-רפאלי: ככה הורסים את היהדות במדינת ישראל.

נסים זאב: זה מה שאמר קורח: "כי כל העדה כלם קדשים ובתוכם ה'".

נסים זאב: גם אנחנו חכמים, גם אנחנו יודעים את התורה, גם אנחנו יודעים.

קריאות: – – –

נסים זאב: תגידי לי, היה מישהו יותר גדול, חכם, מקורח?

נסים זאב: גם היה עשיר, גם היה תלמיד חכם – –

עליזה לביא: איך לא – – –

נסים זאב: – – אבל הוא ידע להביא את הפילוג בתוך העם.

נסים זאב: מה קרה?

עליזה לביא: מה ביקשנו?

עליזה לביא: דיינות?

עליזה לביא: מה ביקשנו?

עליזה לביא: אנחנו רוצים נשים – – –

נסים זאב: עכשיו אני רוצה לדעת, אדוני היושב-ראש, החוק אומר – – –

משה זלמן פייגלין: רבותי.

עליזה לביא: – – –

נסים זאב: רחמנא ליצלן, תשמעו מה קורה כאן.

נסים זאב: אבל למה רק הנשים פה צועקות, אפשר לדעת?

נסים זאב: אין זכות – – –

עליזה לביא: – – –

זהבה גלאון: כי אתה מעצבן אותן.

נסים זאב: אני רוצה לדעת, אדוני היושב-ראש, איך אפשר לממש את החוק הזה.

נסים זאב: החוק אומר שחייבים להביא שרה מהממשלה שתהיה נציגה.

נסים זאב: תתארו לכם שבממשלה אין נשים, אז מאיפה נגריל את האישה הזאת?

נסים זאב: מאיפה נביא אותה?

עליזה לביא: – – –

מאיר פרוש: – – –

משה זלמן פייגלין: אני מבקש לאפשר לדובר להמשיך בדבריו.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לדעת, האם אפשר לחייב את הממשלה להביא אישה?

נסים זאב: גם אם אין אישה בממשלה, זאת אומרת, בעצם אני צריך, כדי לבחור את ההרכב הזה – אתם מחייבים את הממשלה, גם אם האישה הזאת לא ראויה להיות שרה, אני חייב להביא אישה שתהיה שרה כדי שהיא תוכל להיות בהרכב הוועדה הזאת.

נסים זאב: תגידו, מה, השתגעתם?

נסים זאב: זהו?

עליזה לביא: – – –

משה זלמן פייגלין: חברת הכנסת לביא, חברת הכנסת לביא.

מאיר פרוש: השרה הזאת תהיה מעל – – –

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת פרוש, אני מבקש.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, מכיוון שבאמת השעה מאוחרת ואני עברתי כבר את השלוש דקות, אני באמת רוצה להתחשב בחברים פה.

נסים זאב: אני לא אנצל את הבמה הזאת, אבל תעשו טובה, תתעשתו קצת.

נסים זאב: לא כל דבר זה פגיעה בכבודה של האישה.

נסים זאב: לפעמים כבודה של האישה הוא לא להיות במקום שהיא לא צריכה להיות, והיא לא צריכה להיות שם, חד וחלק.

נסים זאב: זה שאנחנו בחרנו בך היום – ואני אומר, אני הצבעתי שאת תהיי, כי לא היה – בינך לבין הגברת הנכבדה האחרת העדפתי אישה יותר מסורתית, מה לעשות.

שולי מועלם-רפאלי: תודה, תודה – – –

נסים זאב: אבל למה את כופה את זה עלי?

נסים זאב: למה את מכריחה אותי לבחור אישה?

נסים זאב: לגברים אין כבר זכויות?

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת זאב, תודה.

נסים זאב: לגברים לא נשארו זכויות.

נסים זאב: הזכויות רק אצלכן.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת זאב.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, אני מודיע לך שממחר בבוקר אנחנו כבר נעשה סדר בעניין.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת זאב.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת אטיאס – אינו נוכח; חבר הכנסת אמנון כהן – אינו נוכח; חבר הכנסת משולם נהרי – מוותר.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת שטרן, בבקשה.

משה זלמן פייגלין: מה זה הלחץ החברתי הזה?

משה זלמן פייגלין: חבר כנסת רוצה לדבר.

משה זלמן פייגלין: תנו לו לדבר.

שולי מועלם-רפאלי: גם שטרן מתפלל – – –

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת, שלוש דקות, או פחות, בבקשה.

אלעזר שטרן: אדוני היושב-ראש, שולי, לא יצאת?

אלעזר שטרן: לא בדקתי.

משה זלמן פייגלין: אחרי חבר הכנסת שטרן – אחרון הדוברים, חבר הכנסת גפני.

אלעזר שטרן: עמיתי חברי הכנסת, צריך להשלים חומר לחברי הבית היהודי, נראה לי, שיצאו כשהצעדנו נשים לפורום הבוחר את הרבנות הראשית.

אלעזר שטרן: ויושבים פה עכשיו והולכים להכניס נשים, שלא נדע, לגוף שבוחר דיינים שדנים בסוגי אישות, ונישואין, וגירושין.

אלעזר שטרן: נשים, נשים.

שולי מועלם-רפאלי: – – –

אלעזר שטרן: חברתי חברת הכנסת שולי מועלם, אני לא אחזור על מה שאני אמרתי כשיצאת מהאולם כיוון – – –

שולי מועלם-רפאלי: – – – היה לי תור אצל הרופאה שמטפלת בסרטן שלי – – –

אלעזר שטרן: אני לא הפרעתי לך.

אלעזר שטרן: תקשיבי לי משהו – – –

שולי מועלם-רפאלי: זה מביך.

אלעזר שטרן: אני אפילו לא צחקתי בקול.

אלעזר שטרן: אני צחקתי, תאמיני לי, למרות שהיו פה קטעים מצחיקים – – –

שולי מועלם-רפאלי: מצטערת שהסרטן שלי יותר חשוב מהכול.

שולי מועלם-רפאלי: תתבייש לך.

שולי מועלם-רפאלי: זה ממש מביש.

נפתלי בנט: חוסר דרך ארץ.

אלעזר שטרן: חוסר מה?

נפתלי בנט: חוסר דרך ארץ.

משה זלמן פייגלין: רבותי, לא נראה לי שחבר הכנסת שטרן התכוון להעליב אף אחד.

משה זלמן פייגלין: אם יצא, הוא יוכל להתנצל.

משה זלמן פייגלין: רבותי, שקט בבקשה.

משה זלמן פייגלין: תנו לחבר הכנסת שטרן להמשיך.

אלעזר שטרן: אני מצטט את מה שנאמר פה: אם רוצים לחזק, צריך שיהיו ארבע נשים על מנת לחזק ולהעמיק את הקשר בין המערכות הרבניות לממלכה.

אלעזר שטרן: חיוב של המערכות למציאות החיים העכשווית מחייב שילוב נשים בגוף הבוחר, צורך בשינוי תכנים ומעשים, מינוי דיינים שמצויים בשינוי החברתי.

אלעזר שטרן: כל זה – על מנת להביא לבחירתן של נשים לוועדה למינוי דיינים.

אלעזר שטרן: אתם מבינים שאני תומך בזה.

אלעזר שטרן: אני חושב שכל ההסברים האלה נכונים מאוד.

אלעזר שטרן: אני באמת לא מצליח להבין, אם ככה, למה אנחנו כבר כל כך הרבה ימים ושבועות מבזבזים את הזמן על אי-יכולת להכניס הרבה פחות.

אלעזר שטרן: פה מדובר על ארבע נשים מתוך 11.

אלעזר שטרן: ארבע נשים מתוך 11.

אלעזר שטרן: אנחנו מדברים על 30 מתוך 180.

אלעזר שטרן: תודה.

קריאה: עכשיו קברת את חוק שטרן, ברגע הזה קברת אותו.

קריאה: לא יקום ולא יהיה.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת שטרן.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת משה גפני, בבקשה.

נסים זאב: אני לא מבין למה אני לא אחרון הדוברים, אדוני היושב-ראש.

נסים זאב: אני מבקש לדבר אחרי גפני.

משה זלמן פייגלין: אני אאפשר לחברת הכנסת איילת שקד לסיים את הדיון.

משה זלמן פייגלין: תסיים את הדיון חברת הכנסת עליזה לביא, שהיא אחת היוזמות של החוק.

עליזה לביא: תעשה אותי שנייה.

משה זלמן פייגלין: לא, היא תסיים.

משה זלמן פייגלין: בבקשה, חבר הכנסת גפני.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, יש מידה מסוימת של אי-הבנה מבחינתי, אבל בסדר, זה אולי בגלל שלא למדתי את הליבה, אז יכול להיות שאני לא מבין.

משה גפני: הכנסת היום בחרה את נציגיה לוועדה למינוי דיינים, והיא עשתה את מה שמופיע בחוק.

משה גפני: בחוק הזה שאתן מציעות צריכה להיות חברת כנסת אחת בוועדה למינוי דיינים, והיא נבחרה; הכנסת בחרה בלי החוק, מתוך רצון.

משה גפני: הממשלה אמורה גם לבחור אישה אחת, ואנחנו יודעים שהממשלה תבחר אישה, לא רק שתהיה חברה בוועדה למינוי דיינים – היא גם תהיה יושבת-ראש של הוועדה.

משה גפני: לשכת עורכי-הדין – אני הייתי בוועדה למינוי דיינים כמה קדנציות, ולשכת עורכי-הדין תמיד שלחה אישה.

משה גפני: אני ישבתי עם אישה בוועדה למינוי דיינים.

ניסן סלומינסקי: בפעם האחרונה לא.

משה גפני: הייתה, הייתה, אהובה יששכר הייתה.

משה גפני: לאחרונה, ניסן, לא כשאתה היית.

משה גפני: כשאתה היית לא הייתה אישה.

משה גפני: אתי הייתה אישה.

עליזה לביא: – – –

משה גפני: מה זה משנה?

משה גפני: אתם צודקים, אתם צודקים, חבל על הזמן, אני לא מתווכח.

משה גפני: אבל עם כל הכבוד, אני לא בוויכוח בין הבית היהודי לבינכם.

משה גפני: אין ויכוח.

משה גפני: העובדות כמו שהן.

משה גפני: לא קרה שום דבר.

משה גפני: הרב בן-דהן היה מנהל לשכה, מנהל בתי-הדין הרבניים.

משה גפני: הוא יעיד.

משה גפני: הייתה אישה תמיד, נציגת לשכת עורכי-הדין.

משה גפני: ישבנו, פעלנו יחד, לא הייתה בעיה עם העניין הזה.

משה גפני: זה גוף חילוני שצריך לבחור דיינים.

משה גפני: לי היה ברור – זה בגלל שלא למדתי ליבה, אז אני לא מבין; לי היה ברור שאם חברות הכנסת שהציעו, כולן, שולי ועליזה לביא וזהבה גלאון, אם הן מציעות עכשיו הצעת חוק לחייב את הכנסת לשלוח אישה לוועדה למינוי דיינים – אז אני מבין שהם לא היו מציעים לגבי קאדים וקאדים מד'הב.

משה גפני: זה ברור שהם לא היו מציעים.

משה גפני: הם לא היו מתחילים עם הערבים.

משה גפני: אבל היו מציעים עכשיו הצעת חוק על בתי-משפט, שלוועדה למינוי שופטים הכנסת תהיה חייבת לשלוח אישה, לא לוועדה למינוי דיינים – – –

עליזה לביא: הגשנו.

משה גפני: למה אתן מפריעות לי?

משה גפני: מה אמרתי רע?

משה גפני: הגשת – לא הגשת שום דבר.

משה גפני: זה מה שאתם מגישים.

משה גפני: זה מה שאתם מגישים.

משה גפני: מה שמביאים עכשיו, בשעה 01:15 או 01:20 או 01:30, כבר בלילה – אתם מציעים הצעת חוק שאין לה שום ערך, מכיוון שהתקיים פה ויכוח בין שרת הבריאות יעל גרמן לבינכן, ויעל גרמן טענה, בצדק, שזה צריך להיעשות מאליו ובלי חוק, והכנסת עשתה את זה היום לפני כמה שעות – בחרה אישה לוועדה למינוי דיינים.

זהבה גלאון: אחת.

קריאות: – – –

משה גפני: אלא מה, מה הכנסת לא עשתה?

קריאות: – – –

משה גפני: למה אתן מפריעות לי כשאני אומר אמת?

משה גפני: למה?

יעל גרמן: למה אתה אומר שאמרתי דבר כזה?

משה גפני: תפריעו כשאני לא אומר אמת.

יעל גרמן: אבל לא אמרתי דבר כזה.

משה גפני: הכנסת לא שלחה אישה לוועדה למינוי שופטים, והיה מן הראוי שעכשיו תעלינה חברות הכנסת, אולי גם חברי הכנסת, ובמקום שיהיה חוק על הוועדה למינוי דיינים, תהיה הצעת חוק על הוועדה למינוי שופטים.

משה גפני: מה מתברר לי?

משה גפני: בגלל שלא למדתי ליבה, כמובן אני לא יודע לעשות חשבון, אז אני רק אומר סברה בשכל הישר, והסברה בשכל הישר אומרת שבכלל לא מתכוונים לנשים.

משה גפני: שולי, תקשיבי למה שאני אומר לך, ואני אומר ברצינות.

משה גפני: בכלל לא מתכוונים לנשים.

משה גפני: מתכוונים בסוף הדרך – – –

קריאות: – – –

משה גפני: מה אתם רבים שם, ריבונו של עולם?

משה גפני: שניכם אנשים דתיים, אומנם במפלגות אחרות.

מרדכי יוגב: – – –

משה גפני: אבל אתם מתכוונים למשהו אחר – –

משה זלמן פייגלין: אני מבקש לסיים.

משה גפני: – – או יש ביניכם, אתם אפילו לא מבינים, יש ביניכם שמתכוונים לזה שעל-פי ההלכה צריך שיהיה דיין, ושתהיה גם דיינית.

זהבה גלאון: נכון, שומו שמים.

משה גפני: הנה, שולי.

משה גפני: הנה.

משה גפני: לא נשים על הפרק.

משה גפני: אם כוונתם הייתה לנשים, הייתם מציעים את החוק הזה על הוועדה למינוי שופטים – שהכנסת לא בחרה.

עליזה לביא: הגשתי הצעה.

משה גפני: לא הצעתם את זה עד עכשיו בגלל שהמציעות מחולקות לשני חלקים: חלק רוצה לקעקע את ההלכה, וחלק תמים, שהולך אחריכם וספוג במחיאות הכפיים שהוא מקבל מהציבור החילוני או מחלקו שרוצה לקעקע את ההלכה.

משה גפני: אם כנים דבריכם שאתם מתכוונים לנשים, החוק היה צריך להיות היום על הוועדה למינוי שופטים.

משה גפני: שם אתם לא נוגעים, שם אתם לא עושים חוק, אפילו ששלחו שני גברים היום.

זהבה גלאון: יש לנו חוק.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת גפני.

משה גפני: זהבה, את אומרת את האמת.

משה גפני: שולי תמימה והולכת אחרייך.

זהבה גלאון: שולי לא תמימה – – –

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת גפני.

קריאות: – – –

משה זלמן פייגלין: תסכם את הדיון חברת הכנסת עליזה לביא.

איילת שקד: – – –

משה זלמן פייגלין: אחרי ההצעה אני אאפשר לך.

משה זלמן פייגלין: זה הנוהל.

איילת שקד: למה אחרי ההצבעה?

משה זלמן פייגלין: אחרי חברת הכנסת לביא – ואז אני אאפשר לך לדבר על-פי סעיף 34(א).

משה זלמן פייגלין: רק רגע, חברת הכנסת לביא.

משה זלמן פייגלין: אני מבקש מחבר הכנסת שטרן, שרוצה להודיע הודעה חשובה – כן, בבקשה, חבר הכנסת שטרן.

אלעזר שטרן: אני רוצה לא להתנצל – – –

משה גפני: אני נורא מצטער, אדוני היושב-ראש – – –

משה זלמן פייגלין: אני מבקש.

אלעזר שטרן: אני רוצה לא להתנצל – לבקש סליחה משולי, שבאותו זמן של אותה הצבעה שיצאו התשעה היא הייתה צריכה ללכת לטיפול או לבדיקה רפואית.

אלעזר שטרן: שמעתי על זה, לא ידעתי שזה היה הסיפור.

אלעזר שטרן: בכל מקרה, אני מבקש סליחה.

משה זלמן פייגלין: תודה רבה, חבר הכנסת שטרן.

משה זלמן פייגלין: כל הכבוד.

משה זלמן פייגלין: אני מבקש מחברת הכנסת עליזה לביא לסכם את הדיון.

משה זלמן פייגלין: נדמה לי, חברת הכנסת שקד, שבקשתך מתייתרת, נכון?

משה זלמן פייגלין: לא.

משה זלמן פייגלין: אוקיי.

משה זלמן פייגלין: בבקשה, חברת הכנסת לביא.

עליזה לביא: חבר הכנסת שטרן, אני שמחה שבחרת לבקש את ההתנצלות הזאת.

עליזה לביא: אנחנו כולנו שותפים לדרך החדשה שבה אנחנו רוצים שיותר נשים תהיינה שותפות.

עליזה לביא: חבר הכנסת גפני, אנחנו רק התחלנו.

עליזה לביא: לא יכול להיות שבמדינת ישראל תהיה עוד ממשלה שלא תהיה בה שרה; לא יכולה להיות כנסת שלא יהיו בה לפחות 60 חברות כנסת.

עליזה לביא: גמרנו, השתנו הכללים, אם לא שמת לב.

עליזה לביא: אנחנו בתהליך, וכל מה שאנחנו מקוות, רוצות ומייחלות – ויש פה הרבה שותפים גברים לתהליכים הללו – לא רק בעולם ההלכה.

עליזה לביא: לא באנו בעניין של החוק שלנו לבוא לבקש דייניות; עוד לא בשלו התנאים.

עליזה לביא: בעזרת השם יבשילו התנאים, תהיינה תלמידות חכמות, גם זה יקרה, אבל לא זה הדבר שכרגע אנחנו עוסקים בו.

עליזה לביא: כל מה שאנחנו מבקשים, שבוועדה למינוי דיינים, שעוסקת גם בנשים – כן, גם בנשים, מי כמוך יודע כמה נשים עומדות בפני דיינים.

משה גפני: עדיין – – –

עליזה לביא: כל מה שאנחנו מבקשות במקרה הזה זה שתהיינה נשים בוועדה למינוי דיינים כדי לזהות ולגלות את הדיינים הראויים לעמוד על הכס ולפסוק.

משה גפני: מה שאמרתי – – –

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת גפני, בבקשה.

עליזה לביא: ואני מציעה לכולנו – תראה, גם בוועדה למינוי שופטים, תאמין לי.

עליזה לביא: אני באה מעולמות התוכן שמאוד קרובים לעולמות שלך, ועולם ההלכה נר לרגלי, נר לרגלי, ואני כאן בבית הזה גם בשביל אותן סמטאות אפלות שאותן אני רוצה ומבקשת להאיר.

עליזה לביא: אז יש דברים – תאמין לי, יש הרבה דברים משותפים בינינו, וכדי שעולם הדת היהודי יישאר כאן, בבית הזה ובכלל בחברה הישראלית, אנחנו צריכים וצריכות לפעול.

עליזה לביא: אז יש מקומות שנצטרך את החוקים; יש מקומות שזה לוקח זמן ותהליך, ואנחנו צריכים את החוקים.

עליזה לביא: וגם בוועדה למינוי שופטים – גם שם, מבטיחה לך.

אילן גילאון: מה הבעיה שלך?

אילן גילאון: מה את כל כך מתנצלת?

משה זלמן פייגלין: תודה לחברת הכנסת לביא.

משה זלמן פייגלין: רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק הדיינים (תיקון מס' 26) (ייצוג הולם לנשים בוועדה לבחירת דיינים), התשע"ג–2013.

משה זלמן פייגלין: הצבעה.

משה זלמן פייגלין: הצבעה מס' 32 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 45 נגד – 5 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הדיינים (תיקון מס' 26) (ייצוג הולם לנשים בוועדה לבחירת דיינים), התשע"ג–2013, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

משה זלמן פייגלין: בעד – 45, נגד – 5, נמנעים – אפס.

משה זלמן פייגלין: הצעת החוק עברה.

משה זלמן פייגלין: אני מבקש מחברת הכנסת איילת שקד – ההצעה תעבור לוועדת החוקה, חוק ומשפט – ועל-פי סעיף 34(א) לתקנון אני מבקש מחברת הכנסת איילת שקד לדבר.

איילת שקד: חבר הכנסת שטרן – איפה הוא?

איילת שקד: אתה פופוליסט, ויושבת-ראש המפלגה שלך היא צדקנית ופופוליסטית שעשתה מחטף בוועדת שרים לחקיקה והעבירה את החוק שלך, למרות שסוכם עם הקואליציה ונאמר לה שאנחנו צריכים לעשות דיון סיעתי.

איילת שקד: היא עשתה מחטף והעבירה את החוק, ושנינו יודעים שיש היום נשים בוועדה הזאת בזכות עצמן, כי הן נשים שהן חברות כנסת והן שרות והן ראשי ערים.

איילת שקד: יש עשר נשים – עשרה מינויים לשר הדתות, ושר הדתות אמר שהוא ימנה נשים.

איילת שקד: אז החוק שלך הוא לא חזות הכול, והבריאות של שולי יותר יקרה מהחוק שלך.

איילת שקד: ואתה עשית עלינו, על סיעת הבית היהודי, קמפיין של הדרת נשים – – –

קריאות: – – –

איילת שקד: אתם אמרתם שאנחנו מדירים נשים, ולנו יש שלוש נשים במפלגה ולכם יש אחת.

משה זלמן פייגלין: אוקיי.

משה זלמן פייגלין: תודה רבה.

משה זלמן פייגלין: אנחנו נעבור עכשיו להצעת החוק הבאה.

משה זלמן פייגלין: חברי הכנסת.

משה זלמן פייגלין: חברי הכנסת – – –

מרדכי יוגב: – – – כל הפרובוקציות שיש.

משה זלמן פייגלין: חברי הכנסת, שמענו פה התנצלות.

משה זלמן פייגלין: אין צורך – – –

קריאות: – – –

משה זלמן פייגלין: הגענו סוף-סוף בלילה ארוך זה להצעה האחרונה, חברי הכנסת.

משה זלמן פייגלין: אני מבין שכולם עייפים.

יצחק הרצוג: איזו אחרונה?

משה זלמן פייגלין: הצעת החוק האחרונה מונחת לפני.

משה זלמן פייגלין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/503).

משה זלמן פייגלין: ]

משה זלמן פייגלין: הצעת חוק חובת המכרזים – – –

קריאות: שששש.

קריאות: רבותי.

קריאות: חבר הכנסת מיכאלי, בבקשה.

מאיר פרוש: תשעה מחברי הבית היהודי קברו את חוק ירושלים.

משה זלמן פייגלין: תודה רבה, חבר הכנסת פרוש.

קריאות: – – –

משה זלמן פייגלין: רבותי, נו.

מאיר פרוש: תשעה מתוך 12.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת פרוש, אתה לא רוצה לסיים הלילה?

משה גפני: הבית היהודי.

מאיר פרוש: מהבית היהודי קברו את חוק – – –

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת פרוש, תודה רבה.

משה זלמן פייגלין: תודה רבה.

מאיר פרוש: תשעה מתוך 12.

משה זלמן פייגלין: חברי חברי הכנסת, הצעת חוק חובת המכרזים (תיקון מס' 20 – הוראת שעה) (תיקון) (הארכת הוראת שעה), התשע"ג–2013, של חברי הכנסת שלי יחימוביץ, משה גפני, יצחק וקנין ונחמן שי, לקריאה ראשונה.

משה זלמן פייגלין: תציג את הצעת החוק חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

משה זלמן פייגלין: מי שעומד, אני מבקש או לשבת או לצאת.

משה זלמן פייגלין: בבקשה, חברת הכנסת יחימוביץ.

משה גפני: תשעה חברי הכנסת של הבית היהודי הצביעו נגד חוק ירושלים.

שלי יחימוביץ': אדוני היושב-ראש, חברי – – –

משה זלמן פייגלין: את המריבות אפשר לעשות גם מחר ומחרתיים.

אריאל אטיאס: – – – כשבקואליציה מתחילים לריב.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת אטיאס.

משה זלמן פייגלין: אפשר לשבת.

מאיר פרוש: יריב, אתה לא – – –

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת פרוש.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת פרוש, אתה מפריע לנו כל הערב.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת פרוש.

מאיר פרוש: אני צריך לבוא לשדולה כשהוא מצביע נגד?

משה זלמן פייגלין: נו.

משה זלמן פייגלין: נא לשבת.

משה זלמן פייגלין: חברי הכנסת של ש"ס, נא לשבת.

משה זלמן פייגלין: בבקשה, גברתי.

שלי יחימוביץ': אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חוק הטקסטיל הביטחוני, או בשמו הארוך יותר, שלא אקרא בו בשעת לילה כזאת – – –

משה זלמן פייגלין: השר כהן.

משה זלמן פייגלין: חברת הכנסת לביא, נא לשבת.

שלי יחימוביץ': אדוני היושב-ראש, לי זה לא מפריע.

שלי יחימוביץ': אני מודה לך, אבל לי זה לא מפריע.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

שלי יחימוביץ': החוק נחקק לפני ארבע שנים בקונסנזוס מעורר השתאות של כל סיעות הבית.

שלי יחימוביץ': זה מסוג החוקים שאפשר לחוש את פעולתם ברגע שבו הם נחקקים, כי ביום שבו הוא נכנס לתוקף נוצרו, בו ביום, 1,000 מקומות עבודה בענף הטקסטיל.

שלי יחימוביץ': כיום מספר מקומות העבודה שהחוק הזה יצר עומד על 1,200.

שלי יחימוביץ': הוא נורא פשוט; הוא אומר ששוטר או חייל לא יצאו למשימתם במדים שיוצרו בארץ אחרת, לא בסין, לא במזרח הרחוק במדינה אחרת, ולא בשום מקום אחר, אלא בידי פועל ישראלי ובידי תעשיין ישראלי שהקים מפעל.

שלי יחימוביץ': החוק קובע שגם אם הצעת המכרז הישראלי יקרה עד 50% מזו שניתנה על-ידי מפעל במדינה אחרת, כי אז בכל זאת תהיה עדיפות למפעל הישראלי.

שלי יחימוביץ': אין שום חידוש ושום דבר מדהים בחוק הזה, הוא פשוט העתק של חוק אמריקני זהה, שחוקקה ארצות-הברית הקפיטליסטית כדי להגן על תעשיות הטקסטיל שלה בצפון ובדרום קרוליינה, והוא דומה לעוד הרבה מאוד חוקים באירופה, והוא מתאפשר כיוון שבהסכמי הסחר יש – לא לקוּנה, אלא דבר מכוון, שאומר שהמדינה, בכל מה שקשור להוצאות הביטחון שלה, אינה מחויבת בהסכמי הסחר הבין-לאומיים.

שלי יחימוביץ': אצלנו, לצערי הרב מאוד, החוק הזה לא חל במתכונתו הרחבה על כל התעשיות שקשורות לצבא, לשב"ס, למשטרה, אלא רק בעניין הטקסטיל, שאותו הצלחנו להחריג בכוחות משותפים, וכאמור, התוצאות הן מאוד מאוד ברורות, מאוד מאוד מוחשיות.

שלי יחימוביץ': אנחנו רואים אותן בעיניים, רואים קווי ייצור שנוספו למפעלים בפריפריות וביישובי המיעוטים, ופשוט מספקים עבודה מכובדת לעובדים בהם בשכר צנוע אבל בעבודה שהיא עבודה ראויה ומכובדת.

שלי יחימוביץ': והחוק הזה נורא נורא משתלם.

שלי יחימוביץ': הוא לא רק מוסרי, הוא לא רק ציוני, הוא חוק שפשוט משתלם למדינה, כי לייצר כמות כזאת של מקומות עבודה בכל מתכונת אחרת יעלה פי כמה וכמה מהמיליונים הבודדים שהוא עולה היום ושנבלעים בתוך תקציב המשטרה והביטחון.

שלי יחימוביץ': ויסקונסין, הפיילוט, שלא ייצר אפילו מקום עבודה אחד אלא רק השמות גרועות לעובדים, תוך התעמרות בהם, עלה מאות מיליונים – בפיילוט.

שלי יחימוביץ': וכאן התשובה שוכבת לנו מתחת לפנס, כל כך ברורה, כל כך גלויה, רק לקחת ולאסוף אותה.

שלי יחימוביץ': בחוק הזה אנחנו מאריכים את הוראת השעה שחלה על החוק הקודם לשנתיים נוספות.

שלי יחימוביץ': אנחנו רצינו להאריך אותו בחמש שנים; "אנחנו" אלה המחוקקים שחתומים על המהדורה הנוכחית של החוק, על הארכת הוראת השעה, חברי חבר הכנסת משה גפני, חבר הכנסת יצחק וקנין וחבר הכנסת נחמן שי.

שלי יחימוביץ': במהדורתו הקודמת היו חתומים עליו ח"כים רבים, גם מהליכוד, גם מישראל ביתנו.

שלי יחימוביץ': גם על החוק הזה הייתה חתומה פאינה קירשנבאום, שכבר אינה חברת כנסת מן המניין, לכן אינה יכולה להיות חתומה עליו.

שלי יחימוביץ': אני רוצה להודות לשר הכלכלה נפתלי בנט על כך שבאופן מאוד מאוד ענייני החליט לתמוך בחוק, להאריך אותו אומנם בשנתיים, ולא כפי שרצינו, אבל בכל זאת תמך בחוק, ואף קידם אותו באופן פעיל, אף-על-פי שהוא אינו מתיישב עם השקפת עולמו; אבל הוא אמר לי, ואני מניחה שזה בסדר שאצטט אותו כאן, שלמרות העובדה שהוא לא מסכים עם הצורה הזאת של אופן ייצור מקומות עבודה, הוא לוקח על עצמו כאתגר לייצר בשנתיים האלה מקומות עבודה חלופיים.

שלי יחימוביץ': אשרי המאמין, נאחל לו הצלחה, אבל כיוון שמקומות העבודה האלה עדיין לא יוצרו, אנחנו בוודאי לא נשליך לביתם 1,200 עובדים היום, ועל כן אני מבקשת מכם להצביע בעד החוק.

שלי יחימוביץ': תודה רבה ולילה טוב.

משה זלמן פייגלין: תודה, חברת הכנסת יחימוביץ.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת איתן כבל – מוותר; חבר הכנסת ברוורמן – אינו נוכח; באסל גטאס – אינו נוכח; חבר הכנסת נחמן שי – מוותר; חבר הכנסת עמר בר-לב – מוותר; חבר הכנסת אראל מרגלית – מוותר; חברת הכנסת זהבה גלאון – מוותרת; חבר הכנסת מאיר פרוש – אינו נוכח; חבר הכנסת נסים זאב – אפילו חבר הכנסת נסים זאב מוותר.

אברהם מיכאלי: מעשה נסים.

משה זלמן פייגלין: מעשה נסים.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת יצחק הרצוג.

נסים זאב: בפעם הבאה אני לא אוותר.

נסים זאב: הנה הוא עולה לדבר, אתה רואה.

יצחק הרצוג: אדוני היושב-ראש, חברי וחברותי חברי הכנסת, קודם כול תודה, אדוני היושב-ראש, ואנחנו מסיימים יום ארוך.

יצחק הרצוג: אני מבקש – אם אפשר, חבר הכנסת נהרי – – –

קריאה: – – –

יצחק הרצוג: בסדר, אני רק – מותר לי להגיד תודה.

יצחק הרצוג: אני מבקש להגיד תודה לבית הזה, א.

יצחק הרצוג: על התמיכה בבחירתי לוועדה לבחירת שופטים; ב.

יצחק הרצוג: אני מברך את כל הבית הזה על הצעת החוק הזאת, שעוברת גם לשלי וגם ליוזמים של הצעת החוק; ג.

יצחק הרצוג: הנושא של חוק חובת המכרזים הוא נושא גדול, שחונק את השלטון וחונק את היכולת שלנו לתת אזורי עדיפויות, ומן הדין שהבית הזה ידון אחת ולתמיד במשמעויות של חוק חובת המכרזים.

יצחק הרצוג: תודה רבה.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת יצחק הרצוג.

משה זלמן פייגלין: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק חובת המכרזים (תיקון מס' 20 – הוראת שעה) (תיקון) (הארכת הוראת שעה), התשע"ג-2013.

משה זלמן פייגלין: הצבעה.

משה זלמן פייגלין: הצבעה מס' 33 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 38 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק חובת המכרזים (תיקון מס' 20 – הוראת שעה) (תיקון) (הארכת הוראת שעה), התשע"ג-2013, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

משה זלמן פייגלין: בעד – 38, נגד – אין, נמנעים – אין.

משה זלמן פייגלין: ההצעה עברה.

משה זלמן פייגלין: הצעת החוק חוזרת לדיון בוועדת החוקה, חוק ומשפט.

משה זלמן פייגלין: תם סדר-היום.

משה זלמן פייגלין: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום שלישי, כ"ו בסיוון התשע"ג, 4 ביוני 2013, בשעה 16:00.

משה זלמן פייגלין: ישיבה זו נעולה.