ישיבת מליאה, כנסת 19, פרוטוקול מספר 34, 2013-05-29 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום כ' בסיוון תשע"ג, 29 במאי 2013.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת – בבקשה, גברתי.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת מסקנות ועדת החוץ והביטחון בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת יריב לוין, אורית סטרוק ומאיר פרוש בנושא: ביטחון המתפללים בקבר רחל.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים, כמדי יום רביעי, לשאילתות דחופות.

יולי יואל אדלשטיין: שר הרווחה והשירותים החברתיים מאיר כהן ישיב על שאילתה דחופה מס' 54 של חבר הכנסת אילן גילאון.

יולי יואל אדלשטיין: השר יעלה לדוכן, חבר הכנסת גילאון ייגש למיקרופון.

יולי יואל אדלשטיין: הנושא: פרסום המלצות ועדת המומחים לשירותי דיור לבעלי מוגבלות שכלית.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, ועדת מומחים בין-לאומית דנה בדיון ציבורי בשירותי דיור לאנשים עם מוגבלות שכלית ביוני–אוגוסט 2011.

אילן גילאון: הדוח שכתבה הוועדה טרם פורסם למרות פניות רבות.

אילן גילאון: רצוני לשאול: מה ייעשה כדי לפרסם את הדוח ולהנגישו לציבור?

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת גילאון.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש הנכבד, חברי השרים מכובדי, חברי הכנסת מכובדי, חבר הכנסת גילאון, לפני כשבוע קיבלתי את דוח המומחים לידי, ואני מודה לך על העלאת השאילתה הזאת כי זאת הייתה הזדמנות להבין שיש דוח מומחים, והוא הגיע לידי.

מאיר כהן: לאחר שעיינתי בעיקרי הדוח החלטתי לקיים דיון מקצועי בהנהלת המשרד בדוח ובמשמעויות של הדוח.

מאיר כהן: הדיון יתקיים ב-27 ביוני, ומייד למחרת, ב-28 ביוני, בעזרת השם, אתה תקבל את הדוח לידך, והוא יפורסם לכולם, עם כל המשמעויות, לרבות המשמעויות הכלכליות של הדוח הזה.

מאיר כהן: הוא דוח חשוב.

מאיר כהן: ב-28 אתה תקבל אותו לידיך.

מאיר כהן: תודה רבה.

דוד רותם: זה דוח של מומחים, מה הוא יעשה עם דוח של מומחים?

מאיר כהן: לא – –

אילן גילאון: אני אקח אותך בתור מומחה ואתה תסביר לי מה כתוב שם.

מאיר כהן: – – א.

מאיר כהן: זה חשוב מאוד, כי הוא מתעסק בנושא חשוב מאוד; ב.

מאיר כהן: אחרי ששילמו כל כך הרבה כסף למומחים, ראוי שהדוח הזה יפורסם ויהיה נגיש לכולנו.

אילן גילאון: בסדר, כבוד השר, אני – – –

מאיר כהן: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אילן גילאון על השאילתה ולשר מאיר כהן על תשובתו.

יצחק וקנין: אני לא רואה את המשיבה על השאילתה של חבר הכנסת חנא סוייד.

יצחק וקנין: חבר הכנסת חנא סוייד ודאי כאן.

יצחק וקנין: תכף, המזכירות בודקת אם זה עניין של דקה, שתיים.

יצחק וקנין: אנחנו נמתין, כי יש לנו שתי שאילתות שסגנית שר הפנים פניה קירשנבאום אמורה לענות עליהן.

יצחק וקנין: האחת היא של חבר הכנסת חנא סוייד והשנייה של חברת הכנסת יפעת קריב, שאם היא שומעת אותנו כרגע, זה גם הזמן בשבילה להגיע למליאה.

יצחק וקנין: טוב.

יצחק וקנין: אדוני השר מאיר כהן, בהיעדר גורמים נוספים אני מבקש שתעביר לחברינו בממשלה שאנחנו רואים מאוד בחומרה את המצב הזה שאתה הגעת בזמן והשבת בתמציתיות כמקובל, כנדרש, על השאילתה שנשאלת, ועכשיו אנחנו פה באיזשהו פרק שנקרא "מחכים לגודו".

יריב לוין: יש לי הודעה בשם ועדת הכנסת, אז אולי אני – – –

יולי יואל אדלשטיין: בתור ועדת הכנסת?

יולי יואל אדלשטיין: כן.

יולי יואל אדלשטיין: אז אנחנו, אם כן, נאפשר לחבר הכנסת יריב לוין, בהיותו ממלא-מקום יושב-ראש ועדת הכנסת חבר הכנסת הנגבי, להודיע בינתיים הודעה מטעם ועדת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אם סגנית השר קירשנבאום לא תופיע עד אז, נחשוב מה לעשות עם הנושא הזה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת לוין.

): תודה.

): אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברות וחברי הכנסת, להלן שתי הודעות.

): הראשונה, אדוני היושב-ראש, אינה מחייבת הצבעה; השנייה מחייבת הצבעה.

): ועדת הכנסת קבעה כי ועדת המדע והטכנולוגיה תדון בהצעת חוק הקרן לניהול הכנסות המדינה מהיטל על רווחי נפט, התשע"ג–2013, מ/757, לשם הכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

): להלן הודעה הטעונה אישור: בהמשך לאישור הרכב הוועדות במליאת הכנסת ביום 9 באפריל 2013, אבקש להודיע כי במקום הפנוי לסיעת חד"ש בוועדה למאבק בנגע הסמים יכהן חבר הכנסת מוחמד ברכה.

): אני מבקש את אישורה של הכנסת להודעה הזאת.

): תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, אנחנו נצביע רק על ההודעה השנייה של ממלא-מקום יושב-ראש ועדת הכנסת, חבר הכנסת יריב לוין, שמסר את ההודעות בשם ועדת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אני מפעיל את ההצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד אישור ההודעה שלו?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 1 בעד הצעת ועדת הכנסת – 9 נגד – אין נמנעים – אין הצעת ועדת הכנסת בדבר השלמת הרכב ועדות הכנסת נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: טוב, חברי הכנסת, אני אפילו לא יכול להאשים את הקואליציה, כי יושב-ראש הקואליציה כאן, ואני מניח שהוא מרגיש בדיוק מה שאנו מרגישים.

יולי יואל אדלשטיין: ואנחנו מודיעים לחברי הכנסת – טוב, חברי הכנסת, אני מודיע על הפסקה של עשר דקות ואני מודיע שפשוט הממשלה במקרה הזה מבזה את הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: עוד עשר דקות אנחנו נחדש את הישיבה.

בשעה 11: שאילתות דחופות

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני מחדש את הישיבה.

יולי יואל אדלשטיין: להזכירכם, הפסקנו לצערי את הישיבה – דבר כמעט ללא תקדים במהלך הבוקר של יום רביעי – בגלל היעדרות נציגי הממשלה שהיו אמורים להשיב על שאילתות.

יולי יואל אדלשטיין: המכתב בנדון למזכיר הממשלה, עם העתק לראש הממשלה, ודאי בדרך.

יולי יואל אדלשטיין: כולי תקווה שהמחזה הזה לא יחזור על עצמו.

יולי יואל אדלשטיין: סגנית שר הפנים פאינה קירשנבאום תשיב על שאילתה דחופה מס' 51 של חבר הכנסת חנא סוייד.

יולי יואל אדלשטיין: סגנית השר תעלה לדוכן, חבר הכנסת סוייד ייגש למיקרופון וישאל את סגנית השר בנושא: מועד הבחירות המוניציפליות.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

חנא סוייד: אדוני היושב-ראש, גברתי סגנית השר, השאלה שלי היא לגבי מועד הבחירות המוניציפליות שייערכו לקראת סוף השנה.

חנא סוייד: נודע לי שמשרד הפנים מסרב לדחות את מועד הבחירות המוניציפליות, דבר שימנע מאלפי אזרחים מוסלמים העולים לרגל למכה ועלולים להתעכב בדרך חזרתם לארץ, להשתתף בבחירות המוניציפליות שמתקיימות ב-22 באוקטובר.

חנא סוייד: רצוני לשאול: 1.

חנא סוייד: האם שר הפנים, בכלל הנורמה של קביעת מועד הבחירות, נותן משקל ראוי לערך ההשתתפות של כלל האזרחים בהליכים הדמוקרטיים?

חנא סוייד: 2.

חנא סוייד: מה ייעשה לדחיית מועד הבחירות, אם בכלל?

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת סוייד.

יולי יואל אדלשטיין: גברתי, בבקשה.

פניה קירשנבאום: בוקר טוב ליושב-ראש הכנסת ולחברי.

פניה קירשנבאום: אני רוצה להתנצל בפני היושב-ראש וכמובן בפני כבוד חברי הכנסת הנמצאים.

פניה קירשנבאום: לא היה בכוונתי לפגוע באף אחד, ואני מתנצלת על העיכוב.

פניה קירשנבאום: לשאלתך – מועד הבחירות לרשויות המקומיות הוא 22 באוקטובר.

פניה קירשנבאום: התאריך הזה נקבע אוטומטית לפי חוק הרשויות המקומיות, התשכ"ה–1965.

פניה קירשנבאום: התאריך הזה היה ידוע, פורסם, וכולם יודעים.

פניה קירשנבאום: אין אפשרות לשנות את מועד הבחירות.

פניה קירשנבאום: אני רוצה להבהיר שהחג מסתיים כמה ימים לפני מועד הבחירות הכלליות לרשויות מקומיות.

פניה קירשנבאום: אני והמשרד חושבים שאזרח שמייחס באמת חשיבות לבחירות המוניציפליות יכול להתארגן ולהספיק להגיע למועד זה.

פניה קירשנבאום: יש באמת חשיבות רבה להקפדה על קיום הבחירות במועד הקבוע לפי החוק, בדיוק כדי לתת לכל אזרח המעוניין להשתתף בבחירות לרשויות לתכנן את הדבר.

פניה קירשנבאום: כפי שנקבע, אני בטוחה שחלק מהציבור שמעוניין להשתתף בבחירות ואולי היה מעניינו לנסוע לחוץ-לארץ או למקום אחר, לחופשה או לדברים, תכנן בתאריך הזה להיות בארץ מכיוון שיש בחירות.

פניה קירשנבאום: אני חושבת שארבעה ימים זה זמן סביר לחזור לארץ ולהשתתף בבחירות.

פניה קירשנבאום: אין באפשרותנו – זאת התשובה הסופית – לשנות את מועד הבחירות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגנית השר.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת לחבר הכנסת חנא סוייד.

חנא סוייד: אדוני היושב-ראש, גברתי סגנית השר, אני חושב שהנושא כאן הוא לא נושא טכני.

חנא סוייד: אנחנו מדברים על נושא של כיבוד או התעלמות מהמועדים והחגים של דתות אחרות בישראל.

חנא סוייד: אני חושב שהאי-כיבוד וההתעלמות גורמים לכך ומגבירים את ההרגשה של חוסר שייכות ורלוונטיות, הרגשה של גלגל חמישי ושל פגיעה בזכויות הדמוקרטיות והאזרחיות הבסיסיות של האזרחים הערבים.

חנא סוייד: אני אנסה להסביר בקצרה במה מדובר.

חנא סוייד: אני רק מזכיר לגברתי סגנית השר שרק לפני חודש תוקן חוק הרשויות המקומיות (בחירות) בגלל יום אחד שבו מועד הגשת הרשימות לרשויות המקומיות נופל – או עוכב ביום אחד, ואז שינו את החוק בגלל זה.

חנא סוייד: זה לפני חודש.

חנא סוייד: אפשר להסתכל על תיקון חוק הרשויות המקומיות (בחירות) (הוראת שעה), שבגלל עיכוב של יום אחד שונה החוק.

חנא סוייד: אני מתרעם על כך שבעצם מוסדות מדינה – כמו הכנסת, שמתנהלת כרגיל בימי חג של מוסלמים, של נוצרים ושל דרוזים, אוניברסיטאות ומערכת ההשכלה הגבוהה מקיימות בחינות, בחינות פסיכומטריות, בחינות בגרות ומבחנים שונים באוניברסיטאות, בלי להתחשב בחגים של מוסלמים, נוצרים ודרוזים במדינת ישראל.

חנא סוייד: אלו אזרחים.

חנא סוייד: גברתי, לא מדובר באנשים שהולכים לטיול.

חנא סוייד: אילו היה מדובר באנשים שהולכים לטיול, אז הייתי אומר, דמם בראשם – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

חנא סוייד: – – שלא יתכננו את הטיול שלהם במועד הזה.

חנא סוייד: אבל מדובר באנשים שמקיימים מצווה דתית.

חנא סוייד: הם עולים לרגל למכה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת.

חנא סוייד: זה בעצם לא עניין שנתון לשליטתם ולתכנונם, אלא אלה מועדים מוכתבים.

חנא סוייד: לכן, אני מבקש מסגנית השר – התשובה שלך בכלל לא מספקת – ליזום דיון ממצה בוועדת הפנים סביב העניין הזה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת סוייד.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

מסעוד גנאים: גברתי סגנית השר, אני מצטרף ואני מבקש שההחלטה, או מה שאת אמרת עכשיו – לבחון מחדש, כי באמת לא מדובר בטיול מרצונו החופשי של האזרח הערבי המוסלמי, שהוא יכול לשנות או יכול לחזור מתי שהוא רוצה.

מסעוד גנאים: זו מצווה דתית שמתנהלת בזמן מסוים ונתון, והעניין מאורגן מבחינה קבוצתית.

מסעוד גנאים: אם זה ב-22 באוקטובר, הם לא מספיקים לחזור לארץ ולהשתתף בבחירות.

מסעוד גנאים: אני חושב שזכותם של אלפי עולים לרגל מוסלמים להשתתף בבחירות, ואני חושב שזה צריך להיות האינטרס של משרד הפנים ושל המדינה שאזרחים ישתתפו בבחירות המוניציפליות ב-22 באוקטובר.

פניה קירשנבאום: כמה זמן, להערכתך, צריך כדי לחזור?

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת.

מסעוד גנאים: לא.

מסעוד גנאים: הבעיה היא שהם חוזרים אולי ביום השני או השלישי, לבחירות, אז צריך לדחות את זה לפחות בשבוע.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

יולי יואל אדלשטיין: סגנית השר פאינה קירשנבאום, בבקשה.

פניה קירשנבאום: קודם כול, כשקובעים תאריך בחירות, מתייחסים לכל החגים.

פניה קירשנבאום: בדקו וראו שבתאריך הזה אין חג.

פניה קירשנבאום: ארבעה ימים לכל הדעות זה זמן מקובל לחזור לארץ.

פניה קירשנבאום: לך, חבר הכנסת סוייד – אנחנו שינינו את מועד הגשת הרשימות, וזה לא מועד הבחירות.

פניה קירשנבאום: מועד הבחירות זה תאריך מאוד נוקשה, וגם אנחנו במשרד כשרצינו לאחר כמה בחירות או להזיז את התאריכים שלהן, לפי החוק אנחנו לא יכולים לעשות את זה.

פניה קירשנבאום: אם אתה רוצה לשנות חוק – תציע.

פניה קירשנבאום: תגיש הצעת חוק ונדון בהצעת החוק שלך בוועדת הפנים.

פניה קירשנבאום: אם יש לך בעיה, או אם אתה מעלה בעיה – לא לך, סליחה – אם יש לציבור בעיה עם המבחנים, אני מציעה לך לפנות למשרד החינוך.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגנית השר פאינה קירשנבאום.

יולי יואל אדלשטיין: היא נשארת אתנו על הדוכן, כי יש לה עוד שאילתה.

יולי יואל אדלשטיין: אני רק רוצה להעיר, מכיוון שכבודה של הכנסת חשוב לחבר הכנסת סוייד וגם לי, שמדבריך השתמע שהכנסת לא מתחשבת בחגים.

יולי יואל אדלשטיין: אתה אולי צודק מבחינה פורמלית – הכנסת לא נסגרת.

יולי יואל אדלשטיין: אבל מימים ימימה יש כאן מסורת של אי-קיום הצבעות שבמחלוקת והתייחסות של המליאה ודאי למצב שבו חלק מחברי הכנסת – כמו שאמרת, לא כי נסעו לטיול אלא מסיבות של דת ומסורת – לא יכולים להגיע ולהשתתף.

יולי יואל אדלשטיין: לכן, הכנסת נותנת לזה את הדעת, גם אם לא בצורה של חוק או תקנון.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת יפעת קריב – בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: היא שאלה את סגנית שר הפנים שאילתה מס' 52 בנושא: לקיחת הלוואות על-ידי הרשויות המקומיות באישור משרד הפנים.

יפעת קריב: כבוד הסגנית, כבוד היושב-ראש, חצי שנה לפני הבחירות משרד הפנים מאשר לרשויות המקומיות, שחלקן בגירעון, לקחת הלוואות.

יפעת קריב: רצוני לשאול: 1.

יפעת קריב: מה היא המדיניות לאישור ההלוואות?

יפעת קריב: 2.

יפעת קריב: באילו יישובים?

יפעת קריב: 3.

יפעת קריב: איך מדיניות זו מתיישבת עם תקופה של צמצום תקציבי ושנת בחירות?

יולי יואל אדלשטיין: גברתי, תודה.

יולי יואל אדלשטיין: את יכולה לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: סגנית השר תשיב.

יולי יואל אדלשטיין: אם יהיו שאלות נוספות, תוכלי לשאול.

פניה קירשנבאום: הלוואות לכיסוי הגירעון ניתנות לרשויות מקומיות המצויות בתוכנית הבראה.

פניה קירשנבאום: הלוואות לפיתוח ניתנות לרשויות שיוכלו לעמוד בהחזר ההלוואות לפיתוח; בדרך כלל מדובר ברשויות איתנות.

פניה קירשנבאום: אני רוצה לציין ולהגיד: כל בקשה להלוואה נבחנת על-ידי האגף המוניציפלי במשרד הפנים.

פניה קירשנבאום: וברור, כשאת מעלה שאלה – אין הבדל בשעת לקיחת ההלוואה.

פניה קירשנבאום: ההלוואה ניתנת לצרכים, והצורך בוודאי לא משתנה; הצורך בלקיחת ההלוואה לא משתנה בין שנת בחירות לבין שנה ללא בחירות.

פניה קירשנבאום: אף אחד מאתנו לא היה רוצה לראות עובדי מועצה או רשויות שלא מקבלים שכר בגלל הבעיה של הנזילות.

פניה קירשנבאום: הצורך הזה נבחן על-ידי משרד הפנים, ונבדק אם באמת ההלוואה הולכת לצרכים, ואין הבדל בין שנת בחירות לשנה ללא בחירות, ולכן הלוואות ניתנות לפי הצורך, אני לא מבינה מה ההבדל.

פניה קירשנבאום: אני מבינה שאת בעצמך באת מהשלטון המקומי, מרשויות, ואת בטח מבינה את החשיבות של ההלוואה כשהרשות מחכה ואין באפשרותה לעמוד בתשלומים שלה.

פניה קירשנבאום: לכן, אני לא חושבת שבשנת הבחירות, אם יש צורך מיידי, אנחנו צריכים לעצור את האפשרות הזאת לרשות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגנית השר.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת לחברת הכנסת יפעת קריב.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן, שאלה נוספת גם לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

יפעת קריב: כבוד סגנית השר, ראשית, אני בכלל לא מדברת על נושא השכר – רק לא על נושא השכר, הלוואות שאינן ניתנות לשכר.

יפעת קריב: אני נמצאת פה עם דוח מבקר המדינה, שיצא רק עכשיו, בחודש מאי, לפני כשבועיים.

יפעת קריב: אני מצטטת לך מתוך הדוח.

יפעת קריב: הדוח מדבר על כל הנושא של עומס ההלוואות ברשויות המקומיות ועל החובות הרבים שהרשויות נמצאות בהם.

יפעת קריב: מצוטט כאן ששיעור או עומס המלוות היה גבוה מהרצוי במחצית מהרשויות המקומיות בארץ.

יפעת קריב: דוח מבקר המדינה, ואני לא אצטט יותר, מצביע על כשלים מהותיים בתחום עומס המלוות.

יפעת קריב: לא פחות חמור מכך, מציין הדוח, סכומי ההלוואות שנוטלות הרשויות המקומיות אינם מוצגים כלל במאזן הכספי.

יפעת קריב: זאת אומרת, הרשות מציגה במאזן הכספי שלה גירעון קטן יותר מזה שקיים.

יפעת קריב: אנחנו נמצאים ערב הבחירות, ואני רוצה לשאול אותך, האם עודף הלוואות שמתייחסות לא לשכר אלא לנושאים של שיפוץ עירוני – שיפוץ נחל, שיקום נחל, שיפוץ חורשה, שיפוץ כיכרות, שבילי אופניים – דווקא עכשיו, ערב הבחירות, האם זה לא יעמיס וישית על הציבור עודף של מסים, עלייה בארנונה ומסים נוספים שיהיו מייד לאחר הבחירות?

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יפעת קריב: שאלתי אלייך: מה משרד הפנים עושה בנדון, והאם אתם באמת בודקים את הסעיפים לעומק?

יפעת קריב: אני חייבת להגיד שנושא זה הגיע מחברי מועצת עיר ברשויות המקומיות ברחבי הארץ, שלא מבינים איך משרד הפנים מאשר ערב הבחירות הלוואות לשיפוץ ושיקום.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת קריב.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מסעוד גנאים פעיל היום בשאילתות; בבקשה, אדוני.

מסעוד גנאים: תודה, אדוני היושב-ראש.

מסעוד גנאים: אני רציתי להתייחס, גברתי סגנית השר, לתופעה המדאיגה של האיומים על ראשי רשויות, במיוחד ערבים.

מסעוד גנאים: לפני יומיים נזרקה פצצה על ביתו של ראש המועצה האזורית אל-בטוף יאסר עומר, וזו לא פעם ראשונה.

מסעוד גנאים: לפניו – גם ראש המועצה המקומית אעבלין, שיבלי, ג'ת.

מסעוד גנאים: אני רוצה לדעת ושואל מה משרד הפנים עושה בעניין, משום שהדבר מאוד חמור, מאוד מסוכן.

מסעוד גנאים: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת גנאים.

יולי יואל אדלשטיין: גברתי, בבקשה.

פניה קירשנבאום: זה לא בשאילתה הזאת, אבל אני אענה בכל זאת.

יולי יואל אדלשטיין: בשאלות נוספות, אם זה בתחום משרדך.

פניה קירשנבאום: כן, אין שום בעיה.

פניה קירשנבאום: קודם כול, כמו שציינה חברת הכנסת לגבי הלוואות, בשנת הבחירות אנחנו נותנים – ואני עניתי על זה בסעיף הראשון, כשאמרתי – הלוואה לפיתוח ניתנת רק לרשות שהיא איתנה, זאת שלא מקבלת מענקי איזון.

פניה קירשנבאום: אני מסכימה אתך לגמרי שיש עומס מלוות כבד על השלטון המקומי, ואני רוצה לציין – כמי שהייתה פעילה גם בוועדת הפנים וגם צמחתי בשלטון המקומי – נכון להיום, מענקי האיזון, לפי כל הנוסחאות שקיימות וכל הוועדות שבחנו את זה, צריכים לעמוד על סדר-גודל של 4 מיליארד ומעלה.

פניה קירשנבאום: לצערי הרב, קיצוצים רוחביים ואחרים הביאו את מענקי האיזון של הרשויות היום – ואנחנו עוד חושבים שזה הישג – ל-2.8 מיליארד, שזה בוודאי לא מספיק.

פניה קירשנבאום: וכשאין מספיק כסף לרשויות אז אין להן ברירה אלא כדי לכסות על חוסר תקציבים, לקחת מלוות.

פניה קירשנבאום: ואני מסכימה אתך שעומס המלוות לפעמים קשה לרשות.

פניה קירשנבאום: אני הייתי מציעה לך כחברה ביש עתיד – וראש המפלגה שלך הוא שר האוצר – לדבר אתו ולהחזיר את מענקי האיזון ל-4 מיליארד ומעלה, ואז בוודאי נוכל להקטין את עומס המלוות על הרשויות.

יפעת קריב: אבל הרשויות החזקות – – –

פניה קירשנבאום: רשויות חזקות – הם לא מקבלים מענקי איזון, הם מנוהלים עצמאית ורק הם יכולים להשתמש בכספים שלהם לפיתוח ולמלוות בתחום הפיתוח.

פניה קירשנבאום: כל שאר הרשויות מקבלות מלווה מכיוון שהן קורסות תחת העומס ולא מסוגלות לנהל את עצמן.

פניה קירשנבאום: בשנת הבחירות אנחנו מאפשרים מלוות רק לרשויות שנמצאות בתוכנית הבראה.

פניה קירשנבאום: לגבי מסעוד גנאים – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: לגבי השאלה של מסעוד גנאים.

פניה קירשנבאום: – – אנחנו מודעים לבעיה של האיומים.

פניה קירשנבאום: האיומים קיימים גם במגזר הערבי, גם במגזר הדרוזי וגם במגזר היהודי.

פניה קירשנבאום: הדבר הזה נבחן כמעט כל שבוע.

פניה קירשנבאום: אנחנו מדברים על הענקת הגנה לראשי רשויות – אבטחה, אני מתכוונת.

פניה קירשנבאום: רק בשבוע שעבר אנחנו הוצאנו אישורים לחלק מראשי הרשויות למגן רכבים.

פניה קירשנבאום: אנחנו מודעים לבעיה ההולכת וגדלה, ואני בטוחה שבשיתוף, יחד עם השר לביטחון פנים, אנחנו נמשיך לטפל.

פניה קירשנבאום: זאת בעיה חריפה שנצטרך לתת עליה את הדעת בשנה הזאת, ובשנת הבחירות היא בוודאי מחריפה ונצטרך להתייחס אליה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגנית שר הפנים, חברת הכנסת פניה קירשנבאום.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לשאילתה הבאה.

פניה קירשנבאום: שלי?

יולי יואל אדלשטיין: לא.

יולי יואל אדלשטיין: יש לך רק שתיים.

פניה קירשנבאום: אז שוב, אני רוצה להתנצל בפניך ובפני חברי הכנסת על האיחור, ואני בטוחה שזה לא יחזור.

פניה קירשנבאום: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: ההתנצלות התקבלה בהחלט.

יולי יואל אדלשטיין: שר התחבורה, התשתיות הלאומיות והבטיחות בדרכים, חבר הכנסת ישראל כץ, יעלה לדוכן על מנת להשיב על שאילתה דחופה מס' 53 של חבר הכנסת נסים זאב בנושא: ירושלים בראש מצעד הכבישים האדומים.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת נסים זאב, נא לגשת למיקרופון ולקרוא את נוסח השאילתה.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, שני כבישים בירושלים – דרך חברון ושדרות גולדה מאיר – ניצבים בראש רשימת הכבישים האדומים ברחבי הארץ; שני כבישים שבהם אירעו תאונות חמורות רבות.

נסים זאב: ברצוני לשאלך, אדוני כבוד השר: 1.

נסים זאב: כמה אנשים נהרגו בהם ובכמה תאונות?

נסים זאב: 2.

נסים זאב: מה נעשה על-ידי משרדך או עיריית ירושלים מאז 2010 לצמצום הסכנה?

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת זאב.

יולי יואל אדלשטיין: כבוד השר, בבקשה.

ישראל כץ: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, במענה לשאילתה של חבר הכנסת נסים זאב – השאילתה הועברה להתייחסות הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, ולהלן תמצית התשובה שהתקבלה: 1.

ישראל כץ: בין 2007 ל-2012 נהרגו בשני הכבישים הללו תשעה בני-אדם, שמונה מהם הולכי רגל.

ישראל כץ: 2.

ישראל כץ: משרד התחבורה, עיריית ירושלים ומשטרת ישראל פעלו לשיפור רמת הבטיחות בכבישים אלו, ובכלל זה שיפור התשתיות, הגברת האכיפה, הצבת שילוט בולט והסדרת תוכנית הרמזורים.

ישראל כץ: כמו כן הקצתה הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים לעיריית ירושלים סכום של 70,000 שקלים לקמפיין ספציפי לשני כבישים אלה.

ישראל כץ: הקמפיין עתיד להתקיים בשבועות הקרובים.

ישראל כץ: בנוסף, הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים ועיריית ירושלים פועלות לקיום פעולות הסברה שוטפות, ביניהן קיום פעילות חינוכית בתחום הבטיחות בדרכים בכלל מוסדות החינוך הסמוכים לדרך חברון ולשדרות גולדה מאיר בירושלים.

ישראל כץ: במסגרת זו מוסבר נושא הסכנות הצפויות להולכי הרגל, בדגש על השימוש במת"צ ונת"צ; קיום אירועים קהילתיים במתנ"סים הסמוכים לקידום בטיחות בדרכים, ובפרט בחציית מת"צ ונת"צ; פרסום מודעות במקומונים שבהן משולבים מסרי בטיחות, תוך התייחסות לחצייה בטוחה בסביבת מת"צ ונת"צ; פרסום חוברת בחנוכה, שבה שולבו מסרי בטיחות, בדגש על הסכנות להולכי הרגל בכלל, ובפרט בחציית מת"צ ונת"צ.

יולי יואל אדלשטיין: האם יש שאלה נוספת לחבר הכנסת נסים זאב?

יולי יואל אדלשטיין: כן, ואחריו חבר הכנסת אורי מקלב גם ביקש לשאול שאלה את השר.

נסים זאב: אדוני השר, כאשר אני רוצה להתייחס לנתונים, בכביש דרך חברון יש מצב נתון של 214 תאונות דרכים – שזה ממש כביש הדמים הגדול ביותר במדינת ישראל.

נסים זאב: ואנחנו יודעים, כל המאסה של התנועה לכיוון – כל אלה שבאים אפילו מרמאללה ובאים מכל האזורים אחרי שעות העבודה, כולם חוצים את דרך חברון, ואנחנו יודעים, בפרט בשעות אחרי הצהריים, כמה זה עמוס.

נסים זאב: המצב שם הוא בלתי נסבל.

נסים זאב: מעבר לכביש גולדה מאיר, הכביש שמוביל לכיוון רכס-שועפאט – גם שם הסיבוב הוא כל כך חד, והוא מסוכן מאוד.

נסים זאב: דרך חברון צריכה טיפול כי האנשים שחוצים שם כבישים, אי-אפשר להסביר להם – אנשים קשישים, אנשים שלא מבינים ולא יודעים איך לחצות.

נסים זאב: אכיפה במקרה הזה לא תועיל כל כך.

נסים זאב: מה שחשוב פה זה לעשות איזושהי מגבלה מבחינה הנדסית כדי למנוע את התאונות האלה בעתיד.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת נסים זאב.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אורי מקלב – שאלה נוספת, בבקשה.

אורי מקלב: אדוני השר, אני באמת חושב שהנושא שהועלה בשאילתה הוא נושא אקוטי ודחוף.

אורי מקלב: אני קצת מעורב בנושא הזה, במיוחד בכבישי הדמים בירושלים.

אורי מקלב: משרד התחבורה שותף בניסיון למגר או להקטין את תאונות הדרכים בכבישי דמים, שאחד מהם הוא כביש גולדה מאיר.

אורי מקלב: כביש גולדה מאיר הוא כביש דמים לא רק בגלל הנת"צ – ושם לא תעזור רק הסברה, מפני שאתה רואה שבמבחן התוצאה זה לא עוזר.

אורי מקלב: אדם שעובר בכביש לא מסתכל על שילוט.

אורי מקלב: הוא יודע שאם רכב עבר מפה והוא עבר את הכביש, אז הוא רק צריך להסתכל בצד השני, והוא לא יודע שבנת"צ יכול לבוא לו אוטובוס באותו כיוון שהוא כבר עבר עכשיו.

אורי מקלב: וזה המקרים של ההרוגים ושל הפצועים קשה שקורים, שחוזרים וקורים בשנים האחרונות, ולא הצלחנו, לא הצלחנו למגר את התופעה.

אורי מקלב: הפוך – היא רק מתגברת יותר ויותר והם ממשיכים לככב ככבישי דמים כבר כמה שנים.

אורי מקלב: אבל יש עוד תופעה: בכביש גולדה מאיר, בירידה בהמשך, שהוא כביש דמים בפני עצמו, בפנייה ימינה לכביש 9.

אורי מקלב: זה כביש חדש, פנייה חדשה.

אורי מקלב: שם חייבים לעשות שינויים גיאומטריים, שינויים מבניים גדולים מאוד.

אורי מקלב: הייתה הצעה – ובזה אני מסיים – גם לשים מצלמת מהירות, כמו ששמו בכל הכבישים הבין-עירוניים.

אורי מקלב: את המצלמה הראשונה ששמו בתוך העיר שמו בירושלים, כדבר אחד מתוך שילוב של דברים.

אורי מקלב: מה קרה?

אורי מקלב: את מצלמת המהירות שמו, שילוט מתאים לא שמו, שינויים לא עשו; דוחות אנשים יקבלו, פתרון אין לבעיה.

אורי מקלב: ותראה, מדבר אחד שחשבו לעשות – כמה דברים – אחד מהם היה מצלמת מהירות, שינויים, שלטים ושינויים אחרים.

אורי מקלב: את המצלמה שמו; דברים אחרים לא שמו.

נסים זאב: שם יש הכנסות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מקלב.

יולי יואל אדלשטיין: כבוד שר התחבורה ישיב.

ישראל כץ: קודם כול, נתתי את הפרטים.

ישראל כץ: אני יכול לומר לגבי נתיבי התחבורה הציבורית שמטרתם לאפשר לתחבורה הציבורית לנסוע בצורה יעילה יותר, מהירה יותר, נוחה יותר.

ישראל כץ: הנסיעה בתחבורה הציבורית יש לה תועלות רבות, גם תועלת בתחום הבטיחות בדרכים, כמובן.

ישראל כץ: בעקבות מה שקרה בדרך ז'בוטינסקי בפתח-תקווה וחסימת קטע מהציר הזה וריבוי הרוגים, הנחיתי להקים כמה ועדות, ואחת הוועדות, שהיא ממש לקראת סיום עבודתה – כל הוועדות עוסקות בזה – מנתחת את דרך ז'בוטינסקי, אבל גם בהקשר של מת"צים ונת"צים בכלל.

ישראל כץ: המתח הזה בין הצורך לאפשר לאוטובוסים לנוע בצורה יותר חופשית לבין המכשול שזה יוצר להולכי רגל, שהחצייה יותר מורכבת – ותיארו כאן חלק מהבעיה – מחייב פתרונות.

ישראל כץ: אנחנו לא נבטל את הנת"צים, להפך, אנחנו רוצים להוסיף נת"צים כדי שייסעו יותר בתחבורה הציבורית, שהיא נוחה יותר וטובה יותר מכל הבחינות.

ישראל כץ: יחד עם זאת, אנחנו בוחנים באופן כללי וספציפי בכל מקום כזה מה ניתן לעשות.

ישראל כץ: פירטתי מה הגורמים – משרד התחבורה, עיריית ירושלים, משטרת ישראל – עשו במקומות האלה, אבל כרגע אנחנו בוחנים גם בראיית-על את כל הנושאים כדי לראות אם יש אפשרות לשלב עוד מרכיבים כדי לצמצם את הסכנות במקומות האלה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר התחבורה והבטיחות בדרכים, חבר הכנסת ישראל כץ.

יולי יואל אדלשטיין: סיימנו את פרק השאילתות הדחופות.

יולי יואל אדלשטיין: [הצעת חוק פ/1219/19; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: נעבור לחקיקה, חקיקה פרטית; הצעות חוק בקריאה טרומית.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – חישוב הכנסה מקצבאות לצורך קביעת זכאות ניצולי שואה לגמלת סיעוד), התשע"ג–2013, של חבר הכנסת חיים כץ וקבוצת חברי הכנסת – הנמקה מן המקום.

יולי יואל אדלשטיין: נא לגשת למיקרופון, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: שר הרווחה והשירותים החברתיים, חבר הכנסת מאיר כהן, ישיב בשם הממשלה.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק הזאת באה לעשות צדק – לא מושלם, אבל תחילה של דרך, או המשך של דרך: למנוע פגיעה בניצולי השואה, אלה שכבר לא מסוגלים לעשות את ארבע הפעולות החיוניות ביותר: לאכול לבד, להתרחץ לבד, לשלוט על הסוגרים – למנוע מהם מבחני הכנסה, וגם אם יש להם 9,000 שקל הכנסה מפנסיה או מאיזה מקום, לתת להם את הסיעוד של הביטוח הלאומי, את 16 השעות השבועיות או את 18 השעות השבועיות ולהפסיק להתעלק עליהם בסוף חייהם.

חיים כץ: הגיל הממוצע שלהם הוא 84, 85, 40 איש מהם הולכים כל יום לעולמם.

חיים כץ: איך מישהו אמר?

חיים כץ: תנו להם למות בכבוד.

חיים כץ: אני מקווה שהכנסת תאשר את הצעת החוק הזאת, שחתמו עליה כמעט, כמעט, כל חברי הכנסת של ועדת העבודה והרווחה, להוציא איזו סיעה מסוימת, שאני לא מבין למה לא חתמו.

חיים כץ: אבל מה לעשות, למישהו למעלה הפתרונים.

חיים כץ: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חיים כץ, שהוא גם יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר, השר מאיר כהן, שר הרווחה והשירותים החברתיים.

מאיר כהן: כבוד היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, גמלת הסיעוד ניתנת על-ידי המוסד לביטוח לאומי לשם סיוע למבוטחים שהגיעו לגיל פרישה ואשר תלויים במידה רבה בעזרת הזולת בביצוע רוב פעולות היום-יום או נזקקים להשגחה ופיקוח.

מאיר כהן: בהתאם לתקנות הביטוח הלאומי, גמלת סיעוד מלאה, אדוני היושב-ראש, תשולם ליחיד שהכנסתו החודשית אינה עולה על השכר הממוצע, ולמי שיש עמו בן-זוג – עד פי-1.5 השכר הממוצע.

מאיר כהן: עוד נקבע כי מחצית הגמלה תשולם ליחיד שהכנסתו החודשית אינה עולה על פי-1.5 השכר הממוצע.

מאיר כהן: בשנת 2011 תוקן החוק ונקבע כי לעניין הזכאות לגמלת סיעוד ושיעורה לא יובאו בחשבון פיצויים המשולמים על-ידי גרמניה וארצות-חוץ אחרות לניצולי שואה, כדוגמת קצבאות על-פי חוק ההטבות לניצולי שואה.

מאיר כהן: הצעת החוק שבנדון מבקשת לתקן את הוראות הסעיף האמור כך שיכלול גם קצבה שמקורה בדין הישראלי, ולא רק גמלאות שמקורן בדיני חוץ.

מאיר כהן: על-פי אומדני מינהל המחקר של המוסד לביטוח לאומי ונתוני מקבלי התגמולים מהרשות לניצולי שואה במשרד האוצר, מדובר בכ-4,000 קשישים שלהם תוענק תוספת של מחצית מגמלת הסיעוד, או כהשלמה לגמלה מלאה או כזכאות חדשה למחצית הגמלה.

מאיר כהן: זאת, בעלות כוללת של כ-70 מיליון שקלים בשנה.

מאיר כהן: יצוין כי מטבע הדברים, העלות האמורה עתידה לפחות בהדרגה בעתיד, נוכח גילה של האוכלוסייה הרלוונטית.

מאיר כהן: לאור האמור לעיל, אני מברך את חבר הכנסת חיים כץ.

מאיר כהן: אני חושב שזה מכובד מאוד.

מאיר כהן: ועדת השרים מבקשת לתמוך, ותמכה בהצעה.

מאיר כהן: יישר כוח.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר מאיר כהן.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, הממשלה מסכימה להצעת החוק של חבר הכנסת חיים כץ וקבוצת חברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אף אחד מחברי הכנסת לא ביקש להתנגד, לכן אנחנו נעבור להצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 27 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – חישוב הכנסה מקצבאות לצורך קביעת זכאות ניצולי שואה לגמלת סיעוד), התשע"ג–2013, לדיון מוקדם בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 27 בעד, ובהיעדר מתנגדים או נמנעים אני קובע כי הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – חישוב הכנסה מקצבאות לצורך קביעת זכאות ניצולי שואה לגמלת סיעוד), התשע"ג–2013, אושרה בקריאה טרומית ותועבר להכנה לקריאה ראשונה בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת החלטת ועדת הכנסת בדבר דיון משולב בשני צווים שהונחו על שולחן הכנסת על-ידי ועדת הכספים, לפי סעיף 142 לתקנון הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: [הצעת חוק פ/635/19; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (פטור ממס בעד מענק המשתלם לרופא בשל עבודה בבית-חולים בפריפריה או בשל עבודה במקצועות במצוקה), התשע"ג–2013, של חבר הכנסת משה גפני וקבוצת חברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני יעלה.

יולי יואל אדלשטיין: המשיב הוא סגן שר האוצר, חבר הכנסת מיקי לוי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: ראיתיו לפני כמה דקות.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, חברי הכנסת, בשנים האחרונות קרו כמה דברים מדאיגים במערכת הרפואה בישראל, בעיקר בפריפריה אבל לא רק.

משה גפני: יש מחלקות בבתי-החולים בפריפריה שנסגרו עקב העובדה שרופאים לא באו לשם ונשארו במרכז הארץ.

משה גפני: יש מקצועות שמוגדרים כאן בחקיקה מקצועות במצוקה.

משה גפני: מקצועות במצוקה – מדובר בין היתר, אדוני היושב-ראש, על רופאים מרדימים, ומי שנזקק להגיע לשירותי בתי-החולים, לצערנו הרב, צריך להגיע למרדים.

משה גפני: ויש בעיה במקצוע הזה, כמו גם בפגיות, ובמקצועות במצוקה נוספים שרופאים פשוט עזבו את המקצוע הזה והלכו למקצועות אחרים.

משה גפני: זאת ההגדרה של מקצועות במצוקה.

משה גפני: חברי סגן שר הבריאות הרב ליצמן הביא להסכם עם הרופאים לפני כשנתיים, או שנה ושמונה חודשים.

משה גפני: הוא הביא להסכם עם הרופאים, שהרופאים שיבואו לפריפריה או הרופאים שילכו למקצועות במצוקה, למשל להרדמה, יקבלו מענק.

משה גפני: המענק הזה יעודד אותם גם ללכת למקצועות במצוקה וגם ללכת לפריפריה.

משה גפני: אנחנו קיימנו כמה דיונים בקדנציה הקודמת בוועדת הכספים, והיו שם גם הרופאים, גם מנהלי בתי-החולים, גם יושב-ראש הר"י, ארגון רופאי ישראל, היה דיון עם סגן שר הבריאות הרב ליצמן, והם דיווחו שהתוכנית הזאת הצליחה מעל ומעבר.

משה גפני: זאת אומרת, אין יותר ויכוח עובדתי לגבי הנושא הזה שהתוכנית הצליחה יותר ממה ששיערו.

משה גפני: רופאים מרדימים הלכו למקצוע הזה, הלכו לפגיות.

משה גפני: באו מנהלי בתי-חולים, סורוקה, "העמק" ובכל המקומות, ואמרו: פתחנו חזרה את המחלקות שסגרנו מפני שלא היו רופאים.

משה גפני: הכול בסדר.

משה גפני: יש תוכנית מצליחה במדינת ישראל שעניינה חיי אדם, פשוטו כמשמעו.

משה גפני: זה נוגע לחיי אדם, כי המחלקות שנסגרו בפריפריה גורמות לכך שלאנשים אין שירות רפואי כשהם נזקקים לו; בוודאי הוא ברמה הרבה יותר נמוכה.

משה גפני: והמקצועות שעליהם מדובר ברפואה, אם חס וחלילה אין מענה לחולים שנזקקים לניתוח או דברים מהסוג הזה, המשמעות היא חיי אדם.

משה גפני: והכול בסדר.

משה גפני: הממשלה עשתה דבר נכון ושר הבריאות הצליח.

משה גפני: עד שלפתע התרגזה עליהם רשות המסים ואמרה: יש 300,000 שקל מענק, 50% בערך – קצת פחות, אבל 50% זה המחיר – תחזירו כמס הכנסה.

משה גפני: אמרו הרופאים בדיון בוועדת הכספים, ונציגיהם, ומשרד הבריאות וכולם, כל אנשי המקצוע בעניין הזה: אם מחזירים חצי מהמענק, זאת אומרת, שיקרו לרופאים, עשו אתם הסכם, הונו אותם.

משה גפני: המדינה באה ואומרת: נכון, 300,000 שקל, 150,000 ניקח חזרה כמס הכנסה.

משה גפני: אמרו הרופאים: בסדר, אנחנו – אני שמעתי רופא ואשתו שהלכו ל"סורוקה", אמרו: אנחנו תכננו את החיים שלנו שנקנה דירה שם, נעבור לגור בבאר-שבע.

משה גפני: אם זה המצב, אנחנו חוזרים.

משה גפני: המדינה אמרה לנו דבר אחד ועושה דבר אחר.

משה גפני: זה מה שפעם מישהו אמר – ישראבלוף.

משה גפני: אז מה, למה זה אנחנו?

משה גפני: אז בסדר, אנחנו נחזור למקום העבודה הקודם שלנו, איפה שהמשפחה שלנו גרה, איפה שהדירה שלנו נמצאת, איפה שהילדים שלנו מתחנכים, ושלום על ישראל.

משה גפני: והם הולכים לחזור.

משה גפני: ישבנו בלשכתו של סגן שר הבריאות, הרב ליצמן, יחד עם אנשי משרד הבריאות כמובן, אנשי אגף התקציבים, אנשי רשות המסים, נציגי הרופאים, ישבנו ואמרנו: יש כמה אפשרויות לפתור את הבעיה – וכולם גילו נכונות: יש אפשרות להפוך את זה לרווח הון, כי זה מענק, זה הרי לא משכורת.

משה גפני: רווח הון מס הכנסה הוא לא 50%, הוא 25%, ואת זה אפשר לספוג.

משה גפני: ורשות המסים הייתה צריכה לחזור עם תשובה, וכמובן תשובתם לא הגיעה.

משה גפני: בין יתר הדברים הם אמרו לי, מפה לאוזן: אנחנו מסכימים אבל החוק לא מאפשר לנו.

משה גפני: למה החוק לא מאפשר לנו אני לא יודע, אני חושב שהפרשנות היא לא נכונה.

משה גפני: אבל החוק לא מאפשר לנו, הוא לא מאפשר.

משה גפני: אז סיכמנו ככה: מכיוון שאין תשובה ומדובר בחיי אדם – ואגב, דיברתי גם עם שרת הבריאות הנוכחית – יש כמה אפשרויות: האפשרות האחת היא שארגון הרופאים ילך לבג"ץ, ילך לבית-המשפט, אנחנו נגיש הצעת חוק, ובמקביל נעשה שתדלנות מול משרד האוצר להגיע לפתרון, אפילו לפשרה, על מנת שהדבר החשוב הזה לא ייפול.

משה גפני: אני הגשתי הצעת חוק יחד עם חברים.

משה גפני: הר"י הלכו לבית-המשפט, והשתדלנות מול משרד האוצר הועילה כמו שהועילה השתדלנות שלי על חישוב מס מאוחד, מי שזוכר מה שהיה פה לפני כמעט חודש.

משה גפני: פשוט אנשים – רשות אטומה, כאילו לא קיים שום דבר במדינה חוץ מזה, מהחור שבגרוש.

משה גפני: מדובר על חיי אדם.

משה גפני: ולא מדובר על זה שהולכים להפסיד כסף.

משה גפני: פשוט הרופאים לא ייקחו את המענק, יחזרו למרכז הארץ, לא יהיו רופאים מרדימים ולא תהיינה פגיות.

משה גפני: יחזרו למרכז הארץ – לא ירוויחו כלום.

משה גפני: הרי זאת התוצאה, זה מה שהם אומרים; אומרים בתקשורת, אומרים בישיבות, אומרים במשרד האוצר.

משה גפני: יפה.

משה גפני: אבל האבסורד היותר גדול שאני רוצה לספר לכם, חברי הכנסת, אדוני סגן שר האוצר: הם הלכו לבית-המשפט והתקיימו כמה דיונים אצל השופטת גרסטל.

משה גפני: אומרת להם נשיאת בית-המשפט, נזפה בהם מאוד, היא אומרת: מה זה הדבר הזה?

משה גפני: למה אתם לא מגיעים – והיא אמרה: מי אחראי לקבלת ההחלטה?

משה גפני: ככה היא אמרה בדיון.

משה גפני: אז אמרו: מנהל רשות המסים, הוא האחראי.

משה גפני: אז התקשרו אליו מבית-המשפט, ואמרו: אבל הוא בחו"ל.

משה גפני: אמרה להם השופטת: לא מעניין אותי, ביום שני ב-07:30 שהוא יתייצב כאן בבית-המשפט.

משה גפני: אם לא, אני מוציאה החלטה – יום שני האחרון.

משה גפני: ומתחיל הדיון, והוא אומר – לא חשוב, לא הייתי שם אז אני לא רוצה להגיד את הכול.

משה גפני: אני רוצה להגיד לכם רק משפט אחד שהוא אמר בסוף, כשהוא ראה שהוא במצוקה, כי השופטת מאוד הייתה נגדם.

משה גפני: אז הוא אומר: כבוד השופטת, למה את צריכה להוציא פסק-דין, הרי יש חוק של גפני שעולה השבוע לדיון.

משה גפני: אם זה לא היה אצלנו הייתי צוחק.

משה גפני: פשוט לא ייאמן: למה את צריכה לתת פסק-דין, הרי יש חוק של גפני שעולה השבוע.

יולי יואל אדלשטיין: הוא שנאמר: הפרדת רשויות.

משה גפני: יפה.

משה גפני: יש לזה פסוקים יותר מעניינים לגבי העשייה הזאת של להגיד פה דבר אחד ולהגיד שם דבר אחר, אבל נניח לעניין הזה.

משה גפני: המציאות הזאת, שבה מתנהגים כל כך באטימות על דבר שהוא כל כך בקונסנזוס.

משה גפני: אף אחד מאתנו לא חסין, כל אחד מגיע – הוא או קרובו מגיעים לרופא כזה ומגיעים לבית-חולים כזה, ומגיעים למקום שבו באמת אנחנו מופקדים על העניין.

משה גפני: עכשיו, לא מבקשים תקציב; לא באים ואומרים: תכניס יד לקופת האוצר ותיתן את הכסף הזה לרופאים.

משה גפני: לא אומרים את זה.

משה גפני: הייתה החלטה שהוביל הרב ליצמן.

משה גפני: דרך אגב, יש לי הערת אגב, היות שאנחנו מדברים.

משה גפני: אנחנו, החרדים, המקום היחיד שאנחנו יכולים להיכנס בלי בחינות קבלה ובלי כלום זה הכנסת והממשלה.

משה גפני: אז הנה נכנס הרב ליצמן למשרד הבריאות.

משה גפני: אם הוא היה הולך לבחינות למקומות אחרים לא היו מקבלים אותו, מפני שהוא חרדי.

משה גפני: הוא הגיע למשרד הבריאות בלי ועדות קבלה ושעושים לו "אבו עלי", והוא הצליח יותר מכל שרי הבריאות לדורותיהם, אבל זו סתם הערת אגב.

משה גפני: המציאות הזאת היא שההסכם הזה הוא הסכם שמציל את המדינה.

משה גפני: אטימות מוחלטת, אדוני סגן שר האוצר.

משה גפני: אתם חדשים במשרד, אל תאמינו לכל מה שאומרים לכם.

משה גפני: באמת.

משה גפני: יש דבר שאתם תצטרכו לעמוד מול האזרחים ולהתבייש.

משה גפני: למה?

משה גפני: זה לא כסף.

משה גפני: ואני מוכן לכל פשרה.

משה גפני: אני מוכן שבהמשך נגיד שזה רק רווח הון, וזה יהיה רק 25%.

משה גפני: זה רווח שיהיה למדינה מעבר לנושא עצמו.

משה גפני: זה רווח מפני שאחרת לא יהיה כסף – הם פשוט לא יהיו שם, כמו שהם לא היו קודם; כמו שנסגרו מחלקות בבתי-החולים בפריפריה; כמו שאין רופאים מרדימים מפני שאנשים לא הולכים למקצוע שהוא מקצוע במצוקה.

משה גפני: לא יהיה כסף.

משה גפני: מה זאת האטימות הזאת?

משה גפני: מה זה?

משה גפני: וחוץ מזה, לא יכול להיות דבר כזה שפקיד בכיר אצלכם במשרד הולך לבית-המשפט ואומר: אל תיתני פסק-דין מפני שגפני מביא חוק.

משה גפני: אם גפני מביא חוק, תתמכו בזה.

משה גפני: תאמינו לי, זה סיפורי עלי בבא.

משה גפני: זה פשוט לא ייאמן שככה מתנהלת מדינה בדברים הכי רגישים שאין לגביהם שום מחלוקת.

עפו אגבאריה: – – – 12% זה לא מעט.

קריאה: אבל עלי בבא לא היה לבד, היו לו 40 שודדים.

משה גפני: זה דבר שלפי דעתי, הוא יהיה חטא על כולנו.

משה גפני: מה הסיבה שלו?

משה גפני: אבל ועדת השרים ישבה השבוע ביום ראשון וקיבלה החלטה; מובן שהיא לא נגד החוק, זה ברור.

משה גפני: זאת המצאה שפקידי האוצר ממציאים לשר ולסגנו.

משה גפני: לא נגד החוק, הם יכולים להיות נגד החוק?

משה גפני: הם בעד החוק, אבל שאני אמתין עם החוק 60 יום.

משה גפני: עכשיו, אני התלבטתי ביני לבין עצמי – באמת, זה מרגיז, מרגיז מאוד: האם אני מביא את זה להצבעה ונופל מפני שהקואליציה מתגייסת או שאני ממתין?

משה גפני: ודיברתי גם עם סגן שר האוצר מיקי לוי וגם עם יושב-ראש הקואליציה, והיה לנו ויכוח לגבי העניין הזה.

משה גפני: אני גם דיברתי אתמול עם ד"ר ליאוניד אידלמן ועם הרב ליצמן, שהיה סגן שר הבריאות שהוביל את העניין, כפי שאמרתי.

משה גפני: ואני מסכים עם אדוני סגן שר האוצר ואדוני יושב-ראש הקואליציה – אני לא אמתין 60 יום.

משה גפני: אני מסכים להמתין 40 יום, ובתוך 40 היום האלה או שאתם מביאים חוק או שאתם מגיעים להסדר – לא חשוב מה, אבל אני אביא את זה להצבעה בעוד 40 יום אם יהיה צורך.

משה גפני: אני מעריך שבכל מקרה יהיה צורך, גם לטובתכם.

משה גפני: מכיוון שאם לא יהיה חוק, ותגיעו לאיזשהו הסכם פשרה – אני מקווה, אני לא בטוח שתגיעו, אבל אם תגיעו לאיזשהו הסכם פשרה, זה יהיה תקדים על כל המענקים במדינה, ואז הסכם הפשרה הזה יחול על הכול.

משה גפני: ואז, אם תבואו לכאן ותגידו "השלכת רוחב" תהיו צודקים, בניגוד לחוק שעובר את כל הקריאות, והמשמעות שלו שזה רק על מה שעליו אנחנו מדברים בחוק ולא על כל דבר אחר.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

משה גפני: למה, לא דיברתי מעניין?

משה גפני: נעשה משאל עם?

יולי יואל אדלשטיין: דיברת מעניין וגם קצת ארוך, אבל אפשרתי לך מכיוון שהגעת – – –

משה גפני: אז אני מסיים.

משה גפני: אני הסכמתי, סגן שר האוצר, אדוני יושב-ראש הקואליציה, לדחייה של 40 יום.

משה גפני: בעוד 40 יום, אם הבעיה תיפתר אני אברך על כך, ואם הבעיה לא תיפתר, אני מביא את זה להצבעה, וככל הנראה אני גם אקבל את תמיכת הקואליציה.

משה גפני: עכשיו הסכמתי לדחייה של 40 יום.

משה גפני: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אדוני היושב-ראש, היה נגד בחיל התותחנים שהיה אומר לחיילים שלו בתרגיל אש: יריתם לאט ולעומת זאת לא מדויק.

יולי יואל אדלשטיין: זאת לא הייתה כוונה לדבריו של חבר הכנסת גפני.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, כפי שגם הודיע לנו המציע – תשובה והצבעה במועד אחר.

יולי יואל אדלשטיין: בזה אנחנו מסיימים היום את החקיקה הפרטית.

יולי יואל אדלשטיין: [נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לנושא הבא, שהוא החלטת ועדת הכספים בדבר אישור הוראות בצווים האלה: צו מס ערך מוסף (שיעור המס על מלכ"רים ומוסדות כספיים) (תיקון), התשע"ג–2013; צו מס ערך מוסף (שיעור המס על עסקה ועל ייבוא טובין) (תיקון), התשע"ג–2013.

יולי יואל אדלשטיין: יציג את הנושא יושב-ראש ועדת הכספים, חבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן – דיון והצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: שתי הודעות של ועדת הכספים בדבר שני צווים.

יולי יואל אדלשטיין: יתקיים דיון משולב.

ניסן סלומינסקי: אדוני היושב-ראש, שרי הממשלה, חברי חברי הכנסת – –

מיקי לוי: – – –

יולי יואל אדלשטיין: סגן השר, אומנם נמנע ממך הפעם לדבר מהדוכן, אבל זה לא אומר שאתה צריך לנקום – – –

מיקי לוי: – – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

ניסן סלומינסקי: – – אני צריך להציג כאן שני צווים שבאמת, אם שני הצווים האלה היו עולים בנפרד בלי קשר לשום דבר אחר הייתי הראשון שמצביע נגד, כי אני חושב שהעלאת מע"מ זה דבר קשה מאוד, פוגע מאוד גם בשכבת הביניים, מה שנקרא, וגם ברובד הנמוך יותר.

ניסן סלומינסקי: אבל מה אפשר לעשות שהממשלה הזאת, שבה אני חבר בקואליציה, קיבלה מצב כלכלי עם בור של 40 מיליארד שקל וצריכים לכסות אותו?

ניסן סלומינסקי: וכשצריכים לכסות אותו, אז הגזירות יהיו על הכול.

ניסן סלומינסקי: אנחנו נשאף שכולם יישאו את האלונקה, לא רק מגזר מסוים או שכבה מסוימת.

ניסן סלומינסקי: כולם יצטרכו לשאת בעול.

ניסן סלומינסקי: לכן, הדיון בנושא העלאת המע"מ היה מבחינתי הרבה יותר קל ונוח אם הוא היה מגיע בהקשר של כל התקציב, שאז אפשר היה לראות את כל ההיבטים, את כל האפשרויות, ובהתאם לזה היה יותר פשוט.

ניסן סלומינסקי: אבל מה אפשר לעשות שהוא עולה בנפרד?

ניסן סלומינסקי: המע"מ הזה כל חודש זה 400 מיליון שקל – סך הכול 4.6 מיליארד, משהו כזה, בצירוף של שניהם.

ניסן סלומינסקי: לכן עשו אותו בנפרד, והוא מקשה.

ניסן סלומינסקי: אבל אנחנו מסתכלים בראייה כוללת, והוא חלק נכבד בכיסוי של הבור של 40 מיליארד.

ניסן סלומינסקי: לכן, בדיון בוועדת הכספים אישרנו אותו – אני אומר שוב, לא בשמחה, אלא מתוך ראייה של המציאות.

ניסן סלומינסקי: לכן אני מציע למליאה לאשר את שני הצווים:

ניסן סלומינסקי: גם את הצו בדבר הטלת מס ערך מוסף (תיקון), התשע"ג–2013, של העלאה מ-17% ל-18%, וגם את הצו השני, שהוא שיעור המס על המלכ"רים, מוסדות כספיים, גם באותו שיעור.

ניסן סלומינסקי: אני רק אומר שהרבה פעמים ההכרח לא יגונה, ואני יודע שחברי באופוזיציה יתקפו אותנו.

ניסן סלומינסקי: אבל רק להזכיר שבתקופה שחלק מחברי שהם היום ובזמנם היו בקואליציה – ואפילו בוועדת הכספים – אישרו בעצמם פעמיים את העלאת המע"מ: פעם אחת, אם אני זוכר טוב, ב-2009, מ-15.5% ל-16.5%, ב-1%, וב-2012 אישרו העלאה של עוד 0.5%.

מיקי רוזנטל: – – – בשלטון.

ניסן סלומינסקי: שנייה.

ניסן סלומינסקי: אני לא מגנה אותם, כי אני אומר שלפעמים כשאתה נמצא, ויש עליך אחריות לא רק לתקוף – לפעמים בצדק – אלא למלא את הבור, אז אתה מסתכל ורואה את הדברים קצת אחרת – – –

שלי יחימוביץ': משהו חדש מתחיל.

ניסן סלומינסקי: משהו חדש מתחיל, נכון, אבל לא בכל הדברים משהו חדש מתחיל.

שלי יחימוביץ': אה, אוקיי.

ניסן סלומינסקי: בסך הכול אני מקווה שיכסו את הבור, ואז נראה את האור בקצה המנהרה.

ניסן סלומינסקי: אז לכן, אני אומר בצער, אבל בהכרח, וכפי שחכמינו אומרים: ההכרח לא יגונה.

מיקי רוזנטל: – – –

ניסן סלומינסקי: תודה רבה.

אראל מרגלית: ניסן, בשבוע שבו תרמת לריכוזיות, להטיל גזירה כזאת – – –

ניסן סלומינסקי: זאת החלטה של ועדת הכספים, שגם אתה חבר בה.

ניסן סלומינסקי: גם אם יש רוב ומיעוט, לאחר שהייתה הצבעה, זאת ההחלטה של ועדת הכספים, וגם אתה חבר בה.

קריאות: – – –

חמד עמאר: למען הסר ספק, אנחנו נקיים דיון משותף על הצעת ועדת הכספים בדבר צו מס ערך מוסף (שיעור המס על עסקה ועל ייבוא טובין) (תיקון), התשע"ג–2013, ועל הצעת ועדת הכספים בדבר צו מס ערך מוסף (שיעור המס על מלכ"רים ומוסדות כספיים) (תיקון), התשע"ג–2013.

חמד עמאר: דיון משולב.

חמד עמאר: לכל דובר חמש דקות.

חמד עמאר: אני אקפיד על הזמנים.

חמד עמאר: מתחילים עם חבר הכנסת מוחמד ברכה, ראשון הדוברים.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ההצעה שמובאת מוועדת הכספים בשם הממשלה להעלות את מס ערך מוסף ב-1% נוסף, אחרי שבקיץ האחרון הוא הועלה ב-1%, היא הצעה – – –

חמד עמאר: סליחה, חבר הכנסת ברכה.

חמד עמאר: אני מבקש מחברי הכנסת, אני לא רוצה אף חבר כנסת עומד.

חמד עמאר: חבר הכנסת דוד אזולאי, בבקשה לשבת.

חמד עמאר: חבר הכנסת בוז'י הרצוג.

חמד עמאר: גם העוזרים בצד, אני מבקש מכולם.

חמד עמאר: בבקשה.

מוחמד ברכה: המס הזה הוא לא צודק.

מוחמד ברכה: הוא גם לא תקין, כי הוא בא – מבחינת נוהל, מינהל ציבורי – בעיצומו של תקציב המדינה, וזה מהווה מעין כביש עוקף נוסף על מנת להקל את התנועה של הממשלה לכיסם של התושבים ושל העניים.

מוחמד ברכה: ההעלאה הזאת תעלה את שיעור העוני בקרב הילדים.

חמד עמאר: יושב-ראש ועדת הכספים, בבקשה לשבת.

מוחמד ברכה: בעקבות גזירות האוצר, כולל העניין של המע"מ, יעלה שיעור העוני בקרב הילדים ב-5.2%.

מוחמד ברכה: בעצם, 44,000 ילדים חדשים ייכנסו למעגל העוני, וזה כשרק לפני כמה ימים התבשרנו בדוח ה-OECD שאחוז העוני במדינת ישראל והפער בין העושר לעוני במדינת ישראל הוא הגבוה ביותר בין כל המדינות המפותחות, מדינות ה-OECD.

מוחמד ברכה: לדעתי, ההעלאה הזאת של מס הערך המוסף היא העלאה שבאה לפגוע בעיקר בשכבות החלשות, ובעיקר באנשים הנזקקים.

מוחמד ברכה: ואם אני רוצה להיות קצת סרקסטי אני אומר שבקרב הערבים אי-אפשר לייצר עוני רחב יותר כי העוני כבר משתלט על 33% מכלל הילדים בקרב הציבור הערבי ו-54% מכלל האזרחים הערבים, ואם מישהו חשב שזה יתגלגל הפעם לערבים אז הוא יכול להירגע שזה הפעם יכניס יותר ויותר יהודים.

מוחמד ברכה: לא שאני מבדיל בין עוני כזה ועוני כזה, אבל יש אנשים עם אוריינטציה שמצדיקה מכות כלכליות ומצדיקה עוני ומצוקה בקרב ערבים – זה בסדר, כי אנחנו שומעים ושמענו את ראש הממשלה בעצמו אומר שאם מוציאים את הערבים והחרדים, הכלכלה היא פשוט בעננים.

מוחמד ברכה: בעצם, האיש הזה לא מדבר על מיגור העוני אלא מדבר על איך להרוג את העניים, איך להוציא אותם מהסטטיסטיקה.

מוחמד ברכה: המכה הזאת היא בלתי נסבלת, והיא בלתי צודקת, ואם אני אסקור בפניכם דוח או מחקר של מינהל הכנסות המדינה במשרד האוצר עצמו, רואים, על-פי העשירונים של האוכלוסייה, שהעשירון התחתון יפסיד 8.4% מההכנסה הפנויה, העשירון השני יפסיד 4%, השלישי – 3%, הרביעי – 2.5%, והעשירון העליון יפסיד 1.6%.

מוחמד ברכה: האם זה הצדק שמביאה הממשלה?

מוחמד ברכה: אני חושב שבאו הנתונים האלה כדי לגלות את הממשלה במערומיה בכל מה שקשור לפגיעה בשכבות החלשות ובמעמד הביניים הנמוך, ואנחנו שמענו הרבה על מעמד הביניים גם באולם הזה.

מוחמד ברכה: העלאת מס ערך מוסף ב-1% היא בעצם מכה שווה או מס שווה, ללא קשר להכנסה.

מוחמד ברכה: זה מס רגרסיבי שבא לתת את המכה גם בלחם וגם במצרכים, גם בדירה, גם בתחבורה – מכה שווה לכולם.

מוחמד ברכה: ובעצם, מי שזקוק לשירותים הבסיסיים הוא אשר ישלם, בסופו של דבר, את הסכום הגדול ביותר.

מוחמד ברכה: אני חושב שהשעה הזאת היא אחת משעות המבחן של הכנסת כולה, שנעמוד על רגלינו ושנאמר שלא ניתן יד להעברת תקנה כזאת.

מוחמד ברכה: אני יודע, גם משיחות אישיות וגם ממה שמתפרסם בעיתונות: הרוב המכריע, הרוב המכריע ביותר של 120 חברי הכנסת, אינו מקבל את הגזירה הזאת.

מוחמד ברכה: פעם אחת תצביעו עם המצפון שלכם, אם נותר קצת מצפון, מול הפגיעות האלה, החוזרות ונשנות, בשכבות החלשות ובמעמד העובדים.

מוחמד ברכה: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: אני אקריא שמות.

חמד עמאר: מי שלא יהיה נוכח – אנחנו מוחקים אותו, הוא לא יוכל לחזור ולדבר, לכן אני מבקש מכל חברי הכנסת שיהיו במליאה.

חמד עמאר: חבר הכנסת חנא סוייד.

חמד עמאר: חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

חנא סוייד: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני חושב שהתקנה או הצו שהיום הקואליציה מבקשת לאשר כאן בכנסת מהווה את הניצנים או את הניצן – לא הראשון, בוודאי – לברוטליות הכלכלית והחברתית של התוכנית הכלכלית של התקציב החדש שהממשלה רוקמת.

חנא סוייד: מדובר, כמובן, כפי שנאמר כאן, במס רגרסיבי, שלא מבחין בין עשירים לבין עניים.

חנא סוייד: אין ספק ואין ויכוח על כך שהמס הזה, שהעלאת המס, שהמס כולו – מס ערך מוסף בסופו של דבר נופל על הציבור, ומובן שהשכבות החלשות סובלות יותר ומשלמות יותר מההכנסות שלהן כמס ערך מוסף מאשר השכבות האחרות.

חנא סוייד: אי-אפשר שלא להזכיר כאן את הסיבה שהממשלה מעלה לגזירה הכלכלית הזאת.

חנא סוייד: הרי הסיבה היא הגירעון התקציבי שהממשלה פתאום מצאה, בסוף הכהונה של הממשלה הקודמת ובהתחלת הכהונה של הממשלה הנוכחית.

חנא סוייד: פתאום מתברר ש-40 מיליארד שקל אינם.

חנא סוייד: אף אחד לא ידע שחסרים 40 מיליארד שקל.

ישראל חסון: לא.

ישראל חסון: ידעו, ידעו.

ישראל חסון: הוא ידע.

ישראל חסון: שאול מופז עמד פה והתריע בפניהם והם התעלמו.

חנא סוייד: אוקיי, אז התעלמו.

חנא סוייד: אתה זוכר, חבר הכנסת חסון, שהיינו מעלים את העניין הזה – מעלים את העניין של הגזירות הכלכליות, של הגירעון, אז קודם כול היו אומרים: שקט, אל תדאגו, תראו מה קורה באירופה, אנחנו במצב טוב – הכלכלה הישראלית, המשק דופק מצוין, מה אתם צריכים?

חנא סוייד: למה אתם מדברים?

חנא סוייד: וצחקו על כך שביוון, בדוחות שלהם ל-EU מעלימים את הגירעון.

חנא סוייד: אז תראה מה אנחנו קיבלנו, בסופו של דבר.

חנא סוייד: אנחנו קיבלנו את אותו הדבר ואפילו יותר ציני, שפתאום 40 מיליארד שקל אינם, איבדו אותם.

חנא סוייד: העלאת מס ערך מוסף היא ההעלאה האגרסיבית והברוטלית הראשונה שאנחנו רואים כאן.

חנא סוייד: אני רוצה לחזור ולציין: אני מאשים את הדרג המדיני במשרד האוצר, שבעצם בהנהגת תקציב דו-שנתי גרם לכך – זה אחד הגורמים הברורים ביותר לכך שנוצר גירעון כל כך גדול בלי שאף אחד ירגיש בדוחות של השנתיים האחרונות שמתקיים ויש גירעון כזה.

חנא סוייד: אני חושב שהדרג המדיני בממשלה, במשרד האוצר, כופף את ידי אנשי המקצוע במשרד האוצר וכפה עליהם את התקציב הדו-שנתי.

חנא סוייד: בתקציב דו-שנתי אין רזולוציה, אי-אפשר לתקן; אם יש שינויים לטוב ולרע אתה לא יכול לשנות.

חנא סוייד: זמן התגובה הוא ארוך ביותר, לכן מתהווה גירעון וגירעון גדול, ואתה לא יכול לעשות מול זה שום דבר.

חנא סוייד: לא רק שהמע"מ עולה – הממשלה הקודמת, שהיא לא יכולה להשתחרר מהאחריות, הרי היא עמוד התווך, המרכיבים שלה הם עמוד התווך של הממשלה הנוכחית – לא הצליחו להתמודד עם שום בעיה כלכלית.

חנא סוייד: תסתכלו מה קורה למחירי הדיור.

חנא סוייד: העלאת המע"מ לא תתרום לפתרון בעיות הדיור ובעיות העלייה המטאורית במחירי הדיור, אלא להפך, העלאת המע"מ בסופו של דבר תגיע לאלה שמבקשים לשפר את פתרונות הדיור שיש להם.

חנא סוייד: הערה אחרונה, אדוני היושב-ראש.

חנא סוייד: כמה אפשר עוד להעלות את מס ערך מוסף?

חנא סוייד: קודם כול מדברים על מס, ויש גבול להעלאת מסים.

חנא סוייד: אבל זה מס של ערך.

חנא סוייד: תראו, יש פה ניפוח של התל"ג באחוז שמגיע ל-20%, כי מדובר במס של ערך, אתה מוסיף ערך למשהו שאין לו ערך – אתה מוסיף 20% לערך של כל דבר.

חנא סוייד: אני חושב שיש גבול לכל תעלול.

חנא סוייד: מס ערך מוסף, שאמור להגדיל את ההכנסות, אפשר להבין, אני יודע מה?

חנא סוייד: 5%, 10%.

חנא סוייד: אבל להגיע לכל שקל חמישי שהוא ערך מוסף, שהוא ניפוח של הנפח של תוצר המשק, זה בעצם אבסורד כלכלי.

חנא סוייד: ולכן, לסיכום דברי, אדוני היושב-ראש, מדובר במס רגרסיבי, שיפגע בעיקר בשכבות החלשות, והכנסת מתבקשת לא לאשר את ההצעה הזאת.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

חמד עמאר: אחריו – חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

מנחם אליעזר מוזס: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כנסת נכבדה, בתחילת הדרך יצא שר האוצר בהכרזות בומבסטיות על שוויון בנטל הכלכלי בין כל שכבות האוכלוסייה, עניים כעשירים, חזקים כחלשים, וראה זה פלא, ככל שאנו מתקרבים להבאת החוק לחקיקה בכנסת מתברר שכל החזקים שיש ביכולתם להפעיל לוביסטים, להפעיל ועדי עובדים, באורח פלא נעלמו מספר הגזירות.

מנחם אליעזר מוזס: כבר על ההתחלה הגיע שר האוצר להסכם עם ההסתדרות, כי פחד להיכנס לעימות: בנמלים לא נוגעים, בוועדים הגדולים גם לא, את מס החברות לא משנים, וגם לא את המס המגוחך שמשלמים המאיון העליון והחברות הגדולות.

מנחם אליעזר מוזס: ומהרווחים הכלואים כבר התייאשנו.

מנחם אליעזר מוזס: אתמול התפרסם גם שתאגידי המים מחוץ לגזירות, והם לא יאוחדו; דבר שהיה אמור לחסוך הרבה כסף והרבה ג'ובים מיותרים, כפי שידוע לכולנו.

מנחם אליעזר מוזס: שר האוצר התפאר בראשית הדרך, ונכנע.

מנחם אליעזר מוזס: לא חוסכים בהוצאות המיותרות של משרדי הממשלה שנשארו, אלה שאין להם שר מעליהם, ולהפך, שר האוצר עצמו, כפי שפורסם, שמבקש לקצץ לכולם בהוצאות, מבקש להוסיף ללשכתו עוד תקן בדרג של מנכ"ל, שעלותו עשרות מיליוני ש"ח לשנה, כידוע.

מנחם אליעזר מוזס: במי כן פוגעים?

מנחם אליעזר מוזס: בשכבות הכי חלשות, שכבות הביניים, אלו שאין להם מי שיזעק את זעקתם.

מנחם אליעזר מוזס: הכי קל לקצץ בקצבאות הילדים, אתה יודעים למה?

מנחם אליעזר מוזס: כי אין להם לוביסטים.

מנחם אליעזר מוזס: אין מי שיילחם בשבילם, אדוני היושב-ראש.

מנחם אליעזר מוזס: ילד שיישאר רעב או לא ילך לחוג, אף אחד לא יילחם בשבילו.

מנחם אליעזר מוזס: שר האוצר אמר כאן באחד הנאומים שתהיה רכבת לכרמיאל.

מנחם אליעזר מוזס: אני שמח מאוד ששר התחבורה, מר כץ, ניצח במאבק הזה על רכבת לעמק, רכבת לכרמיאל, אבל כאשר אין לתת לילד לחם וחלב, מאיפה ייקחו ההורים כסף לרכישת כרטיס רכבת לכרמיאל או לעמק?

מנחם אליעזר מוזס: מעלים את המע"מ באופן שווה, כך שהשכבות החלשות הן אלה שייפגעו הכי חזק.

מנחם אליעזר מוזס: מי יזעק את הזעקה של השכבות החלשות?

מנחם אליעזר מוזס: אז שוב פוגעים רק בעניים, בחלשים, במי שאין לו לובי, רק במי שאפשר לפגוע בו כל הזמן; כך פעם אחר פעם.

מנחם אליעזר מוזס: כך היה תמיד וכך ממשיך גם שר האוצר הנוכחי.

מנחם אליעזר מוזס: ברצוני להזכיר לכם, קראתי היום מה שאמר ראש הממשלה מר נתניהו, שהיה שר אוצר לפני עשור – אותן מילים הוא אמר בבואו לקצץ באבחת חרב את קצבאות הילדים.

מנחם אליעזר מוזס: אז הוא אמר:

מנחם אליעזר מוזס: אנחנו חייבים לסגור את הבור התקציבי של 30 מיליארד, חסר של 30 מיליארד, אבל בקרוב מאוד יהיה טוב יותר.

מנחם אליעזר מוזס: וראה זה פלא, אנחנו עומדים היום באותו גירעון ובעוד 10 מיליארד.

מנחם אליעזר מוזס: אז איפה כל ההבטחות היפות, שאמרו שאנחנו המדינה הכי חזקה מבחינה כלכלית, כאשר ה-OECD מפרסם שאנחנו הראשונים בעוני מבין המדינות המפותחות?

מנחם אליעזר מוזס: ועתה באה מחלקת המחקר של הביטוח הלאומי ומזכירה לנו את ששר האוצר מבקש להשכיח, הוא ביקש להשכיח, באמצעות משבר ממשלתי מדומה של שוויון בנטל.

מנחם אליעזר מוזס: כאשר הביטוח הלאומי אומר שעל 860,000 ילדי ישראל מתחת לקו העוני יתווספו 40,000 ילדים ו-90,000 אזרחים לעניים, האם אנחנו יכולים לעמוד בצד ולהסכים לכל זה?

מנחם אליעזר מוזס: אנחנו מבקשים מכל מי שיש לו מצפון שיצביע נגד ההעלאות הדרסטיות האלה, שפוגעות דווקא בשכבות החלשות, כי אין מי שידאג להן אם לא אנחנו.

מנחם אליעזר מוזס: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

חמד עמאר: אחריו – חבר הכנסת דב חנין.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, חברים נוכחים, שמענו בקדנציה הזאת רבות על המושג תספורת.

עיסאווי פריג': אני רוצה לשאול שאלה.

עיסאווי פריג': אילן, אני אשאל אותך שאלה, תעזור לי בתשובה.

אילן גילאון: כשאתה אומר תספורת אתה מתכוון לתספורת של – – –

עיסאווי פריג': מה ההבדל בין תספורת של טייקונים לבין תספורת ממשלתית?

עיסאווי פריג': מה ההבדל?

עיסאווי פריג': ההבדל – תספורת של טייקונים, הפנסיה משלמת את המחיר שבסופו של דבר חוזר לאזרח הפשוט.

עיסאווי פריג': תספורת ממשלתית, כשמממנים את הגירעון הממשלתי, היא ישירות על הצרכן.

עיסאווי פריג': זה בדיוק כמו "ילד כאפות" של השכונה – בכל שכונה יש ילד שמקבל מכות, חייב להיות.

עיסאווי פריג': ילד כאפות.

עיסאווי פריג': ילד שכל "אבו עלי", כל איש שמרגיש את עצמו חזק נותן לו כאפות והוא צריך לשתוק.

עיסאווי פריג': וילד הכאפות של המדינה זה הצרכן הפשוט.

עיסאווי פריג': העשירון האחד, שתיים, שלוש, פחות או יותר, שמתמקד בחרדים ובערבים ובשכונות הפריפריה המסכנים, זה ילד הכאפות של המדינה, שמאוד קל לתת לו את המכה והוא ישתוק, הוא ישתוק.

עיסאווי פריג': וזה מה שקורה בהעלאת המע"מ.

עיסאווי פריג': העלאת המע"מ זה המס שהכי קל להטיל.

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': נותנים לילד הכאפות עוד מכה, אז מה יגיד?

עיסאווי פריג': מה יגיד?

עיסאווי פריג': בדיוק זה ככה.

עיסאווי פריג': התרגלו, מאז חוק המע"מ, שהתחיל ב-8%, עד היום, לתת לילד הזה מדי פעם, כשאני רוצה לפתור בעיה כלשהי, לתת לו עוד סטירה, לילד הכאפות הזה, לעשירון הנמוך, נעלה את המע"מ.

עיסאווי פריג': זה בדיוק מה שהיה בוועדת הכספים.

עיסאווי פריג': כשבאנו להצביע, בחוץ תופסת אותי מישהי משכונות המצוקה ואומרת לי: עיסאווי, עיסאווי, מצביעים על חוק מע"מ.

עיסאווי פריג': תבוא, זה יעבור, זה יעבור.

עיסאווי פריג': אני אומר לה: מה את משלה את עצמך?

עיסאווי פריג': איך זה יעבור?

עיסאווי פריג': אומרת: כולם בפנים מדברים בעד וזה הולך לעבור, כולם מדברים בעד.

עיסאווי פריג': אני נכנס, ואכן הרוב מדבר בעד שלא צריך להעלות.

עיסאווי פריג': בא זמן ההצבעה – פתאום הכול משתנה.

עיסאווי פריג': אז אני מסתכל עליה, היא אומרת לי, חסרת אונים: מה אפשר לעשות?

עיסאווי פריג': מה אפשר לעשות?

עיסאווי פריג': זה הטייקונים, רבותי, צריך לתחזק אותם.

עיסאווי פריג': זה יד נותנת, יד מקבלת.

עיסאווי פריג': חייבים לתחזק את הטייקונים.

עיסאווי פריג': איך אני אתעסק אתם?

עיסאווי פריג': אני צריך לתת להם הטבות במס, אני צריך לתת להם תכנוני מס בכל מיני דרכים, אני צריך לתת להם תספורות.

עיסאווי פריג': הרי הם מתחזקים אותי; יד לוחצת יד, זה המצב.

עיסאווי פריג': ואני, האזרח הפשוט – צריך להמשיך לסחוט אותו, לסחוט אותו.

עיסאווי פריג': עכשיו באו אלינו ואמרו: יש יעד גירעון של 2013 – 4.65%, ויש יעד גירעון ל-2014 – 3%.

עיסאווי פריג': אני שואל שאלה פשוטה: מי מבטיח שהממשלה, כדי לרצות את הטייקונים שלה, תעמוד ביעד הגירעון הזה?

עיסאווי פריג': מי מבטיח לי שיעד הגירעון לא יעבור 4.65%?

עיסאווי פריג': מי מבטיח?

עיסאווי פריג': אני אומר לכם, איך שהדברים מתנהלים זה יעבור, זה יגיע ל-5%.

עיסאווי פריג': עכשיו, מאיפה יביאו?

עיסאווי פריג': נלך לאזרח, לילד הכאפות, נסחט אותו עוד קצת, הרי הוא שתק.

עיסאווי פריג': העלינו את זה ל-17%, מה הוא יכול לעשות?

עיסאווי פריג': קיבל עוד סטירה.

עיסאווי פריג': ניתן לו עוד סטירה, נעלה את זה ל-19% כדי לסגור.

עיסאווי פריג': וכאן אני מעלה את השאלה: האם לא הגיע הזמן, רבותי, להגביל את שיעור המע"מ במדינה?

עיסאווי פריג': האם לא הגיע הזמן להגיד: 15% זה שיעור המע"מ המקסימלי?

עיסאווי פריג': אין, זה חוק-יסוד, לא נוגעים בו.

עיסאווי פריג': ויש גירעון – רוצים לטפל בגירעון?

עיסאווי פריג': תמציאו מסים אחרים, שלא ילד הכאפות יספוג אותם – זאת הפֵרִיוּת.

עיסאווי פריג': ואני עכשיו – חברי הקואליציה והשרים לא שומעים אותנו – אני פונה אליכם: זו הצבעה מצפונית, כמו הצבעות רבות מצפוניות שלא קיבלו אוזן אצלכם.

עיסאווי פריג': זה הזמן.

עיסאווי פריג': אני מציע שאחוז המע"מ, נעמיד אותו על אחוז קבוע שלא ניתן לפגוע בו, וכל כיסוי גירעוני עתידי – תמציאו נוסחה שתהיה הגיונית, שמי שמקבל את ההטבה, את תכנון המס, יוכל לשלם.

עיסאווי פריג': זו הצעתי.

עיסאווי פריג': ילד הכאפות, תמשיך לסבול.

עיסאווי פריג': אם תשתוק, לא רק כאפות תקבל אלא גם אגרופים בפנים.

עיסאווי פריג': תודה לכם.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת עיסאווי.

חמד עמאר: חבר הכנסת דב חנין.

חמד עמאר: אחריו – חבר הכנסת רובי ריבלין.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, אני מביע צער על כך ששולחן הממשלה ריק.

דב חנין: אומנם נמצא אתנו סגן שר האוצר, אבל נראה לי ראוי שממשלה שמטילה כאלה גזירות ופוגעת בציבור בצורה כל כך קשה, גם לפחות תגיע לשמוע את מה שחברי הכנסת אומרים בדיון כזה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, המע"מ הוא מס פרימיטיבי, אמצעי כלכלי בעייתי; מאוד נוח להטלה, מאוד קשה בפגיעה שלו, מאוד מאוד מזיק מבחינה חברתית.

דב חנין: כמו שאמרו לפני: מע"מ משלמים אותו דבר העניים, העשירים; כולם שווים בזכות לישון מתחת לגשר.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, המס הזה בישראל מופעל בצורה אפילו יותר רגרסיבית מאשר במקומות אחרים בעולם, כי גם בתוך תחום המע"מ אנחנו יכולים לחשוב בצורה יותר יצירתית.

דב חנין: אנחנו יכולים לחשוב על תחומים שבהם אנחנו נפחית את המיסוי העקיף לעומת תחומים אחרים שבהם נעלה אותו.

דב חנין: יש מדינות שבהן אין מע"מ על ספרים.

דב חנין: למה צריך – היום מונחת על שולחן הכנסת הצעת חוק פטור ממע"מ על תרופות אונקולוגיות; למה צריך מע"מ על תרופות אונקולוגיות שלא בסל הבריאות?

דב חנין: אם אנחנו נפחית את המע"מ על מוצרי יסוד, מוצרים בסיסיים – תרופות, ספרים – ונעלה אותו על מוצרי יוקרה, מוצרים שהחברה איננה מעוניינת שאנשים יצרכו אותם, אנחנו נוכל אפילו בתוך המשבצת הזאת של המסים העקיפים להשיג את אותו סכום עם פגיעה חברתית יותר מצומצמת.

דב חנין: הדבר הראשון שאני אומר כאן הוא שאנחנו מדברים על אמצעי שהוא לא רק רגרסיבי, אלא במקרה הישראלי הוא גם מאוד פרימיטיבי.

דב חנין: הבעיה השנייה היא צורת ההליך כפי שהוא מתנהל בכנסת.

דב חנין: העיקרון הבסיסי בענייני מיסוי, אדוני היושב-ראש, עוד מימי המהפכה האמריקנית, הוא העיקרון של no taxation without representation.

דב חנין: העיקרון הזה אומר שענייני מיסוי צריכים לעבור בגוף המחוקק בהליך מלא של בחינה, של חקיקה: שלוש קריאות, הסתייגויות, דיון, התלבטויות.

דב חנין: לא זה מה שקורה בתחום המע"מ.

דב חנין: בתחום המע"מ יש כביכול התייעצות עם ועדת הכספים, ואחר כך מביאים את הנושא למין דיון שכזה במליאת הכנסת – לא דיון רציני, לא מתכונת חקיקה מלאה – וגם זה בעייתי.

דב חנין: לביקורת הזאת על המתכונת הלקויה של הדיון בכלל בסוגיות המע"מ צריך להוסיף גם את הביקורת הקונקרטית על מה שקורה הפעם בתחום העלאת המע"מ.

דב חנין: אנחנו מעלים את המע"מ לא כחלק ממהלך כלכלי כולל, לא כחלק מתקציב כולל שעומד בפנינו, שאנחנו רואים למה נותנים כספים, ממה לוקחים כספים, במה משקיעים, איך ממסים; אלא את הצעד הזה תלשו החוצה מתוך הרקמה התקציבית, ודורשים מאתנו לאשר אותו באופן נפרד.

דב חנין: הדבר הזה כשלעצמו הוא בעייתי.

דב חנין: לא כך מנהלים מדיניות כלכלית, לא כך מנהלים מדיניות פיסקלית נכונה.

דב חנין: מדיניות פיסקלית ראויה היא מדיניות ששוקלת את כל המרכיבים במכלול, לא תולשת מרכיבים שנוחים יותר או שנראים אפשריים יותר מבחינה פוליטית ומקדמת אותם ללא התחשבות במשמעויות החברתיות והכלכליות הקשות.

דב חנין: אומרים לנו שחסר כסף ולכן צריך וכל כך דחוף להעלות את המע"מ.

דב חנין: ועל כך צריך לחזור ולהגיד: יש הרבה כסף.

דב חנין: צריך לקחת אותו מהמקומות שבהם הוא נמצא:

דב חנין: צריך לקחת את הכסף מפרויקט הכיבוש וההתנחלויות – הפרויקט המיותר, המזיק, הבזבזני ביותר בתולדות ישראל; שם יש הרבה כסף.

דב חנין: אפשר לקחת את הכסף מהחזרת מס החברות לשיעורים שבהם הוא היה לפני העשור הגרוע של נתניהו.

דב חנין: אני לא הולך רחוק: בואו נחזיר את מס החברות לשיעורים שלו בשנת 2003.

דב חנין: מדינת ישראל ידעה להתנהל מצוין אז.

דב חנין: אף אחד לא טען שחברות לא יכולות להתקיים בארץ הזאת.

דב חנין: הירידה הדרמטית במס החברות גרמה לכך שהעשירים שילמו ומשלמים הרבה פחות.

דב חנין: כשאני מדבר על מס החברות והורדתו, מובן שצריך להזכיר את העובדה שיש אצלנו אלפיון עליון שכמעט לא משלם מס בכלל.

דב חנין: באמצעות מנגנונים של עידוד השקעות, או באמצעות מנגנונים אחרים של תכנוני מס, אנחנו הגענו למצב שהטייקונים ובעלי ההון משלמים בישראל מעט מאוד מסים, אדוני סגן שר האוצר, ולפעמים מקבלים מהמדינה יותר ממה שהם משלמים.

דב חנין: אני אשמח להראות לך את הנתונים, אם אתה לא מסכים אתי.

דב חנין: ונקודה אחרונה, שעליה אני אומר רק משפט, כי אי-אפשר לדבר על כסף בלי לחזור ולהזכיר את זה, זה אוצרות הטבע של ישראל.

דב חנין: אני אמרתי מעל הדוכן הזה שאני מברך את שר האוצר על המהלך של התחלת הקמת ועדת ששינסקי 2.

דב חנין: אני חושב שזה מהלך דחוף מאוד, ראוי מאוד, נכון מאוד, וצריך ללכת בו במלוא הכוח ובמלוא המרץ, כי שם יש הרבה מאוד כסף.

דב חנין: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת דב חנין.

חמד עמאר: חבר הכנסת רובי ריבלין.

חמד עמאר: אחריו – חבר הכנסת עפו אגבאריה.

ראובן ריבלין: אדוני סגן יושב-ראש הכנסת, ראש הישיבה, אדוני השר, אדוני סגן שר האוצר, אדוני השר לשעבר יצחק כהן, גברתי ראש האופוזיציה, עד עכשיו עלו פה, האחד אחרי השני, אנשים אשר נמנים עם האופוזיציה.

ראובן ריבלין: אני לא יודע עם מה אני נמנה, אבל אני בהחלט נמנה עם אזרחי מדינת ישראל, ואין אחת מהביקורות שאתם הטחתם בפני הממשלה ובפני כל אלה שהצביעו בעד העלאת מס ערך מוסף שאינה ראויה.

ראובן ריבלין: שהרי ברור כשמש שמס ערך מוסף הוא נטל על האזרחים, ובעיקר, בחוסר פרופורציה, הוא נטל שמכה בחסרי היכולת יותר מאשר הוא מכה בבעלי היכולת, באופן יחסי ובכל קנה-מידה, והדברים האלה הם נכונים.

ראובן ריבלין: אני הצבעתי בעד ההצעה מהטעם הפשוט שבאמת מדינת ישראל קודמת בכל דבר, ונדמה לי שאפילו מעוטי היכולת לא יכולים יהיו להתקיים כאן אם אנחנו לא נייצב, ומייד, את כלכלת ישראל.

ראובן ריבלין: אנחנו בזמנים של מצוקה, ולא חשוב כרגע מי אשם בכך.

ראובן ריבלין: הציבור נותן את פסק-דינו בבחירות, והבחירות באו עלינו, והבחירות גם בהחלט שינו את סדר-היום של החברה בישראל.

ראובן ריבלין: יחד עם זאת, אני מוכרח לומר לשר יצחק כהן, ששימש סגן שר האוצר בקדנציה הקודמת, שגם בכל הרכב של קואליציה שהייתה מורכבת כתוצאה מהבחירות האלה, כל עוד לא שינינו את סדר העדיפויות, כל עוד לא קבענו את האסטרטגיה הכלכלית והחברתית שלנו, לא הייתה ברירה בידי אחד ממנהיגי המדינה אלא לבוא ולהציל את המשק כרגע על-ידי שימוש במס ערך מוסף כדי לגבות 4 מיליארד שקלים.

ראובן ריבלין: ו-4 מיליארד שקלים זה מקור שכדי להשיג אותו אנחנו צריכים למצוא אלטרנטיבה שכבר יונקת מאסטרטגיה שבלעדיה אין.

ראובן ריבלין: אני מוכרח לומר לכם שאני לא אומר זאת – גברתי יושבת-ראש האופוזיציה – –

יצחק כהן: כבודו, כבודו – – –

ראובן ריבלין: – – אני משבח אותך על כך שביוד

ראובן ריבלין: עך את המצוקות שמדינת ישראל נקלעה אליהן, את חשבת שאין מקומך בתוך הקואליציה, שבהחלט הייתה אפשרות שתהיי בה מהטעם הפשוט – – –

שלי יחימוביץ': חבר הכנסת ריבלין, אני מודה לך על הפרגון, אבל דבריך אינם מדויקים.

שלי יחימוביץ': לו היה אפשר לשבת בממשלה הזאת – –

ראובן ריבלין: היית יושבת, בוודאי.

שלי יחימוביץ': – – וליישם את השקפת עולמנו, כי אז כן.

שלי יחימוביץ': אבל כיוון שלפיד מיישם, לשמחתו של ראש הממשלה, את השקפתו של ראש הממשלה, כי אז יעשו זאת – –

ראובן ריבלין: אני מוכרח – אני רוצה להקפיד על הזמנים.

שלי יחימוביץ': – – עד שיבין העם שהוא סובל מידיהם.

ראובן ריבלין: בעבר הייתה לי פררוגטיבה, הזמן לא היה נחשב לגבי משום שהייתי יכול לדבר בכל רגע שרציתי.

ראובן ריבלין: אני רוצה להקפיד מאוד לא לעבור על הזמן.

ראובן ריבלין: אני לא אומר זאת כלפייך, וייתכן מאוד – עובדה שלא הצטרפת, אף שיכולת להצטרף, והדבר היה כמובן מטיל עלייך מחויבויות כאלה או אחרות.

ראובן ריבלין: העובדה היא שאת עמדת על עקרונותייך הסוציאל-דמוקרטיים, וקרוב לוודאי שהיית מקבלת את כל העצות שניתנו כאן – מה הן האלטרנטיבות.

ראובן ריבלין: עד אשר לא תהיה אלטרנטיבה, המס הזה הוא מס שהכרחי לקיומו של תקציב המדינה, לקיומה של המדינה, לקיומו של אוצר המדינה.

ראובן ריבלין: ולכן אני רק אומר – ואמרתי זאת בוועדה, אדוני סגן שר האוצר, אמרתי זאת גם לשר האוצר, אמרתי זאת גם לשר הרווחה – נראה לי שאנחנו מחויבים כלפי חסרי הישע במדינת ישראל, והם ציבור הולך וגדל בחברה הישראלית.

ראובן ריבלין: אני לא מדבר כרגע על שכבת הביניים, אני מדבר על אותם חסרי ישע, אותן אימהות חד-הוריות, אותם אנשים אשר הגיעו אלינו ושטחו את מצוקתם בפנינו.

ראובן ריבלין: אני חושב שצריך מייד להעמיד 10% מהסכום של 4 מיליארד ש"ח לרשות התקציב ברזרבה על מנת לעבות את משרד הרווחה בכל מה שקשור לפיצוי ישיר לשכבות חסרות הישע בישראל.

ראובן ריבלין: הדבר הזה הוא מחובתנו.

ראובן ריבלין: אנחנו עושים דבר בניגוד למצפוננו כאשר אנחנו מעלים מס רגרסיבי, מס לא צודק, כמו מס ערך מוסף, לצורך הצלת תקציב המדינה.

ראובן ריבלין: יחד עם זה אנחנו צריכים גם להיות רגישים ביותר לגבי אלה שאין להם ברירה אלא לשאת עיניהם, תפילתם וידם המושטת, לצערי הרב, משום שבלעדינו הם לא יוכלו להתקיים.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת רובי ריבלין.

חמד עמאר: חבר הכנסת עפו אגבאריה.

חמד עמאר: אחריו – חברת הכנסת תמר זנדברג.

עפו אגבאריה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, דבר אחד שאנחנו יכולים לקבוע, שאנחנו לא היינו שותפים לא בממשלה הקודמת ולא בקודמתה ולא הזאת וגם לא העתידית.

עפו אגבאריה: כך שאנשים שמתרברבים שהיו פעם אופוזיציה ופעם קואליציה ופעם תמכו ועכשיו הם לא תומכים – אנחנו לפחות מזה פטורים.

ראובן ריבלין: נדמה לי שראש הממשלה רואה בך קואליציה יותר ממני.

עפו אגבאריה: הוא רואה, אבל הוא לא עושה בשביל שאני – – –

ראובן ריבלין: לא אמרתי.

עפו אגבאריה: – – – וגם מאותם מניעים של חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

עפו אגבאריה: זאת אומרת, יש חלק כזה, אבל יש חלק פוליטי שהוא הרבה יותר עמוק, שאנחנו לא יכולים להיות בקואליציה בממשלה הזאת.

עפו אגבאריה: בדרך כלל כשעושים את המס אז אנחנו יודעים שלא רק החברות הגדולות – כל אלה בעלי האמצעים לוקחים קבלה כאשר קונים ומוכרים.

עפו אגבאריה: בשביל מה הם לוקחים את הקבלה?

עפו אגבאריה: בשביל להחזיר מס ערך מוסף.

עפו אגבאריה: מי לא יכול להשתמש בפריבילגיה הזאת?

עפו אגבאריה: העניים, כאשר הם משלמים מס ערך מוסף ואין מי שיחזיר להם.

עפו אגבאריה: זאת אומרת, הגזירה היא הכי קשה על השכבות החלשות, שהם היחידים שמשלמים ולא יכולים לקבל את זה בחזרה.

עפו אגבאריה: מהנתונים, אפילו של הביטוח הלאומי, אם מס הערך הזה יקבל תוקף ויעלה ב-1%, מה יהיה?

עפו אגבאריה: מספר העניים בישראל יעלה ב-4.8% ויגיע ל-29.6%.

עפו אגבאריה: זאת אומרת, כ-30% מהאוכלוסייה יהיו עניים.

עפו אגבאריה: זאת אומרת, יתווספו אליהם 4.8%, זה יעלה עוד.

עפו אגבאריה: מספר המשפחות העניות גם יעלה ב-4.5%, וכ-24% מכלל המשפחות במדינת ישראל יהיו עניות.

עפו אגבאריה: הילדים – יעלה ב-5.2%, וכ-41% מילדי ישראל יהיו עניים.

עפו אגבאריה: מה לעשות, בדרך כלל הערבים מקלקלים את כל הסטטיסטיקות של מדינת ישראל, גם ב-OECD וגם בכל מקום אחר, אבל גם החרדים.

עפו אגבאריה: אז אנחנו העניים ואנחנו נשלם את המחיר.

עפו אגבאריה: אבל כאשר סדר העדיפויות של המדינה הולך לגזול מהעניים את הלחם, הרי כולם יודעים, הכתובת על הקיר, לאיפה הכסף הולך.

עפו אגבאריה: אני רוצה לשאול את שר האוצר, כשהוא נכנס ואמר: איפה הכסף?

עפו אגבאריה: איפה הכסף ששמתם בהתנחלויות שלא צריך לשים אותו ואתם יודעים את זה – מיליארדים?

עפו אגבאריה: אמרתם פה שיש לנו הרבה כסף, משגשגים, אנחנו אחת הכלכלות החזקות ביותר בעולם.

עפו אגבאריה: מה קורה?

עפו אגבאריה: פתאום העלימו את 40 המיליארד.

עפו אגבאריה: פתאום זה היה שקר.

עפו אגבאריה: אנשים צריכים לדעת שהממשלה הקודמת, שברובה היא הממשלה הנוכחית, שיקרה לאנשים.

עפו אגבאריה: משקיעים את הכספים בהתנחלויות, בכבישים עוקפים, בהתנחלויות בלתי חוקיות, בהתנכלויות לאזרחים פלסטינים.

עפו אגבאריה: רק היום שמענו על הכנופיות שמביאות טרור לתושבים הפלסטינים ב"תג מחיר", והממשלה שותקת.

עפו אגבאריה: עוד הולכים ודורשים מהם שהם יחשבו אולי לתת הקלות בפתיחה באש נגד פלסטינים.

עפו אגבאריה: זאת מדינה דמוקרטית מתוקנת?

עפו אגבאריה: כך רוצים להציל את המדינה ולהציל את הכלכלה?

עפו אגבאריה: כמו שנאמר פה, חייבים לתת גם את האפשרות שנוכל לעזור לעניים.

עפו אגבאריה: אפשר לעזור לעניים, אל תשקיעו כל כך הרבה – אל תשקיעו בכלל בהתנחלויות, זה שטח כבוש, זה לא שלכם.

עפו אגבאריה: אתם יודעים שבסופו של דבר לא תהיו שם, אז מדוע לקבור את הכסף שם ורק ללבות את השנאה בצורה כזאת?

עפו אגבאריה: יש אפשרות, ולאו דווקא לגזול מהעניים את הקצבאות ולהעלות להם את המסים.

עפו אגבאריה: זה הדבר הכי אכזרי שיכול לעשות משטר קפיטליסטי דורסני נגד האנשים הפשוטים.

עפו אגבאריה: כאשר נבחרתם, אפילו גם יש עתיד נבחרה למען – מי שבחרו בה – שכבות הביניים.

עפו אגבאריה: האם זה לא פוגע גם בשכבות הביניים?

עפו אגבאריה: אבל אני בטוח שאנשים כבר הכירו ויודעים מה התוכנית שלכם.

עפו אגבאריה: אני רוצה להגיד לכם עצה, שהממשלה הזאת וראש הממשלה מפיל אתכם בפח כדי שלא תהיו אבן נגף בדרכו בעתיד.

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת עפו אגבאריה.

חמד עמאר: חברת הכנסת תמר זנדברג, ואחריה – חברת הכנסת מיכל רוזין.

תמר זנדברג: אדוני היושב-ראש, חברות וחברים, בישראל יש היום כ-8 מיליון אזרחיות ואזרחים, מתוכם, כמיליון ילדים עניים.

תמר זנדברג: מתוך כלל האזרחים, רק מיליון מתוך ה-8 הם ילדים עניים.

תמר זנדברג: בעשורים האחרונים, וזה נתונים שמשתקפים מדוחות של ארגונים, של הממשלה, של גופים זרים, הפערים החברתיים בישראל מתרחבים, העוני עולה, מעמד הביניים מצטמצם ונדחק אל עבר המעמדות הנמוכים.

תמר זנדברג: כל הדברים האלה לא חדשים, ועולים לכאן, לדוכן הזה, הרבה פעמים, מאז נבחרה הכנסת הזאת, נציגי הממשלה ואף הקואליציה, כפי ששמענו בדיון הזה, ואומרים: זאת ירושה מממשלות קודמות.

תמר זנדברג: הממשלה הקודמת עשתה גירעון וצריך לצמצם את הגירעון הזה וזה חירום.

תמר זנדברג: לכן אומרים במובלע, אולי את זה פחות להדגיש, שצריך לקחת מאיפה שאפשר; לא מאיפה שצריך, כרגע מאיפה שאפשר, כי אין ברירה וזה חמור.

תמר זנדברג: אז אני רוצה לספר לכם שאתמול התפרסם דוח של המוסד לביטוח לאומי, של מוסד ממלכתי ממשלתי שלנו.

תמר זנדברג: הדוח הזה מנתח את עיקרי הפגיעה של התקציב הזה.

תמר זנדברג: הזה.

תמר זנדברג: לא של הממשלות הקודמות, לא של שלטון מפא"י, לא של השמאל, של התקציב הזה.

תמר זנדברג: התוצאות הן חמורות ביותר.

תמר זנדברג: הדוח הזה מנתח בעיקר את הקיצוץ בקצבאות ילדים, את העלאת מס ההכנסה ב-1% גורף, את העלאת המע"מ ב-1%, שבה אנחנו דנים כרגע.

תמר זנדברג: אלה שלושת המרכיבים המרכזיים שמהווים את הפגיעה, וכאמור הפגיעה היא קשה.

תמר זנדברג: התקציב הזה עומד להגדיל את הפערים החברתיים, כפי שהם נמדדים על-ידי מדד ג'יני לאי-שוויון; להגדיל את שיעור העוני באוכלוסייה; להגדיל את שיעור המשפחות העניות ולהוסיף 44,000 ילדים עניים חדשים, שיצטרפו רק בגלל התקציב וחוק ההסדרים הזה, הנוכחי – לא הקודמים.

תמר זנדברג: הנתונים האלה פורסמו בדוח רשמי של המדינה, של המוסד לביטוח לאומי, שחקר, והם פורסמו אתמול, בעיתוי מופלא לקראת הדיון הזה.

תמר זנדברג: כאמור, 4.8% הגדלת שיעור העוני באוכלוסייה, 4.4% עלייה בשיעור המשפחות העניות ו-5.2% עלייה בשיעור הילדים העניים, שהם כאמור 44,000 ילדים עניים חדשים.

תמר זנדברג: הדוח הזה של הביטוח הלאומי, שנחקר ונמצא על-ידי מוסד ממלכתי שלנו, הנתונים שלו לא פורסמו לציבור.

תמר זנדברג: הם הודלפו לתקשורת אתמול בערב, כי ככל הנראה במוסד לביטוח לאומי היו כמה פקידים עם מצפון שחשבו שכדאי שהציבור ידע מהנתונים האלה.

תמר זנדברג: אבל עכשיו, כשהדברים התפרסמו וכשאנחנו יודעים, אז אני חושבת שעל כל אחד ואחת מאתנו מוטלת האחריות, לפחות לא להגיד שלא ידענו.

תמר זנדברג: לפחות לא להגיד שאלה לא תוצאות המדיניות הזאת שמביאות לפגיעה הקשה הזאת.

תמר זנדברג: לפחות לא להגיד שלא ידענו, שזו לא טעות – זו מדיניות.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת מיכל רוזין, ואחריה – חברת הכנסת זהבה גלאון.

מיכל רוזין: כבוד היושב-ראש, תתארו לכם שיום אחד אתם נכנסים לאינטרנט, לחשבון הבנק הפרטי שלכם, ומופיעה פרסומת בצד שאומרת לכם:

מיכל רוזין: אם תלחצו על הכפתור הזה, מייד יכוסה האוברדרפט שלכם.

מיכל רוזין: כמה מאתנו – והאם אתה, סגן שר האוצר, היית לוחץ על הכפתור הזה?

מיכל רוזין: הרי היית בטוח שזאת נוכלות, שמשהו פה לא אמין, שלא יכול לקרות כזה דבר.

מיכל רוזין: הרי מי מוחק אוברדרפט בלחיצת כפתור?

מיכל רוזין: אז למה משרד האוצר ממציא מין כפתור אוטומטי כזה שכל פעם שלוחצים עליו מכסים אוברדפרט, מכסים את הגירעון?

מיכל רוזין: מדובר פה בכפתור שהמציאו במשרד האוצר, שכל לחיצה שלו לוקחת מהאזרחים עוד 4 מיליארד שקלים.

מיכל רוזין: ולא שזה הדבר הנכון לעשות, כי הרי אם היו מבטלים את כל הטבות המס שנתנו לחברות, היו מקבלים את אותם 4 מיליארד שקלים.

מיכל רוזין: אני יצאתי עכשיו מדיון של הוועדה שלי, הוועדה לבחינת העובדים הזרים.

מיכל רוזין: דיון קשה, שאני מקווה שממנו יֵצא טוב.

מיכל רוזין: הובלה של רפורמה חשובה בין המטופלים, הקשישים, הנכים, הסיעודיים, לבין המטפלים העובדים הזרים, שבאמת יאפשר טיפול נאות יותר ונכון יותר וקשר נכון יותר, לא של מעסיק ומועסק באופן ישיר בין אותם גורמים.

מיכל רוזין: באו לשם אנשים באמת קשי יום, אנשים שהמדינה שכחה מהם.

מיכל רוזין: המדינה נותנת להם קצבה, נותנת להם גמלה, אבל הם לא מסוגלים לממן באמצעות הקצבה והגמלה הזאת את הצרכים שלהם.

מיכל רוזין: הם לא מסוגלים לממן את אותם עובדים זרים, לפעמים לא רק אחד, גם שניים, שיעבדו.

מיכל רוזין: אנשים שבאמת באמת, כל הוצאה נוספת שצריכה לצאת מכיסם הפרטי – הם לא יודעים מה לעשות, מאיפה להביא את התשלומים האלה.

מיכל רוזין: מאיפה המדינה מצפה שהם יביאו את התשלומים האלה?

מיכל רוזין: הציבור מסתכל עלינו הפוליטיקאים וחושב שאנחנו נמצאים באיזה מגדל שן; לא נמצאים באותן מצוקות כלכליות, לא רואים מה קורה לעם.

מיכל רוזין: יש איזו תחושה של אטימות שבאמת מרסקת להם את הלב וגורמת להרבה מאוד פיצול וקרע.

מיכל רוזין: פעם הייתה פה תקופת צנע, אתם יודעים, המילה צנע באה מהמילה צניעות.

מיכל רוזין: הייתה פה באמת צניעות, הצנע לא היה רק לשכבות המוחלשות, שאמרו להן: תכווצו את החגורה, ועוד שנתיים יהיה פה בסדר.

מיכל רוזין: הצנע היה לכולם, כולם כיווצו את החגורה.

מיכל רוזין: הייתה פה סולידריות חברתית.

מיכל רוזין: גם האנשים העשירים חיו בצניעות גדולה יותר, ותרמו כפי יכולתם לחברה.

מיכל רוזין: היום יש תחושה, מצד אחד של הציבור שבממשלה אין צניעות, ואנשים פה מצד שני רעבים ללחם אמיתי, מחוסרי דיור, נכים, סיעודיים, אנשים קשי-יום שאין להם קורת גג, ואנחנו שולחים אותם לעמותות, לקבץ נדבות, לכל מיני אחרים שיעזרו ויועילו, אבל לא הממשלה.

מיכל רוזין: הממשלה לא רואה את זה מתפקידה, במקום שניטיב יותר עם אותן שכבות, דווקא עליהן אנחנו משיתים את המס האומלל הזה, מס שהוא לא שוויוני, שפוגע יותר בשכבות המוחלשות, כי הוא לוקח יותר, בעצם משתמש – הם משתמשים בהכנסתם למחייתם ולכן המס עליהם הוא גבוה, לעומת שכבות שלא משתמשים בכל הכנסתם למחייתם ולכן המס עליהם נמוך.

מיכל רוזין: אנחנו איבדנו את הצניעות, איבדנו את החמלה לאחר, איבדנו את מדינת הרווחה, ומכרנו את הזכויות עליה ועל המשאבים שלה בזול.

מיכל רוזין: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת ניצן הורוביץ.

חמד עמאר: אחריו – חבר הכנסת באסל גטאס.

ניצן הורוביץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, יש סיפור על זוג יהודי מהעיירה חלם בפולין.

ניצן הורוביץ: חלמאי, אשתו מחכה לו לארוחת ערב, הוא מתמהמה, היא רואה הוא לא מגיע, היא יוצאת החוצה, והיא רואה שהוא שם במדרכה, מתחת לפנס, מחפש משהו.

ניצן הורוביץ: היא אומרת לו, מה אתה מחפש?

ניצן הורוביץ: הוא אומר, אני איבדתי מטבע בשדה.

ניצן הורוביץ: אז היא אומרת לו, ולמה אתה לא מחפש בשדה אלא פה?

ניצן הורוביץ: הוא אומר, כי פה הפנס, כי יש אור.

ניצן הורוביץ: וזה מה שהממשלה הזאת עושה – מחפשת את המטבע לא איפה שהוא נמצא אלא איפה שיש אור.

ניצן הורוביץ: כמובן, שם היא לא תמצא.

ניצן הורוביץ: וזה מה שקורה כאן עם המע"מ ועם הצעדים הכלכליים, הגזירות שהממשלה מביאה.

ניצן הורוביץ: פה לא הכסף הגדול, פה יש רק עוני והעמקת פערים, אבל פה הממשלה מחפשת כי היא ממשלה חלמאית.

ניצן הורוביץ: איפה נמצא הכסף הגדול?

ניצן הורוביץ: ב-1% מע"מ שמשיתים על אנשים עניים, על מעמד ביניים?

ניצן הורוביץ: לא.

ניצן הורוביץ: הכסף הגדול נמצא בהשתמטויות ממס של חברות ענק, שכמעט לא משלמות מס במדינת ישראל.

ניצן הורוביץ: הוא נמצא בפטור או בהטבות החריגות על ההכנסות ממשאבי טבע, שלא משלמים מהן תמלוגים ומסים כראוי; ברווחים הכלואים שהמדינה פוטרת אותם ממס; בחוק עידוד השקעות הון, במיסוי הבלתי-שוויוני בעליל, ובמקומות האלה בתקציב המדינה שלא נוגעים בהם כמעט אף פעם, כמו למשל תקציב הביטחון.

ניצן הורוביץ: שם נמצא הכסף הגדול – בשוק ההון, בבורות שבתקציב המדינה.

ניצן הורוביץ: אבל פעם אחר פעם, כמו בסיפור על החלמאי, מחפשים את המטבע מתחת לפנס.

ניצן הורוביץ: הולכים למקום הכי טריוויאלי של העלאת מע"מ, כי זה קל לגבות את זה, זה פשוט, היה 17%, יהיה 18%.

ניצן הורוביץ: הולכים להעלאת מס הכנסה למשקי-בית ב-2%.

ניצן הורוביץ: קל לגבות, פשוט מוסיפים טיפה.

ניצן הורוביץ: מה שזה יוצר זה נזק קשה מנשוא.

ניצן הורוביץ: יש פה הנתונים מהמסמך של הביטוח הלאומי, שחושף את עוצמת הפגיעה של הגזירות האלה בשכבות החלשות דווקא.

ניצן הורוביץ: שים לב, אדוני היושב-ראש, משפחה תאבד מאות שקלים בחודש בממוצע, ולמה הפגיעה היא דווקא בשכבות החלשות?

ניצן הורוביץ: משפחה שמרוויחה 100,000 שקל, תאבד מאות שקלים בחודש בממוצע; בסדר, לא נורא, לא ירגישו את זה כל כך.

ניצן הורוביץ: אבל משפחה ששני בני-הזוג עובדים וביחד מרוויחים אולי 6,000 שקלים בחודש – מאות שקלים בחודש זאת פגיעה מאוד קשה.

ניצן הורוביץ: שימו לב, חברי הכנסת, הקיצוץ המתוכנן בקצבאות הילדים יכניס עוד כ-35,000 ילדים למעגל העוני, וזה נתונים של הביטוח הלאומי.

ניצן הורוביץ: כשאתה רואה, ויש פה טבלה מבחינת נתונים מה המשמעות של הפגיעה בהכנסה השנתית בין העשירונים: העשירון העליון, הפגיעה בו תהיה של משהו כמו 5,000 שקלים בשנה.

ניצן הורוביץ: בעשירון התחתון הפגיעה תהיה של 2,700 שקל בשנה, ומבחינת אחוז מההכנסה, הפגיעה בעשירון התחתון תהיה הגדולה ביותר.

ניצן הורוביץ: זאת אומרת, הצעדים האלה שמביאה הממשלה, ובראשם הגדלת המע"מ, שהוא מס מקפח, מס עקיף, מס אנטי-חברתי, הפגיעה שלהם תהיה בעיקר בעשירון התחתון, מה שיגדיל מאוד את ממדי האי-שוויון בישראל.

ניצן הורוביץ: כבר ככה, במדד האי-שוויון, ישראל משתרכת, מה שנקרא, בתחתית המדינות המפותחות.

ניצן הורוביץ: מצב האי-שוויון אצלנו, חוסר השוויון שלנו הוא בין הגבוהים במדינות המפותחות בעולם, עד כדי כך, שלהגיד על ישראל "מדינה מפותחת", כשאתה מביא בחשבון נתונים כאלה, זה דבר די גבולי.

ניצן הורוביץ: בעקבות הצעדים האלה – וכדאי שהכנסת תבין את זה, בפני מה אנחנו עומדים כאן – אנחנו עלולים לחצות קו שאין ממנו חזרה, שפגיעה בשירותים כאלה, כמו חינוך, כמו בריאות, כמו רווחה, פגיעה בהכנסה הפנויה של המשפחות, שבסוף יוצאת על מזון ותרופות, תגרום לשבר קשה בחברה הישראלית.

ניצן הורוביץ: עכשיו, תראה, אדוני, אני לא אומר שצריך לבטל את המע"מ בכלל.

ניצן הורוביץ: אני באופן עקרוני בעד מסים ישירים ולא עקיפים, אבל יש מע"מ כמכשיר להכנסות המדינה.

ניצן הורוביץ: בוא נלך, למשל, על מע"מ דיפרנציאלי.

ניצן הורוביץ: תגיד, תרופות מצילות חיים, למשל; מוצרי מזון בסיסי, תוריד מע"מ; מוצרי יוקרה, דברים שהם באמת מותרות שבמותרות, תעלה מע"מ.

ניצן הורוביץ: אז אני הייתי יכול להבין, אוקיי, בסדר, יש פה גישה, עושים – מע"מ יהיה 10% על מזון, ו-25% נגיד על ג'יפים שעולים 300,000 שקל, הייתי יכול להבין.

ניצן הורוביץ: אגב, גם לגבות מע"מ מוגדל על ג'יפ של 300,000 שקל, זה קל לעשות, בדיוק באותה צורה שגובים על תרופות מצילות חיים.

ניצן הורוביץ: הממשלה הלכה למקום הכי אומלל ומטופש לחפש את המטבע מתחת לפנס, ואת הכסף הגדול היא משאירה בצד.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת באסל גטאס.

חמד עמאר: אחריו – חברת הכנסת חנין זועבי.

באסל גטאס: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, מרוב כמה שדיברנו על עניין המע"מ בימים האחרונים, לא נשאר הרבה מה להגיד.

באסל גטאס: כמובן, להגיד את זה במליאה זה חשוב, וזה מסר שכמה שנחזור ונגיד ונשנן, לא יאבד מהערך שלו.

באסל גטאס: יש שני היבטים בעצם להעלאת המע"מ, למה שהונח על שולחן הכנסת.

באסל גטאס: ההיבט הראשון הוא למה המע"מ מובא עכשיו להחלטת הכנסת, ולא כחלק מחוק ההסדרים?

באסל גטאס: העלאת המע"מ ב-1%, זה היה חלק מהתוכנית הכלכלית שעוד לא הונחה על שולחן הכנסת.

באסל גטאס: אנחנו עוד לא דנו בחוק ההסדרים.

באסל גטאס: למהר ולהביא את המע"מ מפני ששר האוצר, החוק מקנה לו את הסמכות הזאת בהתייעצות עם ועדת הכספים בכנסת, ובאישור המליאה, זה דבר שהופך את הצעד הזה לעוד גזירה אדמיניסטרטיבית, מהלך שקוף של איך להכניס את היד לכיסים של האנשים, של האזרחים, ולהוציא כסף ומייד.

באסל גטאס: לעניין ההעלאה עצמה, מה שרציתי להגיד בנוסף, שאתמול בישיבת ועדת הכספים חתמו לי על מכתב שהפניתי ליושב-ראש הוועדה בבקשה לדחות את הדיון עד הנחת התקציב, לפחות עד 10 ביוני.

באסל גטאס: חתמו הרבה חברי כנסת, ביניהם חברים מהקואליציה, שלצערי הרב, ברגע ההצבעה חזרו והצביעו עם העלאת המע"מ.

באסל גטאס: ופה, שתי מילים שעומדות לי ככה בגרון, אני לא יכול לא להגיד אותן על יש עתיד.

באסל גטאס: יש עתיד מהבחינה הזאת היא אכזבה בלתי נורמלית.

באסל גטאס: זה לא עניין של קואליציה ואופוזיציה.

באסל גטאס: פחדנות, אי-אמירת אמת, אי-עמידה על העקרונות.

באסל גטאס: מצד אחד, ברור שהם לא מאמינים שהמע"מ – צריך להגדיל אותו, ועכשיו, וב-1%.

באסל גטאס: מצד שני, לא רוצה להגיד כמו מה – מרימים את היד בלי אפילו לחשוב.

באסל גטאס: צייתנות מוחלטת.

באסל גטאס: זו פוליטיקה חדשה?

באסל גטאס: צייתנות בלי להקשיב לקול המצפון ולכל האידיאולוגיה שמכרתם לאנשים, רק בשביל לגבות את שר האוצר?

באסל גטאס: אפילו אחד לא.

באסל גטאס: על הצד המדיני של יש עתיד יבוא הזמן ונדבר.

באסל גטאס: לגופו של עניין, של העלאת המע"מ, המע"מ עולה ב-1%, ויכניס 4 מיליארד שקל לקופת המדינה, כביכול.

באסל גטאס: אף אחד לא יכול להגיד כמה המע"מ יכניס באמת, כי העלאת המע"מ היא גם מכשיר מדכא צמיחה.

באסל גטאס: ומי אמר שבסופו של דבר – זה נעשה על חישובים של היום, אבל אני אומר לכם שהמשק לא יצמח בגלל ההעלאה הזאת, ואז יכול להיות שזה לא יניב את 4 מיליארד השקל.

באסל גטאס: אבל עמד אתמול, או ישב בעצם, בדיונים של הוועדה, יושב-ראש לשכת רואי-החשבון, והתחנן, אמר: יש לנו הצעות, ביקשנו פגישות עם שר האוצר והוא סירב.

באסל גטאס: שיביאו 10 מיליארד שקל רק מהרווחים הכלואים של החברות בחוץ-לארץ – 10 מיליארד שקל מייד ואנשים לא רוצים.

באסל גטאס: קלה היד על ההדק.

באסל גטאס: הכי קל זה להגדיל את המע"מ.

באסל גטאס: ברור היום שכל חבילת הצעדים – גם מנכ"ל רשות ממשלתית כמו הביטוח הלאומי מצביע על איך זה ישפיע ומייד על העוני בישראל.

באסל גטאס: מ-35,000 ילדים שיצטרפו למעגל העוני, יותר משני-שלישים מהילדים האלה יהיו ילדים ערבים, מהמשפחות הערביות שכבר עניות או שמצטרפות למעגל העוני.

באסל גטאס: אנחנו מתנגדים להעלאת המע"מ, וכמובן, מבקשים לפחות לדחות את זה לדיונים על התקציב.

באסל גטאס: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת חנין זועבי, ואחריה – חבר הכנסת מיקי רוזנטל.

חנין זועבי: (אומרת בשפה הערבית: הארכת בדיבור, באסל.

חנין זועבי: )

באסל גטאס: – – –

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, חברי וחברות הכנסת, דיברנו הרבה על הקיצוצים ועל הפגיעה בזכויות האזרח, העניים ומעמד הביניים במיוחד.

חנין זועבי: אבל לא פחות מרגיז השיח שמתלווה לגזירות האלה.

חנין זועבי: ויש שתי אמירות שרוצות להפוך את עצמן למין הנחות יסוד.

חנין זועבי: לא מספיק לקבוע מדיניות כלכלית, צריכים גם לנסות ולשכנע את האזרחים בצדקת הדרך של המדיניות הזאת.

חנין זועבי: זה נעשה גם ברמה הפוליטית וגם ברמה החברתית.

חנין זועבי: ברמה הפוליטית יש הנחת יסוד שהמדינה היא דמוקרטית ושהמדיניות היא לטובת האזרח, והרוב קנו את האמירה הזאת.

חנין זועבי: יש קונסנזוס שרוצה לקבוע שאנחנו חיים במדינה דמוקרטית.

חנין זועבי: זו הנחת יסוד.

חנין זועבי: אף אחד לא מתווכח אתה.

חנין זועבי: אולי יש גזענות, אבל הגזענות הזאת היא גזענות ארעית, היא לא אינהרנטית לשלטון שאנחנו חיים בו.

חנין זועבי: אותו דבר בשיח הכלכלי.

חנין זועבי: מנסים עכשיו להפוך את השיח הזה, את הנחת היסוד שהמדיניות הכלכלית היא לטובת האזרחים – מנסים להפוך את הטענה הזאת להנחת יסוד.

חנין זועבי: לא רק שפוגעים בנו, אלא גם מתייחסים אלינו כלאזרחים טיפשים, כאזרחים שלא יכולים לראות בנקל עד כמה המדיניות הזאת היא מדיניות פוגענית.

חנין זועבי: ואומרים שבעוד שנה, בעוד שנתיים, האזרח ידע שהמדיניות הזאת היא לטובתו.

חנין זועבי: בטענה הראשונה, הטענה המדינית, לא שואלים את האזרחים שהמדיניות הפוליטית פוגעת בהם, לא שואלים את האזרחים הערבים, שהם המבחן לדמוקרטיה של המדיניות הפוליטית.

חנין זועבי: ובשיח הכלכלי, במדיניות הכלכלית, לא שואלים את העניים, לא שואלים את מעמד הביניים על מידת הדמוקרטיה והצדק והשוויון במדיניות הכלכלית.

חנין זועבי: מזניחים את האזרח ומנסים גם ליצור אשליות.

חנין זועבי: לא רק פגיעה בזכויות שלנו אלא גם ליצור אשליות ושיח של דמוקרטיה.

חנין זועבי: הכול פסאודו – פסאודו-דמוקרטיה פוליטית, פסאודו-שוויון כלכלי, פסאודו-שוויון פוליטי, משחקים ב"כאילו" כל הזמן.

חנין זועבי: ואנחנו האזרחים, לפעמים הערבים במיוחד, לפעמים העניים במיוחד, צריכים להאמין לשיח הזה.

חנין זועבי: ומה לא עשו?

חנין זועבי: גזירות, קיצוץ בקצבאות ילדים, ועוד הפעם כולנו צריכים לחזור על הסטטיסטיקה ועל הנתונים: הדוח של הביטוח הלאומי שמראה שבעקבות קיצוצים אלה 44,000 ילדים יתווספו למעגל העוני, מס ההכנסה יגדיל את העוני, המע"מ יגדיל את העוני, 2% מהמשפחות יתווספו למעגל העוני.

חנין זועבי: וכולנו אמרנו וכולנו צריכים לחזור על אותה טענה, מפני שהיא טענה שמכוננת את החיים שלנו: המדיניות הזאת גם תגדיל את מעגל העניים אבל גם תעמיק את מידת העוני במשפחות שכבר נמצאות במעגל העוני.

חנין זועבי: כאילו ביקשנו משר האוצר תוכנית כלכלית להגדלת העוני.

חנין זועבי: אם היינו מבקשים משר האוצר: כבוד שר האוצר, תציע לנו מדיניות שתגדיל את העוני, אז הוא היה מציג לנו את התוכנית הכלכלית הזאת.

חנין זועבי: זו התוכנית הכי יעילה להגדלת העוני.

חנין זועבי: עכשיו, נכון שצריכים לטפל, להתמודד, עם בעיית הגירעון, אבל דווקא האזרחים שהכי רחוקים מיצירת הגירעון הזה הם האזרחים שצריכים לתת תשובה על הגירעון – שנוצר ממה?

חנין זועבי: אולי נשאל את השאלה.

חנין זועבי: אוקיי, אנחנו רוצים גם לטפל, האזרחים גם רוצים לטפל בבעיית הגירעון.

חנין זועבי: אבל מי יצר את בעיית הגירעון?

חנין זועבי: העניים?

חנין זועבי: מעמד הביניים?

חנין זועבי: אולי רק לשאול את השאלה הזאת.

חנין זועבי: לא הביטחון?

חנין זועבי: לא ההתנחלויות?

חנין זועבי: במי המדיניות הכלכלית פוגעת?

חנין זועבי: בערבים, בעניים, שרובם ערבים.

חנין זועבי: כלומר, אלה שהם דווקא מתנגדים להתנחלויות ולביטחון אלה האזרחים שדווקא לא יצרו ולא הסכימו למדיניות הכלכלית והפוליטית שיוצרת את הגירעון.

חנין זועבי: אנחנו לא מסכימים למדיניות הביטחון, אנחנו לא מסכימים למדיניות ההתנחלויות, ואנחנו אלה שצריכים לשלם את המחיר של הגירעון הזה.

חנין זועבי: ואני מסיימת, משפט אחרון: זו הנוסחה של שוויון בנטל, זה שוויון בין עניים לבין עשירים.

חנין זועבי: זה השוויון.

חנין זועבי: שוויון בנטל הוא נוסחה עיוורת – עיוורת לאי-צדק, עיוורת לזהות שלנו – אם אי-שוויון בגיוס, אם אי-שוויון בנטל שמתמודד עם בעיית הגיוס או עם סוגיית הגיוס.

חנין זועבי: השוויון בנטל הוא המשוואה שבאה להנציח אי-שוויון, שהיא עיוורת לזהות, עיוורת לסגנון החיים שלנו.

חנין זועבי: וגם בספירה הכלכלית, בתחום הכלכלי, היא עיוורת לאי-שוויון ההתחלתי בין העניים לעשירים.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת מיקי רוזנטל.

חמד עמאר: אחריו – חבר הכנסת עמר בר-לב.

מיקי רוזנטל: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, יש כל מיני דרכים לייצר עניים במדינת ישראל, אחת מהן – להגדיל את שיעור העניים – היא להשית מע"מ לא צודק.

מיקי רוזנטל: והצד השני של העניין הוא לייצר עובדים דפוקים ועניים.

מיקי רוזנטל: בשעה שאנחנו מדברים פה, חברת "הוט", חברת הכבלים, כורכת כבלים סביב העובדים שלה ומשלחת אותם באופן חד-צדדי להפוך להיות עובדי קבלן.

מיקי רוזנטל: היום גם אמור להתקיים דיון בבית-משפט.

מיקי רוזנטל: אבל חברת "הוט", מה זה בית-משפט בשבילה?

מיקי רוזנטל: אנחנו נעשה מה שאנחנו רוצים.

מיקי רוזנטל: יש 200 עובדים ששובתים עכשיו מול משרדי "הוט" בבאר-שבע, ואני שולח להם עידוד מכאן.

מיקי רוזנטל: ואני רוצה לספר לכם על ההסכם שמחתימים עליו את עובדי "הוט", שאני מחזיק בידי.

מיקי רוזנטל: זה הסכם שבו אומרים לעובדים או שתחתמו עכשיו או שאתם מפוטרים – או שנראה מה יהיה אתכם, לא אומרים להם את המילה "מפוטרים".

מיקי רוזנטל: וההסכם אומר ככה: "העובד פנה לחברה וביקש לסיים את העסקתו" – לא צריך לומר שזה שקר.

מיקי רוזנטל: "החברה מסכימה שהעובד יסכים להפסיק את עבודתו" – לא צריך להרחיב על זה מילים.

מיקי רוזנטל: "העובד מודיע שהוא התייעץ עם עורך-דין" – בשעה שאוסרים על העובדים להוציא את ההסכמים האלה.

מיקי רוזנטל: אני לא רוצה לקרוא פה לדברים אלימים, אבל מאחר שהחברה מתנהלת בהתנהלות כזו, כוחניות, אל מול עובדים שמבקשים להתאגד כדין במדינת ישראל, אז יכול להיות שכל מי שהוא אדם הגון במדינת ישראל צריך לשקול להיפרד מחברת "הוט" בדרך דומה.

מיקי רוזנטל: כן, להתנתק מהכבלים.

מיקי רוזנטל: לעשות צדק ולהתנתק מחברת "הוט".

מיקי רוזנטל: זה הצד האחד.

מיקי רוזנטל: שלא תבינו לא נכון, מדובר בעובדים שגם ככה משתכרים באזור שכר המינימום.

מיקי רוזנטל: יש להם מעט מאוד זכויות, ורוצים לגרוע ממעט הזכויות.

מיקי רוזנטל: מדובר בחברה מאוד רווחית שאיננה זקוקה – היא הרוויחה 235 מיליון שקלים, לדעתי, אם אני זוכר נכון, בשנה האחרונה.

מיקי רוזנטל: זה הרובד של השומן של הרווחים הענקיים, של הדיבידנדים שימשוך בעל החברה.

מיקי רוזנטל: זה בעניין הזה.

מיקי רוזנטל: אני לא יודע, הכול נהיה פה יקר, המחירים עולים – חוץ מהמילים.

מיקי רוזנטל: המילים הן מה-זה זולות פה במדינה הזאת.

מיקי רוזנטל: והדיבורים עוד יותר זולים.

מיקי רוזנטל: ואתם בממשלה, אתם הפכתם להיות מומחים בדיבורים.

מיקי רוזנטל: אבל גם שטף המלל לא יכול לשנות את המציאות ולכסות על הבושה, שזאת התוכנית היחידה של הדבר הזה שנקרא "אין עתיד".

מיקי רוזנטל: מי שיש לו פחות, הוא ישלם יותר.

מיקי רוזנטל: זהו.

מיקי רוזנטל: כשאמרנו את זה – אנחנו, אנחנו באופוזיציה, אנחנו פוליטיקאים; עכשיו בא המוסד לביטוח לאומי ושם לכם את המסמך הזה בפנים, ואין לכם פשוט תשובה.

מיקי רוזנטל: אין לכם תשובה.

מיקי רוזנטל: לא שמעתי עד היום – המסמך הוגש למשרדי הממשלה אתמול – אף אדם בממשלה, אף גורם מוסמך, לא קם ואמר, הנתונים של הביטוח הלאומי מוטעים.

מיקי רוזנטל: מה פתאום?

מיקי רוזנטל: אתם ממציאים.

מיקי רוזנטל: לא, אם אתם שותקים, המשמעות היא שהנתונים נכונים.

מיקי רוזנטל: מכאן אני מניח שאתם מבקשים לשבור שיאים חדשים.

מיקי רוזנטל: זאת אומרת, לא די שאנחנו מובילים בפערים בין עשירים לעניים בעולם.

מיקי רוזנטל: לא די שרבע מהאוכלוסייה במדינת ישראל היא ענייה.

מיקי רוזנטל: לאוצר יש שאיפה, הוא רוצה להגדיל את הצמיחה של העניים, שנגיע ל-2 מיליון עניים במדינת ישראל.

מיקי רוזנטל: יש יעד צמיחה, אתם רוצים 2 מיליון עניים, ואתם תגיעו.

מיקי רוזנטל: נתניהו הרס בעשור האחרון את החברה הישראלית, ולפיד יקבור סופית את הסיכוי לשקם אותה.

מיקי רוזנטל: כי יש בור תקציבי, אבל במקום בור אתם עושים בולען.

מיקי רוזנטל: והבולען הזה מייצר לא רק צורך ביותר תקציבים כדי לשקם את כל האנשים האלה שאתם מכניסים עכשיו למקומות הנוראיים האלה של העוני, אלא אנחנו נצטרך כל כך הרבה כסף כדי לחלץ אותם שלא יהיה לנו.

מיקי רוזנטל: ולכן, תעצרו, ותביאו את הכסף הזה ממקום אחר, לא ממי שקל לקחת ממנו.

מיקי רוזנטל: כי לא מדובר פה רק על כסף, מדובר פה על חיים של כבוד.

מיקי רוזנטל: מאות אלפים במדינה הזאת חיים בלי כבוד.

מיקי רוזנטל: אז אני יודע שיאיר לפיד לא מכיר את התחושה הזאת של אדם שחי בעוני מחפיר, ולכן הוא לא מבין מה זאת מצוקה ומה זה חיים בלי כבוד.

מיקי רוזנטל: אבל אי-אפשר להמשיך עם הדבר הזה יותר, ואי-אפשר לסחוב עוד ועוד אנשים לחיות חיים שאין בהם כבוד.

מיקי רוזנטל: ואני מציע לממשלה, תתעשתו ברגע האחרון.

מיקי רוזנטל: יש כסף במקומות אחרים, תיקחו אותו משם.

מיקי רוזנטל: אל תעלו את המע"מ, בבקשה.

מיקי רוזנטל: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת עמר בר-לב.

חמד עמאר: אחריו – חברת הכנסת מרב מיכאלי.

עמר בר-לב: חברים יקרים, יש אנשים שהמקרר שלהם ריק.

עמר בר-לב: הם חיים מהיד לפה.

עמר בר-לב: והם שמו אותנו כאן בשביל שאנחנו נהיה להם לפה.

עמר בר-לב: כל הדיבורים וכל ההבטחות של נבחרי הציבור נעלמו.

עמר בר-לב: ואנחנו, יותר נכון, אתם, חברי הממשלה – שרובם לא נמצאים פה, לצערי – הולכים לקחת את זה מהם, והרבה.

עמר בר-לב: העלאת המע"מ פירושה שהעוני יגדל ועוד ילדים יהיו רעבים.

עמר בר-לב: ואני ממש לא מבין, אתם רוצים שנשבור שיא גינס בעוני וברעב של ילדים?

מיקי רוזנטל: כן, 2 מיליון.

מיקי רוזנטל: 2 מיליון.

מיקי רוזנטל: יש יעד.

עמר בר-לב: כן.

עמר בר-לב: אנחנו שוברים, אנחנו בדרך לשם.

עמר בר-לב: אם אתם רוצים להיות חברה שבה האי-שוויון הולך וגדל, חברה שבה ילדים, משפחות שלמות מתקשות לקנות לעצמן מוצרים ומצרכים בסיסיים, אז זאת המדיניות שלכם.

עמר בר-לב: היא מובילה בדיוק לשם.

עמר בר-לב: כן, תעלו את המע"מ.

עמר בר-לב: המאבק שלנו נגד העלאת המע"מ הוא לא רק מאבק לשיפור יכולת הקנייה הצרכנית, כי אם מאבק על אופי החברה הישראלית.

עמר בר-לב: איזה מין חברה אנחנו רוצים שתהיה לנו כאן?

עמר בר-לב: אנחנו רוצים חברה שלא מוכנה שמשפחות נוספות יגלשו בה אל מתחת לקו העוני.

עמר בר-לב: אנחנו רוצים חברה שדורשת לעצור ולצמצם את הפערים בה.

עמר בר-לב: אנחנו רוצים חברה שבה ילדים לא ילכו לישון רעבים.

עמר בר-לב: זה הקו האדום שלנו.

עמר בר-לב: אל תטעו, 4 מיליארד השקלים שייכנסו לקופת המדינה הם על גבה – או יותר נכון, על גופה ונפשה – של האוכלוסייה החלשה בארץ.

עמר בר-לב: העלאה של 1%, למי שמרוויח שכר מינימום – שכר שממילא בלתי אפשרי לחיות בו – היא הוצאה עצומה ונזק עצום.

עמר בר-לב: חבר הכנסת סלומינסקי היקר – לצערי גם הוא לא נמצא כאן – אתה ביקשת לדחות את העלאת המע"מ ביום אחד כדי לשמור על השבת.

עמר בר-לב: אני בהחלט מכבד את זה.

עמר בר-לב: אבל אני גם מבקש ממך לדרוש את ביטול ההחלטה כדי לשמור על משפחות שלמות, ולא רק על השבת.

עמר בר-לב: אמרת כי בכוונתך להקים ועדה לבדיקת האפשרות של מעבר לגביית מע"מ דיפרנציאלי.

עמר בר-לב: מצוין, אך גם אמרת והוספת שזה יהיה רק לאחר הבחירות.

עמר בר-לב: ואני שואל, למה לאחר – לא לאחר הבחירות, סליחה, לאחר אישור התקציב.

עמר בר-לב: ואני שואל, למה לאחר אישור התקציב?

עמר בר-לב: למה לא עכשיו?

עמר בר-לב: עכשיו אנחנו במשבר.

עמר בר-לב: שעת משבר היא גם שעת מבחן.

עמר בר-לב: שעת משבר ושעת מבחן – זו גם שעה של הוכחת מנהיגות וניצול הזדמנות.

עמר בר-לב: וההזדמנות היא לעשות שינוי משמעותי, דרמטי, שלא על גבם של החלשים.

עמר בר-לב: אתם, חברי הקואליציה, חושבים שזו מדיניות כלכלית שקולה, מדיניות של התמודדות עם הגירעון.

עמר בר-לב: אבל הדוח של ה-OECD שפורסם בימים האחרונים טוען שלמדינת ציוֹן ציוּן נכשל במדיניות חברתית.

עמר בר-לב: והרשו לי להקריא לכם מה כתוב שם, ואני מצטט: תגובת ממשלת ישראל לאתגר העוני והאי-שוויון הייתה קטנה ולא מספקת בשנתיים האחרונות ביחס לגודל הבעיה.

עמר בר-לב: והמדיניות הזאת נמשכת.

עמר בר-לב: האם ידעתם כי 33% מהכנסות המסים בישראל מגיעים ממס ערך מוסף, לעומת 21% בלבד באירופה?

עמר בר-לב: האם ידעת, אדוני היושב-ראש, שבאירופה יש שיעורי מע"מ מופחתים?

עמר בר-לב: אני בטוח שידעת.

עמר בר-לב: אולי אתם יודעים מדוע דווקא המיסוי העקיף, שמגדיל את האי-שוויון, גבוה בישראל ב-6% מבמדינות ה-OECD?

עמר בר-לב: חברים, אני לא כלכלן, אז אולי תצליחו להסביר לי אתם מדוע ההכנסות ממיסוי ישיר מהתוצר נמוכות בישראל כמעט ב-5% מאשר במדינות ה-OECD?

עמר בר-לב: הדוח מעיד – על הדוח של ה-OECD אני מדבר – מעיד כי זו לא התמודדות חד-פעמית וזו לא התמודדות שקולה.

עמר בר-לב: ואין ספק שה-OECD הוא גוף נייטרלי מהבחינה הזאת.

עמר בר-לב: זו מדיניות מתמשכת של ממשלת ישראל, של ממשלת ישראל הקודמת, ולצערי הרב, כפי שזה נראה עכשיו, של ממשלת ישראל הנוכחית.

עמר בר-לב: המגמה כאן מדאיגה.

עמר בר-לב: בינואר 2011 המע"מ עמד על 16%.

עמר בר-לב: בכל שנה הוא עלה ב1%, ועכשיו אנחנו ב-18%.

עמר בר-לב: השר לפיד, כשאמרת שיש עתיד התכוונת בטח למע"מ.

עמר בר-לב: בקצב הזה אנחנו בהחלט נצטרך ג'יני להורדת מדד ג'יני.

עמר בר-לב: ממשלה יקרה – ושוב, לצערי, יש כאן רק נציג אחד.

עמר בר-לב: אין ספק שזו ממשלה יקרה.

עמר בר-לב: אתם ממשלה יקרה מאוד.

מיקי רוזנטל: הכי יקרה שהייתה לנו.

מיקי רוזנטל: היא תעלה לנו הכי הרבה.

מרב מיכאלי: יקרה זה אנדרסטייטמנט.

חמד עמאר: אני מבקש לסיים.

עמר בר-לב: מאזני הצדק לא יכולים לאפשר זאת.

מיקי רוזנטל: לתקן את הנזקים שהם יעשו יעלה לנו – – –

חמד עמאר: צריך לסיים, אנחנו מעבר לזמן.

עמר בר-לב: כבוד היושב-ראש מבקש ממני לסיים.

חמד עמאר: אנחנו מעבר לזמן.

עמר בר-לב: אני אסיים.

עמר בר-לב: תשתדלו להיות קצת יותר צנועים, אולי אפילו הרבה יותר צנועים, למען כולנו.

עמר בר-לב: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת מרב מיכאלי.

חמד עמאר: אחריה – חברת הכנסת מיכל בירן.

מרב מיכאלי: אדוני היושב-ראש – – –

מיקי רוזנטל: ניקח את שמיר, הוא איש טוב, ונעשה ישיבת סיעה.

מרב מיכאלי: בכיף, כמו שאומרות היום.

מרב מיכאלי: הכבירו פה חברי וחברותי מילים חכמות ומצוינות על הפגיעה הקשה בחלקים גדולים בקרב הישראליות והישראלים, במיוחד בחלקים המוחלשים יותר של החברה הישראלית, בעקבות ההחלטה על העלאת המע"מ הזה.

מרב מיכאלי: אבל אני לא רוצה לדבר על המוחלשות והמוחלשים האלה; אני רוצה לדבר על אלה שהפכו אותם לכאלה, על אלה שלפי הביטוח הלאומי – הביטוח הלאומי, מוסד שמרני להפליא – לפי הביטוח הלאומי הם יהפכו עכשיו במחי הגזירות האלה עוד 90,000 למוחלשות ולמוחלשים, לעניות ולעניים.

מרב מיכאלי: כבר עכשיו הרבה מהחלקים המוחלשים האלה הם כאלה בגלל ראש הממשלה בנימין נתניהו, שגזר את אותן גזירות שהביאו למצב הזה בעשר השנים האחרונות, ועכשיו חוזר וגוזר עוד ועוד מאותן גזירות הרסניות לחיי בני ובנות אדם.

מרב מיכאלי: אתם יודעות ויודעים, ההגדרה של טירוף זה לעשות עוד מאותו דבר, כל פעם עוד הפעם את אותו דבר, ולצפות שהתוצאה תהיה שונה.

מרב מיכאלי: והרי לא היינו אומרות על ראש הממשלה שלנו שהוא מטורף, חלילה.

מרב מיכאלי: אז כנראה הוא יודע מה תהיה התוצאה.

מרב מיכאלי: ושוב, אם הוא לא יודע אז הביטוח הלאומי מודיע לו, וגם אנחנו מיידעות אותו.

מרב מיכאלי: אז כנראה שפשוט לא אכפת לו.

מרב מיכאלי: פשוט ממש לא אכפת לו.

מרב מיכאלי: אני בימים האחרונים, בשבועיים האחרונים, השתתפתי עם חברי וחברותי ארוכות, שעות ארוכות, בדיוני ועדת הכספים על חוק הריכוזיות, החוק שאמור לפרק חברות שמנצלות כספי ציבור לרעה, שמבזבזות ומפסידות אותם פשוט כי אלה שעומדים בראשן יכולים להרשות לעצמם.

מרב מיכאלי: יש להם המון כסף, המון הטבות והקלות שראש הממשלה נתן להם.

מרב מיכאלי: ישבתי בישיבות ושמעתי את הזהירות המופלגת שבה התייחסו חלק מאנשי הממשלה והאוצר לבעלי השליטה בחברות האלה.

מרב מיכאלי: כמה הם חזרו ואמרו שצריך לזכור שאי-אפשר לשפוך את התינוק עם המים, אי-אפשר לפגוע בהם יותר מדי, אי-אפשר להגזים.

מרב מיכאלי: חזרו ואמרו שצריך לקחת מהם נכסים בזהירות, כי אי-אפשר לדעת מה יהיו התוצאות.

מרב מיכאלי: והנה כאן, על ההחלטות הקשות, הגזירות הקשות האלה, אנחנו יודעות ויודעים מה יהיו התוצאות.

מרב מיכאלי: הביטוח הלאומי מודיע לנו, דוח ה-OECD מודיע לנו, ובכל זאת את הממשלה זה ממש לא מטריד – לא את ראש הממשלה ולא את זה שעובד בשבילו, שר האוצר.

מרב מיכאלי: ואני חושבת לעצמי, אילו רק היו זוכים מאות-אלפי העניות והעניים לאותו יחס דאגני וחומל מהממשלה, אילו רק אנשי הממשלה היו רואים לנגד עיניהם את האנשות והאנשים, הילדות והילדים האלה באותה מידה שהם רואים לנגד עיניהם את הטייקונים הנגזלים.

מרב מיכאלי: אבל הם כל כך לא.

מרב מיכאלי: הם לא רואים אותם, לא רואים אותם ממטר.

מרב מיכאלי: 4 מיליארד שקלים אמור להביא המע"מ, ה-1% הנוסף הזה במע"מ, אותם 4 מיליארד שקלים, שיוחזרו בריבית דריבית עוד שנה לתקציב הביטחון.

מרב מיכאלי: אני לא יודעת איך לספר לך, אדוני ראש הממשלה, אבל לא משנה כמה טנקים, מטוסים, מל"טים, טילים, טילים נגד טילים, כיפות ברזל או מה שזה לא יהיה תקנה לך בתקציב הביטחון המתנפח והולך בהתמדה – לא יהיה לך ביטחון במדינת ישראל.

מרב מיכאלי: מדינה שרבע מהאוכלוסייה שלה עני היא מדינה שאף פעם לא יהיה לה ביטחון.

מרב מיכאלי: יותר מזה, לכל העשירות והעשירים שאתה מטפח יהיה עוד פחות ופחות ביטחון.

מרב מיכאלי: ראש הממשלה לא כאן, כמובן.

מרב מיכאלי: גם שר האוצר לא כאן.

מרב מיכאלי: שר האוצר, בזמן שאנחנו פה מדברות על העוול וחוסר השוויון הקשה שהוא מיישם בשביל ראש הממשלה שלו, הוא היה עכשיו עסוק במסיבת עיתונאים על השוויון בנטל.

מרב מיכאלי: שוויון בנטל.

מרב מיכאלי: איזה גיחוך.

מרב מיכאלי: כמה מחפיר.

מרב מיכאלי: רשימה של צעדים שכל קשר בינם לבין שוויון הוא באמת פתטי.

מרב מיכאלי: גם אין להם קשר למציאות, גם לא יביאו תועלת למדינת ישראל; לא יביאו לגיוס חרדים.

מרב מיכאלי: יביאו כן לזה שהחברים של האח שלו ימשיכו לשרת שירות מקוצר וימשיכו לקבל יותר כסף מאשר כל השאר.

מרב מיכאלי: כל השאר שלנו.

מרב מיכאלי: הוא אמר שם, שר האוצר, במסיבת העיתונאים הזאת: אחי החרדים.

מרב מיכאלי: ישר זה הזכיר לי איך הוא אמר אז, הוא כתב בעיתון: אחי העבדים.

מרב מיכאלי: עכשיו אנחנו רואות ורואים מה עושה יאיר לפיד לאלה שהוא קרא להם אחי העבדים, איך הוא מכביד עליהם עכשיו את ידו.

מרב מיכאלי: האחים היחידים שהוא דואג להם הם המצביעים של נפתלי בנט, שהוא באמת היחידי שהוא אח שלו.

מרב מיכאלי: כולנו יכולים לחפש לעצמנו אחים אחרים.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת מיכל בירן.

חמד עמאר: אחריה – חבר הכנסת מאיר פרוש.

מיכל בירן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה להתחיל בחידה היומית: מדוע מסתובבים חברים בסגל של שר האוצר מחוץ לוועדת כספים ומדברים בטלפון על זה שחשוב שפקידי האוצר, אם הם יישאלו על המע"מ הדיפרנציאלי, הם צריכים להתעלם?

מיכל בירן: למה יוצאת הוראה כזאת, להתעלם מהמע"מ הדיפרנציאלי?

מיכל בירן: התשובה היא די פשוטה: כדי להשכיח את האופציה שאפשר גם אחרת, שמדובר כאן בבחירה, שהמע"מ והטלת המס הכל-כך לא צודק הזה, שפוגע בעיקר בעניים ובחלשים, הוא מס לא צודק והוא מס שהוא פרי בחירתו של שר האוצר וחבריו.

מיכל בירן: כדי ליצור את מצג השווא הזה גורמים לנו לחשוב שככה זה היה מאז ומעולם, אבל צריך לזכור שעד 1976 לא היה פה מע"מ בכלל.

מיכל בירן: מנסים להשכיח מאתנו שיש חלופות, אבל הוצגו חלופות.

מיכל בירן: אפשר, למשל, לעשות גבייה חלקית של המס על הרווחים הכלואים; אפשר לבטל חלק מהטבות המס של החברות הגדולות במשק; אפשר להטיל מס עיזבון על ירושות מעל 15 מיליון שקלים.

מיכל בירן: אפשר לעשות המון דברים, ואפילו אם מתעקשים את ההתעקשות הלא-הגיונית שהפתרון חייב לבוא במסגרת מע"מ, אז אפשר לעשות מה שעושות מדינות אחרות, מפותחות, ולהטיל את המע"מ הזה בצורה דיפרנציאלית: לא להטיל אותו על מוצרי מזון בסיסיים, לא להטיל אותו על תרופות, לא להתעמר בחלשים במידה שהיא פשוט בלתי נסבלת.

מיכל בירן: אז למה בעצם זה המצב?

מיכל בירן: אם המע"מ והטלת המע"מ הם לא גזירת גורל אלא בחירה, למה בעצם אנחנו נתקלים במצב הזה?

מיכל בירן: התשובה היא שבעצם ראש הממשלה בנימין נתניהו ושר האוצר יאיר לפיד הם למעשה תאומים סיאמיים.

מיכל בירן: אני רוצה להודות לליאור דותן מ"דה-מרקר", שעשה בשבילנו את מלאכת התחקיר – –

מרב מיכאלי: כן, הא?

מרב מיכאלי: זה היה משהו מדהים, מדהים, מדהים.

מיכל בירן: – – והראה אחד לאחד, ציטוט מול ציטוט, על נתניהו, ואפילו לא נתניהו של היום – נתניהו מודל 2003, ששילם על זה מחיר פוליטי כבד בדיעבד – ויאיר לפיד, שר האוצר של ימינו.

מיכל בירן: כמה, באמת, פנינים על המשותף בין השניים.

מיכל בירן: דבר ראשון, מי אשם?

מיכל בירן: דבר ראשון אשמים העניים.

מיכל בירן: הם עניים באשמתם בסופו של דבר, והם צריכים לקחת אחריות על עצמם.

מיכל בירן: מי עוד אשם?

מיכל בירן: הנמלים, חברת החשמל, הם והוועדים הם הסיבה שאנחנו לא גומרים את החודש.

מיכל בירן: מי לא אשם?

מיכל בירן: דבר ראשון, העשירים לא רק שהם לא אשמים, אנחנו ממש צריכים להיזהר ביקרם, ולא חלילה להתעמר בהם באופן שיגרום להם לברוח מהארץ.

מיכל בירן: מי עוד לא אשם?

מיכל בירן: לא נתניהו של 2003 ולא יאיר לפיד של 2013.

מיכל בירן: הם לא אשמים, הם למעשה סופרמן.

מיכל בירן: ואז מגיע השקר המשותף – המדהים זה שהם משתמשים אפילו באותן מטפורות:

מיכל בירן: כל מה שצריך לעשות כרגע זה לעצור את הדימום, דבר ראשון, וממש מעבר לפינה, אחרי שננחית עליכם את הגזירות הקשות האלה, ממתינה הצמיחה המופלאה, הפלאית, האגדתית, שכמעט גובלת במדע בדיוני.

מיכל בירן: אז אני רוצה להזכיר לראש הממשלה ולשר האוצר שהגזירה של הטלת המע"מ היא צעד אלים נגד העם, ואני קוראת לכל מי ששומע אותי להתגייס למאבק הזה, כי אנחנו חייבים להראות גם להם שהעם נגד המע"מ.

ישראל חסון: אדוני היושב-ראש, למה אין שר?

חמד עמאר: איפה השר?

חמד עמאר: אני מבקש להזמין שר, שיהיה נוכח שר במליאה.

נחמן שי: אין מצב שאין שר.

נחמן שי: היא צריכה להמשיך לדבר.

חמד עמאר: מי שיעלה עכשיו לדבר, אתן לו לדבר עד שיגיע השר.

ישראל חסון: תעצור את הדיון.

חמד עמאר: אני לא עוצר את הדיון.

חמד עמאר: השר נכח עד עכשיו, הוא יחזור עוד דקה.

חמד עמאר: תקרא לשר, בבקשה.

חמד עמאר: חבר הכנסת מאיר פרוש – לא נמצא.

חמד עמאר: חבר הכנסת איציק שמולי, אתן לך לדבר ואפעיל את השעון ברגע שייכנס שר.

מיקי רוזנטל: – – – הביזוי שהממשלה מבזה את הכנסת הזאת.

חמד עמאר: חבר הכנסת איציק שמולי.

חמד עמאר: אחריו – חבר הכנסת נחמן שי.

מיקי רוזנטל: זה התחיל בתחילת הדיון.

מיקי רוזנטל: מבזים את הכנסת.

מיקי רוזנטל: שמולי, אל תדבר.

מיקי רוזנטל: אל תסכים, זה לא בסדר.

חמד עמאר: זה מקובל.

חמד עמאר: עשינו את זה, והוא יכול לדבר.

חמד עמאר: אתן לו לדבר, לא אפעיל את השעון עד שייכנס שר.

מיקי רוזנטל: אחרי שהיום ב-11:00 יושב-ראש הכנסת הפסיק את הישיבה מכיוון שהממשלה לא הגיעה – – –

חמד עמאר: כי הייתה צריכה להשיב.

מרב מיכאלי: אבל אחרי שזו פעם רביעית מאז תחילת הקדנציה – – –

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

מיקי רוזנטל: – – – להפסיק את הישיבה.

ישראל חסון: תגיד לו.

חמד עמאר: אני לא מפעיל את השעון עד שנכנס שר.

חמד עמאר: בבקשה.

ישראל חסון: איציק, אתה יכול לעמוד.

איציק שמולי: אני נהנה מההפקר.

מיקי רוזנטל: תעמוד בתור מחאה.

מיקי רוזנטל: באמת, עצתי.

מיקי רוזנטל: גם ככה אין פה נציגות.

מיקי רוזנטל: זה נושא כזה חשוב – – –

קריאה: – – –

מיקי רוזנטל: כאילו המע"מ זה – – –

חמד עמאר: אני מבקש מכולם, השר עכשיו ביקש דקה.

חמד עמאר: הוא יצא והוא חוזר.

חמד עמאר: תודה רבה.

מיקי רוזנטל: זה בכלל לא שייך.

חמד עמאר: חבר הכנסת שמולי, אתה יכול להחליט אם אתה רוצה לדבר, לנצל את הזמן, או שאתה רוצה לעמוד.

חמד עמאר: אתה יכול לעמוד.

חמד עמאר: אני לא מפסיק את הדיון, כי השר ביקש דקה אחת.

איציק שמולי: אני מכבד מאוד, אדוני, את השר – – –

מיקי רוזנטל: אתה יכול לשתוק.

אילן גילאון: אמרתי לכם שאם אתם מצמצמים את השרים אז תראה, לא יהיו שרים פה.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, אולי נשיר את שירת "התקווה" בינתיים.

נסים זאב: תהיה איזו תקווה במדינה הזאת.

חמד עמאר: חבר הכנסת נסים, אתה חופשי יכול לשיר.

חמד עמאר: אתה יכול לעמוד ולשיר את זה עד שייכנס שר.

חמד עמאר: אני מרשה לך.

ישראל חסון: אדוני היושב-ראש, אתה באמת חושב שזה ראוי שחבר כנסת עומד שם?

ישראל חסון: אני שואל אותך ברצינות.

מיקי רוזנטל: אני חושב שבכל זאת צריך להפסיק את הישיבה.

מיקי רוזנטל: לכבודה של הכנסת, שלא יהיה ביזיון של הכנסת.

מיכל בירן: אנחנו ממתינים בסבלנות.

יעקב מרגי: לא היה ביזיון כזה לכנסת.

נחמן שי: היושב-ראש יכול לעשות הפסקה.

נחמן שי: יש ממשלה קטנה, לכן – – –

מיקי רוזנטל: יש תקנון.

מיקי רוזנטל: התקנון אומר שלא תהיה ישיבה בלי שר.

אילן גילאון: אנחנו מבקשים להצביע.

אילן גילאון: אפשר להצביע.

מרב מיכאלי: בואו נצא מהמליאה.

מיכל בירן: אנחנו ממתינים לשר.

יעקב מרגי: אנחנו רוצים הצבעה.

חמד עמאר: אנחנו יוצאים להפסקה של חמש דקות ונחזור.

חמד עמאר: חמש דקות.

חמד עמאר: חברי הכנסת, אני מחדש את הדיון.

חמד עמאר: חברי הכנסת, לשבת, לא לעמוד.

חמד עמאר: חברי הכנסת, בבקשה לשבת.

חמד עמאר: גם מהשרה אני מבקש שהיא תשב.

חמד עמאר: חברי הכנסת, לשבת בבקשה.

חמד עמאר: חבר הכנסת איציק שמולי.

חמד עמאר: אחריו – חבר הכנסת נחמן שי.

איציק שמולי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, גברתי השרה, בזמן היעדרות

איציק שמולי: כם חשבתי להשתלט על אחד מכיסאות הממשלה, אבל אז נזכרתי שהיום הממשלה תצביע בעד העלאת המע"מ וחזרתי בי באותו הרגע.

איציק שמולי: אני פתחתי הבוקר את התקציב וקראתי את ההקדמה לחוק ההסדרים, מה שכתב שר האוצר בפתיח.

איציק שמולי: שר האוצר כתב:

איציק שמולי: זהו תקציב שעומדת מאחוריו תפיסת עולם אמיתית.

איציק שמולי: תקציב שמעצב חברה אנושית, תקציב של תקווה.

איציק שמולי: הוא יוצר תחושה של שוויון, וכאמור יוצר הרבה מאוד תקווה.

איציק שמולי: ואני שואל את שר האוצר היום, האם הוא באמת חושב שאפשר לכסות את המציאות העגומה הזאת באמצעות נאום שבנוי לתלפיות או קדימון שכתוב בצורה מלוטשת?

איציק שמולי: אתמול התפרסם דוח חמור מאוד – זה כמובן מגיע אחרי דוח ה-OECD, שהציב את ישראל, לבושתנו, במקום הראשון מבחינת שיעורי העוני.

איציק שמולי: כמעט רבע מהאוכלוסייה בישראל הוא אוכלוסייה ענייה.

איציק שמולי: האי-שוויון – ישראל היא אחת מחמש המדינות עם הפערים החברתיים הגדולים ביותר.

איציק שמולי: והיום אנחנו מדברים על המע"מ, העלאת המע"מ.

איציק שמולי: אין ספק שהצעד הזה, הצעד הכוחני הזה, יתרום תרומה מכרעת – אם באמת יש מדיניות כזאת – לגידול ניכר במספר העניים במדינת ישראל.

איציק שמולי: ולא פחות חמור מכך, הרבה מאוד מבני מעמד הביניים, שאותם אתם מתיימרים לייצג, יידרדרו לעוני.

איציק שמולי: אבל אני דווקא מוצא היבט חיובי בכל זאת בהקשר, בוודאי לא בדוח עצמו.

איציק שמולי: אני עומד כאן כמעט שבוע אחר שבוע ושואל את שר האוצר, וגם את סגן שר האוצר, אם הוא יודע אם נעשו החישובים – חשבתי לתומי שנעשו – כמה עניים יתווספו או ייגרעו במדינת ישראל בעקבות התוכנית הכלכלית.

איציק שמולי: שאלתי את שר האוצר גם כמה אנשים מבני מעמד הביניים, שאותם יש עתיד מתיימרת לייצג, כמה מהם הולכים להידרדר לעוני.

איציק שמולי: ושבוע אחר שבוע – שתיקה רועמת.

איציק שמולי: אני חושב שלפחות בעקבות הדוח הזה אתם לא תוכלו להגיד שלא ידעתם, כי עכשיו כבר לא מדובר על מדיניות הממשלה הקודמת, לא מדובר על הכשלים של הממשלה הקודמת.

איציק שמולי: אתמול הניח הביטוח הלאומי את המחיר של התוכנית הכלכלית שאותה אתם שמתם על השולחן.

איציק שמולי: ברשותך, אדוני היושב-ראש, אני רוצה להתייחס לנקודה נוספת.

איציק שמולי: הבוקר ארגנתי הפגנה מאוד גדולה של קשישים – הגיעו כמעט 700 או 800 קשישים – מול קריית הממשלה בתל-אביב.

איציק שמולי: אני חושב שהתוכנית הזאת היא באמת אכזרית, אבל האכזריות הגדולה מכולן מופנית היום כלפי הקשישים.

איציק שמולי: את הקרנבל הזה שפעם בשנה אנחנו עומדים, בדרך כלל ביום השואה, ומחבקים את הקשישים, ובשאר ימות השנה אנחנו עושים כמעט כל מה שאפשר כדי להפקיר אותם, כדי להתעלל בהם – את המדיניות הזאת צריך להפסיק.

איציק שמולי: כבר היום 21%, 190,000 קשישים, הם קשישים עניים במדינת ישראל.

איציק שמולי: אליהם הולכים להתווסף עוד עשרות-אלפי אנשים, כפי שאמר אתמול מנכ"ל הביטוח הלאומי, מתוכם הרבה מאוד קשישים.

איציק שמולי: מה מציעה להם יש עתיד?

איציק שמולי: אולי ללכת להתגייס?

איציק שמולי: אולי לצאת לשוק העבודה?

איציק שמולי: והדבר הכואב ביותר – שבחזקים לא מטפלים.

איציק שמולי: על החזקים מקימים ועדות – על עידוד השקעות הון, על משאבי הטבע, אבל על מעמד הביניים ועל השכבות החלשות מכת הגרזן יורדת עכשיו.

איציק שמולי: על ההתנחלויות לא מדברים, אבל מעקרות-הבית ומחולי הגזזת אפשר לקחת עכשיו.

איציק שמולי: אני באמת לא רוצה להאריך, כי הדברים ברורים, אבל שר האוצר מבקש מכולנו להאמין שבעוד שנתיים יהיה כאן טוב יותר.

איציק שמולי: ואנחנו מבקשים משר האוצר סיבה אחת, אחת, להאמין, כי כשמבקשים מהציבור תעודת ביטוח, ראוי שהרקורד שאתה מביא אתך, שחברת הביטוח מביאה אתה, יהיה רקורד אמין.

איציק שמולי: ואני חושב שהיום הציבור הישראלי מסתכל על שר האוצר ועל המדיניות שלו, ואין לו יותר מדי סיבות להאמין שיהיה כאן טוב יותר.

איציק שמולי: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת נחמן שי.

חמד עמאר: אחריו – חבר הכנסת אילן גילאון.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, היה משהו מאוד טיפוסי ואופייני בדיון הזה, החשוב כל כך, על העלאת המע"מ: הכנסת התרוקנה בכל הצד הזה, מהמרכז שמאלה, שמאלה שלי.

נחמן שי: בלי שרים.

קריאה: גם פה התרוקן.

נחמן שי: פה יש מספיק, השרה.

נחמן שי: מספיק, והיו יותר.

נחמן שי: אולי גם הם הרגישו שלא נותנים כבוד לנושא הזה.

נחמן שי: זה מאוד כואב לי, זה כואב לחברינו.

נחמן שי: אנחנו יכולים להתווכח, אבל אנחנו לא יכולים להתווכח עם קירות אטומים, ועם ספסלים ריקים, ועם כיסאות שאיש לא יושב עליהם.

נחמן שי: העובדה שזה התרחש מלמדת על מידת הרצינות שהממשלה הזאת נתנה בדיונים על התקציב לבעיות החברתיות שהתקציב הזה מעורר.

נחמן שי: כשיושבים מול המספרים העולם נראה קשה, אבל אפשרי – מזיזים, מורידים, מעלים.

נחמן שי: אבל כששואלים מה התוצאות של התקציב הזה, לאן זה מביא את מדינת ישראל, מה יהיה הפרצוף שנראה במראה כשנסתכל בפעם הבאה, אני נזקק לאותו דוח של הביטוח הלאומי שחברי הזכירו כבר כמה וכמה פעמים.

נחמן שי: אני קורא את זה וממאן להאמין: מספר העניים יגדל בכ-4.8%, ל-30% כמעט; מספר המשפחות העניות יגדל ב-4.4%, ל-23%; מספר הילדים העניים יגדל בלמעלה מ-5% ויגיע ל-40.8%.

נחמן שי: אני לא חושב שזה בכלל אפשרי – 40% מילדי מדינת ישראל יהיו מתחת לקו העוני.

נחמן שי: איזה מין מדינה?

נחמן שי: האם מישהו שאל את עצמו איזו מדינה אנחנו רוצים לראות?

נחמן שי: באיזו מדינה אנחנו רוצים לחיות?

נחמן שי: ילדים שגדלים בחוסר ביטחון תזונתי, פותחים את המקרר ומסתכלים פנימה אם יש מספיק.

נחמן שי: אולי יש שם מה לאכול – האם זה מספיק?

נחמן שי: האם זה מזין?

נחמן שי: מה העתיד שצפוי להם?

נחמן שי: אנחנו מדברים על הגז – לייצא, לא לייצא.

נחמן שי: בינתיים יום-יום אנשים נאבקים על לחמם, על הדברים המינימליים.

נחמן שי: זה לא לוקסוס, זה לא לנסוע לחוץ-לארץ – גם זה לא אסון – אבל זה לא לנסוע לחוץ-לארץ ולא לקנות מכונית שנייה ולא להחליף את הסלון.

נחמן שי: זה הדברים הכי פשוטים, שבלעדיהם אי-אפשר לחיות.

נחמן שי: אנחנו מקרבים את מדינת ישראל – אתם מקרבים את מדינת ישראל – למקום, שאנשים לא יוכלו לחיות בה יותר.

נחמן שי: אגב, רציתי במאמר מוסגר לברך את הביטוח הלאומי: ברוך הבא.

נחמן שי: ברוך הבא.

נחמן שי: הביטוח הלאומי, שבמשך כבר אולי 20, 25 שנה, שיתקו אותו לחלוטין, חזר אלינו פתאום.

נחמן שי: פתאום התברר שבביטוח הלאומי יושבים אנשים שחושבים ויושבים אנשים שמבינים, ויושבים אנשים שבאמת מרגישים שהם אחראים למדיניות – – –

אברהם מיכאלי: יש מנכ"ל חדש.

נחמן שי: יש מנכ"ל חדש, פרופסור שלמה מור-יוסף.

נחמן שי: אני מקווה שהוא הביא גם רוח חדשה למוסד הזה.

אברהם מיכאלי: הוא הביא רוח חדשה.

אברהם מיכאלי: הוא העז ללכת נגד הפקידים, זה בדיוק העניין.

נחמן שי: אני מצטרף לדבריך, חבר הכנסת מיכאלי.

נחמן שי: אני מכיר את שלמה מור-יוסף לא מהיום ולא מאתמול, ואני מאוד מקווה שזה כך.

נחמן שי: באמת שיהיה במדינת ישראל איזשהו גוף ממלכתי שלא שבוי בקסם הזה של המספרים, שמבין שמאחורי המספרים מסתתרים אנשים, ושלאנשים האלה יש חיים.

נחמן שי: חלקם בלית ברירה חיים פה, חלקם בחרו לחיות פה, לחלקם אין אלטרנטיבה אבל זאת הארץ שלהם, הם רוצים לחיות בה.

נחמן שי: בא הביטוח הלאומי ואומר לנו: שימו לב מה המשמעות של הצעדים.

נחמן שי: עכשיו, זה לא שאין אלטרנטיבות.

נחמן שי: היום יושבת-ראש מפלגת העבודה הציגה כמה מהן בפרסום שהיא הגישה לציבור, לכנסת.

נחמן שי: אז יש אלטרנטיבות, זה לא שחור ולבן.

נחמן שי: אבל בלב העניין צריכים להיות אנשים שמודעים לצרכים החברתיים, שיש להם – סליחה על הביטוי – איזושהי חמלה; שהם מבינים שכשלוקחים קצת ממי שיש לו אז הוא עומד – או היא עומדת בזה, כמובן; כשלוקחים ממי שאין לו, אז אין לו מה לתת.

נחמן שי: אז דוחפים את האנשים לאלימות, למעשים קשים.

נחמן שי: כשהאלימות הזאת תפרוץ, חס וחלילה אני אומר, ברחובותינו, אל תתפלאו.

נחמן שי: עכשיו יש פרסומים ב-ynet, מראיינים אנשים.

נחמן שי: אני לא אביא את הציטוטים מהם.

נחמן שי: הם אומרים שהדרך היחידה שנותרה להם זה להיות אלימים, זה לחפש ברחוב, לחפש באיזשהו מקום, כי לא יהיה להם.

נחמן שי: ולוקחים בדיוק מאלה שעוד נשאר להם משהו, והם חרדים ורוצים לשמור על המעט הזה – לוקחים את זה מהם.

נחמן שי: הממשלה צריכה לבטל את ההחלטה הזאת.

נחמן שי: הממשלה צריכה לבדוק איפה היא עומדת.

נחמן שי: הממשלה צריכה להבין שהיא מובילה את מדינת ישראל לשום מקום.

נחמן שי: יכול להיות שנתקיים עוד – יהיה לנו צבא חזק – –

משה זלמן פייגלין: נא להתחיל לסיים.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

נחמן שי: – – אבל מה יהיה בפנים?

נחמן שי: מה תהיה החברה הישראלית בעוד חמש, עשר ו-15 שנים?

נחמן שי: מי שואל את השאלה הזאת?

נחמן שי: תודה, אדוני.

משה זלמן פייגלין: תודה רבה, חבר הכנסת שי.

משה זלמן פייגלין: יעלה חבר הכנסת אילן גילאון, ואחריו – חבר הכנסת אראל מרגלית.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, כבוד השרה, חברי חברי הכנסת, מה גורם לאדם כמוני להסכים להיות הדובר ה-20 פלוס ולדבר על אותו נושא שדיברו קודמי – ואני מסכים אתם – לדבר עד שיכחילו לי הידיים, אדוני היושב-ראש?

אילן גילאון: מה גורם לי לעשות את המעשה הזה?

אילן גילאון: זה אולי, משום הרעיון, גברתי השרה, שאנחנו עולים לדבר כאן כי באנו לשנות, ולא ממש לצורך המליצה והדיבור.

אילן גילאון: התריעו קודם שלא היו שרים ליד שולחן הממשלה, ואני חושב שכאשר מדובר בליבת התוכנית, ראוי היה לו לשר האוצר להיות כאן, אלא אם כן חטא היוהרה הוא בין חטאיו הבולטים היום, והוא לא רוצה אפילו לשמוע מדוע.

אילן גילאון: הרי כל אחד יודע את מה שאנחנו אומרים האחד אחרי השני כאן.

אילן גילאון: ושים לב, אדוני היושב-ראש, התייצבו כאן רק אנשים מן האופוזיציה, למעט חבר הכנסת ריבלין, שיושרתו ידועה.

אילן גילאון: אף חבר קואליציה לא התייצב כאן בכלל לבטא את עצמו.

אילן גילאון: אולי בעתיד גם חברת הכנסת מירי רגב – לא שמתי לב אם היא רשומה או לא.

אילן גילאון: ואני מניח, אדוני, זה משום שהרוב המוחלט בבית הזה יודע אותו דבר.

אילן גילאון: הרי אתם יודעים שמס עקיף הוא מס רע, והוא לא מס טוב; וכל אחד בבית הזה, גם שלא למד שום דבר בכלכלה, יודע שמס ערך מוסף פוגע בחלשים ביותר, והוא רגרסיבי.

אילן גילאון: למה לחזור על זה?

אילן גילאון: למה הדבר הזה משול?

אילן גילאון: הוא משול לכך שהייתם מחליטים שם בתוכנית הכלכלית שאתם משליכים אל הרחוב ליסטים וגנבים ופושעים, ואתם תופסים זקנות ונכים, שאפשר להשיג אותם בקלות, וגונבים להם את הארנק.

אילן גילאון: פי-ארבעה ייפגעו העשירונים התחתונים.

אילן גילאון: אני מצטרף לברכות לביטוח הלאומי.

אילן גילאון: גם נפגשתי עם מנכ"ל הביטוח הלאומי החדש.

אילן גילאון: נדמה לי שסוף-סוף, לאט-לאט הביטוח הלאומי באמת הופך לאותו ביטוח של הלאום, והוא מבין את תפקידו.

אילן גילאון: המכשיר של מס ערך מוסף היה אמור להיות מכשיר מתקן, מכשיר רגולטיבי, כבוד השרה.

אילן גילאון: על תרופות אנחנו לוקחים מע"מ.

אילן גילאון: למה אני אומר את זה?

אילן גילאון: אני משלה את עצמי שאני מנסה בכל זאת לשכנע, אבל אני רוצה לשכנע אתכם, כי אתם אמרתם שאתם הולכים לעשות פוליטיקה חדשה.

אילן גילאון: זה מתקבל על הדעת לקחת 17% מס ערך מוסף על תרופה?

אילן גילאון: אתם הרי יודעים כמה זקנים יש שצריכים להחליט בבוקר בין פרוסה לתרופה.

אילן גילאון: זה לא מתקבל על הדעת.

אילן גילאון: ואני אומר את הדברים לא כדי לקנטר, אלא משום שאני יודע שנותרו עוד 30 ימים, ואת הגזירה הזאת אפשר לשנות.

אילן גילאון: צודק חבר הכנסת ריבלין – הרי זה פופוליסטי לבוא ולהגיד שזקוקים להשיג 4 מיליארד, ואנחנו לא מצביעים על מקורות.

אילן גילאון: הנה, אנחנו תמיד מצביעים על מקורות.

אילן גילאון: אנחנו מצביעים על מקורות ישירים, על דברים שלא נגענו בהם, כבוד השרה.

אילן גילאון: לא נגענו במדרגות מס נוספות, במקור אחר.

אילן גילאון: לא נגענו באותו בולען ענק שכולם מפחדים לגעת בו – הפרה הקדושה של מערכת הביטחון.

אילן גילאון: כי אף אחד לא נוגע בזה באופן אמיתי.

אילן גילאון: כי אם יבדקו באופן אמיתי בתוך הבולען הזה – לא 4.5 מיליארד שקלים יימצאו שם, אולי פי-שניים.

אילן גילאון: ואני אומר את הדברים האלה בלי להיות רמטכ"ל לשעבר.

אילן גילאון: אין לי מושג, אני לא יודע, אבל דברים כאלה צריכים להיבדק.

אילן גילאון: לא נגענו בתקרות מס – מס בריאות, ביטוח לאומי – באלה לא נגענו.

אילן גילאון: אז לכן אני אומר, אם כולנו יודעים אותו הדבר, למה שנעשה אותו מעשה, שהוא מעשה נואל, שהוא מעשה לא נכון, שהוא מעשה שמרע לתמימים ולחלשים ביותר?

אילן גילאון: מדוע שנעשה את המעשה הזה?

אילן גילאון: הרי זה לא מן-אללה הדבר הזה, זה לא מן השמים.

אילן גילאון: לכן, גברתי השרה, כבוד חברי הכנסת, אלה הם דברים שניתנים לשינוי, ואנחנו מצביעים על המקורות.

אילן גילאון: אנחנו בעד גירעון מבוקר – בסדר גמור.

אילן גילאון: גם הגירעון המבוקר שחשבנו – אנחנו דווקא צידדנו מאוד בשר האוצר כאשר הוא הלך על גירעון מבוקר של 4.9%.

אילן גילאון: אבל גם אותן שתי נקודות אור שהיו בתקציב הזה – והן לא המע"מ בשום פנים ואופן ולא הקיצוץ בקצבאות, אלא קיצוץ תקציבי הביטחון והגירעון המתוכנן, גם בשני הדברים האלה – בא ראש הממשלה וחמס לו את הכיוונים.

אילן גילאון: יש לנו תחושה שאנחנו יושבים בתוך הצגה של קומדיה דל'ארטה שראש הממשלה נותן לשר האוצר שלו להציג לפניו ובינתיים המדינה הזאת נשרפת ובוערת.

אילן גילאון: זה לא מתקבל על הדעת, כי גם לציניות יש הגבולות שלה.

משה זלמן פייגלין: תסיים, אדוני.

אילן גילאון: משום שאנחנו באנו לשנות, גברתי, אנחנו מבקשים לשנות את דעתכם, ונצביע על פתרונות חלופיים כדי להשיג את אותם 4 מיליארדים, ולא במסגרת המע"מ.

אילן גילאון: תודה רבה.

משה זלמן פייגלין: תודה רבה, חבר הכנסת גילאון.

משה זלמן פייגלין: יעלה חבר הכנסת אראל מרגלית, ואחריו – חבר הכנסת ברוורמן.

אראל מרגלית: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, בפרויקט שאנחנו עושים בקטמון ח' ובעוד ארבע שכונות בירושלים יש מבצע שאחד מהילדים שהם מתנדבים מקטורה הביא השנה, וזה צביעת חדר של כל ילד שמשתתף בתוכנית; להגיע אליו הביתה, לאותו ילד או לאותה ילדה, ולצבוע, בדרך כלל בלבן, אם כי כבר היו לנו כל מיני מקרים אחרים, את החדר של אותו ילד.

אראל מרגלית: תוך כדי זה יוצא לך לדבר עם משפחה אחרי משפחה.

אראל מרגלית: התחלנו עם 70 משפחות, ויש 3,000 משפחות.

אראל מרגלית: אני הצטרפתי לחלק מהצביעה.

אראל מרגלית: אתה יושב אצל משפחות שעשו צעד קדימה בשנים האחרונות, משפחות עובדות, ולא משפחות מובטלות – משפחות שהרבה פעמים העבודה היא עבודה בניקיון או בשמירה, עבודות יחסית פשוטות.

אראל מרגלית: אתה שומע מה שני הקיצוצים האלה, של המע"מ וקצבאות הילדים, עושים להן בכל חודש.

אראל מרגלית: המאבק הוא מאבק רציני.

אראל מרגלית: זה בערך 300–500 שקל בחודש.

אראל מרגלית: הדרמה היא דרמה קשה של משפחות שמנסות לראות, ודווקא הקורס המבוקש ביותר באותה שכונה היא ניהול משק-בית, ובעיקר האימהות באות לקורס הזה אחרי-הצהריים.

אראל מרגלית: אחרי כמה שנים של עבודה שם אתה רואה שחלק מהשכונה מתחיל להשתנות, אבל אתה רואה מה עושה להם המכה הספציפית הזאת.

אראל מרגלית: אותו דבר גם בבית-צפאפא.

אראל מרגלית: גם שם יש לנו קבוצה מאוד גדולה של משפחות, וגם שם היה דיון השבוע או לפני שבועיים.

אראל מרגלית: אני שואל את עצמי איך במדינה – ובדיוק היינו עכשיו בחוק הריכוזיות, וחברי לקואליציה ולאופוזיציה בוועדת הכספים, הייתי גאה להיות חלק מהקבוצה הזאת, באמת, אבל ראינו דרך ההתבוננות בחוק איזו עוצמה כלכלית אדירה יש במדינת ישראל וכמה כוח כלכלי יש בתוך המדינה הזאת, בכל פינה כמה כוח יש.

אראל מרגלית: ואז אתה שואל את עצמך, מה ההחלטה הזאת שאנחנו עושים בעצמנו להכניס כמה עשרות-אלפי משפחות נוספות מתחת לקו העוני – מה זה עושה לנו בתור מדינה, מה זה עושה לנו בתור חברה.

אראל מרגלית: לפני העניין החברתי, אני שואל רק על העניין הכלכלי.

אראל מרגלית: אני אומר שזה שומט את האדמה מתחת לרגליים של מה שאנחנו ניסינו ומנסים לבנות פה.

אראל מרגלית: זה שומט הרבה מאוד מהכוח שחלק מהמשפחות החדשות מתחילות להצטרף אליו.

אראל מרגלית: אני מכיר את המשפחות האלה, כי הילדים שלהן עברו בגרות.

אראל מרגלית: זה דרמה.

אראל מרגלית: אבל זה מה זה עושה כשזה מחזיר אותם שנתיים-שלוש אחורה?

אראל מרגלית: ואז אני שואל את עצמי – אבל אני מודע לכך שיש גירעון גדול, ואני מודע לכך שצריכים לעשות איזשהו קיצוץ בתקציב.

אראל מרגלית: אני מסתכל על חוק הגירעון, שהולך לעבור בפעם ה-13 בתקציב, ואני שואל את עצמי אם אין דרכים אחרות.

אראל מרגלית: אני שואל את עצמי, מתי בפעם האחרונה עשו תכנון, כמו שעושים לפני סדר פסח כשמנקים את החדרים ואת הבית ומוצאים הרבה דברים שאפשר לזרוק?

אראל מרגלית: מתי בפעם האחרונה ישבו על התקציב משרד אחרי משרד מלמטה למעלה ושאלו מה נחוץ, מה אולי צריך יותר, אבל ממש לא נחוץ?

אראל מרגלית: אני טוען שבהרבה מאוד ממשרדי הממשלה דרוש האומץ לעשות שינוי.

אראל מרגלית: אני טוען שהרבה מאוד ממשרדי הממשלה צריכים את הזמן לשבת ולעשות בדיקה מה נחוץ ומה האזרח צריך לקבל ומה באמת עושים טוב ומה ממש לא נחוץ.

אראל מרגלית: אני אומר גם – בעיקר במשרד הביטחון, כי ראיתי שיש קיצוץ מסוים, אבל ראיתי את ההגדלה בשנים הבאות.

מיקי לוי: זה הבסיס.

אראל מרגלית: אני שואל את עצמי: רבותי – ואמרה את זה חברת הכנסת מיכאלי לפני – ביטחון זה לא רק טנקים ומטוסים; ביטחון של משפחה שאין לה יכולת לגמור את החודש או לשלוח סנדוויץ' לבית-הספר – זו מדינה שהאזרחים האלה הם בלי ביטחון, וזה לא פחות משום דבר אחר.

אראל מרגלית: אני שואל את עצמי, ברגעים הקשים האלה שבהם עושים את הקיצוץ ומדברים עליו בכנסת, איפה נמצא שר האוצר להקשיב טיעון אחרי טיעון, דאגה אחרי דאגה, קושי אחרי קושי, כשהוא מבצע את המעשה הקשה הזה ושומט את האדמה מתחת לרגליים של משפחות בישראל, שהיה להן סיכוי, ובמו-הידיים שלנו, כאן בכנסת הזאת, אנחנו לוקחים את זה מהן.

אראל מרגלית: תודה.

משה זלמן פייגלין: תודה רבה, חבר הכנסת מרגלית.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת אבישי ברוורמן, בבקשה.

משה זלמן פייגלין: אחריו – חבר הכנסת אורי מקלב.

אבישי ברוורמן: כבוד היושב-ראש, שרת הבריאות יעל גרמן, תמיד ידידי סגן שר האוצר מיקי לוי, חברי הכנסת, אני רוצה להעלות בכמה דקות שני נושאים.

אבישי ברוורמן: דבר ראשון – כן, הועברה בתקנה העלאת מס ערך מוסף מפני שהסבירו לאזרחי מדינת ישראל שהדרך היחידה להציל אותם ממשבר של גירעון כדוגמת יוון זה להעלות להם את המחירים, לפגוע בכוח הקנייה, להשפיע על עתיד המשק, כי אין חלופה אחרת.

אבישי ברוורמן: יצחק רבין המנוח, שזכיתי להיות עמו, היה משתמש בביטויים לא פרלמנטריים, היה קורא לזה: קשקוש.

אבישי ברוורמן: משום שהדרך הקלה לסתום גירעון שניהול כושל הביא אליה זה להגיד: מעלים את מס ערך מוסף.

אבישי ברוורמן: כן, את זה משלמים מעמד הביניים והקבוצות החלשות.

אבישי ברוורמן: ואני חוזר על זה כמו קאטו הזקן: הייתה מפלגה שרצה לבחירות אך ורק על הנושא הכלכלי של מעמד הביניים, ולא עניין אותה הנושא המדיני בכלל.

אבישי ברוורמן: היא אמרה: אנחנו לא נעלה מסים, אבל יש לנו פתרון.

אבישי ברוורמן: במקום לשבת מאה ימים ולהכין תוכנית, הכול היה פייסבוק וטוויטר.

אבישי ברוורמן: אני אפילו אומר על ממשלת נתניהו הקודמת: ישבו מאה ימים בקודמת, ד"ר שטייניץ, הכינו תוכנית.

אבישי ברוורמן: התנגדנו, אבל הייתה תוכנית.

אבישי ברוורמן: פתאום, ברגע שהגיעו לשלטון, לקחו את אותו הדבר.

אבישי ברוורמן: ואנחנו אומרים קבל עם ועולם: כן, יש דרך אחרת.

אבישי ברוורמן: יש מיסוי על החזקים יותר, יש רפורמה אמיתית במערכת המס.

אבישי ברוורמן: אבל בשביל זה אי-אפשר רק פייסבוק וטוויטר.

אבישי ברוורמן: צריך לקחת צוות של מומחים, לשתוק ולעבוד.

אבישי ברוורמן: יש מיסוי של החזקים, יש מיסוי של הרמאים.

אבישי ברוורמן: אם לא יעקוב צוות בזה, ונלך תמיד עם הגזירות הפשוטות של האוצר, נתעורר פה עוד שנתיים ומה ראינו?

אבישי ברוורמן: נסתום את הגירעון, המשק ישקע, לא תהיה השקעה לא בתעשייה הישראלית, שלהוציא את חברות הסטרט-אפ והחברות הגדולות, רוב התעשייה – התפוקה לעובד היא הרי מאוד נמוכה.

אבישי ברוורמן: צריך להשקיע בה בהכשרה טכנולוגית, צריך להשקיע בטכנולוגיות.

אבישי ברוורמן: שום מנועי צמיחה.

אבישי ברוורמן: ולכן, זה הזמן לשתוק ולעבוד.

אבישי ברוורמן: אבל, במקום זה – דיבורים עד בלי סוף.

אבישי ברוורמן: ואני רוצה להסביר את נושא הגז.

אבישי ברוורמן: כן, ישראל, תודה לאל שלא מצאה גז ולא נפט ב-65 השנים שלה.

אבישי ברוורמן: כי רוב המדינות, כמעט כולן, שמצאו גז ונפט – לא רק המחלה ההולנדית, שלא פיתחו דברים אחרים, אלא רמת השחיתות הרסה את המדינות האלה.

אבישי ברוורמן: ישראל היא היום מדינה שפתאום גילתה גז, עם משאבים שאולי יבטיחו את העתיד שלה, אבל אם היא לא תתנהל בשום-שכל, אם לא תבטיח תעשייה ישראלית שתתקיים פה – אני רוצה שהדיון יהיה פתוח – אבל בעמודת הביקוש של ועדת צמח לא הביאו בחשבון שישראל צריכה לבנות תעשייה, שמסביב לגז אפשר לבנות אמוניה ופלסטיק ודברים אחרים.

אבישי ברוורמן: לא הביאו בחשבון את העובדה שתעשיית הרכב בעולם יכולה להשתנות בתוך עשר שנים.

אבישי ברוורמן: ולכן, אנחנו כולנו יודעים שיהיה ייצוא.

אבישי ברוורמן: אנחנו רוצים שיהיה ייצוא לפלסטינים וייצוא לירדנים, ולחלק מסוים, אבל הרוב – קודם כול, דיון.

אבישי ברוורמן: והדיון הזה צריך להיות ענייני, כי אני אומר לך, גברתי השרה, תארי לך שבוועדת ששינסקי לא היה דיון ציבורי בהתחלה.

אבישי ברוורמן: את יודעת שבתחילה, אם הציבור לא היה מתחיל לדרוש את הדיון, כל התמלוגים היו הולכים לאותה חבורה שרק איימה עלינו שאם לא נסדר להם את הסידור – נלך הביתה.

משה זלמן פייגלין: אני מבקש לסיים.

אבישי ברוורמן: ואני מסיים.

אבישי ברוורמן: ולכן, אני פונה אלייך, אני פונה לידידי סגן השר מיקי לוי, אני מבקש משר האוצר, משר האנרגיה, מהשר בנט, מראש הממשלה, שהדיון יהיה פתוח ואמיתי.

אבישי ברוורמן: כי אם הדרך נכונה, חשוב הפתרון, אבל כשנגיע לפתרון חשובה הדרך.

אבישי ברוורמן: והגיע הזמן שעל טריליון שקל ידונו כמו שצריך לגבי כל האלטרנטיבות מול פני הציבור.

אבישי ברוורמן: תודה רבה.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת ברוורמן.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת אורי מקלב, בבקשה.

משה זלמן פייגלין: אחריו – חבר הכנסת משה מזרחי.

אורי מקלב: מכובדי היושב-ראש, כבוד השרה, סגן השר, יושבת-ראש האופוזיציה, חברי חברי הכנסת, אף שאני חושב שהובעה כאן באופן ברור הפגיעה המיוחדת והישירה של העלאת מס ערך מוסף באוכלוסיות הקשות יותר, הרבה יותר מאשר באוכלוסיות החזקות יותר.

אורי מקלב: הפגיעה במי שמרוויח 8,000 שקלים, וההוצאה שלו למס ערך מוסף היא באותה מידה כמו מישהו שמרוויח 24,000 שקלים, או כפי שאמרה יושבת-ראש האופוזיציה, 40% מההוצאה לעשירון התחתון, אם אני לא טועה, ו-7% לעשירון העליון – אלה הפערים.

אורי מקלב: כך שמי שמשלמים מס ערך מוסף – משלמים בעלי ההכנסה הנמוכה אותו דבר, אם לא יותר מבעלי ההכנסה הגבוהה.

אורי מקלב: אני חושב שאנחנו כאן, עם מה שדיברנו היום, עדיין נכשלנו בלהסביר את זה, בלהציף את זה ולהעצים את הפגיעה הקשה שבהעלאת אחוז מס הערך המוסף.

אורי מקלב: אני חושב שתגובת האוצר או תגובת הממשלה המתוחכמת מצליחה.

אורי מקלב: מצליחים להביע את זה שבסדר, זה העלאה של 1%, זה לא נעים אבל זה לא נורא.

אורי מקלב: מה ההשפעה בקניית לחם, מוצרי חלב – פגיעה מינימלית, עוד 1%.

אורי מקלב: קנייה כבר יותר גדולה בסופר, קנייה שבועית של 500 שקלים – 5 שקלים יותר.

אורי מקלב: זו בערך המגמה של ההסברה.

אורי מקלב: אני לא קראתי את הנאום של סגן שר האוצר שאומר כך, אבל שמעתי את הדוברים, איך הם מציגים את ההעלאה הזאת.

אורי מקלב: אבל, רבותי, לא ככה צריך למדוד את הדברים.

אורי מקלב: צריך למדוד את הדברים בזה שבסוף כל חודש אנחנו משלמים אלפי שקלים מס ערך מוסף, בשנה אנחנו משלמים עשרות אלפי שקלים מס ערך מוסף.

אורי מקלב: המדינה מגבירה את ההכנסות שלה, בעלייה של 1%, או בשני הצווים ביחד, ב-4.6 מיליארד שקלים.

אורי מקלב: מי משלם את 4.6 מיליארד השקלים?

אורי מקלב: מי משלם את המע"מ?

אורי מקלב: את רובו ישלם האזרח שבקצה, לא מי שמתקזז במס ערך מוסף.

אורי מקלב: זה הסכום שנדרשים היום תושבי מדינת ישראל לשלם.

אורי מקלב: אנחנו צריכים לדעת על ה-1% הזה – זה 4 מיליארד שקלים, למעלה מזה, 4.6 מיליארד שקלים.

אורי מקלב: את זה משלמים, את זה ישלם עוד אזרח ועוד אזרח שישלם במכולת עוד הוצאה.

אורי מקלב: את זה אנחנו צריכים לדעת.

אורי מקלב: אנחנו צריכים לדעת שאנחנו משלמים סך הכול היום 18% מס ערך מוסף, וזה לא מעט כסף.

אורי מקלב: אנחנו היום משלמים – בסופו של דבר אותם קשישים שנזקקים לשירותי הרפואה הדחופה, לשירותי האמבולנס, לשירותי הרפואה, משלמים מס ערך מוסף; בסוף השנה הם משלמים מאות שקלים יותר.

אורי מקלב: היה כאן בשנה שעברה – כדי לסבר את האוזן – בקדנציה הקודמת העברנו חוק שכל החברות שנותנות שירותים אמורות וצריכות בסוף השנה לשלוח לאזרחים, לאלה שקונים את השירותים, סיכום שנתי כמה עלה להם כל חודש, סיכום שנתי של עלויות.

אורי מקלב: באו אותן חברות, אמרו שהם מתנגדים לכך.

אורי מקלב: הם מוכנים לכמה שילמו כל חודש, אבל הם לא רוצים לעשות סיכום שנתי.

אורי מקלב: שאלנו, מה קרה, למה סיכום שנתי לא, הם אמרו: אתה יודע למה?

אורי מקלב: את האמת בצורה שקופה – המינוי של אותו אחד זה 95 שקלים לחודש.

אורי מקלב: נו.

אורי מקלב: אבל כשבסוף השנה הוא יראה שזה עולה לו 1,200 שקלים, הוא יבטל את זה.

אורי מקלב: הוא רואה שזה מצטבר.

אורי מקלב: ככה אנחנו צריכים להסתכל על הדברים האלה.

אורי מקלב: ואם היה נכון אולי פעם, או בהתחלה של הטלת מס ערך מוסף, לעשות את מס הערך המוסף אחיד ולא דיפרנציאלי, זה היה אולי כשמס ערך מוסף היה 8%.

אורי מקלב: לא ניכנס אולי לראות את ההבדלים, אבל כיום, כשאנחנו מדברים על 18%, כל החשבון צריך להיות אחרת.

אורי מקלב: אבל עוד יותר מכך, אנחנו צריכים לקחת בחשבון – כשיש עליית מחירים אז המשמעות היא הרבה יותר גדולה.

אורי מקלב: היום, מס ערך מוסף שמשלמים לדוגמה על הדלק, אנחנו משלמים לא על 4 שקלים לליטר אלא על 8 שקלים לליטר.

אורי מקלב: מה המשמעות של מס ערך מוסף?

אורי מקלב: הוא הרבה הרבה יותר גבוה.

אורי מקלב: אנחנו יודעים שאנחנו משלמים אלפי שקלים לשנה רק מס ערך מוסף – רק על הדלק, רק על הוצאות אחרות; אני לא מדבר כבר שבתוך האוכלוסיות האלה שמשלמות מס ערך מוסף – וכאן נמצאת שרת הבריאות, אז אני אנצל את זה – יש כאלה שנזקקים לקנות רפואה, אנשים שצורכים תרופות מצילות חיים, דברים שהם צריכים, שקשישים צריכים, שנכים צריכים, אביזרי רכש ואביזרי רפואה שסל הבריאות לא נותן.

אורי מקלב: הם גם על זה צריכים לשלם מס ערך מוסף.

אורי מקלב: אלפי אנשים משלמים עשרות אלפי שקלים בשנה על תרופות מצילות חיים.

אורי מקלב: עשרות אלפי אנשים שמשלמים את זה – סכום כזה, סכום אחר – משלמים את מלוא המס ערך מוסף, אנחנו בהם לא מתחשבים בכלל.

אורי מקלב: לכן, אנחנו צריכים להסתכל ולמדוד את העלייה במס ערך מוסף לא בקטנה, לא בזה שאנחנו אומרים – כפי שהאוצר והממשלה מנסים – – –

משה זלמן פייגלין: אני מבקש לסיים.

אורי מקלב: אני מייד מסיים, אדוני.

אורי מקלב: אבל יותר מכך, בזה שאנחנו חושבים, אדוני היושב-ראש, שזה רק דבר ואנחנו מביאים את זה בנפרד – אמר יושב-ראש ועדת הכספים – הבאנו את זה בנפרד מפני שלא הייתה ברירה, זה לא בסך כל הגזירות הכלכליות, זה דבר אחד בתוך הגזירות, לכן אי-אפשר להסתכל רק על ה-1% של מס ערך מוסף.

אורי מקלב: זה דבר ועוד דבר בתוך הגזירות הכלכליות.

אורי מקלב: תודה רבה, אדוני.

משה זלמן פייגלין: תודה רבה, חבר הכנסת מקלב.

משה זלמן פייגלין: יעלה חבר הכנסת משה מזרחי, בבקשה, ואחריו – חברת הכנסת סתיו שפיר.

משה מזרחי: אדוני היושב-ראש, לא הזדמן לי לברך אותך, אז אני מברך אותך כמובן.

משה זלמן פייגלין: תודה רבה.

משה מזרחי: כנסת נכבדה, גברתי השרה, שמעתי היום את יושב-ראש ועדת הכספים פה – איך הוא בולע את הלשון ונחנק עם הצווים האלה שהוא היה צריך להוביל פה.

משה מזרחי: אז אל תיחנק, תוביל בדיוק מהלך נגדי אם כך אתה מרגיש בתוך הלב.

משה מזרחי: אני מקשיב לכם, לשר האוצר ולך, ידידי הטוב מיקי לוי, ובאמת, אני רוצה להגיד שאתם סיגלתם לכם שיח מאוד נוקשה וחסר חמלה.

משה מזרחי: ואני אומר שנניח שאתה משתמש בביטוי הזה, שהוא גם נכון כנראה, ונניח באמת שאתם מצילים אותנו עכשיו מהבולען – אחלה מילה – אתם מצילים אותנו, את אזרחי המדינה, את מדינת ישראל, כלכלת ישראל, מהבולען הזה, ואתם לא מהלכים אימים לחינם על הציבור ועלינו; ובוא נניח שבאמת הקיצוץ האכזרי הזה הוא נחוץ, ואין ברירה, והחור הזה, הבולען, איך שאתה קורא לו, שהשותפים שלך בממשלה שיושבים ומחייכים בזמן שאתה יושב פה כבשר תותחים, גרמו לו באופן מופקר – את זה גם שמענו מפיו של שר האוצר – ודרדרו אותנו לתחתית הטבלה בכל מה שקשור לעוני ולאי-שוויון – המדינה המתוקנת, החברתית, מדינת ישראל, בתחתית טבלת העוני והאי-שוויון.

משה מזרחי: אתם מקשיבים למילים האלה?

משה מזרחי: תחתית הטבלה של העוני והאי-שוויון.

משה מזרחי: ואני ושואל את עצמי: אלוהים אדירים, למה אתם משתמשים בכלים עיוורים, כלים טיפשים, כלים שהם חסרי הבחנה – הם גם נעדרי לב; למה להשתמש בכלים כאלה?

משה מזרחי: למה דווקא במקום – אדוני סגן שר האוצר ידידי, אתה איש עם לב, אני מכיר אותך מקרוב, והמצב הזה קצת אוטם את מי שיושב שם, והשיח הזה הוא ממש משותף לכל מי שמחובר לזה, כדאי לשנות גם את הסגנון הזה, גם לנו קשה כבר לשמוע אותו.

משה מזרחי: ואני אומר לך שדווקא במקום הזה, שבו נחוץ כמו אוויר לנשימה – אי-שוויון בנטל, אי-שוויון בנטל – דווקא במקום הזה, שצריך חלוקה צודקת, דיפרנציאלית, עם לב, אתם משתמשים בכלים האלה, העיוורים, הטיפשים האלה, שלא מבחינים בין מי שיש לו לבין מי שאין לו, או למי שיש לו הרבה – ויש מי שיש לו הרבה – והוא משלם בדיוק כמו מי שאין לו?

משה מזרחי: תשמעו, יש פה כל כך הרבה רעיונות טובים שאנחנו שומעים, גם בבית הזה, גם – שאפשר לעשות את הדברים האלה אחרת אם עוצרים לרגע וגם מקשיבים, במקום ללכת לרוחב ולהיות אטום.

משה מזרחי: אני הייתי יחד אתך בשדולה שחברתך לסיעה, היקרה, רינה פרנקל, פתחה בית למשפחות חד-הוריות, ואתה דיברת בשיח הזה, שאני מדבר עליו, ואתה ראית איך הנשים האלה – אני לא חבר בשדולה אבל אני שמעתי את הריאיון עם ארבע הנשים האלה, שמדברות על מצוקותיהן, ואתה השתמשת, מיקי, בשיח הזה, ואתה ראית איך הן מתכווצות שם.

משה מזרחי: ואני, בעדינות, אני אופוזיציה, אבל אני גם חבר שלך, ואמרתי לך: מיקי, תן להן קצת תקווה, לא בשביל זה הן באו לפה.

משה מזרחי: ממש הלב נחמץ לראות איך הן מתפרקות, מהשיח הזה שאני מדבר עליו.

משה מזרחי: אני רוצה לדבר על 100 שקל, לא על מיליונים.

משה מזרחי: אני לא רוצה לעשות גימיק, אבל בא לי להוציא שטר של 100 שקל ולהראות לכם אותו.

משה מזרחי: כל אחד מאתנו שיושב פה, אם זה יאבד לו, ייפול לו מהכיס, לא ירגיש, לא יחשיב את זה לרגע; אנחנו בכלל משתמשים בכרטיסי אשראי, מי נוגע במזומן?

משה מזרחי: 100 השקל האלה, על זה חיות משפחות שלמות, והן סופרות את המעות כדי להחליט מה הן יקנו לילד שלהן.

משה מזרחי: הן לוקחות את שטר 100 השקל הזה שאנחנו מאבדים אותו ככה והן סופרות את 100 השקל כדי להחליט מה לקנות לילד.

משה זלמן פייגלין: נא לסיים.

משה מזרחי: אני כבר מסיים.

משה מזרחי: איך עולה על הדעת שזה כל כך זניח לצרף עוד 30,000 ילדים למעגל העוני?

משה מזרחי: כאילו אם יש לנו ממילא עוד מאות אלפי ילדים מורעבים, עוד 30,000 ילדים זה כלום?

משה מזרחי: יש לכם שרים חברתיים בממשלה, אני מציע שהם ייקחו אוטובוס תיירים וייקחו את אלה שלא ביקרו אפילו באוטובוס תיירים באזורי המצוקה האלה, כדי שיראו מה זה 100 שקל בשביל המשפחות האלה.

משה מזרחי: המע"מ הזה, זה יהיה סמל.

משה מזרחי: תזכרו מה שאני אומר לכם.

משה מזרחי: המע"מ הזה, שאתם מעלים אותו באופן עיוור וטיפש, הוא יהיה סמל, תזכרו מה שאני אומר, לאטימות הלב של הממשלה הזאת.

משה מזרחי: יזכרו אותו לדורות, והבית הזה צריך להתקומם מול החרפה הזאת ולא להניח לזה.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת מזרחי.

משה זלמן פייגלין: הבאה – חברת הכנסת סתיו שפיר, ואחריה – חברת הכנסת מירי רגב.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

סתיו שפיר: כנסת נכבדה – –

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש.

סתיו שפיר: – – ויושב-ראש נכבד, ציטוט: כבר בינואר הקרוב הם יעלו למעמד הביניים את מס ההכנסה.

סתיו שפיר: מייד אחר כך הם יעלו את מחירי החשמל ויעלו את מחירי מוצרי המזון ויעלו את תעריפי המים ויעלו את מחירי הדלק.

סתיו שפיר: למה?

סתיו שפיר: כולכם בטח יכולים לדקלם: כי מעמד הביניים הישראלי תמיד סופג הכול.

סתיו שפיר: ואני אומר לכם, עד כאן, אנחנו לא ניתן לזה לעבור.

סתיו שפיר: יאיר לפיד, דצמבר 2012, לא הרבה זמן לפני הבחירות.

סתיו שפיר: שר האוצר, איך ייתכן שהיום, חמישה חודשים אחרי שאמרת את זה, אתה משקיע יותר מאמצים בלהתחבב על שלדון אדלסון, ועל מנכ"ל "טבע", ועל הטייקונים ועל המתנחלים במקום לעזור למגזר האחד שאותו התחייבת לייצג, המגזר האחד שהביא אותך לפה?

סתיו שפיר: יאיר לפיד, אני רוצה לבקש ממך דבר אחד: תתקפל.

סתיו שפיר: הרי זה מה שעשית מאז נבחרת – התקפלת; התקפלת לגבי הקיצוץ במשרד הביטחון והסכמת לקחת מיליארד אחד מהרזרבה – איזשהו מעיין כספים מסתורי שמצאת פתאום כדי להעביר אותו למשרד; התקפלת לגבי השוויון בנטל, הבטחת לבוחרים שלך גיוס לכולם מגיל 18, אבל פתאום אתה מתפשר על 21, שלא לדבר על חיילי ישיבות ההסדר שהתקפלת ולא החלת את השוויון בנטל עליהם; לא על הנשים הדתיות, שאחיך היקרים לא כוללים משום מה בין אזרחי ישראל בכלל; התקפלת לגבי לימודי הליבה, כשבדקה התשעים גילית שיש ביטול בתקנה 93א, או אלוהים יודע מה, שפתאום נפלה עליך כאילו אתה לא מדבר על השינוי במערכת החינוך כבר שנים, ולכן לא מימשת את הבטחתך לחייב גם את "מעיין החינוך התורני" בלימודי ליבה; התקפלת לגבי מספר השרים, מישהו זוכר את זה בכלל?

סתיו שפיר: זה מעולה שנפתלי בנט הוא ורק הוא גם שר הכלכלה, גם שר הדתות, גם השר לענייני ירושלים, אבל הקיצוץ במשרדים הוא לא באמת קיצוץ אם עבור כל תפקיד יש לו משרד, יש לו מנכ"ל, יש לו תקנים.

סתיו שפיר: התקפלת בנושאי האזרחות והחופש.

סתיו שפיר: בוועידת כנסת הרבנים העולמית, לא לפני הרבה מאוד זמן, הבטחת להעניק שוויון מלא לכל הזרמים ביהדות ולאפשר גם נישואים אזרחיים.

סתיו שפיר: איזה זרמים, איזה?

סתיו שפיר: במציאות כבר דאגת להעביר כסף למינהלת הזהות היהודית, שכנראה צריך להתפלל ממש ממש טוב כדי להבין מה התקציב שלה.

סתיו שפיר: את התפקיד שלה אנחנו הבנו מאנשי הבית היהודי: היא הולכת לבצע הנחלת ערכים יהודיים לציבור הרחב וחיזוק הזהות היהודית.

סתיו שפיר: האם הזהות היהודית שלנו זקוקה לאיזושהי העצמה?

סתיו שפיר: אזרחי ישראל הם לא מספיק יהודים?

סתיו שפיר: ואיזה סוג של יהדות?

סתיו שפיר: הרי בעיני הבית היהודי הרפורמים הם לא ממש יהודים והקונסרבטיבים הם לא יהודים, ותכל'ס גם החרדים הם לא כאלה יהודים, ואת הערבים הם כנראה פשוט מתכוונים לייהד מתישהו.

סתיו שפיר: ועוד לגבי בנט האח: התקפלת וחזרת בך מההבטחות לגבי תקציב ההתנחלויות.

סתיו שפיר: בפייסבוק, ב-14 בינואר, רק שבועיים לפני הבחירות, אתה כתבת סטטוס כזה: מוקדש לנפתלי בנט – "אני רוצה לשאול את נפתלי, עם יד על הלב, מה עם ההתנחלויות?

סתיו שפיר: האם המיליארדים שהולכים על כבישים חדשים להתנחלויות מבודדות מחוץ לגושי היישובים הם לא חלק מהבעיה?

סתיו שפיר: האם גדוד מילואים ששומר על שלוש משפחות במאחז בלתי חוקי הוא לא ניצול פוליטי של משאבי המדינה?

סתיו שפיר: הפכתם את ההתנחלויות ביהודה ושומרון לעוד סקטור סחטני שלוקח את כספו של מעמד הביניים רק כי הוא יכול".

סתיו שפיר: "חרב הקיצוצים", אמר לפיד לבנט, "לא יכולה לפסוח על המתנחלים.

סתיו שפיר: הם צריכים לשאת בעול כמו כל מעמד הביניים הישראלי".

סתיו שפיר: באמת?

סתיו שפיר: אז איך בריאיון שלך, יאיר, ל"ניו-יורק טיימס" לפני שבוע, טענת שאתה לא מאמין שצריך לבטל את ההטבות לישראלים בעבור מעבר לשטחים?

סתיו שפיר: למה, מה קרה?

סתיו שפיר: מי שעובר לקרני-שומרון צריך לקבל הנחות במס?

סתיו שפיר: צריך לקבל תקציב חינוך גבוה יותר מילד שחי בדימונה?

סתיו שפיר: בקיצור, התקפלת.

סתיו שפיר: אז הנה, יש לך עכשיו הזדמנות נהדרת – תמשיך להתקפל, רק עוד פעם אחת, הפעם בשביל אזרחי ישראל, מגזר קטן.

סתיו שפיר: אני לא צריכה לחזור על הסיבות מדוע המע"מ הוא המס הכי פחות צודק, מדוע העלאה שלו היא הדבר הכי אכזרי, הכי הרסני כלפי מעמד הביניים והשכבות החלשות.

סתיו שפיר: הפעם הלוביסטים שלוחצים עליך, יאיר, הם לא בעלי ההון, הם לא טייקונים, הם לא אחיך המתנחלים, הם לא חבריך שרי הממשלה; הפעם זה העם כולו.

סתיו שפיר: יאיר, אל תעלה את המע"מ, תן עוד התקפלות אחת בשביל כולנו.

משה זלמן פייגלין: תודה רבה, חברת הכנסת סתיו שפיר.

משה זלמן פייגלין: חברת הכנסת מירי רגב, בבקשה, ואחריה – חבר הכנסת נסים זאב.

מירי רגב: כבוד היושב-ראש, תודה לך, כבוד השרה יעל גרמן, שאני מאוד מעריכה את הרגישות שלך והמעורבות שלך בנושאים החברתיים, וגיליתי את זה בהיותך שרת הבריאות בכמה דברים שפניתי אלייך ותודה לך, האמת היא שאני לא יודעת איך יאיר לפיד יכול להסתכל לבוחרים שלו בעיניים.

מירי רגב: אני לא יודעת, הוא פשוט יורק להם בפרצוף.

מירי רגב: הם אלה שהביאו אתכם לכאן, אפשרו לכם להיות שרים, חברי כנסת, ואתם פשוט יורקים להם בפרצוף.

מירי רגב: יאיר לפיד הוא זה שבא ואמר: מעמד הביניים, אנחנו נייצג אתכם בכנסת.

מירי רגב: מעמד הביניים, אנחנו לא נרשה שיקרה שום דבר כדי שאתם תהיו עניים, כדי שזוג שעובד, הולך למילואים, משלם מסים, יוכל בעצם לחיות בכבוד במדינה הזאת.

מירי רגב: ומה בא יאיר לפיד ועושה?

מירי רגב: מעלה את המע"מ ב-1%.

מירי רגב: אז איפה הפוליטיקה האחרת?

מירי רגב: איפה הפוליטיקה האמיתית?

מירי רגב: איפה הפוליטיקה האותנטית?

מירי רגב: איפה הפוליטיקה עם חמלה?

מירי רגב: מה עכשיו, החלפתם את המילה של ה-OECD בבולען?

מירי רגב: עכשיו במקום OECD נשמע בולען.

מירי רגב: אחרי ה-OECD, שאמרנו שלוש-ארבע פעמים אמן, עכשיו אנחנו שומעים בולען.

מירי רגב: רק שהבולען לא יחזור אליכם כבומרנג.

מירי רגב: זה רע מאוד אם בולען חוזר כבומרנג.

יעקב מרגי: הליכוד מתחיל להתעורר.

מירי רגב: הרב מרגי – –

יעקב מרגי: לא, הליכוד מתעורר.

מירי רגב: – – אני לא מצביעה, אל תדאג, התקזזתי.

מירי רגב: בשונה ממך.

מירי רגב: אני לא מצביעה, התקזזתי, אני יודעת מה אני עושה.

מירי רגב: אני לא אתן – – –

יעקב מרגי: – – –

מירי רגב: אני לא אתן – – –

באסל גטאס: – – – בוועדת הכספים.

משה זלמן פייגלין: חברי הכנסת.

משה זלמן פייגלין: חברי הכנסת.

מירי רגב: אני לא חברה בוועדת הכספים.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

באסל גטאס: הליכוד.

מירי רגב: מה הליכוד, אני לא מייצגת את הליכוד, אני מייצגת פה את עמדתי – מירי רגב, אזרחית במדינה, גדלה בפריפריה, מייצגת חלק ממעמד הביניים, שרוצה שמעמד הביניים יחיה פה בכבוד, שיהיה לו דיור.

מירי רגב: ואתה, מרגי, אל תצעק פה.

מירי רגב: כשאני אמרתי לאטיאס שהיה שר השיכון – –

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת מרגי, אל תענה, בבקשה.

מירי רגב: – – שיהיו פה אוהלים, הוא צחק בצחוק האליטיסטי הזה.

יעקב מרגי: – – –

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת מרגי, סליחה.

מירי רגב: והיו פה אוהלים, והרבה אוהלים היו פה.

מירי רגב: אז אל תצחק אל תצחק אל תצחק.

יעקב מרגי: – – –

מירי רגב: אל תצחק, מרגי, אל תצחק.

יעקב מרגי: אני לא צוחק, שמחתי.

מירי רגב: אה, אז יופי, אני שמחה שאתה שמח.

מירי רגב: אז אמרנו – –

באסל גטאס: דוגמה טובה ליש עתיד.

מירי רגב: – – אז דיברנו, דיברנו על האוהלים והאוהלים התרחבו, ועדיין אני לא יודעת מה קורה בנושא הבינוי ובנושא הדיור.

מירי רגב: תאמין לי, ידידי סגן שר האוצר מיקי, שאתה יודע, אני מעריכה אותך מאוד, חבל, אתה יודע, אולי עדיף שנחיה בתקופת סאלח שבתי.

מירי רגב: היה להורים שלנו בית קטן ב"עמידר", בשיכונים.

מירי רגב: היה להם איפה לישון, היה להם איפה לגור, הם חיו בכבוד.

מירי רגב: המדינה לא הייתה עשירה, אבל הבריאות הייתה הרבה יותר זולה, והחינוך היה הרבה יותר זול, והיה יום לימודים ארוך.

מירי רגב: אנחנו נהיים כמדינה יותר עשירים והאנשים יותר עניים.

מירי רגב: אז מה קורה פה?

מירי רגב: תסבירו לי מה קורה פה.

מירי רגב: אני לא רוצה להבין בכלכלה, אני רוצה להבין בשכל ישר – איך אז נתנו יותר והיום, שיש לנו יותר, אנחנו נותנים פחות?

מירי רגב: ואני רוצה, אני רוצה להיחשף לפוליטיקה החדשה, אני רוצה ללמוד, אני רוצה מהליכוד ללמוד את הפוליטיקה החדשה.

מירי רגב: תלמדו אותנו מה לא ידענו בארבע השנים האחרונות, תלמדו אותנו איזה מאבקים לא עשינו בארבע שנים האחרונות, תלמדו אותנו איך עושים דברים אחרת.

מירי רגב: בשביל זה נכנסתם לממשלה, בשביל זה באתם לכאן, בשביל זה התמנה יאיר לפיד לשר האוצר.

מירי רגב: אל תדברו על בולענים, תדברו על חמלה, תדברו על אנשים.

מירי רגב: אל תדברו על סטטיסטיקה; דברו על ילדים.

מירי רגב: תראו איזה מיילים אני מקבלת, איזה אס.

מירי רגב: אם.

מירי רגב: אסים – חיים שלי, כפרה, תעזרי לי לעשות שבת – אני לא יכולה להסתכל לאנשים בעיניים.

מירי רגב: אז אני אומרת לך, מיקי: אני ההפך, אני בכלל לא קוראת לך להתקפל, זה בכלל לא עניין של התקפלות.

מירי רגב: אני לא רוצה שתתקפל, אנחנו לא עוסקים פה במאבקי כוח.

מירי רגב: אני רוצה שתקבל מנהיגות ואומץ, ותבוא ותגיד: קיבלנו החלטה, לא מעלים את המע"מ, כי מע"מ זה דבר רע.

מירי רגב: אנחנו כן נאלץ את הפקידים השבעים, נאלץ אותם ללמוד את המע"מ הדיפרנציאלי ונאלץ אותם בשנה הקרובה לראות איך מיישמים מע"מ דיפרנציאלי.

מירי רגב: זה מה שאני מצפה שנעשה.

מירי רגב: אתה לא צריך להתקפל וזו לא שאלה של התקפלות.

מירי רגב: זו שאלה של מנהיגות, זו שאלה של אומץ.

מירי רגב: ואני בטוחה בטוחה שבתוך תוכך אתה מאמין ואתה חותם על כל מילה שאני אומרת.

מירי רגב: אז במקום להאמין ולחתום, לך ליאיר, תשנו גישה, אל תעלו את המע"מ, אל תעלו את מס הכנסה, תעשו את זה מדורג; תטפלו במשפרי הדיור.

מירי רגב: תתעסקו בשלושת הדברים האלה – יוקר המחיה לא יעלה.

מירי רגב: לא מחיר החשמל יעלה, ולא מחיר המים יעלה, ולא מחיר הלחם, ולא הקמח ולא הביצים.

מירי רגב: ולא דיברתי פה לרגע לא על לחם החמוציות ולא על הלחם מחיטה מלאה, ולא דיברתי פה על נסיעה לחו"ל ולא נסיעה לנופש.

מירי רגב: דיברתי על אותם דברים בסיסיים שאנשים צריכים כדי שהמדינה תדאג להם לחיות בכבוד.

משה זלמן פייגלין: תודה, חברת הכנסת מירי רגב.

משה זלמן פייגלין: תודה רבה.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כל פעם שגברת מרים עולה – –

מירי רגב: אני העניין עכשיו?

מירי רגב: לא המע"מ העניין.

נסים זאב: – – אז נשמע פה תופים ומחולות.

נסים זאב: חשבתי: למה, מה קורה?

נסים זאב: יש קשר בינה לבין מרים הנביאה.

נסים זאב: כתוב: ותיקח מרים הנביאה את התוף בידה ותצאנה כל הנשים אחריה בתופים ובמחולות.

נסים זאב: אז כל פעם שהיא עולה יש פה מוזיקה חדשה.

נסים זאב: אז אל תתפלאו, זאת מירי.

נסים זאב: אבל אני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש – –

מירי רגב: לא הבנתי, תסביר לי.

נסים זאב: – – כשמדברים – – –

משה זלמן פייגלין: הוא שיבח אותך, זה בסדר.

נסים זאב: – – – כשמדברים על מלחמה בעוני צריך לומר את האמת.

נסים זאב: המלחמה היא מול העניים, לא מול העוני.

נסים זאב: אין מה לעשות.

נסים זאב: אני גם לא יודע מה רוצים מהממשלה המסכנה הזאת.

נסים זאב: הממשלה הקודמת השאירה בור פעור ועכשיו הממשלה אין לה ברירה, היא רק מרחיבה אותו קצת, הפכה אותו מבור לתהום.

נסים זאב: וכולנו צריכים להיכנס לתהום הזאת.

נסים זאב: אבל כשמדברים על חמלה, מאיפה צריכים ללמוד על חמלה?

נסים זאב: קודם כול מהתורה שלנו.

נסים זאב: אז אני אקרא רק שני פסוקים שכולם, ברוך השם, בקיאים בהם.

נסים זאב: כתוב: כי תראה חמור שונאך רובץ תחת משאו וחדלת מעזוב לו, עזוב תעזוב עמו.

נסים זאב: זאת אומרת, אפילו חמור שונאך, כשהוא רובץ תחת המשא, תחת הנטל, אתה חייב לשאת אתו.

נסים זאב: ויש עוד פסוק: לא תראה את חמור אחיך או שורו נופלים בדרך והתעלמת מהם, הקם תקים עמו.

נסים זאב: אז מה המשמעות "חמור אחיך"?

נסים זאב: לא שאחיך הוא חמור, חס ושלום, החמור של אחיך.

נסים זאב: תתארו לכם: התורה חסה אפילו על חמורים.

נסים זאב: אז תחשבו שאנחנו רק חמורים, לא יותר.

נסים זאב: יש חמלה או אין חמלה?

נסים זאב: איפה הממשלה הזאת כאשר אנחנו יודעים שיש, ברוך השם, סל קליטה?

נסים זאב: איפה סל קליטה לכל תינוק שנולד?

נסים זאב: למה שלא יהיה סל?

נסים זאב: למה לקחת את קצבאות הילדים?

נסים זאב: למה לקחת את פת לחמם של הילדים האלה?

נסים זאב: כמה עולה לנו, למדינה, להביא משפחה, להביא עלייה למדינת ישראל?

נסים זאב: אז ברוך השם, הקדוש-ברוך-הוא זיכה משפחות רבות, בן פורת יוסף – ברוכות ילדים.

נסים זאב: תעזרו להם, תיתנו להם אפשרות לחיות בכבוד.

נסים זאב: אל תיקחו להם את הלחם, את הקצבאות, ותיתנו להם אחר כך אפשרות תזונה בבית-ספרם.

נסים זאב: לא, זה לא הכבוד של ההורים.

נסים זאב: אם הורה לא יכול לפרנס ולהביא את מחייתו הביתה זו הפגיעה הכי קשה בהורים.

נסים זאב: אני יכול לומר שהממשלה יכלה באמת לקצר את הדרך.

נסים זאב: למה צריך כל מיני גזירות כלכליות?

נסים זאב: במקום להעלות ב1% את המע"מ, תעלו את זה ישר ב-10%.

נסים זאב: אתם ישר מכסים את הבור, אפילו הבור יהיה מלא על גדותיו.

נסים זאב: יהיה אפילו פלוס.

מיקי לוי: – – – באמת.

נסים זאב: רק 10% זה שנה אחת.

נסים זאב: למה צריך לחפש מן היקב ומן הגורן?

נסים זאב: למה?

נסים זאב: דבר הכי קל.

נסים זאב: אני זוכר שראש הממשלה עמד פה ואמר:

נסים זאב: אנחנו כל שנה נוריד ב-1% את המע"מ; כל שנה, עד שנגיע למצב של צמיחה כלכלית שעם ישראל יהיה כל כך מאושר – איש תחת גפנו ותחת תאנתו.

נסים זאב: כולנו זוכרים שהמע"מ החל במלחמת "שלום הגליל".

נסים זאב: זה החל ב-10%, ו"שלום הגליל" הזה הלך לשלום האוצר, לקופת האוצר, וכל פעם זה מתגלגל.

נסים זאב: זה גליל, שלום הגליל – הוא מתגלגל ועוד מתגלגל, וכל פעם הוא הולך ועולה.

נסים זאב: אז כשאנחנו יודעים שאין לנו פתרונות – ואין פתרונות – לומר את האמת: טעינו.

נסים זאב: למה לבוא, לומר ולצעוק: איפה הכסף, כאילו יש פה מי שגנב את הכסף ואתם עכשיו מנסים לעזור לאותם עניים.

נסים זאב: לכן, אדוני היושב-ראש, אני חושב שהמדיניות צריכה להיות קודם כול לקחת ממי שיש לו, מאותן חברות – יש שורה ארוכה מאיפה המדינה יכולה לקחת, ובאמת לכסות את אותם גירעונות.

נסים זאב: אני שאלתי הרגע מה המשמעות של אותם כספים טמונים, של אותם עשירים שמביאים ממפעל אחד שני מפעלים, ומשניים – שלושה.

נסים זאב: זוהי הצמיחה לאותם הטייקונים.

משה זלמן פייגלין: אני מבקש לסיים.

נסים זאב: במקום לגבות את הכסף, במקום לגבות את מס ההכנסה, אני לא אומר ב-100%, אבל אפשר לעשות לפחות מחצית, כי היום כולם פיקטיביים; באים ואומרים: אנחנו, יש לנו שיפוצים, את כל ההכנסות ואת כל הרווחים משקיעים בהוצאה, כביכול, לאותו מפעל, אבל הם בונים את עצמם, ויש פתגם, שעשיר בוכה ומתעשר.

משה זלמן פייגלין: תודה רבה, חבר הכנסת זאב.

משה זלמן פייגלין: הבא – חבר הכנסת מופז.

משה זלמן פייגלין: נמצא?

משה זלמן פייגלין: איננו.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת אברהים צרצור, ואחריו – חבר הכנסת טלב אבו עראר.

אברהים צרצור: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הדבר המפתיע – או לא המפתיע, בעצם – הוא שכל הגורמים במדינת ישראל, יש ביניהם תמימות דעים, כמעט קונסנזוס, שהעלאת המע"מ תוסיף או תביא להעלאה במחירים בכל התחומים, ובמיוחד בתחומים הנוגעים בשכבות החלשות.

אברהים צרצור: יש קונסנזוס בנושא הזה, למעט בקרב הממשלה והקואליציה, שפשוט מאוד מסרבות להאמין בכך והולכות עם הראש בקיר, ולא חשוב מה יהיו התוצאות שיכולות להשליך אור קודר לגבי האוכלוסייה במדינת ישראל בכלל והשכבות החלשות בפרט.

אברהים צרצור: והנה, אני אביא רק דוגמאות לכך שהרבה ארגונים חברתיים, גם פרופסורים מהחוגים לכלכלה באוניברסיטאות תל-אביב וירושלים, וגורמים כלכליים – שיגרו לפני תקופה קצרה מאוד מכתב הקורא לשר האוצר יאיר לפיד להקפיא את העלאת המע"מ בתחילת יוני.

אברהים צרצור: העלאת המע"מ ל-18%, שמטרתה להכניס לקופת המדינה יותר מ-4 מיליארד שקלים, היא, לטענת פרופסור דני גוטוויין, למשל, אחד ממנסחי המכתב – שאומר כך, או מתאר את ההחלטה הזאת בצורה כזאת – פתרון עצלני, פוגעני ולא ראוי, שממשיך לקחת כספים מהשכבות החלשות ביותר בחברה הישראלית.

אברהים צרצור: במכתב שעליו חתומים בין השאר גם יושב-ראש התאחדות הסטודנטים הארצית והעומד בראש הפורום לצדק חברתי, נטען גם: אפשר להגדיל את הכנסות המדינה ממסים על-ידי מדיניות מס למשתכרים יותר מ-50,000 שקלים בחודש, הטלת מס עיזבון על ירושות גבוהות, העלאת מס החברות, גביית הרווחים הכלואים ועוד.

אברהים צרצור: "ועוד" זה כולל גם שינוי סדר העדיפויות, כפי שעשה פעם, בשנות ה-90, ראש ממשלת ישראל יצחק רבין ז"ל.

אברהים צרצור: כשמשנים סדר עדיפויות מעבירים מיליארדי שקלים מכיוון מוטעה באופן בולט ביותר לכיוונים אחרים שיכולים באמת לשפר את המצב בתוך גבולות מדינת ישראל.

אברהים צרצור: ד"ר נילי מארק מאוניברסיטת תל-אביב מסבירה: "התנגדותנו להעלאת המע"מ היא בראש ובראשונה עניין מוסרי, אך היא גם עניין כלכלי ברור.

אברהים צרצור: העלאתו של המע"מ תפגע בצורה חדה וכואבת במשקי-הבית וביכולתם לקנות ולצרוך.

אברהים צרצור: מכאן שהיא צעד נוסף בדרך לעצירה מוחלטת של הצמיחה במשק הישראלי ויצירת מיתון עמוק.

אברהים צרצור: העלאת המע"מ היא צעד לא כלכלי.

אברהים צרצור: יאיר לפיד, שר האוצר, שהבטיח לקחת פחות ממעמד הביניים ולמצוא את הכסף במקומות חדשים, חייב, מוסרית, פוליטית וכלכלית, להקפיא את העלייה במע"מ".

אברהים צרצור: ואני אסיים בדברים שאמר אודי אורנשטיין, מנכ"ל איגוד התעשייה הקיבוצית, גוף המאגד חברות ומפעלי תעשייה בשווי מיליארדי שקלים.

אברהים צרצור: הוא הסביר אמש: "אנחנו התעשיינים יודעים שהכוח המשמעותי ביותר לצמיחת המשק הוא כוח הקנייה של האזרחים, ולא הבטחות ריקות של שר האוצר על שנתיים קשות שיביאו שיפור.

אברהים צרצור: אנשים שאין להם כסף לאכול הם ממש לא חלק מכלכלה בריאה, ולשם אנחנו הולכים כשהמע"מ לא מפסיק לעלות".

אברהים צרצור: עכשיו, בהנחה שממשלת ישראל הולכת, כפי שאמרתי בהתחלה, עם הראש בקיר, ואני לא חי באשליות, נראה שהממשלה הזאת תלך עם ההחלטה הזאת עד הסוף ותאשר את העלאת המע"מ, אז לא פחות משני דברים צריכים להביא בחשבון, גברתי שרת הבריאות, למשל, ואת חלק אינטגרלי של הממשלה הזאת: דבר ראשון, צריך למצוא – לחלק את העוגה, בסופו של דבר, בצורה שתפצה את השכבות החלשות שעלולות להיפגע מעליית המע"מ.

אברהים צרצור: כולנו יודעים שבמדינות מסוימות, כשמעלים את המחירים, למשל, או מוסיפים מסים, מפצים את השכבות החלשות בכך שמזרימים כספים ומעלים את הקצבאות, למשל.

אברהים צרצור: כנראה הגיע הזמן גם – אל מול המגפה הזאת, של העלאת המע"מ, בתוספת כל כך הרבה החלטות אחרות – יש מקום שממשלת ישראל תשקול בכובד ראש את האפשרות לחלק את העוגה בצורה שתקפיץ – שתוסיף לשכבות החלשות, על-ידי הזרמת כספים לקצבאות, וכו'.

אברהים צרצור: דבר שני, גברתי השרה – – –

משה זלמן פייגלין: נא לסיים.

אברהים צרצור: משפט אחרון.

אברהים צרצור: דבר שני, ממשלת ישראל צריכה לפנות – למצוא את הדרך, את הנוסחה, לפנות לתעשיינים במדינת ישראל לספוג את העלייה במע"מ, דהיינו, שהם לא יעלו את המחירים של הדברים שהם מייצרים לטובת כל האוכלוסיות, במיוחד האוכלוסייה החלשה.

אברהים צרצור: ועל כן, אם המפעלים, אם התעשייה, אם התעשיינים, יספגו את המע"מ הזה, והם יישאו באחריות כולה, כלפי העלייה הזאת, הם יפטרו את השכבות החלשות מלשאת בעומס הזה, שלצערי הרב אני חייב להגיד – הן לא יעמדו במבחן הקשה הזה.

אברהים צרצור: אני מודה לכם מאוד מאוד.

משה זלמן פייגלין: תודה רבה, חבר הכנסת אברהים צרצור.

משה זלמן פייגלין: הבא – יעלה חבר הכנסת טלב אבו עראר.

משה זלמן פייגלין: נמצא?

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

משה זלמן פייגלין: אני אאפשר לחבר הכנסת שאול מופז לעלות ולדבר אחרי חבר הכנסת אבו עראר, כדי שלא ייגרע מקומה של סיעת קדימה, אבל זה לא תקדים; להבא, מי שלא יהיה באולם לא יוכל לדבר.

משה זלמן פייגלין: בבקשה, חבר הכנסת אבו עראר.

טלב אבו עראר: מכובדי היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הממשלה חושבת שהעלאת המע"מ היא הפתרון להורדת הגירעון.

טלב אבו עראר: לכם אני אומר שזה פתרון פוגעני ולא ראוי, שממשיך לקחת כספים מהשכבות החלשות ביותר בחברה הישראלית ובפרט החברה הערבית.

טלב אבו עראר: העלאת המע"מ תפגע בצורה חדה וכואבת; מכאן שהיא צעד נוסף בדרך לעצירה מוחלטת של הצמיחה במשק וליצירת מיתון עמוק.

טלב אבו עראר: בימים האחרונים אנו עדים לצורה המכוערת ביותר של פוליטיקה ישנה בכל התחומים, גזירות בתקציבים, העלאת המע"מ, מכה קשה לשכבות החלשות ובפרט לאוכלוסייה הערבית, האוכלוסייה החלשה הענייה, הפגועה, נוסף על המדיניות הגזענית המופנית נגדה.

טלב אבו עראר: מה יעשה הערבי הבדואי בנגב ששיעור האבטלה בקרב האוכלוסייה הערבית הבדואית בנגב עולה על 30% ובקרב הנשים מגיע ליותר מ-60%?

טלב אבו עראר: הורסים לבדואי הזה את הבית, מפקיעים לו את אדמתו, שוללים ממנו זכות בסיסית, מים, חשמל, תרופות, מקצצים לו בקצבת הילדים.

טלב אבו עראר: חברים, תתעוררו.

טלב אבו עראר: זו מדיניות חונקת, פוגעת קשות באוכלוסייה החלשה, יוצרת עוני, פשיעה, אבטלה וגם ייאוש.

טלב אבו עראר: ואז, הממשלה הרעה הזאת, בהחלטותיה ובתוכניותיה תישא בכל אחריות למה שיקרה.

טלב אבו עראר: תודה רבה.

משה זלמן פייגלין: תודה רבה, חבר הכנסת אבו עראר.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת שאול מופז, בבקשה.

משה זלמן פייגלין: אחריו – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

שאול מופז: תודה.

שאול מופז: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, גברתי השרה, אני רוצה להביא בפניכם כאן, בפני הכנסת, את התוצאות הצפויות, כפי שהן משתקפות בדוח המוסד לביטוח לאומי, מהגזירות / ממדיניות המיסוי, מס ערך מוסף, התוספת התקציבית, התוספת שנובעת ממס הכנסה רוחבי נוסף:

שאול מופז: המוסד לביטוח לאומי מזהיר כי התקציב יגדיל את מספר העניים ב-5%, לכדי 29.6% מהאוכלוסייה.

שאול מופז: זאת אומרת, ש-30% מאוכלוסייתה של ישראל תהיה אוכלוסייה ענייה.

שאול מופז: מספר המשפחות העניות יזנק מ-19.5% לכ-24% מהאוכלוסייה.

שאול מופז: משתמע, רבע מהמשפחות במדינת ישראל עלולות להגיע לסף עוני.

שאול מופז: ובתוך כל זה, התקציב יגרום להוספת 35,000 ילדים למעגל העוני וירחיב את האי-שוויון בחברה.

שאול מופז: חברות וחברים, אדוני היושב-ראש, העלאת המע"מ כפי שהיא מתבצעת על-ידי הממשלה והאוצר היא צעד אגרסיבי, שיחד עם ההעלאה הרוחבית של מס הכנסה והקיצוץ בקצבאות הילדים ייתן סנוקרת בפניהם של אנשי השכבות המוחלשות.

שאול מופז: האנשים האלה – השכבות המוחלשות – משולים למי שחותר בים סוער וחולם להגיע יום אחד לחוף מבטחים ומישהו כל הזמן מכה בו בדרך; והנה באה הממשלה הזאת ומכה בו דרך הקצבאות, דרך העלאת מס ערך מוסף והתוספת הרוחבית של מס הכנסה.

שאול מופז: ואני קורא כאן: די לאכזריות הזאת.

שאול מופז: הממשלה הזאת דנה עשרות אלפי ילדים לחיי עוני.

שאול מופז: זאת המשמעות המיידית של מדיניות המס, בדגש על מס ההכנסה, מס ערך מוסף וקצבאות הילדים.

שאול מופז: העוני נמצא היום בקרב שכבות גדולות מאוד במדינת ישראל.

שאול מופז: אנחנו במקום הראשון בעוני במדינות ה-OECD, והוא מתדפק על דלתן של עשרות ואלפי משפחות.

שאול מופז: ואני רוצה להזהיר שהוא כאן כדי להישאר.

שאול מופז: העוני הזה יהיה עוני עמוק.

שאול מופז: על-פי כוונת הממשלה הזאת הוא יהיה מאוד יסודי, ואני מתריע פה כפי שהתרעתי ב-15 באוקטובר על גודל הגירעון.

שאול מופז: אני מתריע כאן מפני קטסטרופה כלכלית וחברתית שלא נוכל לצאת ממנה.

שאול מופז: אנחנו גוזרים על אלפי משפחות ואלפי ילדים להצטרף למעגל העוני במדינת ישראל, ומדינת ישראל, לצערי, על-פי ההחלטה הזאת שרוצים להעביר בכנסת היום, היא בדרך להיות מדינה ענייה והדור הבא של ילדינו יהיה דור העוני.

שאול מופז: אסור לתת לתקציב הזה לעבור ככה.

שאול מופז: אלה לא הערכים שגדלנו עליהם – לעזור לחלשים, כל ישראל ערבים זה לזה, לא משאירים פצועים בשטח.

שאול מופז: ואני שואל מה קרה לנו, לחמלה הזאת וראיית הנולד באשר לעוני שמתדפק על דלתות בתינו ובעקבות ההחלטות האלה עתיד להגיע לעוד אלפי משפחות במדינת ישראל.

שאול מופז: יש לתקן וצריך לתקן את הצעת התקציב הזאת ויש עדיין זמן לתקן את הצעת התקציב.

שאול מופז: אני קורא לממשלה, לשר האוצר, לאמץ וליישם את מס הערך המוסף הדיפרנציאלי שקיים במדינות המערב.

משה זלמן פייגלין: חברת הכנסת זנדברג, אנא אל תפני את גבך לנואם.

שאול מופז: אני ממליץ לאמץ את מס הערך המוסף הדיפרנציאלי שקיים בכל מדינות המערב, והעיקרון המוביל בו הוא שמס ערך מוסף על מוצרי מזון בסיסיים הוא פחות מ-10% עד כדי אפס.

שאול מופז: זה יאפשר מציאות של עוד חמצן, קצת חמצן, במצב הכלכלי הקשה מאוד שישראל הולכת לעבור בעקבות הגירעון הבלתי-אחראי, על מנת שהם יוכלו להחזיק את ראשיהם מעל המים ולא לטבוע בים סוער של עוני.

שאול מופז: זאת האלטרנטיבה שעומדת בפני ממשלת ישראל, ואני קורא לה לתקן, ויפה שעה אחת קודם.

משה זלמן פייגלין: יש לך אולי גם תחשיב מה זה יחסוך, מה זה יביא, כמה זה יעלה?

שאול מופז: אפשר את אותו סכום – אני בדקתי את זה – שהממשלה מתכננת לגבות באמצעות העלאת מס ערך מוסף ב-1% לכל האוכלוסייה בישראל, אפשר לגבות את זה על-ידי העלאת אחוז המע"מ מעבר ל-18%, להגיע לאותם 4 מיליארד שהממשלה רוצה להשיג, ובתנאי שלא ייגעו במוצרי המזון הבסיסי.

משה זלמן פייגלין: אני מודה לך מאוד, חבר הכנסת מופז.

משה זלמן פייגלין: יעלה חבר הכנסת מסעוד גנאים, ואחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, אני חושב שהדיון על המדיניות הכלכלית והדיון היום על העלאת המע"מ, אי-אפשר להפריד אותו מהשאלה על מהות המדינה והממשלה; במיוחד המדינה.

מסעוד גנאים: האם המדינה היא לרווחתו ולטובתו של האזרח, או להפך?

מסעוד גנאים: האם היא כלי או מטרה?

מסעוד גנאים: לפי הבנתי, המדינה והממשלה הן אמצעי לרווחתו של האזרח ולמענו ולא להפך.

מסעוד גנאים: זה לא עניין של שעבוד האזרח למדינה ולממשלה ולמטרותיה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, אנחנו זוכרים בתקופת הממשלה שעברה, כאשר ביקרנו את מדיניות הממשלה בעניין הכלכלי ואת התקציב – – –

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת כהן, אני מבקש, אל תפנה את גבך, אתה מפריע.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

מסעוד גנאים: – – – ואת התקציב הדו-שנתי, הם איימו עלינו או בטרגדיה יוונית או בגירוש ספרד.

מסעוד גנאים: הם אמרו לנו: מה אתם רוצים, שהמדינה תתפרק כמו יוון?

מסעוד גנאים: או שניכנס למשבר כלכלי כמו ספרד?

מסעוד גנאים: והם הרעיפו שבחים על המסלול הזה, או על התוכנית הזאת, של תקציב דו-שנתי.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, אני חושב שאין פוליטיקה ישנה ואין פוליטיקה חדשה; הפוליטיקה, או שהיא משרתת את האזרח, היא למענו, והיא פוליטיקה צודקת ושוויונית, או שהיא פוליטיקה מכוערת, שהיא לטובתם של החזקים ושל העשירים ומשעבדת את השכבות החלשות.

מסעוד גנאים: העלאת המע"מ, אדוני היושב-ראש, היא חלק מפוליטיקה מכוערת, שחשבנו שהיא פוליטיקה חדשה, אבל תראו את הפלא: ציפינו לפוליטיקה חדשה משר האוצר – יצאה לנו הפוליטיקה הישנה, המכוערת, של נתניהו, משום שהם למדו באותו בית-ספר ומאותו ספר, אדוני היושב-ראש, שהוא בית-הספר הקפיטליסטי.

מסעוד גנאים: ואת זה אני רק רוצה להדגים בדוגמה שתמיד אני אומר אותה פה, כי קראתי אותה, על הקפיטליזם בארצות-הברית בימי המיתון והמשבר הכלכלי, 1929.

מסעוד גנאים: שם מספרים סיפור על ילד – הייתה עונת החורף, אז הילד שואל את האימא שלו: למה את לא שמה פחם בתנור ומדליקה אותו?

מסעוד גנאים: היא אומרת לו: כי אין לנו פחם.

מסעוד גנאים: אומר לה: ולמה אין לנו פחם?

מסעוד גנאים: אומרת לו: כי אין כסף ואבא שלך מובטל.

מסעוד גנאים: אז הוא שואל אותה: למה אבא מובטל?

מסעוד גנאים: אמרה לו: כי יש כל כך הרבה פחם בשוק.

מסעוד גנאים: אז זה בדיוק המדיניות המכוערת.

מסעוד גנאים: תודה.

משה זלמן פייגלין: תודה רבה, חבר הכנסת מסעוד גנאים.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה.

משה זלמן פייגלין: אחריו – חבר הכנסת יעקב אשר.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, כולנו מסכימים שמדובר במס רגרסיבי, לא שוויוני, לא צודק, עקיף, שגם מוכיח כי הבטחות של פוליטיקאים בתקופת בחירות לא תמיד מתקיימות ופוליטיקה חדשה הופכת להיות מייד פוליטיקה מוכרת, ישנה, משמימה.

אחמד טיבי: כך גם ההתנהלות של אותם פקידי האוצר, לצערי הרב, אותה מדיניות של שר האוצר, שהבטיח לא להעלות מסים; והגירעון, הקיצוץ, העלאת המסים, פגיעה בשכבות החלשות – גם במעמד הביניים.

אחמד טיבי: אני רוצה לתקוף את זה מנקודה אחרת, אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, ממה שהעירה היועצת המשפטית של ועדת הכספים כשהיינו שם.

אחמד טיבי: למה לא לעשות מע"מ דיפרנציאלי, כלומר שיעור שונה, חבר הכנסת מיקי רוזנטל, לדברים שונים, למשל: 10% על מזון ותרופות ו-20% על יאכטה או מכונית "מרצדס S500"?

אחמד טיבי: אפשר לעשות את זה?

אחמד טיבי: אז – הוצעה הצעה כזאת.

אחמד טיבי: התשובה של פקידי האוצר, רבותי חברי הכנסת: יש מכשולים ביורוקרטיים.

אחמד טיבי: מה המכשולים הביורוקרטיים?

אחמד טיבי: לפחות המס הרגרסיבי הזה, אפשר לצמצם את הכיעור, את האכזריות שלו, ומתחמקים.

אחמד טיבי: חוץ מזה, המעמד של ועדת הכספים, כאילו היא רק מייעצת, גוף מייעץ לשר האוצר בהעלאה של מע"מ – זה לא תקין.

אחמד טיבי: למה שוועדת הכספים למשל לא תקים ועדה של מקצוענים?

אחמד טיבי: אנשי מקצוע – גם אנשי כלכלה, גם מומחים לרווחה – שיגישו את המסקנות לוועדת הכספים וזו תדון בנושא ותכריע?

אחמד טיבי: שהיא תהיה הגוף, דווקא בנושא הספציפי הזה של מס הכנסה.

אחמד טיבי: כי, רבותי, יכול להיות שבעשירון העליון ההפסד יהיה 5,000 שקלים, 6,000 שקלים, ושל משפחה בעשירון התחתון – 2,300 שקלים.

אחמד טיבי: אבל למשפחה שבה שני אנשים עובדים ויחד המשכורת שלהם היא 6,000 שקל, 7,000 שקל, גם כמה מאות שקלים הם דבר קריטי, חשוב.

אחמד טיבי: המשפחות האלה נאלצות כל הזמן לקנות מצרכים ומזון; זה בא על חשבון חינוך, ולכן זה מגדיל את החולשה ואת העוני ואת הדלות של משפחות עניות, של העשירונים הנמוכים.

אחמד טיבי: חבר הכנסת מרגי, זה מגדיל את העוני.

אחמד טיבי: לפי נתונים של המוסד לביטוח לאומי, כ-30% מהמשפחות הופכות להיות משפחות עניות.

אחמד טיבי: אגב, שני-שלישים מהילדים הערבים הם מתחת לקו העוני, ומה שמקומם זה שמשפחות מתחת לקו העוני יש בהן אנשים עובדים; לא אנשים שמשתמטים מעבודה.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, ישראל נמצאת בראש סולם המדינות עם המדד – – –

משה זלמן פייגלין: גברתי השרה.

משה זלמן פייגלין: גברתי השרה, שרת הבריאות, יעל, אם אפשר רק להסתובב, קצת לכבד את הדובר.

משה זלמן פייגלין: תודה.

אחמד טיבי: מדינת ישראל נמצאת בראש סולם מדינות ה-OECD במדד האי-שוויוניות בחברה – תואר מפוקפק לכל הדעות.

אחמד טיבי: ובכל זאת, הצעדים האלה לא רק ישפרו את המעמד הזה, הם יְקַבְּעוּ את המעמד הזה, של היעדר שוויוניות.

משה זלמן פייגלין: אני מבקש לסיים.

אחמד טיבי: שוב אני זועק את זעקת אלה שאומרים: אפשר לטפל – או לגזור גזירות על מי שיש לו ולהיות פחות אכזר על מי שאין לו.

אחמד טיבי: תודה רבה לך, אדוני.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת אחמד טיבי.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת יעקב אשר, בבקשה.

משה זלמן פייגלין: אחריו – חבר הכנסת יעקב מרגי.

אדוני היושב-ראש, אנחנו נמצאים בעוד שלב של התוכנית הכלכלית היצירתית, הגאונית, החדשנית, שפקידי האוצר כה אוהבים כל כך הרבה שנים, ואנחנו שוב – דיברו לפני פה חברי כנסת על היהירות של שר האוצר, ואני רוצה לדבר על כך, באמת, על התבונה הרבה, שבתקופה כל כך קצרה הוא מבין בכול: גם בכלכלה, גם בביטחון.

הרי יש פה דפוס התנהגות, אדוני היושב-ראש, שמגיע באמת מסיבות תקשורתיות כאלה ואחרות: לא בודקים את התוצאות; לא משנה מה יהיה בסוף.

לא משנה אם באמת העלאת המע"מ ודברים נוספים יביאו, כמו שאמר ידידי חבר הכנסת טיבי קודם, לכך שגם משפחות שבהן יש מיצוי של כושר ההשתכרות באופן מלא ייכנסו לסטטיסטיקה בשנה הבאה אוטומטית.

זה ברור לחלוטין, לא צריך להיות גאון גדול כמו שר האוצר כדי להבין את זה.

לא בודקים את התוצאות, לא יושבים אפילו לשיחה אחת עם מנכ"ל הביטוח הלאומי, שיושב וזועק; אדם שיש הערכה גדולה מאוד במדינת ישראל לפועליו בעבר ובהווה.

לא ישבו אתו.

יושבים עם עופר עיני, יושבים עם כאלה שמפחדים מהם; לא יושבים עם כאלה שאין להם שלטר בידיים.

ושר האוצר מבין את הכול, מבין בכלכלה, לא משנה מה התוצאות.

העיקר היום הוא הכותרת.

אותו הדבר גם בביטחון, לא משנה מה אומר שר הביטחון, מה יהיו התוצאות של חלקים כאלה ואחרים בדוח ועדת פרי.

לא משנה, העיקר שתהיה היום מסיבת עיתונאים, שנוכל להגיד: ניצחנו.

מה יקרה בעוד שנה, בעוד שנתיים, בעוד שלוש שנים, האם זה יביא יותר חרדים לצבא?

התשובה היא לא, אבל זה לא משנה, כי מסיבת העיתונאים היום היא החשובה.

ואני, בצר לי, מה שנקרא, רוצה לנצל את הבמה הזאת ולפנות לאיש יקר שמייצג הרבה אנשים, אני רוצה לפנות אליך, יושב-ראש ההסתדרות, מר עופר עיני, בשם הרבה אנשים, מיליוני אנשים ממעמד הביניים ומהמעמד החלש.

אנו מבקשים שתהיה יושב-ראש ההסתדרות של האזרחים, של כולם.

אנחנו צריכים מישהו חזק, מישהו שיכול לכוחנות היהירה שקיימת היום במשרד האוצר.

אנחנו רוצים להתאגד בהסתדרות כאזרחים.

תבוא אתה, בפגישה אחת או שתיים, ובמסיבת עיתונאים, שאחר כך יסביר שר האוצר איך הוויכוח היה כל כך קשה ובסוף הגיעו לפשרה היסטורית כזו או אחרת.

אנחנו צריכים להיות מאוגדים בהסתדרות, רבותי, עופר עיני ייצג אותנו, ואז אולי נצליח לעצור את זה.

אנחנו מבטיחים אולי אפילו לחגוג את ה-1 במאי לצורך העניין הזה, העיקר – כדי שיהיה מישהו שיש לו כוח גם לעצור את הגזירות המשתוללות האלה, בלי שום תוכנית תוצאתית, שמישהו בדק מה יקרה פה במדינה בעוד שנתיים או שנה אחרי התוכנית הזאת.

כך אנחנו בטוחים שהגיבור-על-חלשים ירד מהעניין מהר, וגם ידע להסביר את זה כהישג.

לך, מר עיני, יש שלטר ביד, לנו אין.

בוא תייצג את העם כולו – חילונים, חרדים, דתיים וערבים.

אנחנו צריכים יושב-ראש הסתדרות של האזרחים.

תודה רבה.

משה זלמן פייגלין: תודה רבה, חבר הכנסת יעקב אשר.

משה זלמן פייגלין: הדובר הבא, חבר הכנסת יעקב מרגי, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת נסים זאב.

משה זלמן פייגלין: זאב דיבר, נכון, אז אחריו – חבר הכנסת אברהם מיכאלי.

אמנון כהן: אנחנו התחלפנו.

משה זלמן פייגלין: אתה במקום – אחריו חבר הכנסת אמנון כהן.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, גברתי השרה, ביום ראשון הקרוב יועלה המע"מ ב-1% נוסף.

יעקב מרגי: המע"מ, כפי שידוע, הוא עוד מס ישיר על כל ההכנסה הפנויה של משקי-הבית.

יעקב מרגי: עליית המע"מ ב-1% נוסף תכניס לקופת המדינה סכום שמוערך ביותר מ-4 מיליארד שקלים, סכום יפה לקופת האוצר, וכמו שהוא סכום יפה לקופת האוצר הוא סכום גדול ולא מבוטל הנלקח שלא בצדק ושלא ביושר ממעמד הביניים ומהשכבות החלשות, אותן אוכלוסיות שכל הכנסתן הפנויה היא צריכה פרטית, ולעתים אף מעבר לזה, על-ידי צריכת אשראי, מה שנקרא אוברדרפט.

יעקב מרגי: ומי הן האוכלוסיות הנפגעות?

יעקב מרגי: אלה אותן אוכלוסיות שסיעות הקואליציה הבטיחו להן – הבטיחו להן שהן יהיו השליחים שלהן בכנסת.

יעקב מרגי: הן אפילו יגלו להן איפה נמצא הכסף.

יעקב מרגי: יש אפילו מפלגה אחת שכל הקמפיין שלה היה מאבק עבור מעמד הביניים.

יעקב מרגי: והנה אותה מפלגה שמה את כל המאסה הכבדה בצמצום הגירעון על כתפי מעמד הביניים והשכבות החלשות, הן בעליית המע"מ והן בהגדלת מס הכנסה על-ידי הגדלת אחוז המס במדרגות המס.

יעקב מרגי: ואני שואל, כמה מטען של בושת פנים צריך לכבס ולכבוש?

יעקב מרגי: כמה בושת פנים צריך כדי לבגוד בציבור שבחר בך?

יעקב מרגי: כמה כפיות טובה וניכור?

יעקב מרגי: כמה זחיחות דעת צריכה להיות בבן-אדם שלא מתרגש מהתכחשות לדבריו, אותם דברים שהביאו לבחירתו?

יעקב מרגי: ואם זו לא גנבת שלטון – אחמד טיבי ידידי – אם זו לא גנבת שלטון ובגידה בציבור הבוחרים, אז מה זה?

יעקב מרגי: הבטיחו לנו משהו חדש; הבטיחו לנו תוכנית כלכלית חדשה.

יעקב מרגי: עוד מעט יעלה סגן שר האוצר ויגיד: הייתם שותפים לממשלה.

יעקב מרגי: שמענו זאת שלושה חודשים ברצף.

מיקי לוי: אתה יכול לייצג אותי כבר.

יעקב מרגי: זה אומר דורשני, שתתחיל ללמוד את הנתונים.

יעקב מרגי: הבטיחו לנו משהו חדש; הבטיחו לנו תוכנית כלכלית חדשה.

יעקב מרגי: הבטיחו שינוי בסדרי העדיפויות.

יעקב מרגי: היכן כל ההבטחות?

יעקב מרגי: ואם בחוצפה עסקינן, כנראה זה לא מסתיים בגנבת השלטון, זה ממשיך גם בכחש ובכזב.

יעקב מרגי: בתחילת הקדנציה באה הממשלה לכנסת ולסיעות האופוזיציה וביקשה את אישור הכנסת להאריך את הזמן להגשת התקציב, בטענה עיקרית שצריך זמן להכנת תקציב רציני; הגירעון גדול, הבור, הבולען, כל ההגדרות.

יעקב מרגי: והנה שר האוצר, שהוא גם מר טלוויזיה, כותב הטורים בעיתונות הכתובה, הזן החדש, אני קורא לו שבתאי צבי של הבחירות האחרונות – כן, מי שלא יודע, נביא השקר של הבחירות האחרונות – הבטיח והבטיח, ונהרו אחריו – ציבור רחב שרצה שינוי – נהרו אחריו.

מיקי לוי: דמוקרטיה.

יעקב מרגי: רצו שינוי סדרי עדיפויות.

יעקב מרגי: ומה עשה אותו שבתאי צבי?

יעקב מרגי: לקח את כל ניירות העבודה מאותן מגירות באוצר.

יעקב מרגי: ראינו אותם, ידידי שר האוצר, ראינו אותם בממשלה הקודמת, את אותם ניירות של פקידי האוצר, שהוא במהלך מערכת הבחירות ואחריה זלזל בהם ובז להם – לקח את כל תיקוני העיוותים שנעשו בקדנציה הקודמת, תיקונים שעברו בהחלטות ממשלה והכנסת, ולעתים אף בניגוד לדעתם של פקידי האוצר – שר האוצר קיבל רשימת גזירות מאותם פקידים באוצר וביצע אותן אחת לאחת.

יעקב מרגי: ואני שואל, היכן היושרה?

יעקב מרגי: היכן החמלה?

יעקב מרגי: עליית המע"מ, הגדלת מס הכנסה, קיצוץ בקצבאות ילדים, ועוד קיצוצים וגזירות נוספות.

יעקב מרגי: אתם משיתים באופן ישיר ועקיף מסים וגזירות בסך כולל של בין 500 ל-1,000 שקל למשפחה ממוצעת.

יעקב מרגי: מומחים לכלכלה וחברה קובעים חד-משמעית שבתוכנית הכלכלית הזאת של הממשלה המוזרה הזאת ידחפו למעגל העוני יותר מ-50,000 ילדים.

יעקב מרגי: ואני שואל את הליכוד שרק הוא יכול, את בנט: עד מתי לעדה הרעה הזאת?

יעקב מרגי: סורו מעל אוהלי האנשים – ההמשך של הפסוק ידוע.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, יש גבול.

יעקב מרגי: היו ממשלות בעבר, היו קואליציות ואופוזיציות.

יעקב מרגי: הייתה גם שינוי ב-2003–2005, עם הגזירות של ביבי נתניהו.

יעקב מרגי: בסוף גם ב-2003, גם בגזירות הכלכליות, הציבור זעק.

יעקב מרגי: ישבו פה חברי כנסת מקואליציה ואופוזיציה, וזעקו ואמרו: היכן החמלה?

יעקב מרגי: אנחנו זוכרים את הקפיטליזם החזירי, ואני אומר: רבותי, העלאת אחוז המע"מ היום לכלל הציבור, למעמד הביניים, לשכבות החלשות, זה לא צודק, זה לא הוגן, זו דחיפת יד אגרסיבית לכיס של ציבור העובדים במדינת ישראל.

משה זלמן פייגלין: תודה רבה, חבר הכנסת יעקב מרגי.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת אמנון כהן, בבקשה.

משה זלמן פייגלין: אחריו – חבר הכנסת אברהם מיכאלי.

משה זלמן פייגלין: סגן השר לוי, אפשר גם בישיבה לעשות את זה.

מיקי לוי: אסור לי לשבת – – –

משה זלמן פייגלין: מותר, מותר.

אמנון כהן: לא, שם אסור לו.

אמנון כהן: צריך להגיע.

משה זלמן פייגלין: שבו שם, זה בסדר.

משה זלמן פייגלין: על הכיסא שלי, זה בסדר.

אמנון כהן: שם אתה יכול לשבת, ציפי חוטובלי תסלח לך.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

משה זלמן פייגלין: חמש דקות.

אמנון כהן: תודה, אדוני.

אמנון כהן: אדוני היושב-ראש, כבוד השרים, סגן השר, חברי חברי הכנסת, אכן, לצערי הרב אנחנו דנים היום בסוגיה קשה של העלאת מס ערך מוסף ב-1%, כאשר לפני כמה חודשים כבר העלו אותו.

אמנון כהן: בתקופה האחרונה כבר העלינו אותו בכמה אחוזים, ומי שלמעשה זה עלול לפגוע בו זה שוב השכבות החלשות של החברה הישראלית.

אמנון כהן: שנדע ונסבר את האוזן, כל הגבייה הזאת לקופת המדינה זה בסביבות 400 מיליון שקלים כל חודש.

אמנון כהן: כאשר מכפילים את זה לשנה – 4.8 מיליארד שקל מאזרחים, ממש מתוך האוכל של הילדים.

אמנון כהן: ממש מתוך המקררים של הילדים אנחנו מוציאים את זה ומכניסים את זה לתקציב של המדינה.

אמנון כהן: למעשה זה מס שפוגע בכל אחד, מס רגרסיבי.

אמנון כהן: במקום לעשות חשיבה חדשה, בדיקה חדשה, אותן הגזירות שדיברו אתנו עליהן לפני הבחירות, כשרצו לשבת אתנו במשא-ומתן והוציאו את כל הגזירות הקשות שביטלנו אותן בעשור.

אמנון כהן: כשביטלנו, כל פעם באה דלת חדשה והביאו לנו ואנחנו ביטלנו אותן.

אמנון כהן: בחוק ההסדרים החדש נראה את אותן הגזירות שהתנגדנו להן וביטלנו אותן כל שנה.

אמנון כהן: דיברו גם חברי קודם על מע"מ דיפרנציאלי, אנחנו גם הגשנו הצעות חוק בנושא הזה.

אמנון כהן: לצורך זה צריך חשיבה, צריך להקים מטה לבחון ולבדוק.

אמנון כהן: אני גם לא אומר שייכנס פחות מע"מ מהציבור.

אמנון כהן: אפשר היה לעשות את זה באופן כזה שלגבי מוצרים מסוימים שהמדינה קובעת לגביהם, יהיה מס אחר יותר קטן.

אמנון כהן: לפעמים נשלם 0% מע"מ, לפעמים 5% מע"מ, כשאנחנו כמדינה רוצים שאזרחים ישתמשו באותם המצרכים.

אמנון כהן: לגבי מוצרים אחרים, שהם מותרות – הרי גם כשאתה בא לסופר לקנות גבינה, יש לך במקרר אלף ואחד סוגים.

אמנון כהן: יש דברים שאנחנו צורכים כתזונה נכונה ויש דברים – כמותרות.

אמנון כהן: אנשים שיש להם כסף יכולים באמת לאפשר לעצמם, אנחנו לא פוגעים בהם.

אמנון כהן: אבל לא יהיה שום דבר אם המע"מ שהוא ישלם יהיה במקום 18%, 25% מע"מ.

אמנון כהן: מע"מ על הגבינה, נניח גבינה 5%, שזה גם בריאותי, וגם אנחנו, אנחנו כמדינה, רוצים לתת לילדים שאין להם מה לאכול, כדי שתהיה תזונה נכונה וגם יהיה זול יותר, אפשר להוריד אותו ל-5%.

אמנון כהן: בסופו של דבר אפשר לדאוג שלא תהיה פגיעה בהכנסות של המדינה.

אמנון כהן: אנחנו נהיה כמו – "עולם חסד ייבנה".

אמנון כהן: העשירים ישלמו קצת יותר והעניים ישלמו קצת פחות; לא אמרתי שלא ישלמו, ישלמו פחות.

אמנון כהן: זה גם הוגן, זה גם הגון.

אמנון כהן: אנחנו כחברה גם מוכנים לזה.

אמנון כהן: אני חושב שהחברה גם מוכנה למהלך כזה.

אמנון כהן: אולי זה מצריך קצת חשיבה, לצאת מהקופסה, אבל לא, אנחנו עושים את מה שהכי קל.

אמנון כהן: בהחלטה אחת, ועדת הכספים, מליאת הכנסת באותו יום, וביום ראשון מתחילים כבר אזרחי מדינת ישראל לשלם 1% נוסף מס, ממש נכנסים לכיס של האזרחים.

אמנון כהן: כשאנחנו מסתכלים ברמת המדינה, במי פוגעות בסך הכול כל הגזירות הקשות שיביאו על עם ישראל, זה למעשה, מי שנמצא בעשירון התחתון ישלם מההכנסות שלו וייגרעו ממנו 8.4%.

אמנון כהן: את זה המדינה אומרת.

אמנון כהן: ומהעשירון העליון – כשאנחנו אומרים "עולם חסד ייבנה", שהוא יכול לשלם – בסך הכול הפגיעה שלו, על-פי מדדים שראיתי ונתונים, ב-1.6% סך הכול העשירון העליון נפגע.

אמנון כהן: מ-80,000 שקלים הוא נפגע ב-1%, וכאשר הוא ב-5,000 שקלים כבר צריך לוותר בהכנסה על 8.4%.

אמנון כהן: אנחנו חיים במועדון של ה-OECD, וגם במועדון הזה אנחנו מככבים כחברה עם השוויון – האי-שוויוניות שלנו בחברה ברמה הכי גבוהה.

אמנון כהן: גם שם מצביעים על כך שאנחנו צריכים לבוא ולתקן את הדברים האלה, אבל אנחנו מצפצפים על הכול.

אמנון כהן: להיות במועדון זה דבר אחד, לתקן את הדברים האלה, זה לא אנחנו.

אמנון כהן: בנימה אחרונה אני רוצה להגיד שבאחד המקומות ראיתי ששר האוצר אומר: אני רוצה להיות ש"סניק של מעמד הביניים.

אמנון כהן: ש"ס אמיתית אף פעם לא פגעה בשכבות החלשות, אלה ששלחו אותם.

אמנון כהן: בשביל להיות ש"סניק אמיתי צריך לעבור הרבה הרבה זמן, הרבה לימודים והרבה דברים.

אמנון כהן: לך יש מעמד ביניים שבחר בך.

אמנון כהן: הראשונים שבגדת בהם, זה הם.

אמנון כהן: ש"סניקים אמיתיים לא עושים את הדברים האלה.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת אמנון.

משה זלמן פייגלין: יעלה חבר הכנסת אברהם מיכאלי, ואחריו – חבר הכנסת אריאל אטיאס.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב בראש, חברי השרים, חברי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, זה יום עצוב שאנחנו דנים בסוגיה שהיא מובנת בלי כל הנאומים שהיו במליאה, ובמיוחד אחרי כל הנאומים שחברי פה לפני דיברו.

אברהם מיכאלי: התוכנית הכלכלית שאושרה בממשלה יש בה כמה הצעות שצפוי שיפגעו במשפחות עם ילדים, ובאופן מיוחד במשפחות ברוכות ילדים.

אברהם מיכאלי: שיעורי העוני בקרבן, ידוע לנו שהם גבוהים, ולכן הפגיעה בהן גדולה עוד יותר.

אברהם מיכאלי: אנחנו היום דנים במע"מ.

אברהם מיכאלי: אנחנו דנו בשבוע שעבר וכנראה נדון בשבועות הקרובים בכל הגזירות האחרות שהממשלה הזאת מביאה.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת אטיאס, אפשר לשבת, החבר שלכם מדבר.

אברהם מיכאלי: אנחנו לפעמים חושבים שהדעה שמובעת על-ידי האוצר היא בעצם, כביכול, הדעה הכי מקצועית והכי מקובלת.

אברהם מיכאלי: אנחנו – זה לא משנה אם אנחנו בקואליציה או באופוזיציה, אנחנו הרבה פעמים, כשחושבים לעומק, מאיפה מגיעים למסקנות האלה, אדוני היושב-ראש?

אברהם מיכאלי: מאיפה מגיעים לאותה עצה; אני לא פוטר, כמובן, את מקבלי ההחלטות, אבל אותן דעות שמובעות והביעו את זה בקדנציות קודמות, היו החלטות – ב-2003, מי ששילם על זה ביוקר, ומי שזוכר את ההחלטות של ראש הממשלה הנוכחי, שהיה שר האוצר, הוא קיבל בזמנו גם כן החלטות כאלה פוגעניות.

אברהם מיכאלי: הוא הלך ודרס את הציבורים החלשים ב-2003 עד שנפל לו האסימון ועד שלמפלגה שהוא מייצג נפל האסימון שהגזירות האלה בסוף, אולי אולי, בצורה זמנית כביכול, התוכנית מביאה איזו הקלה, אבל בסוף זה כל כך פוגע בשכבות האלה.

אברהם מיכאלי: בעיקר נפגעות השכבות החלשות ושכבות הביניים.

אברהם מיכאלי: הפגיעה בהן היא מתמשכת.

אברהם מיכאלי: כדי לתקן את אותן פגיעות לוקח עשור והרבה מעבר לעשור, כדי לתקן את מה שקלקלו לפני עשר שנים.

אברהם מיכאלי: אני לא מבין כרגע איך שר האוצר הנוכחי, שכולנו כבר מבינים שידיעה בכלכלה אין לו – יכול להיות שיש לו חושים טובים בכלכלה, אבל ידע אין לו.

אברהם מיכאלי: באים אותם יועצים באוצר, שניסו למכור בקדנציה הקודמת לחברינו שישבו בממשלה ולא קיבלו את העצות של אותם פקידי אוצר.

אברהם מיכאלי: גם אז כבר ידעו שיש צורך בגזירות כאלה או אחרות.

אברהם מיכאלי: אז לא קיבלו, והיום שר האוצר לוקח מהם את הדברים האלה, כביכול בכותרת שיש מצב קשה במשק, יש גירעון במשק וכדומה.

אברהם מיכאלי: אני לא אחזור כרגע על כל אותן טענות נגדיות, שלא אומרים אותן רק חברי פה בכנסת, שדעתם נחשבת.

אברהם מיכאלי: דעתם של החברים צריכה להשפיע לא פחות מדעת המומחים שיושבים באוצר.

אברהם מיכאלי: באים לפה כלכלנים בכירים אחרים, אנשים שמבינים בכלכלה ויודעים לתת אלטרנטיבות לאותן גזירות שהאוצר מביא.

אברהם מיכאלי: כנראה יש איזו אטימות שלא מוכנים לשמוע דעה אחרת, רק מה שכרגע השתכנעו ורוצים להעביר.

אברהם מיכאלי: מה לעשות, המוסד לביטוח לאומי – הזכירו פה קודם – המוסד לביטוח לאומי נהיה נועז הפעם והביא חוות דעת מומחה.

אברהם מיכאלי: אנשי מחלקת המחקר של הביטוח הלאומי, האמינו לי, לא חשודים בכך שהם כל הזמן באים וחושבים בדיוק על אותן שכבות חלשות, לטובתן.

אברהם מיכאלי: אנחנו הרבה פעמים פה בכנסת מנהלים מולם ויכוחים מאוד קשים.

אברהם מיכאלי: הם קשים לשכנוע ולשנות.

אברהם מיכאלי: פתאום הפעם הם מביאים לפה את אותה חוות דעת שפורסמה ברבים.

אברהם מיכאלי: הם מצביעים על אותן פגיעות שעלולות להיות באותן שכבות חלשות.

אברהם מיכאלי: העוני יגדל ואותן שכבות שסובלות עכשיו, הסבל שלהן יגדל עוד יותר.

אברהם מיכאלי: ומשום מה גם להם כבר לא רוצים לשמוע, גם הם כבר הפכו לחשודים שמשהו לא בסדר אצלם, בחשיבה שלהם.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, אתמול נתקלנו פה, בדיון בכנסת, במשהו שהוא כל כך צורם.

אברהם מיכאלי: בוועדת המדע, בראשות חבר הכנסת גפני, ישבנו עם המדענים הראשיים, והביאו שם נתונים על קיצוצים בתקציב של המדענים הראשיים.

אברהם מיכאלי: אנחנו יושבים מול אנשים לא רק מהמערכת הממשלתית, אלא יושבים שם אנשים שנקרא להם – במובן האקדמי, במובן המדעי, הם ראשי המוחות של המדינה.

משה זלמן פייגלין: אני מבקש לסיים.

אברהם מיכאלי: אני מסיים, אדוני היושב-ראש.

אברהם מיכאלי: הם מביעים עמדות הכי הגיוניות, והכי כלכליות, שאם נותנים להם שקל הם מסוגלים לייצר מהשקל הזה בין 5 ל-10 שקלים.

אברהם מיכאלי: ופה יש ויכוח בין אותה פקידות מקצועית של האוצר, שמישהו כנראה גם תומך בהם אחר כך בדרג המחליטים, לבין דעה אחרת שמביאה משהו לייעול.

אברהם מיכאלי: האטימות הזאת, סגירת האוזניים הזאת תתגלה בסוף – אנחנו, והציבור החלש במיוחד, נשלם על זה ביוקר, וכדי לתקן אותן אולי נצטרך כנראה עוד אסון.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת מיכאלי.

משה זלמן פייגלין: אני מבקש שקט באולם, בבקשה.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת ליצמן, בבקשה לשבת.

משה זלמן פייגלין: גם לך מותר לשבת, חברת הכנסת יחימוביץ.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת אריאל אטיאס, בבקשה.

אריאל אטיאס: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת – –

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת ליצמן, שב בבקשה.

משה זלמן פייגלין: חברת הכנסת יחימוביץ, אני מבקש שנית, בבקשה לשבת.

אריאל אטיאס: – – הדיון שבפנינו מקורו בהחלטה שערורייתית, לא פחות מזה.

אריאל אטיאס: היא שערורייתית בגלל הפער הבלתי-נתפס בין ההבטחות ערב הבחירות, של שר האוצר יאיר לפיד, לבין המהירות שבה ההבטחות האלה נהפכו – אתם יודעים, אומרים, הפר הבטחה, קוראים לזה שיקר, ככה קוראים לזה אצלנו.

אריאל אטיאס: זה נקרא לשקר לבוחרים.

אריאל אטיאס: להפר הבטחה זה מכבסה.

אריאל אטיאס: להגיד אמינות של פוליטיקאי, בסוף, בן-אדם עמד מול מצלמה, פעם אחר פעם במשך שנה, והבטיח: העלאת מסים זה קו אדום; לא נפגע במעמד הביניים.

אריאל אטיאס: מה שעושים היום – מעלים מסים פחדניים, עקיפים, שפוגעים בשכבות החלשות, שפוגעים במעמד הביניים; והבלוף הזה, שמי שמרוויח יותר מ-64,000 שקל לא יקבל קצבת ילדים, ובתמורה לזה מקצצים 2 מיליארד בקצבאות הילדים, זה הרי זריית חול בעיני הציבור.

אריאל אטיאס: מה זה נותן, הגזירה הזאת, כביכול, שגוזרים על מישהו שיש לו 64,000 שקל בחודש, ובדרך כלל קצבאות הילדים של אותן אוכלוסיות הן לא מהגבוהות, שמורידים לו את זה?

אריאל אטיאס: כשאומרים שמעלים מע"מ לכל מי שמתפרנס – – –

מוחמד ברכה: עד שתגיע למשכורת של 64,000 כבר אין ילדים שצריכים – זה סתם שטויות.

אריאל אטיאס: אז אמרתי את זה בעדינות, לא רק שאין, אלא מראש לא היה הרבה.

אריאל אטיאס: אני אומר משהו נוסף.

אריאל אטיאס: רוב מכריע של הכסף שיש לאנשים העובדים, מריקי כהן מחדרה ועד מסעודה בוזגלו בשדרות או בקריית-שמונה, הולך לצריכה.

אריאל אטיאס: הצריכה הזאת זה מע"מ.

אריאל אטיאס: המע"מ הזה זה בסך הכול גזירה שהתפקיד שלה למלא את הבור, כפי שהם קוראים לזה, אבל זה פוגע בכלכלה, זה פוגע בשכבות החלשות, זה פוגע במעמד הביניים, וזה פוגע גם באותם זוגות צעירים שיאיר לפיד במערכת הבחירות עשה עליהם קמפיין שלם, שהוא ידאג לדיור, הוא לא ידאג לסקטורים, הוא ידאג לכולם.

אריאל אטיאס: מה הבשורות שקיבלנו בדיור מאז שהוא נבחר?

אריאל אטיאס: קיבלנו מס משפרי דיור 3.5% מהשקל הראשון ממי שמכר דירה – הייתה לו דירה, מכר אותה בשביל לשפר את הדיור שלו – ואפילו מי שהנמיך את הדיור שלו, מי שהיה לו ארבעה חדרים וירד לשלושה, ומשלושה לארבעה – הוא כבר שילם על זה מס פעם אחת, עכשיו לוקחים לו מס גזל עוד הפעם.

אריאל אטיאס: זו הבשורה הראשונה בדיור, קיבלנו אותה בשבוע שעבר, כשהעבירו את התקציב.

אריאל אטיאס: מה אנחנו מקבלים השבוע?

אריאל אטיאס: עוד הצעה לדיור – 1% מע"מ.

אריאל אטיאס: 1% מע"מ בדירה ממוצעת זה יותר מ-20,000 שקל, תוסיפו בין 50,000 ל-80,000 שקל מס משפרי דיור, אנחנו נמצאים קרוב ל-100,000 שקל מסים חדשים על מעמד הביניים בתחום הדיור.

אריאל אטיאס: זה הבשורה.

אריאל אטיאס: זה הדבר השלישי.

אריאל אטיאס: אני מונה מה קיבלנו מהבטחות לפיד בתחום הדיור מאז שהוא נבחר, תראו איזה הספק – איזה הספק – 3.5% זה כמעט 80,000 שקל בדירה ממוצעת, קיבלנו עוד 20,000 שקל עכשיו, תוספת ישירה על המע"מ, ואנחנו קיבלנו גם – – –

משה זלמן פייגלין: מכובדי השר אהרונוביץ, אני שומע אתכם כל הזמן שם מן הצד.

משה זלמן פייגלין: אנא בטובכם, תשבו ותנמיכו קצת.

אריאל אטיאס: – – – קיבלנו גם בשורה נוספת לפריפריה – מבטלים את מענקי המקום – 100,000 שקל סבסוד פיתוח והשתתפות בקנייה של דירה ראשונה, החלטה שעברה בממשלה אחרי קרב קשה מאוד שהובילה תנועת ש"ס, הצעת חוק שהוביל חבר הכנסת יצחק וקנין.

אריאל אטיאס: בפועל ההחלטה הזאת הגדילה ב-30% את התחלות הבנייה בפריפריה.

אריאל אטיאס: ואני, כל כך לא נעים לי מהשר מאיר כהן מדימונה, שלא הפסיק לברך אותי כשההחלטה הזאת עברה, כשמענקי המקום בפריפריה – הרים טלפון, שלח מכתב, הוא מופיע בארכיון של המשרד עד היום, שההחלטה הזאת, שמקבלים מענקי מקום בפריפריה, תעודד הגירה חיובית.

אריאל אטיאס: רוב ההצלחות במכרזים של משרד השיכון בדימונה קרו בגלל המענקים האלה.

אריאל אטיאס: אבל מה לעשות, באו וסיפרו לו שזה – תפרו את זה לסקטורים – –

משה זלמן פייגלין: אני אבקש לסיים.

אריאל אטיאס: – – ולכן אנחנו צריכים לשים על זה גרזן.

אריאל אטיאס: זה חלק מהפופוליזם על האח אשר, ועל האח חיים, ויש האחות ריקי כהן – מספיק עם הערבובים האלה, ועם השקרים האלה, הציבור יותר חכם ממה שאתם חושבים.

אריאל אטיאס: גם חלק גדול מהציבור בכלל לא קורא סטטוסים בפייסבוק, יש גם כאלה, אתם צריכים לזכור אותם, ומי שכן קורא, או מי שמקבל את ה"גזור הדבק" מהתקשורת, זה כבר לא עושה עליו רושם, כי בסוף הוא רואה את הפער הבלתי-נתפס בין הבטחות בחירות לבין המעשים בפועל.

אריאל אטיאס: ולכן, אנחנו חושבים שצריכים להתנגד לשערורייה הזאת.

אריאל אטיאס: אני לא רוצה להרחיב על מע"מ דיפרנציאלי, דנו בזה בעבר, אין סיכוי שמשרד האוצר במתכונתו הנוכחית יבדוק את זה אפילו.

אריאל אטיאס: מדינות ה-OECD, זה היה רק בשביל לקבל כבוד, אבל בפועל, בקרב מדינות ה-OECD אנחנו הכי נמוכים בעוני, לא מיישמים את המע"מ הדיפרנציאלי, ולכן צריך להתנגד לזה.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת אטיאס.

משה זלמן פייגלין: יעלה חבר הכנסת יצחק כהן, ואחריו – חבר הכנסת משולם נהרי.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כבוד השר מאיר כהן, מורי ורבותי, שלמה המלך – כבוד הרב ריבלין, שלמה המלך אמר: "אי לך ארץ שמלכך נער" – איזה משפט עוצמתי.

אברהם מיכאלי: תחזור.

יצחק כהן: "אי לך ארץ שמלכך נער".

ראובן ריבלין: הוא אמר "נער", ולא "בער".

יצחק כהן: אבל הבעיה שפה זה גם נער וגם בער.

ראובן ריבלין: – – –

יעקב מרגי: למעלה לא שומעים.

יצחק כהן: "אי לך ארץ שמלכך נער" – איזה משפט עוצמתי.

יצחק כהן: איזה אחריות כבדה לקחת תיק כמו תיק האוצר, לשים בראשו נער – נער יפה, עם ג'ל, עם פייסבוק, עם תקשורת, עם צעירים; תגידו אתם מה שאתם רוצים, אבל זה נחמד כשמדובר במסיבת סיום של כיתה י"ב, זה נחמד כשמדובר באיזה תנועת נוער, זה אסון כשמדובר במדינה.

יצחק כהן: זה לא יכול להיות, מישהו פה צריך להגיד: די, זה מוגזם בכל קנה-מידה.

יצחק כהן: אין לו מושג בכלום.

קריאה: בעוד שנה יהיה טוב, איציק.

יצחק כהן: הלוואי, אני לא מאמין.

יצחק כהן: גם לא יכול להיות טוב.

יצחק כהן: החורבן שהוא עשה כל כך גדול שעוד עשר שנים ייקח לתקן את זה.

אברהם מיכאלי: זה כבר קרה לביבי, הוא עשה את זה – – –

יצחק כהן: שבועיים ראשונים שלו בתפקיד, הוא כבר חטף כרטיס אדום – לא צהוב, אדום – מחברות דירוג האשראי.

יצחק כהן: כבר אמרו: הי, הי, תירגע, חבר, זה לא עובד ככה; העלה את תקרת הגירעון, הוריד אותה, פרץ את תקרת האוצר, הוריד אותה, יש כלל פיסקלי, אין כלל פיסקלי, ישב עם יושב-ראש ההסתדרות, הכול בסדר, מסיבת עיתונאים משותפת.

יצחק כהן: כל הדברים ההגיוניים שאמרו לו, אבל אמרו לו, תיזהר זה קבוצות לחץ, אז ירד.

יצחק כהן: אז על מי הוא מתנפל?

יצחק כהן: יש המנטרה: השאירו לנו גירעון, השאירו לנו בור.

יצחק כהן: על מה הוא מדבר?

יצחק כהן: נכון, יש גירעון.

יצחק כהן: יש 4.1% תוצר גירעון.

יצחק כהן: אבל הוא יודע ללכת אחורה?

יצחק כהן: בניכוי – מה שהוא רוצה.

יצחק כהן: מה היה הגירעון ב-2009, פרופסור ברוורמן?

יצחק וקנין: 5%.

יצחק כהן: 5.1.

יצחק כהן: התחיל ב-6.2, עם פעילות מאומצת ירד ל-5.1.

ראובן ריבלין: – – –

יצחק כהן: פרופסור ברוורמן, צעקנו ברחובות: השאירו לנו בור, צריכים לכסות את הקטסטרופה?

יצחק כהן: כל מיני שטויות, כל מיני הבלים?

יצחק כהן: יש גירעון, טפל בו; תציג תקציב שמטפל במנועי צמיחה, שיביא משקיעים, שייצר מקומות עבודה, שימשיך להוריד את יחס חוב–תוצר.

יצחק כהן: דרך אגב, עם כל הגירעון – כל הגירעון – אתה יודע מה היחס חוב–תוצר של ישראל, שהשאירו לו אלה שהשאירו לו? 73%.

יצחק כהן: הרבה יותר נמוך מהממוצע של ה-OECD.

יצחק כהן: הלוא הגירעון בסוף הולך לחוב.

יצחק כהן: אז יחס חוב–תוצר בנתונים היסטוריים – אין, לא היה דבר כזה נמוך.

יצחק כהן: פרופסור ברוורמן, זו לא תעודת הוקרה?

יצחק כהן: 14.8 צמיחה – אז מה, בשביל זה צריך להתנפל על הדבר שהכי קל להתנפל עליו?

יצחק כהן: השר אטיאס, חבל שאתה יוצא, אני מגיע לשיכון – זו סיבה להתנפל על חרדים, חרדים, חרדים, חרדים, כאילו הם גרמו לגירעון הגדול הזה?

יצחק כהן: דבר שלא היה ולא נברא.

יצחק כהן: כשהסתברו לו המספרים אז הוא התחיל להגיד כבר – ואגב, כל ראשי – – – איפה הם?

יצחק כהן: השר כהן?

מאיר כהן: כן.

יצחק כהן: ראשי המפלגה שלך בזמן האחרון משתמשים במונחים לא מקובלים; פעם אחת צעק "טפילים" והתנצל – לפיד צעק על אריה דרעי – – –

קריאה: – – –

יצחק כהן: מאיר, ר' מאיר – –

מאיר כהן: כן.

יצחק כהן: – – לפיד צעק על אריה דרעי "שקרן" – כשרואים את הכתובת של האס.

יצחק כהן: אם.

יצחק כהן: אסים הסתבר שהשקרן זה לא אריה דרעי, סליחה, עם כל הכבוד.

יצחק כהן: אתמול שר החינוך המהולל, הרב הגדול, הרב הגאון – –

יעקב ליצמן: שי טירון.

יצחק כהן: – – הרב שי – רב, מעניין איפה הוא נבחן לרבנות – –

משה זלמן פייגלין: אני מבקש לסיים.

קריאה: – – –

יצחק כהן: – – הוא כבר אומר: "פרזיטים".

יצחק כהן: זה המפלט של החלשים; כשאין להם כבר מה להגיד, אין להם מה להציג, מתחילים להתנפל בשפת ביבים, בשפה לא ראויה, והם יחריבו את הכלכלה, הם כבר החריבו את הכלכלה הישראלית.

יצחק כהן: צריך לעצור אותם.

יצחק כהן: ואיך לא רעדה להם היד כשחתמו על העלאת המע"מ ל-18%?

יצחק כהן: – כשיש תחליפים – ויש תחליפים.

יצחק כהן: איך לא רעדה להם היד – –

משה זלמן פייגלין: תודה.

יצחק כהן: – – כשביטלו את המענקים ששר השיכון אטיאס הביא לפריפריה?

יצחק כהן: יושב פה ראש עיר מהפריפריה – לעומת זאת נתנו מס הזוי שמשפרי דיור, זאת אומרת, כל זוג צעיר, כל מעמד הביניים, ישלם עוד 70,000 שקל אם הוא חלילה ירצה לשפר – נוסף על כל הגזירות.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת – – –

יצחק כהן: נראה לכם הגיוני?

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, נראה לך הגיוני?

יצחק כהן: תגיד, תענה.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת יצחק כהן.

יצחק כהן: הבנתי, הוא אמר שלא.

יצחק כהן: תודה.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת יצחק כהן.

משה זלמן פייגלין: נשמע עכשיו הודעה של מזכירות הכנסת.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה, הצעת חוק להשתתפותם של העובדים, נושאי המשרה ובעלי תפקיד אחרים בשירות הציבורי בצעדים לייצוב המצב הפיסקלי במדינה במהלך השנים 2013 ו-2014 (הוראת שעה), התשע"ג–2013.

נאזם בדר: תודה.

משה זלמן פייגלין: תודה.

משה זלמן פייגלין: הדובר הבא, חבר הכנסת משולם נהרי, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת דוד אזולאי.

משה זלמן פייגלין: משולם נהרי איננו.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת דוד אזולאי, בבקשה.

משה זלמן פייגלין: אחריו – חבר הכנסת יצחק וקנין.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, קצת קשה לי, ככה, להמשיך באותה דרך של חברי יצחק כהן.

דוד אזולאי: באמת נתת לנו הפוגה של כמה דקות, ככה, לחייך, מהכעס ומהצער הגדול שיש לנו מהממשלה הזאת.

דוד אזולאי: באמת, זה יום עצוב, והאמינו לי שכל יום הוא יום עצוב מאז שנבחרה הממשלה הזאת.

דוד אזולאי: מדובר בגזירה קשה.

דוד אזולאי: כשמדובר על מע"מ זוהי גזירה קשה ביותר.

דוד אזולאי: זה לא פוסח על אף אחד, לא על העשירים ולא על העניים.

דוד אזולאי: כשמדובר על העשירים זה כסף קטן, אבל כשמדובר על העניים זה כסף גדול.

דוד אזולאי: ואם אתה מוסיף לזה את כל ההטבות שביטלו – ודיבר כאן ידידי שר הבינוי והשיכון לשעבר על ההטבה שנתנו לפריפריה, הוא שכח להזכיר את אותה הטבה שנתנו לתושבי ירושלים, שגם היא בסדר-גודל של 70,000 שקל, וגם אותה הורידו.

דוד אזולאי: ותוסיף לזה את המע"מ, ותוסיף לזה את מס הכנסה, ורבותי, זה עדיין לא נקרא שפגעו בשכבות הביניים – מי כבר מדבר על החלשים?

דוד אזולאי: החלשים כבר לא קיימים, הם מתו.

דוד אזולאי: אבל איפה סגן שר האוצר, המשיב הלאומי והמגן על שר האוצר?

דוד אזולאי: אני מכבד מאוד את סגן שר האוצר, אני מכיר אותו, אני גם מוקיר אותו.

דוד אזולאי: בשבוע שעבר עלה כאן, על דוכן הכנסת, דיבר בלהט והגן על שר האוצר, הגן על מדיניות הממשלה.

דוד אזולאי: אני מתפלא עליו.

דוד אזולאי: אני מכיר אותו כאיש שיודע לעבוד.

דוד אזולאי: איך הוא אומר מעל במה זו – למען דיוק, בעניין: לא היו שום עליות במחירים של מצרכים.

דוד אזולאי: זה מה שהיה לו להגיד.

דוד אזולאי: אין עליות?

דוד אזולאי: מעלים מע"מ, מעלים מס הכנסה, מורידים הטבות, ואין עליית מחירים?

דוד אזולאי: אז אני שואל אתכם, זה אחראי, לעמוד כאן על הבמה לדקלם מה שאומרים לו?

דוד אזולאי: אני מציע לו, באמת, תתחיל לקרוא את הנאומים, תתחיל לבדוק את מה שנותנים לך, ואל תדקלם נאומים.

דוד אזולאי: זה לא כבוד לך, ואל תשכח, אתה לא מייצג את עצמך, אתה מייצג את הממשלה, ואתה אומר דברים שאינם נכונים.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, ביקשתי, בזמני, להוריד את המע"מ – –

משה זלמן פייגלין: אני מבקש לא לדבר בניידים באולם.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

דוד אזולאי: – – ביקשתי לבטל את המע"מ או לפחות להקפיא את המע"מ על מוצרי היסוד ומוצרים לתינוקות.

דוד אזולאי: זה גם כן – זוג צעיר מביא ילד לעולם, צריך להתמודד עם המון בעיות.

דוד אזולאי: אז אמרנו, לפחות כלפיהם, אל תעלו את המע"מ.

דוד אזולאי: תורידו בכלל את המע"מ לקבוצות האלה, למוצרי יסוד, למוצרי תינוקות.

דוד אזולאי: אין, שום דבר.

דוד אזולאי: כאילו לא קרה, ממשיכים מדיניות.

דוד אזולאי: הכי קל להיכנס לכיס של כולם, לקחת משם, ולהגיד: אין ברירה, יש בור גדול בתקציב, צריך למלא אותו.

דוד אזולאי: במקום לעשות חושבים ולראות איך אנחנו בכל זאת פותרים את הבעיה של אותו בור, מצד אחד, ומאידך לא פוגעים באותן שכבות חלשות; הם כבר מכופפים, נותנים להם עוד מכה כדי להשכיב אותם לגמרי, שלא יקומו.

דוד אזולאי: מישהו עשה חשבון כמה יעלה למדינת ישראל לשקם את אותן משפחות, את אותן שכבות חלשות – כדי לשקם אותן אחרי המכה הקשה שהולכת לנחות עליהן?

דוד אזולאי: מישהו בדק?

דוד אזולאי: כאשר אותו זוג צעיר הלך וחתם על חוזה, מתוך תקווה שהוא הולך לקבל 60,000 מענק מקום, בפריפריה, והוא התחייב בחוזה – מי יממן לו את זה?

דוד אזולאי: מי ישלם את הקנס של הפרת חוזה?

דוד אזולאי: מישהו חשב על זה?

דוד אזולאי: לא.

דוד אזולאי: זאת ממשלה פופוליסטית, שכל מה שמעניין אותה זה כותרות.

דוד אזולאי: ומה לעשות, יש לנו שר אוצר, שחקן טוב, יודע מה זה תקשורת, וכל העבודה שלו זה תקשורת.

דוד אזולאי: ובתקשורת הדבר הכי להיט, הכי חם – תכה בחרדים, תקבל תקשורת.

דוד אזולאי: חבל.

דוד אזולאי: חבל.

דוד אזולאי: רק אסיים בדבר אחד: רבותי, זאת התאכזרות לשמה.

דוד אזולאי: ותזכרו דבר אחד, לא נבחרתם לעולמי עד ולעולמים.

דוד אזולאי: זו רק ההתחלה.

דוד אזולאי: לא תאריכו ימים.

דוד אזולאי: היו טובים מכם.

דוד אזולאי: ברגע שפגעו בשכבות החלשות, אנחנו ראינו את התוצאה.

דוד אזולאי: זאת ממשלה בלי מזוזה.

דוד אזולאי: ממשלה בלי מזוזה זה כמו בית בלי מזוזה – אין שמירה, אין מי שיגן.

דוד אזולאי: אני מאוד מקווה שזה יהיה זמן קצר יותר ממה שכולנו חושבים כלפי הממשלה הזאת.

דוד אזולאי: תודה רבה, אדוני.

משה זלמן פייגלין: תודה רבה, חבר הכנסת דוד אזולאי.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת יצחק וקנין, בבקשה.

משה זלמן פייגלין: אחריו – חבר הכנסת אריה דרעי.

אבישי ברוורמן: איציק, עיני העם נשואות אליך.

יצחק וקנין: אדוני היושב בראש, חברי חברי הכנסת, למה אני חושב ששר האוצר הוא חובבן?

יצחק וקנין: איך אתה מזהה מהר שפקידי האוצר הצליחו בזמן קצר – זמן קצר אני אומר – להעביר את כל מה שהם רוצים, וכל מה שחפץ לבם, בתוך תקופה של פחות מחודש וחצי?

יצחק וקנין: רבותי, אני זוכר את שר הפנים אברהם פורז – שהיה פרלמנטר מצוין לדעתי – כאשר הוא קיבל לידיו את משרד הפנים, הדבר הראשון שפקידי האוצר הבינו, שיש להם עסק עם אחד שמוכן לנדב להם את כל תקציב משרד הפנים.

יצחק וקנין: הורידו את התקציב מ-3 מיליארד ל-1.8 מיליארד.

שלי יחימוביץ': מענקי האיזון.

יצחק וקנין: אני מתכוון למענקי האיזון.

יצחק וקנין: ואת תקציב הפיתוח הוא מחק.

יצחק וקנין: 500 מיליון נמחקו כלא היו.

יצחק וקנין: בן-רגע.

יצחק וקנין: אחרי כן היינו צריכים לתקן את זה קרוב לעשר שנים, רבותי.

יצחק וקנין: כולם יודעים אילו "סיבובים" עשינו בוועדת כספים כדי לתקן את זה, ולהוסיף עוד 200 ועוד 200.

יצחק וקנין: השר מאיר כהן, כראש רשות, יודע את הדברים, אני לא מספר סיפורים.

יצחק וקנין: ואני אגיד לכם מה שקרה פה, אותו דבר.

יצחק וקנין: פקידי האוצר שמו לב שיש להם אחד שלא מבין כלום בכלכלה.

יצחק וקנין: ואני אומר לכם, לא מבין.

יצחק וקנין: כי אם הוא היה מבין, הוא לא היה הופך את כל מה שהוא אמר ב-180 מעלות.

יצחק וקנין: הוא הפך – פשוט לא ייאמן מה הוא הצליח לעשות בתקופה כל כך קצרה.

יצחק וקנין: אני אגיד לכם – אמר את זה סגן השר – ב-2009 הגירעון היה 5%, אמרתי את זה.

משה זלמן פייגלין: סגן השר לוי, כל עם ישראל צופה בך מדבר בטלפון ברגע זה.

יצחק וקנין: אני זוכר, אמרתי את זה לפני כשבועיים – הגירעון היה 5%.

יצחק וקנין: ולא התנהגנו כמו שהם מתנהגים עם 4.6%.

יצחק וקנין: וכאשר, רבותי, יחס חוב–תוצר היה הרבה יותר גבוה.

יצחק וקנין: אני פשוט מתפלא איך עובדים עליו.

יצחק וקנין: והוא אוכל את כל מה שמבשלים לו.

יצחק וקנין: לא רק זה, אני חושב שהוא בולע את זה.

יצחק וקנין: כמו שמפטמים אווזים, ככה עושים לו.

יצחק וקנין: ואני מדבר במלוא הרצינות.

יצחק וקנין: עם כאב לב גדול אני מדבר, רבותי.

יצחק וקנין: אני אומר את הדברים בצורה קשה, אבל זה כאב לב.

יצחק וקנין: איך אפשר לעשות ככה לשר אוצר?

יצחק וקנין: איך אפשר להאכיל אותו?

יצחק וקנין: אני זוכר שהביאו לנו את יושב-ראש ההסתדרות עיני לוועדת כספים.

יצחק וקנין: ודיברו על איזה מצ'ינג לאותם עסקים שהולכים להתמוטט ב-2009.

יצחק וקנין: ופעם אחת אפילו לא שמעתי שמאשימים את הממשלה הקודמת, של אולמרט.

יצחק וקנין: איך מתמודדים עם בעיה של גירעון של 5%?

יצחק וקנין: לא עושים מזה סיפור.

יצחק וקנין: טיפלנו בזה בלי להעלות מע"מ, בלי להעלות מסים.

יצחק וקנין: נתנו מענקי מקום.

יצחק וקנין: הצלחנו להביא מה שלא הביאו ממשלות אחרות, לפריפריה.

יצחק וקנין: אתם מבטלים את הכול.

יצחק וקנין: גוזרים על ציבור גזירות שהוא לא יכול לעמוד בהן.

יצחק וקנין: ואני אמרתי, ואני חוזר ואומר, בואו תיקחו ממני, אני חבר כנסת.

יצחק וקנין: זו לא דמגוגיה.

יצחק וקנין: שרים וחברי כנסת – תיקחו מכל מי שמרוויח במגזר הציבורי 35%.

יצחק וקנין: מכל המגזר הציבורי – מנכ"לים, רבנים, שופטים, שרים.

יצחק וקנין: כולם.

יצחק וקנין: אני אומר לך, תביא את זה בחקיקה.

יצחק וקנין: תביא את זה בחקיקה.

מיקי לוי: – – –

יצחק וקנין: תביא את זה בחקיקה.

יצחק וקנין: למה אתה מביא עלי?

יצחק וקנין: למה אתה גיבור עלי, כדי להיות דמגוג?

מיקי לוי: למה לא עשית את זה?

יצחק וקנין: זו אפילו לא קופה קטנה.

מיקי לוי: – – –

יצחק וקנין: אדוני, זה אפילו לא קופה קטנה.

יצחק וקנין: מה שאתה לוקח ממני ומהשרים זה 8 מיליון שקל.

יצחק וקנין: זה לא קופה קטנה של חברי ועדת הכספים.

יצחק וקנין: אמרתי את זה פה.

יצחק וקנין: תביא את זה – כל מי שמקבל מעל 35,000 שקל – אני מודיע לך, כמו שהבאת את המע"מ, אני אצביע ראשון.

יצחק וקנין: אני מתחייב לך.

יצחק וקנין: אנחנו יכולים לספוג במשכורות שלנו.

יצחק וקנין: השכבות החלשות לא מסוגלות.

יצחק וקנין: אתה מטיל עליהן גזירה שלא יעמדו בה.

יצחק וקנין: כנראה אין לכם רגש.

יצחק וקנין: אתם לא מבינים.

יצחק וקנין: אתם לא מבינים את המצב של משפחה שמשתכרת 10,000 שקל.

יצחק וקנין: אתם אפילו לא יכולים להבין את זה, כי לא נתקלתם בזה.

יצחק וקנין: אתם לא מטפלים בזה.

דוד אזולאי: הם גרים בתל-אביב.

יצחק וקנין: לא נגעתם בזה מעולם.

יצחק וקנין: ולכן לא יעזור לכם כלום, הציבור כבר הבין עם מי יש לו עסק.

משה זלמן פייגלין: אני מבקש לסיים.

יצחק וקנין: הפריעו לי, עוד כמה מילים.

יצחק וקנין: אני אומר לכם, חבר'ה, אם אתם לא תשנו – אני לא יודע כמה זמן יהיה לכם, ואיך יצא התקציב הזה בסופו של יום – אם לא תשנו את הדברים, אתה יודע, המרחק בין 19 ל-15 הוא לא רחוק.

יצחק וקנין: ומה הכוונה?

יצחק וקנין: הייתה מפלגה שהתנהגה באותה צורה, עם 15 מנדטים.

יצחק וקנין: ונשארה עם אפס מנדטים.

יצחק וקנין: אפס.

יצחק וקנין: אני אומר לך, אתם תהיו מתחת לאפס.

יצחק וקנין: תודה.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת וקנין.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת אריה דרעי.

משה זלמן פייגלין: נמצא?

משה זלמן פייגלין: לא נמצא.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת ישראל אייכלר, בבקשה.

משה זלמן פייגלין: ואחריו – חבר הכנסת משה גפני.

משה זלמן פייגלין: אני מבקש שקט באולם.

משה זלמן פייגלין: חמש דקות.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

ישראל אייכלר: קיבלתי עצה טובה מידיד טוב, חבר הכנסת ברוורמן, לא לדבר על חרדים, אלא על המשק, והוא צודק.

ישראל אייכלר: אוי לנו ואבוי לנו שאסור לנו כבר לייצג את הבוחרים שלנו כי הם לא לגיטימיים במדינת היהודים.

ישראל אייכלר: זה הזכיר לי מעשה שהיה היום בצהריים בכנסת, אדוני היושב-ראש הקודם.

ישראל אייכלר: יושב-ראש הכנסת הנוכחי – ויסלח לי שאני מלשין עליו – התפלל תפילת מנחה.

ישראל אייכלר: נכנס צלם, התחיל לצלם אותו מכל הצדדים.

ישראל אייכלר: חשבתי רגע, בתוך בית-הכנסת – כן, להוכיח, שהוא לא יוכל להכחיש, היושב-ראש, שהוא התפלל מנחה.

ישראל אייכלר: אני אומר לך, הרגשתי מאוד לא נוח.

ישראל אייכלר: אז אני לא רוצה לדבר על החרדים, אני רוצה לדבר על המע"מ.

ישראל אייכלר: אבל על משהו אני כן צריך לדבר, על משל יותם.

ישראל אייכלר: דיבר פה חבר הכנסת איציק כהן על הדבר הנורא, שלקחו אדם, שלפי עדותו לא מבין כלום בכלכלה, והעמידו אותו כשר האוצר.

ישראל אייכלר: כמו שישימו אותי על מטוס "ג'מבו", ואני לא אמחל על כבודי לשבת במחלקת נוסעים, אני ארצה להיות הטייס – –

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת כהן, בבקשה.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת אייכלר מדבר, נא לא להפריע.

ישראל אייכלר: – – ולהטיס לארצות-הברית מטוס עם 400 נוסעים בלי שום ידע.

ישראל אייכלר: אז כולכם מכירים את המשל – הלוך הלכו העצים למשוח עליהם מלך.

ישראל אייכלר: ובאו לזית, אמרו לו: מלכה עלינו.

ישראל אייכלר: הוא לא הסכים; הוא אמר, לא יכול.

ישראל אייכלר: הלכו לתאנה, ותאמר: החדלתי את מתקי ואת תנובתי הטובה.

ישראל אייכלר: אני לא מסוגלת.

ישראל אייכלר: הלכו לגפן, ותאמר להם: החדלתי את תירושי המשמח אלוקים ואנשים.

ישראל אייכלר: ויאמרו כל העצים אל האטד – אני לא יודע, כל העצים השתגעו ביום הבחירות ההוא?

ישראל אייכלר: כל תל-אביב הלכה אל האטד ואמרה: לך אתה, מלוך עלינו?

ישראל אייכלר: לא כל תל-אביב, חלק הצביעו לאחרים גם.

ישראל אייכלר: אבל חצי מיליון המליכו את האטד.

ישראל אייכלר: ויאמר האטד בפייסבוק: אם באמת אתם מושחים אותי למלך עליכם, בואו חסו בצלי.

ישראל אייכלר: ואם אין, תצא אש מן האטד ותאכל את ארזי הלבנון.

ישראל אייכלר: ארזי הלבנון, אדירי התורה, קיבלו היום איום מהמלך האטד, כשהוא בא אליהם ואמר להם: אני מדבר אליכם כאחים.

ישראל אייכלר: הוא פנה אל האחים החרדים, ולא לנציגים שלו ולפוליטיקאים שלו, הוא הדגיש את זה.

ראובן ריבלין: יותם היה היום בכנסת?

ישראל אייכלר: האטד היה היום, שר האוצר.

ראובן ריבלין: משל יותם.

ישראל אייכלר: משל יותם.

ישראל אייכלר: על זה דיברתי, אמרתי לכם מההתחלה.

ישראל אייכלר: בכל אופן, הוא נקט גישה מצוינת, לדבר אל החרדים ישירות.

ישראל אייכלר: מי סיפר על דמוקרטיה ייצוגית?

ישראל אייכלר: הם פרימיטיבים, הם יודעים מה זה דמוקרטיה?

ישראל אייכלר: בשביל מה הלכתם לבחירות, בחרתם כנסת שבחרה ממשלה?

ישראל אייכלר: פידל קסטרו מדבר ישירות אל האזרחים.

ישראל אייכלר: הדיקטטור הגדול לקח חצי מיליון קולות, השתלט על 8 מיליון אזרחים.

ישראל אייכלר: בוחרי הליכוד והבית היהודי הפכו לעבדיו הנרצעים והוא נהיה המלך היהיר.

ישראל אייכלר: והוא מדבר אל העם, ומה הוא אומר לציבור החרדי?

ישראל אייכלר: בואו, אני ואתה נחיה כמו שחיו אבותי ואבותיכם.

ישראל אייכלר: וזה הזכיר לי את משלו של רבי עקיבא, שהקהיל קהילות ברבים ולמד אתם תורה, בניגוד, אגב, לחוק הרומאי, שאסר לימוד תורה, כי התורה מחנכת, כידוע, לעצלנות.

ישראל אייכלר: גם פרעה כבר אחז כך, ואחרים; הסובייטים אמרו שאסור ללמד ילדים תורה כי הם לא פרודוקטיביים.

ישראל אייכלר: אבל בארץ-ישראל לא כולם חושבים כך, וגם לא בתוך הממשלה.

ישראל אייכלר: אבל בא אליו פפוס בן יהודה ואומר לרבי עקיבא: אתה לא מפחד לעבור על החוק מפני המלכות?

ישראל אייכלר: יש סנקציות פליליות.

ישראל אייכלר: ייקחו אותך לבית-הסוהר, אולי ישלחו אותך לסיביר.

ישראל אייכלר: אמר רבי עקיבא, אמשול לכם משל: השועל הלך על שפת הנהר וראה את הדגים שהיו מתקבצים ובורחים ממקום למקום.

ישראל אייכלר: אמר להם: מפני מה אתם בורחים?

ישראל אייכלר: אמרו הדגים: בורחים אנחנו מפני הרשתות שמביאים עלינו בני-האדם.

ישראל אייכלר: אמר להם: שמא רצונכם שתעלו ליבשה ונדור אני ואתם כמו שדרו אבותי עם אבותיכם?

ישראל אייכלר: פשוט הוא יטרוף אותם ובבטן של השועל יהיה להם מאוד נעים.

ישראל אייכלר: אמרו לו הדגים: וכי אתה הוא שאומרים עליך פיקח שבחיות?

ישראל אייכלר: לא פיקח אתה, אלא טיפש אתה.

ישראל אייכלר: ומה במקום חיותנו, בתוך המים, אנחנו מתייראין, במקום מיתתנו, מחוץ למים, על אחת כמה וכמה.

ישראל אייכלר: אמר רבי עקיבא לפפוס: אנחנו היהודים, עכשיו, שיושבים ועוסקים בתורה, שנאמר עליה "כי הוא חייך ואֹרך ימיך", אנחנו מתייראים מהמלכות, אם אנחנו מבטלים מהתורה, שזה חיינו, ומביאים אותנו למצב מיתתנו, על אחת כמה וכמה.

ישראל אייכלר: רבותי, אנחנו היום בכ' בסיוון.

ישראל אייכלר: לא הרבה קהילות עדיין זוכרות את היום הזה, אבל היום הזה הוא יום שבו לפחות בחסידות בעלז ואחרים אומרים סליחות על גזירות ת"ח ות"ט וגזירות תתקל"א.

ישראל אייכלר: תתקל"א – גזירה בצרפת, ובת"ח-ת"ט היו גזירות חמלניצקי.

ישראל אייכלר: ושני הדברים קרו באותו היום, אז זה יום סליחות.

ישראל אייכלר: ומה זה קשור לדבר הזה?

ישראל אייכלר: קודם כול צריך לזכור ולהזכיר שהיהדות, העם היהודי זוכר לדיראון עולם את החמלניצקים לדורותיהם, והוא זוכר לטובה את אלו שעמדו לצדו בכל הדורות – –

משה זלמן פייגלין: אני מבקש לסיים.

ישראל אייכלר: – – ולאו דווקא אלה שבאו מאומות העולם.

ישראל אייכלר: אומר היום יאיר לפיד: אל תקראו לנו גויים.

ישראל אייכלר: אנחנו חס וחלילה לא קוראים גויים, אבל עדיף גוי הגון וטוב משליט יהודי רע ומר.

ישראל אייכלר: מי שבא ורוצה – – –

משה זלמן פייגלין: תודה, תודה.

ישראל אייכלר: אני כבר מסיים, אדוני היושב-ראש.

ישראל אייכלר: מי שבא ורוצה לכפות על ארץ-ישראל, לעקור ממנה את הנשמה – אנחנו צריכים לומר: אין שום זכות קיום למדינה יהודית בלי תורה, ואין שום זכות קיום למדינה דמוקרטית שמנסה לכפות, לשנות את אורח החיים והאמונה שלהם, כי חופש הדת הוא חלק מיסודות הדמוקרטיה.

ישראל אייכלר: תודה.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת אייכלר.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת משה גפני.

משה זלמן פייגלין: ישנו?

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

משה זלמן פייגלין: נו, באמת, אפשר לוותר על הטלפון בתוך המליאה?

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת גפני, בבקשה.

משה זלמן פייגלין: אחריו – חבר הכנסת יעקב ליצמן.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, הכנסת משדרת היום שאין עתיד לעם בישראל.

משה גפני: הכנסת משדרת היום שהמצב הולך להיות הרבה יותר רע מבחינה כלכלית ממה שהיה עד היום.

משה גפני: הכנסת משדרת שהולכים לפגוע במעמד הביניים ובשכבות החלשות באופן חמור.

משה גפני: לא מתחשבים בשום דבר.

משה גפני: עוד לפני שמביאים תוכנית שלמה, שנדע – אנחנו, נבחרי הציבור, שצריכים לקבל החלטות קשות בחודשים הקרובים, שנדע מה מעלים, מה מורידים, מה יקרה למשפחה הממוצעת בישראל, אם מעלים עכשיו את המע"מ, אם יעלו מס הכנסה, אם יפגעו במעמד הביניים – צריך תמונה כוללת.

משה גפני: מביאים העלאת המע"מ ומשדרים לעם בישראל שהדבר הכי נורא שיכול להיות מבחינת מס לא צודק, המס הכי גרוע, זה העלאת המע"מ.

משה גפני: העלאת המע"מ לעשירונים העליונים, אין לזה בכלל משמעות.

משה גפני: הם לא מרגישים את זה.

משה גפני: לא בהוצאות שלהם, לא במה שהם משתמשים במקום עבודתם.

משה גפני: מי שמרגיש את זה באופן מיידי, שזה חלק נכבד ממשכורתו, זה חלק נכבד מההוצאות של משפחתו, זה השכבות החלשות, זה מעמד הביניים.

משה גפני: הם מרגישים את זה.

משה גפני: ופה עשו את זה מייד באופן אגרסיבי כזה, בלי לדבר על התוכנית הכלכלית, בלי להמתין דקה אחת ולראות, אולי יש חלופות אחרות.

משה גפני: ויש חלופות אחרות.

משה גפני: אין מציאות כזאת שאי-אפשר לכסות את התקציב או את הגירעון בתקציב, שהוא, אגב, לא כזה כמו שהאוצר עושה אותו.

משה גפני: אמר לי בכיר באוצר: קיבלנו פראייר למשרד, אנחנו מנצלים את זה עכשיו עד תום.

משה גפני: והם באמת מנצלים את זה עד תום.

משה גפני: לא היה דבר כזה.

משה גפני: אני נמצא 25 שנה בכנסת, אני לא זוכר גזירות כלכליות כאלה קשות, שאין להן שום היגיון, שום אחיזה במציאות.

משה גפני: כלום.

משה גפני: לפגוע, לפגוע, לפגוע, לפגוע.

משה גפני: יש אלטרנטיבות, חלקן אלטרנטיבות שאפשר לעשות אותן באופן מיידי, חלקן אלטרנטיבות שאפשר לעשות אותן לטווח בינוני, וחלקן אלטרנטיבות שאפשר לעשות אותן לטווח הארוך.

משה גפני: הייתה תוכנית של יושבת-ראש האופוזיציה, חברת הכנסת שלי יחימוביץ, שראיתי אותה הבוקר; תוכנית שמכסה את הגירעון אבל לא פוגעת, לא במעמד הביניים ולא בשכבות החלשות.

משה גפני: אותו דבר, חברת הכנסת זהבה גלאון ואנוכי הגשנו תוכנית כלכלית שמביאה 43 מיליארד שקל ללא שום פגיעה במעמד הביניים ולא בשכבות החלשות.

משה גפני: צריך אומץ, צריך חשיבה, צריך לעשות את מה שנדרש לעשות.

משה גפני: אי-אפשר בעידן כזה, כשהמצב הוא כל כך קשה, לפי דברי האוצר, לא לעשות שום דבר אמיץ.

משה גפני: כלום.

משה גפני: הכול מס ערך מוסף, הכול מס הכנסה – גם על חלשים.

משה גפני: גם אלי באו האוצר ואמרו: המצב קשה.

משה גפני: אמרתי: בסדר, נעלה מס הכנסה, אבל אלה שמשתכרים בין 5,000 ל-14,400, הפחתנו להם 2% במס הכנסה.

משה גפני: זה לא היה לפני שנות דור.

משה גפני: זה היה לפני שנה.

משה גפני: המשק לא השתנה.

משה גפני: לא קרה פה איזה משהו דרמטי.

משה גפני: כן, אמרתי על התוכנית הכלכלית שלך.

משה גפני: אמרתי, אפשר – א.

משה גפני: זה לא רע כמו שהאוצר עושה את זה.

משה גפני: ממש לא ככה.

משה גפני: אבל בסדר, מצאו פראייר והם מעלים הכול.

משה גפני: אבל יש פתרונות.

משה גפני: לא בוחנים את זה אפילו.

משה גפני: מביאים את העלאת המע"מ לשדר ייאוש לתושבי ישראל.

משה גפני: להגיד: תדעו לכם, הולך להיות רע.

משה גפני: מישהו מאמין לשר האוצר שאומר שבעוד שנה יהיה יותר טוב?

משה גפני: איך יהיה יותר טוב?

משה גפני: איפה מנועי הצמיחה?

משה גפני: מה יש בתוכנית הזאת שבשנה הבאה יהיו יותר הכנסות למדינה?

משה גפני: במה?

משה גפני: מאיפה?

משה גפני: מתרומות?

משה גפני: מאיפה?

משה גפני: הרי אנשים יהיה להם פחות כסף כדי לקנות, כדי לצרוך.

משה גפני: מפעלים יצמצמו את הייצור, יפטרו עובדים.

משה גפני: אין לי הרבה זמן.

משה גפני: תאמינו לי, הייתי יכול לדבר פה לילה שלם.

ישראל אייכלר: מה התוכנית שלך?

משה גפני: אמרתי, הבאתי תוכנית.

משה גפני: חברת הכנסת שלי יחימוביץ הביאה תוכנית, אנחנו הבאנו תוכנית.

משה גפני: יש תוכניות שאפשר לשנות את זה.

משה גפני: לא צריך להתאמץ כל כך, צריך רק אומץ.

משה גפני: האמת היא שחשבתי שאפשר לסמוך על שר האוצר.

משה גפני: בכל זאת.

משה גפני: חשבתי שנראה אותו כאן, שהוא יסביר – ראיתי עכשיו, לפני שעליתי לדבר, ב"דה-מרקר" – – –

משה זלמן פייגלין: רק – אתה תכף מסיים לדבר.

משה גפני: מסיים.

משה גפני: אני רק מביא את זה ומסיים.

משה גפני: רק להפיח תקווה אצל חברי הכנסת.

משה גפני: ראיתי ב"דה-מרקר" שאתמול שר האוצר היה צריך לנסוע לפריז לכנס של ה-OECD.

משה גפני: הוא ביטל את הנסיעה שלו מכיוון שהוא לא יכול להיות ב-OECD, יש משהו יותר חשוב.

דוד אזולאי: המצב הכלכלי.

משה גפני: הוא צריך להיות שותף להחלטה על השוויון בנטל.

משה גפני: אז הוא נשאר בארץ ולא הלך לכנס של ה-OECD, שזה חשוב למדינת ישראל.

משה גפני: יותר חשובה ההשתתפות שלו במסיבת העיתונאים של השוויון בנטל.

משה גפני: כך כתוב ב"דה-מרקר", לא אני אומר את זה.

נסים זאב: אל תאמין להם, אל תאמין להם.

משה זלמן פייגלין: תודה רבה, חבר הכנסת גפני.

משה גפני: לא מאמין.

משה גפני: כן, אני מסיים.

משה גפני: אבל כשהוא יבוא לפה – עכשיו יש מע"מ.

משה גפני: אומר "דה-מרקר" שהוא לא יבוא לכאן.

משה גפני: הוא גמר את מסיבת העיתונאים של השוויון בנטל, הוא נסע לחופשה פרטית בחו"ל.

משה גפני: הוא לא יבוא להצביע בעד המע"מ.

משה גפני: כך כתוב ב"דה-מרקר".

משה גפני: עכשיו, אפשר להכחיש את זה.

משה גפני: אנשים הולכים לשלם 1% מע"מ על-פי החלטה של מליאת הכנסת, שר האוצר לא נוסע לכנס ה-OECD בפריז מפני שהוא צריך להיות במסיבת עיתונאים על שוויון בנטל, ומייד אחרי זה הוא נוסע לחופשה פרטית ולא בא לדיון על העלאת המע"מ.

משה גפני: אבל לתושבי ישראל, לתושבי שכונת-הארגזים בדרום תל-אביב הוא מעלה את המע"מ.

משה גפני: הוא נוסע לחופשה פרטית.

ישראל אייכלר: בושה, בושה.

מיקי לוי: לא, עכשיו.

יעקב ליצמן: הוא לא יכול, הוא לא יכול.

משה זלמן פייגלין: את מרשה לדבר?

שלי יחימוביץ': הוא לא יכול.

אברהם מיכאלי: הוא לא יכול.

מיקי לוי: אדוני, לא יסתמו לי – – –

אברהם מיכאלי: הוא לא דיבר עליך.

שלי יחימוביץ': אין לו זכות, הוא לא דיבר עליו.

אברהם מיכאלי: גם אנחנו כולנו – – –

מיקי לוי: לא באמצע.

מיקי לוי: זו זכותי, הוא סיים.

שלי יחימוביץ': אתה לא יכול.

ישראל אייכלר: לא, לא.

מיקי לוי: זו זכותי, עובדה, אני מבקש לעלות.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת, סגן השר לוי, אני כבר הכרזתי, אני הכרזתי כבר על חבר הכנסת ליצמן.

משה זלמן פייגלין: אחרי חבר הכנסת ליצמן תעלה ותדבר.

שלי יחימוביץ': למה?

שלי יחימוביץ': לפי איזה כלל?

מיקי לוי: למה לא עכשיו, אדוני?

מיקי לוי: למה לא עכשיו, אדוני?

שלי יחימוביץ': לפי איזה כלל?

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת ליצמן, בבקשה, אחריו – סגן השר לוי.

יעקב מרגי: מיקי, שיהיו לך דברים על ליצמן – להגיב.

שלי יחימוביץ': נאזם, נאזם, לפי איזה כלל הוא עולה לדבר?

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת – מיקי, אני מבקש שתקשיב לי שתי דקות.

יעקב ליצמן: מיקי, מיקי.

יעקב ליצמן: לא שומעים, אני אבקש – – –

משה זלמן פייגלין: חברי חברי הכנסת.

משה זלמן פייגלין: חברי חברי הכנסת, נא לאפשר לדובר לדבר.

אמנון כהן: דבר אלינו, ליצמן.

יעקב ליצמן: אני צריך את סגן שר האוצר.

יעקב ליצמן: הוא רוצה להגיב, שיהיה לו עוד על מה להגיב.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, יש היום דבר חדש, אזעקה חדשה – רובי, רובי – – –

משה זלמן פייגלין: רובי, סגן השר, חבר הכנסת לוי, בבקשה.

יעקב ליצמן: אני יכול לדבר?

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

יעקב ליצמן: יש היום אזעקה חדשה במקום "צבע אדום", כאשר שר האוצר צריך לעשות גזירות חדשות הוא מכנס דבר ראשון מסיבת עיתונאים, במקום לדבר על הגזירות הוא מתחיל לדבר על הנטל.

יעקב ליצמן: קודם כול על הנטל, ותדעו שבעוד חצי שעה הולכת לצאת גזירה חדשה והוא מפחד שידברו על הגזירה.

יעקב ליצמן: ואני רוצה להקריא לכם מה שכתבתי לעצמי, איך נראית מסיבת עיתונאים של טומי לפיד – לא טומי, יאיר לפיד – עם עיתונאי.

יעקב ליצמן: שאלה: מה גודל הגירעון בתקציב?

יעקב ליצמן: תשובה: 1,600 עילויים.

משה גפני: 1,800.

יעקב ליצמן: 1,800, לא, בינתיים הוא מעלה את הגירעון.

אברהם מיכאלי: שיפרסם במכתב.

יעקב ליצמן: שאלה שנייה: איך אתה מעלה את המע"מ ומגדיל את העוני למעמד הביניים?

יעקב ליצמן: תשובה: לא יכול להיות שחרדים לא ייקחו חלק בנטל בצבא.

יעקב ליצמן: מה הפתרון שלך בנושא הדיור?

יעקב ליצמן: – לקחת את החרדים בכפייה לבתי-סוהר.

יעקב ליצמן: למה אתה פוגע בעשירים?

יעקב ליצמן: – מבטיח לכם שתוך שנתיים יהיה מצבם עוד יותר טוב.

יעקב ליצמן: עכשיו, מה תגובתך שלא שירתָּ בצה"ל אלא – כתב "במחנה"?

יעקב ליצמן: תשובה: אנחנו לא יכולים לסחוב לבד את האלונקה.

יעקב ליצמן: זה פחות או יותר היום המצב במסיבת עיתונאים של יאיר לפיד; עם עיתונאים, כשמתחילים לדבר תקציב – מייד חרדים.

משה זלמן פייגלין: שקט, שקט באולם.

יעקב ליצמן: כאשר לפיד אומר היום: אחי החרדים – ואמרתי את זה בכנסת אבל אם מישהו לא שמע את זה, אני אחזור על זה עוד הפעם – זה כמו שאחמד טיבי אומר: אחי המתנחלים.

יעקב ליצמן: זה בדיוק אותו דבר.

יעקב ליצמן: הנושא היום של המע"מ, שעל זה אנחנו דנים עכשיו, במקום להוריד מע"מ על הדירות, במקום להוריד מע"מ על קוטג', גבינות, מוצרי יסוד, במקום להחזיר את המענקים שהורידו רק לפני יום-יומיים, במקום להוריד מע"מ על תרופות שלא נמצאות בסל, רק מעלים את המע"מ, עוד 2%, עוד גזירה.

יעקב ליצמן: ואתם יודעים שהנטל ששמים היום על הציבור, בעיקר מעמד הביניים – –

משה זלמן פייגלין: השר כהן.

משה זלמן פייגלין: בבקשה, כבוד השר כהן.

יעקב ליצמן: – – וכמובן על העניים, שהוא אומר שהוא הולך להוריד 3.5 מיליארד שקל מקצבאות ילדים, מה התשובה שלו?

יעקב ליצמן: שלעניים הוא הולך לתת פתרון.

יעקב ליצמן: איזה פתרון הוא נותן?

יעקב ליצמן: קרן של 200 מיליון שקל.

יעקב ליצמן: איזו דמגוגיה.

יעקב ליצמן: הוא הולך להקים קרן לעניים של 200 מיליון שקל.

יעקב ליצמן: הוא הוריד 3.5 מיליארד שקל בקצבאות, הוא הולך להקים קרן של 200 מיליון שקל.

יעקב ליצמן: איזו דמגוגיה.

יעקב ליצמן: ואני מתפלא, השר המכובד, שר הרווחה, שאני מכבד אותו מאוד, איך הוא קורא לזה?

ראובן ריבלין: הרב ליצמן, הוא מעביר את זה בהתאם לדרישת הוועדה; הוא מעביר את זה למשרד הרווחה.

יעקב ליצמן: אבל הוא הוריד מהעניים 3.5 מיליארד שקל, תקשיב למספרים, הוא מחזיר קרן של 200 מיליון שקל, והוא עוד בא – – –

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת יצחק כהן.

משה זלמן פייגלין: רבותי, רבותי, אני מבקש.

יעקב ליצמן: – – – והוא עוד בא להתרברב שהוא עוזר לעניים.

משה זלמן פייגלין: אני מבקש, רגע אחד, חבר הכנסת יצחק כהן, אתה אפילו לא שומע אותי אבל ממשיך להפריע, אני מבקש שתשב.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת יצחק הרצוג, אני מבקש לשבת, לכבד את הדובר ולאפשר לו להמשיך בדבריו.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

יעקב ליצמן: אני רוצה לסיים, אדוני, ולהגיד לשר האוצר: כמו ששר האוצר לקח ארנונה מהמתים, כמו שהוא שמר על מעמד הביניים, כמו שהוא העלה את שכר הלימוד לסטודנטים, כמו ששמרת על העניים, כך תצליח, אותו דרך, גם לגייס את החרדים.

יעקב ליצמן: לא יעזור לך, עצת השם היא תקום.

יעקב ליצמן: תודה רבה.

משה זלמן פייגלין: תודה רבה, חבר הכנסת ליצמן.

משה זלמן פייגלין: ולפי סעיף 31(ג) לתקנון אני מבקש מסגן השר לוי – אתה יכול גם לדבר מכאן אם אתה רוצה.

מיקי לוי: זה קצר, אדוני.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

יעקב ליצמן: לא, אבל הוא לא יכול להיות – – –

משה זלמן פייגלין: מותר לו, מותר לו.

משה זלמן פייגלין: אני מאפשר לו.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

יעקב ליצמן: הוא לא שר, הוא לא – – –

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, אני מבקש, הדברים שנאמרו נאמרו על שר האוצר ולא על סגן שר האוצר, לכן – – –

משה גפני: זה לא – – –

משה זלמן פייגלין: ברור שסגן השר מייצג – – –

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, ידידי חברי הכנסת, לפני כמה דקות – – –

משה זלמן פייגלין: רבותי – רגע, אנא המתן, אנא המתן רגע – ברור שסגן השר מייצג את השר ואני מאפשר לו לדבר ובזה תם הדיון.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת גפני, אתה גם עומד, גם מדבר בטלפון, גם מפריע.

מיקי לוי: לא, זו זכותי.

משה זלמן פייגלין: רבותי, נא לכבד את מליאת הכנסת.

מיקי לוי: חברי, ידידי, זו היא זכותי, אין על זה עוררין.

מיקי לוי: נא תבדקו עם יושב-ראש הכנסת הקודם, לו יש – – –

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת רוזנטל, אני מבקש לשבת.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי כנסת, לפני כמה דקות סיים חבר הכנסת גפני את נאומו מעל הדוכן, אכן ציטט את "דה-מרקר", ששם לכאורה כתוב עוד אחד ממיני השקרים, ששר האוצר סיים את מסיבת העיתונאים בעניין המשבר – – –

מוחמד ברכה: זה גם ב-ynet.

מיקי לוי: או גם ב-ynet, זה בסדר.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת ברכה.

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת ברכה.

משה זלמן פייגלין: רבותי.

מיקי לוי: חברת הכנסת יחימוביץ, תאזיני, תאזיני.

משה זלמן פייגלין: רבותי.

יעקב ליצמן: גם ב"המודיע".

מיקי לוי: גם ב"המודיע", עוד יותר טוב.

מיקי לוי: – – – סיים את מסיבת העיתונאים ונסע לחופשה פרטית בחו"ל.

מיקי לוי: היעלה על דעתכם?

מיקי לוי: אתם באמת עד כדי כך ירדתם לשפל הזה?

מיקי לוי: ובכן, שר האוצר – –

משה גפני: להעלות את המע"מ זה לא – – –

מיקי לוי: – – יאיר לפיד נסע בשליחות מדינת ישראל לכנס של ה-OECD באירופה, בפריז, ואני על כך מודיע לכם שבשעה 17:00 הוא עולה על המטוס ושתהיה לו טיסה נעימה ובטוחה.

מיקי לוי: תודה רבה.

משה זלמן פייגלין: תודה, סגן השר לוי.

משה זלמן פייגלין: אני מבקש מחבר הכנסת – – –

מיקי רוזנטל: אותנו הוא – – –

עפו אגבאריה: הוא סיפר על העניים של מדינת ישראל?

עפו אגבאריה: על מי?

משה זלמן פייגלין: רבותי חברי הכנסת – – –

עפו אגבאריה: – – – יותר עניים במדינה?

משה זלמן פייגלין: תודה רבה.

משה זלמן פייגלין: אני מבקש מחבר הכנסת יצחק הרצוג – בבקשה.

משה זלמן פייגלין: ואחריו – חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

ישראל אייכלר: הוא הולך לספר לאירופים שהחרדים אשמים בבעיית הכלכלה של המדינה.

משה גפני: הוא נסע לחופשה פרטית.

משה גפני: הוא נסע לחופשה פרטית, הוא לא בא להצבעה.

משה גפני: מתים מגזירות על הציבור והוא נוסע.

משה גפני: זו חופשה פרטית.

קריאה: תתבייש.

קריאה: אבל הוא גמר את מסיבת העיתונאים והוא הספיק.

משה זלמן פייגלין: בבקשה, חבר הכנסת הרצוג.

יצחק הרצוג: אני מציע להקים ועדת חקירה פרלמנטרית.

יצחק הרצוג: מכל מקום, אדוני השר, חברי וחברותי חברי הכנסת, גברתי יו"ר האופוזיציה, אדוני היושב-ראש, אני מציע לרשום את המסמך הזה כמסמך רשמי ב"דברי הכנסת".

משה זלמן פייגלין: שקט באולם.

יצחק הרצוג: כותרתו:

יצחק הרצוג: עמדת הביטוח הלאומי ותיאור ההשלכות החברתיות של הצעות מרכזיות בחוק ההסדרים.

יצחק הרצוג: אדוני סגן שר האוצר, כדאי שתדע מה אומר מוסד רשמי – – –

משה זלמן פייגלין: רגע, אני מבקש שתפסיק בבקשה לרגע.

משה זלמן פייגלין: רבותי, כל העומדים שם ומפנים אלי את גבם, ביציאה – מי שרוצה לדבר, מוזמן לצאת מהמליאה ולהמשיך בדבריו.

משה זלמן פייגלין: פרח, בבקשה.

משה זלמן פייגלין: המשך, בבקשה.

קריאות: – – –

יצחק הרצוג: על זה נאמר: לפיד, אייכה?

יצחק הרצוג: מכל מקום, אני חוזר ומציע את המסמך הרשמי הזה, שכותרתו:

יצחק הרצוג: עמדת הביטוח הלאומי ותיאור ההשלכות החברתיות של ההצעות המרכזיות בחוק ההסדרים, לצרף כמסמך רשמי ל"דברי הכנסת", מכיוון שצריך לקרוא ולהבין שאין רק תיאוריה אחת, אדוני סגן שר האוצר, יש אלטרנטיבות, הן מוצגות, ומה שכתוב פה זה התרעה מודיעינית.

יצחק הרצוג: התרעה מודיעינית – וכבר למדנו שאם לא מקשיבים, לעתים, הקברניטים, למי שמבין, הוא מביא על המדינה אסון.

יצחק הרצוג: ואני חושב שאנחנו מביאים כאן, בהצבעה כזאת, אדוני היושב-ראש, אם המליאה תעביר את ההחלטה הזאת ואת כל החבילה, אנחנו נעים לאסון חברתי.

יצחק הרצוג: חד וחלק.

יצחק הרצוג: הדוח הזה מראה 35,000 ילדים שייכנסו למעגל העוני מייד.

יצחק הרצוג: הדוח הזה מראה את האמת, ואני אקריא – – –

ראובן ריבלין: בוז'י, הוא דיבר על – – –

יצחק הרצוג: אני אקריא, אדוני, לא צריך להפריע.

ראובן ריבלין: – – –

יצחק הרצוג: "בתוכנית הכלכלית שאושרה בממשלה יש מספר הצעות שצפויות לפגוע במשפחות עם ילדים ששיעורי העוני בקרבן, כידוע, גבוהים.

יצחק הרצוג: הפגיעות אינן מוגבלות בזמן, פגיעתן פרמננטית, וזאת למרות שלפחות חלק ניכר של החריגה בתקציב עשויה להתגלות כפגיעה זמנית.

יצחק הרצוג: במקרה כזה הנזקים של הקיצוצים יהיו נזקים מתמשכים, בעוד שהבעיה התקציבית עשויה להתגלות כבת-חלוף.

יצחק הרצוג: הסימולציות של הביטוח הלאומי מראות כי משפחה ממוצעת בגיל העבודה תאבד במצטבר מאות שקלים מדי חודש, בין אם מדובר במשפחה עובדת ובין אם לאו.

יצחק הרצוג: הקיצוץ בקצבאות הילדים, העלאת המע"מ ומס ההכנסה ב-1% יביאו לפגיעה בממדי העוני ובפרט בחומרת העוני במשפחות החלשות ביותר" – אדוני שר הרווחה, ידידי – "גם העשירונים האחרים ייפגעו.

יצחק הרצוג: הפגיעה הקטנה ביותר תהיה בהכנסה נטו בעשירון העליון והגדולה ביותר ככל שיורדים בעשירונים".

יצחק הרצוג: זאת התמונה, צריך להודות בזה ולומר את זה.

יצחק הרצוג: ויש לזה תרופה, ויש לזה מענה, ויש לזה פתרונות.

יצחק הרצוג: וזה לא נכון לבוא ולומר שאין אלטרנטיבות.

יצחק הרצוג: הן תוצגנה, גם בנאום אחרַי, של יושבת-ראש האופוזיציה.

יצחק הרצוג: יש אלטרנטיבות, הן נדונות פה.

יצחק הרצוג: אנשים מקיימים פה דיונים רציניים.

יצחק הרצוג: ועולה הכורת על משפחות שבקושי צפות, שראשן בקושי מעל למים, שיש להן ילדים וילדות שהולכים לבית-ספר, והם מנסים לעבוד.

יצחק הרצוג: ופה מעלים את סל ההוצאות המשפחתי ומקצצים בסל ההכנסות המשפחתי.

יצחק הרצוג: זאת האמת.

יצחק הרצוג: זה מה שקורה כאן היום.

יצחק הרצוג: ואי-אפשר להסתכל אחר כך, לגלגל עיניים ולהגיד מאיפה הגיעה הפשיעה, מאיפה הגיעו הנתונים האלה, מאיפה החברה הישראלית מתנהגת כמו שהיא מתנהגת, כאשר בעצם זורקים עוד משפחות לעוני.

יצחק הרצוג: זאת האמת, אין מה לעשות.

יצחק הרצוג: על זה המאבק פה, על זה ההצבעה.

יצחק הרצוג: זו השאלה שניצבת פה בפני מליאת הכנסת.

יצחק הרצוג: ואני שב וקורא לכולם להתנגד להצעה שעולה כאן ולהתגייס בכל הכוח למצוא פתרונות אחרים.

יצחק הרצוג: אני רוצה להוסיף עוד שתי פסקאות מתוך הדוח הזה.

יצחק הרצוג: ההתייחסויות של המוסד לביטוח לאומי לגבי ההעלאות המתוכננות גם במע"מ וגם במס הכנסה וגם במס על הסיגריות – – –

משה זלמן פייגלין: חבר הכנסת צור, נא לשבת.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

משה זלמן פייגלין: חברי חברי הכנסת, נא לשבת.

משה זלמן פייגלין: בבקשה.

יצחק הרצוג: – – – "יגדילו את ממדי העוני בקרב המשפחות בישראל ותחולת העוני תעלה דרמטית" – אלה המסקנות שעולות מתוך הדוח הזה, כל אחד ואחד מהצעדים.

יצחק הרצוג: ואנחנו לא שמים לב שמשפחה שנמצאת על הקשקש, פתאום אתה לוקח ממנה עוד עשרות שקלים לחודש או מאות שקלים בשנה או אלפי שקלים בשנה במצטבר, אנחנו זורקים אותם באחת למעגל ולתהום שהם לא יוכלו לצאת ממנה.

יצחק הרצוג: זאת השאלה ועל זה המאבק.

יצחק הרצוג: תודה.

משה זלמן פייגלין: תודה, חבר הכנסת יצחק הרצוג.

משה זלמן פייגלין: אני מבקש מחברת הכנסת שלי יחימוביץ, ואחריה – חבר הכנסת יריב לוין.

משה זלמן פייגלין: בבקשה, חברת הכנסת יחימוביץ.

שלי יחימוביץ': אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, פחדנים, זה מה שאתם.

יעקב מרגי: מי?

שלי יחימוביץ': לא חברי הכנסת.

שלי יחימוביץ': שר האוצר, ראש הממשלה.

שלי יחימוביץ': פחדנים.

שלי יחימוביץ': זה מס של פחדנים.

שלי יחימוביץ': איך אתם לא מתביישים?

שלי יחימוביץ': מאיפה אתם הולכים להביא את הכסף?

שלי יחימוביץ': מתאגידי הענק שלא שילמו מסים?

שלי יחימוביץ': לא שילמו מסים.

שלי יחימוביץ': לא ששילמו מס נמוך, לא שילמו מסים.

שלי יחימוביץ': לא.

שלי יחימוביץ': מתמלוגים על משאבי הטבע ששייכים לכולנו?

שלי יחימוביץ': לא.

שלי יחימוביץ': ממס עיזבון על ירושות של מיליארדרים?

שלי יחימוביץ': לא.

שלי יחימוביץ': מהרווחים הכלואים שהחברות הכי חזקות חייבות למדינה ואפשר רק להוציא שומת מס, זה הכול, לא צריך חקיקה?

שלי יחימוביץ': לא.

שלי יחימוביץ': והרשימה עוד ארוכה מאוד.

שלי יחימוביץ': על מי אתם מטילים מס, חצופים שכמותכם?

שלי יחימוביץ': על מי?

שלי יחימוביץ': על הציבור היחיד שאין לו לוביסטים, אין לו עורכי-דין צמרת שבאים לוועדות הכנסת וטוענים את טיעוניו, אין לו בכירים באוצר לשעבר שנשכרים כמומחים מטעם.

שלי יחימוביץ': אין לו כלום, הוא שותק.

שלי יחימוביץ': אליו אתם הולכים, שולחים את היד לכיס שלו ומטילים עליו את המס הכי לא צודק, לא מוסרי ולא כלכלי שיש – מע"מ.

שלי יחימוביץ': מסים הם הכרח והם חלק מהקיום של חברה מודרנית.

שלי יחימוביץ': בלעדיהם לא תהיה מערכת בריאות ציבורית ולא יהיו בתי-ספר, ולא יהיו כבישים, ולא יהיה צבא, ולא תהיה משטרה ולא יהיו בתי-משפט.

שלי יחימוביץ': אבל יש היגיון במערכת המס – מי שעני מאוד ואין לו, לא משלם מסים כי הוא לא מגיע לסף המס.

שלי יחימוביץ': ומי ששייך למעמד הביניים משלם קצת או בינוני, ומי שיש לו הרבה – משלם יותר.

שלי יחימוביץ': מה אתם עושים?

שלי יחימוביץ': אתם הולכים ומעוותים את מערכת המיסוי.

שלי יחימוביץ': אתם מטילים מס על העניים ביותר, כי ככל שההכנסה קטנה יותר – ואת זה הציבור חייב להבין – ככל שאתם מרוויחים פחות, ככל שאתם מרוויחים פחות, ככה אתם משלמים יותר מע"מ, כי אתם צורכים את כל ההכנסה שלכם לקניות.

שלי יחימוביץ': אנשים שיש להם הרבה כסף משתמשים רק בחלק מההכנסה הפנויה שלהם לקניות.

שלי יחימוביץ': לכן זה מס של פחדנים, זה מס שבו לא צריך להתעמת עם שום מוקד כוח בחברה הישראלית.

שלי יחימוביץ': לפני זמן קצר הלך שר האוצר לפגישה אישית בארבע עיניים עם מנכ"ל "טבע" ג'רמי לוין, כדי לדון אתו באפשרות שאולי, מתישהו, ביום מן הימים, ג'רמי לוין יסכים שאולי "טבע" תתחיל לשלם מסים.

שלי יחימוביץ': היא שילמה 0.3% מס בשנה שעברה.

שלי יחימוביץ': כל בעל עסק קטן ובינוני יכול לחלום על זה בחלומות הלילה, וגם אתם.

שלי יחימוביץ': הם הלכו לדבר בארבע עיניים, שאולי – לך תיפגש בארבע עיניים עם חצי מהעובדים במשק שמרוויחים פחות מ-5,500 שקלים.

שלי יחימוביץ': אתם תשב ותדבר בארבע עיניים, ואל תחתום על הצו הזה, שהוא לא – אכזרי, לא כלכלי, לא מוסרי, משתק את המשק, משתק את כוח הקנייה, פוגע בסוחרים.

שלי יחימוביץ': איזה היגיון, על מה?

שלי יחימוביץ': רק כי זה קל?

שלי יחימוביץ': מה זאת הפחדנות הזאת?

שלי יחימוביץ': אני חייבת להגיד שהידיעה על כך שהוא לא נמצא כאן, שר האוצר, כיוון שהוא נסע לחופשה פרטית, נשמעת לי לא הגיונית, אף שאני חייבת להגיד שצביקה זרחיה כתב אמין.

יולי יואל אדלשטיין: אפשר להגביר קצת את המיקרופון של הדוברת, בבקשה?

יולי יואל אדלשטיין: כי חברי הכנסת אומרים שהם לא שומעים טוב.

שלי יחימוביץ': למה?

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, דווקא מן האופוזיציה, אומרים שלא כל כך שומעים אותך.

שלי יחימוביץ': טוב, האופוזיציה – אני חייבת לדבר אליה ברורות.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא חושד בהם שהם מפריעים לך.

יולי יואל אדלשטיין: הם דווקא רוצים לשמוע.

שלי יחימוביץ': אני אחזור על המשפט האחרון.

שלי יחימוביץ': אני מתקשה להאמין, גם בדמיוני, שאחרי שחתם על הצו להעלאת המסים לעניים ביותר שר האוצר נסע לחופשה פרטית.

שלי יחימוביץ': זה לא נשמע לי הגיוני.

שלי יחימוביץ': אבל אתמול הוא לא נסע למפגש של שרי אוצר של ה-OECD כדי "לטפל במשבר הקואליציוני" שלא היה ולא נברא ואפילו לא משל היה.

שלי יחימוביץ': לא היה שום משבר, לשנייה אחת.

שלי יחימוביץ': הוא הומצא.

אבישי ברוורמן: זה נכון.

שלי יחימוביץ': הוא הומצא כדי שלא נדון בדבר הזה.

שלי יחימוביץ': יצאה הודעה: מבטל את נסיעתו למפגש שרי האוצר בשל המשבר הקואליציוני שנוצר.

שלי יחימוביץ': אבל מה לעשות שלא היה משבר.

שלי יחימוביץ': אז עושים מסיבת עיתונאים ומדברים על המשבר שלא היה ולא נברא, כדי שחס וחלילה לא נדבר על הדברים האמיתיים; מסיבת עיתונאים כדי לספר לנו שבעוד ארבע שנים 70% מהחרדים יתגייסו.

שלי יחימוביץ': מעשיות אלף לילה ולילה.

שלי יחימוביץ': כמה אפשר להאמין להמצאות כאלה?

שלי יחימוביץ': יש גבול, באמת, לא לזלזל באינטליגנציה שלנו.

שלי יחימוביץ': אבל אני לא יודעת למה לא נמצא פה שר האוצר.

שלי יחימוביץ': הוא חתם על הצו להעלאת המע"מ, והשאיר לכם, חברי מהקואליציה, לעשות את העבודה המלוכלכת בשבילו.

שלי יחימוביץ': אל תעשו בשבילו את העבודה המלוכלכת – וזאת עבודה מלוכלכת.

שלי יחימוביץ': אף אחד מכם לא שלם עם ההצבעה הזאת, ורבים מכם יודעים שהיא שגיאה קשה, ואכזריות, ופחדנות.

שלי יחימוביץ': אל תעשו לשר האוצר את העבודה המלוכלכת, כשהוא עצמו לא נמצא כאן.

שלי יחימוביץ': תשמעו לצו מצפונכם והצביעו נגד.

שלי יחימוביץ': תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה ליושבת-ראש האופוזיציה, חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

יולי יואל אדלשטיין: אני מבין שאין נציג הקואליציה שרוצה לסכם את הדיון, ולכן אנחנו נעבור להצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הוגשו לי כנדרש חתימות כדי לקיים הצבעה שמית, ואנחנו, אם כן – – –

ניסן סלומינסקי: אנחנו – – –

יולי יואל אדלשטיין: הודיעו לי שלא.

ראובן ריבלין: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אדוני יושב-ראש ועדת הכספים, חבר הכנסת ניסן סלומינסקי, ברצונך לסכם את הדיון?

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: אתה היושב-ראש – – –

קריאה: יש הצבעה שמית.

קריאה: לסכם.

קריאה: מה יש לסכם?

אופיר אקוניס: מי ביקש?

אופיר אקוניס: אני לא ביקשתי.

קריאה: יריב, בשביל מה אתם מעלים אותו על הדוכן?

קריאה: – – –

קריאה: לא, אז תגידו – – –

אבישי ברוורמן: מה אתה קופץ?

אבישי ברוורמן: מצביעים כבר.

ניסן סלומינסקי: המדרגות.

אופיר אקוניס: אין צורך, ניסן.

אופיר אקוניס: אתה לא חייב.

קריאה: אם הוא לא רוצה אני אעלה – – –

ניסן סלומינסקי: אדוני היושב-ראש, אדוני ראש הממשלה, חברי הממשלה, חברי חברי הכנסת, התקיים כאן דיון מרתק, רוב הדוברים צודקים.

ניסן סלומינסקי: שלי, אני אומר: רוב הדוברים צודקים.

ניסן סלומינסקי: אף אחד מאתנו, כולל אלה שיצביעו בעד, לא אוהבים – ואם זה היה תלוי בכל אחד מאתנו, ודאי שאנחנו לא רוצים להעלות את המע"מ, כמו שאנחנו לא רוצים להעלות מס הכנסה, והרבה דברים אחרים.

מרב מיכאלי: אבל זה תלוי בכם, ניסן.

מרב מיכאלי: ברור שזה תלוי בכם.

מרב מיכאלי: במי זה תלוי?

ניסן סלומינסקי: הבעיה היא שיש לנו חור של 40 מיליארד שקל שצריכים לכסות, ואנחנו במהלך 40 הימים הבאים, מ-11 ביוני – –

מוחמד ברכה: מי שיצר את החור הזה שיסתום אותו.

ניסן סלומינסקי: – – נצטרך לשבת ולדון ולהחליט בעדיפויות, מה עדיף על מה, ואולי נוכל לעשות גם שינויים.

ניסן סלומינסקי: בסך הכול אני קורא לכולם להצביע בעד הנושא הזה, לא כי אנחנו אוהבים אותו, אלא כי אנחנו צריכים אותו.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה מאוד לחבר הכנסת ניסן סלומינסקי, יושב-ראש ועדת הכספים.

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, לפנינו שתי הצבעות נפרדות.

יולי יואל אדלשטיין: קיימנו דיון משולב, מדובר בשתי החלטות שונות של ועדת הכספים.

יולי יואל אדלשטיין: על הראשונה נקיים הצבעה שמית – הוגשו לי חתימות כנדרש; השנייה תהיה הצבעה אלקטרונית.

יולי יואל אדלשטיין: נא לשים לב.

יולי יואל אדלשטיין: לא נחכה לאף אחד לקיום ההצבעה השנייה.

מאיר פרוש: איפה לפיד?

יצחק כהן: איפה שר האוצר?

מאיר פרוש: איפה לפיד?

קריאה: מה עם מסיבת העיתונאים?

קריאה: איפה הוא?

יולי יואל אדלשטיין: לא יצא לי לשמש דובר של אף אחד בכנסת הזאת בעברי, אז אני לא אוכל לענות על השאלה הזאת.

שלי יחימוביץ': אדוני היושב-ראש, זה לא הגיוני.

שלי יחימוביץ': ראש הממשלה נמצא פה, ושר האוצר החתום על הצו לא בא.

שלי יחימוביץ': זה לא הגיוני.

קריאה: מר פרוש, הוא בודק את ההסכם של שמים פתוחים.

שלי יחימוביץ': – – – לדחות את ההצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: טוב.

יולי יואל אדלשטיין: אני מציע שבאמת בהזדמנות אחרת תשאלו על זה או תעלו את זה במסגרת הצעות דחופות לסדר-היום.

יצחק הרצוג: אבל זה כבוד הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: החלטת ועדת הכספים בדבר צו מס ערך מוסף (שיעור המס על עסקה ועל ייבוא טובין) (תיקון), התשע"ג–2013 – ההצבעה שמית.

יולי יואל אדלשטיין: גברתי, נא להתחיל.

מאיר פרוש: איפה לפיד?

משה גפני: – – –

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) טלב אבו עראר – אינו נוכח

זהבה גלאון: טלב – – – עם לפיד – – –

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) עפו אגבאריה –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עפו אגבאריה, ברצונך להצביע?

יולי יואל אדלשטיין: נגד.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) עפו אגבאריה – נגד יולי יואל אדלשטיין – בעד יצחק אהרונוביץ – בעד שמעון אוחיון – בעד אורי אורבך – אינו נוכח דוד אזולאי – נגד אריאל אטיאס – נגד ישראל אייכלר – נגד רוברט אילטוב – בעד קארין אלהרר – אינה נוכחת זאב אלקין – בעד אופיר אקוניס – בעד גלעד ארדן – אינו נוכח אורי אריאל – בעד יעקב אשר – אינו נוכח מיכל בירן – נגד בנימין בן-אליעזר – אינו נוכח אלי בן-דהן – בעד נפתלי בנט – בעד יחיאל חיליק בר – אינו נוכח אבישי ברוורמן – נגד מוחמד ברכה – נגד עמר בר-לב – נגד באסל גטאס – נגד אילן גילאון – נגד זהבה גלאון – נגד גילה גמליאל – אינה נוכחת מסעוד גנאים – נגד משה גפני – נגד יעל גרמן – בעד דני דנון – אינו נוכח אריה דרעי – אינו נוכח רונן הופמן – בעד ניצן הורוביץ – נגד צחי הנגבי – בעד יצחק הרצוג – נגד אבי וורצמן – בעד יצחק וקנין – אינו נוכח נסים זאב – נגד חנין זועבי – נגד ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח תמר זנדברג – נגד ציפי חוטובלי – אינה נוכחת דב חנין – נגד ישראל חסון – אינו נוכח בועז טופורובסקי – בעד אחמד טיבי – נגד מרדכי יוגב – בעד שלי יחימוביץ – נגד משה יעלון – אינו נוכח אליהו ישי – אינו נוכח איתן כבל – אינו נוכח אמנון כהן – נגד יצחק כהן –

יצחק כהן: נגד, אבל אני מקוזז עם קארין אלהרר.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) יצחק כהן – אינו משתתף בהצבעה מאיר כהן – בעד חיים כץ – אינו נוכח ישראל כץ – אינו נוכח עליזה לביא – אינה נוכחת

עליזה לביא: בעד.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) עליזה לביא – בעד ציפי לבני – אינה נוכחת לימור לבנת – אינה נוכחת אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת מיקי לוי – בעד יריב לוין – בעד אביגדור ליברמן – אינו נוכח דב ליפמן – בעד יעקב ליצמן – נגד עוזי לנדאו – בעד סופה לנדבר – בעד יאיר לפיד –

מאיר פרוש: בעד.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) יאיר לפיד – אינו נוכח

קריאה: מתקזז עם טלב אבו עראר.

משה גפני: – – –

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) מנחם אליעזר מוזס –

יולי יואל אדלשטיין: נא לא להפריע.

יולי יואל אדלשטיין: מנחם אליעזר מוזס?

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) מנחם אליעזר מוזס – אינו נוכח שולי מועלם-רפאלי – בעד שאול מופז – נגד משה מזרחי – נגד אברהם מיכאלי – אינו נוכח מרב מיכאלי – נגד עמרם מצנע – בעד אורי מקלב – נגד יעקב מרגי – נגד אראל מרגלית – נגד משולם נהרי – נגד בנימין נתניהו – בעד חנא סוייד – נגד שמעון סולומון – בעד אורית סטרוק – בעד ניסן סלומינסקי – בעד גדעון סער – אינו נוכח חמד עמאר – בעד משה זלמן פייגלין – נמנע שי פירון – בעד מאיר פרוש – נגד יעקב פרי – בעד עיסאווי פריג' – נגד רינה פרנקל – בעד עמיר פרץ – אינו נוכח דוד צור – בעד אברהים צרצור – נגד עדי קול – אינה נוכחת פניה קירשנבאום – בעד רות קלדרון – בעד זבולון קלפה – בעד יפעת קריב – בעד מירי רגב – אינה נוכחת מיכל רוזין – נגד מיקי רוזנטל – נגד דוד רותם – בעד יואל רזבוזוב – אינו נוכח ראובן ריבלין – בעד יוני שטבון – בעד יובל שטייניץ – בעד מאיר שטרית – אינו נוכח אלעזר שטרן – בעד נחמן שי – נגד סילבן שלום – אינו נוכח עפר שלח – בעד איציק שמולי – נגד יאיר שמיר – בעד סתיו שפיר – נגד איילת שקד – בעד פנינה תמנו-שטה – בעד

יולי יואל אדלשטיין: מזכירת הכנסת תקרא שוב את שמות אלה שלא הגיבו על בקשתה להצביע, שמא מישהו מהם הגיע למליאה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) טלב אבו עראר – אינו נוכח אורי אורבך – אינו נוכח קארין אלהרר – אינה נוכחת גלעד ארדן – אינו נוכח יעקב אשר – אינו נוכח בנימין בן-אליעזר – אינו נוכח יחיאל חיליק בר – אינו נוכח גילה גמליאל – אינה נוכחת דני דנון – אינו נוכח אריה דרעי – אינו נוכח יצחק וקנין – אינו נוכח ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח ציפי חוטובלי – אינה נוכחת ישראל חסון – אינו נוכח משה יעלון – אינו נוכח אליהו ישי – אינו נוכח איתן כבל – אינו נוכח חיים כץ – אינו נוכח ישראל כץ – אינו נוכח ציפי לבני – אינה נוכחת לימור לבנת – אינה נוכחת אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת אביגדור ליברמן – אינו נוכח יאיר לפיד – אינו נוכח מנחם אליעזר מוזס – אינו נוכח אברהם מיכאלי – אינו נוכח גדעון סער – אינו נוכח עמיר פרץ – אינו נוכח עדי קול – אינה נוכחת מירי רגב – אינה נוכחת יואל רזבוזוב – אינו נוכח מאיר שטרית – אינו נוכח סילבן שלום – אינו נוכח

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, האם יש עוד מישהו מחברי הכנסת – אני פונה רק לחברי הכנסת, שרים וסגני שרים – שמעוניין להשתתף בהצבעה ולא השתתף?

משה גפני: יאיר לפיד.

משה גפני: הוא פשוט נסע לחופשה, והעם סובל.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אין כרגע אחרים, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אין כרגע.

יולי יואל אדלשטיין: יעקב נאמן לא אתנו.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי, ההצבעה הסתיימה.

מאיר פרוש: מי ידאג למעמד הביניים?

קריאות: – – –

מאיר פרוש: מי ידאג למעמד הביניים?

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, אפשר לעזור בספירה?

נסים זאב: אני מוכן להתנדב.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עד עכשיו הסתדרנו יפה, אז אני מקווה מאוד שלא נזדקק.

נסים זאב: אני מבין, אני לא למדתי ליבה – – –

יולי יואל אדלשטיין: בתום הספירה ולאחר הכרזת התוצאות של ההצבעה מייד תתקיים הצבעה אלקטרונית על ההחלטה השנייה של ועדת הכספים.

יולי יואל אדלשטיין: מי שמעוניין להשתתף ישב במקומו.

מאיר פרוש: – – – מעמד הביניים.

מאיר פרוש: איפה לפיד?

קריאות: – – –

משה גפני: מה זה, לפיד ברח?

דוד אזולאי: יש אישור – – –

משה גפני: יש אישור לנסיעה הזאת?

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת גפני, אם טענת שזאת נסיעה פרטית, אז לא נדרש אישור הממשלה – תרתי דסתרי.

משה גפני: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אם לעומת זה זאת שליחות, אז כנראה יש אישור.

קריאות: – – –

מאיר פרוש: – – – על נתניהו – – –

יולי יואל אדלשטיין: טוב, חברי הכנסת, נרגענו.

יולי יואל אדלשטיין: הבדיחות הסתיימו – –

משה גפני: זה לא בדיחות, זה עצוב – –

יולי יואל אדלשטיין: – – יש לי תוצאות, תוצאות דרמטיות.

משה גפני: – – גועל נפש.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, להלן תוצאות ההצבעה על החלטת ועדת הכספים: בעד – 45, נגד – 39, יש נמנע אחד.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי המליאה אישרה – מליאת הכנסת אישרה את החלטת ועדת הכספים, כנדרש.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, ההצבעה השנייה היא על החלטת ועדת הכספים בדבר צו מס ערך מוסף (שיעור המס על מלכ"רים ומוסדות כספיים) (תיקון), התשע"ג–2013.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה אלקטרונית.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 3 בעד ההחלטה – 43 נגד – 37 נמנעים – 1 החלטת ועדת הכספים בדבר אישור הוראות בצו מס ערך מוסף (שיעור המס על מלכ"רים ומוסדות כספיים) (תיקון), התשע"ג–2013, נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 43, 37 מתנגדים, נמנע אחד.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי גם ההחלטה השנייה של ועדת הכספים, בדבר מס ערך מוסף ושיעור המס על מלכ"רים ומוסדות כספיים, אושרה על-ידי מליאת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הצורך בהקמת ועדת חקירה פרלמנטרית בנושא הנשק הבלתי-חוקי בחברה הערבית

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: הנושא הבא הוא הצעה לסדר-היום מס' 328 לגבי הצורך בהקמת ועדת חקירה פרלמנטרית בנושא הנשק הבלתי-חוקי בחברה הערבית, של חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: – – – לא מצביעים – – –

יולי יואל אדלשטיין: תשובה והצבעה במועד אחר, כן.

יולי יואל אדלשטיין: יש בעצם שתי הצעות על הצורך בהקמת ועדה פרלמנטרית – הראשונה של עיסאווי פריג', לאחר מכן של חבר הכנסת מוחמד ברכה, ולאחר מכן נמשיך בסדר-היום, כי בנושא הזה תשובה והצבעה במועד אחר.

יולי יואל אדלשטיין: עשר דקות לרשות אדוני.

עיסאווי פריג': כבוד היושב-ראש, חברים, לדבר אחרי חוק מביש כזה, זה לא הכי – – –

יולי יואל אדלשטיין: שנייה, הנושא שאתה מעלה הוא מאוד חשוב, גם לא פעם העליתם אותו במליאה, ולכן – סגן שר החינוך חבר הכנסת וורצמן יפסיק לדבר עם חברנו סגן שר האוצר לשעבר וכיום חבר הכנסת יצחק כהן, ושר הרווחה והשירותים החברתיים גם ישב.

יולי יואל אדלשטיין: נכון, חבר הכנסת דוד אזולאי, אתה רוצה שהשר ישב.

יולי יואל אדלשטיין: ויושב-ראש סיעת יש עתיד חבר הכנסת שלח, השיחה חשובה, אבל לא במליאה.

יולי יואל אדלשטיין: והשר שטייניץ גם ישב, ליד חברות הכנסת – השר שטייניץ – אין תגובה של השר שטייניץ.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת שלי יחימוביץ, תעזרי לי לזכות בתגובה של השר.

יולי יואל אדלשטיין: הנה, הוא הגיב.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

עיסאווי פריג': ציפיתי שלפחות שר המשטרה – שאני אזרח והוא אמור לתת לי את הביטחון וביטחון הפנים המינימלי – ציפיתי שרק מטעמי כבוד מינימליים הוא לפחות יהיה נוכח אתנו במליאה.

קריאה: הוא הלך – – –

עיסאווי פריג': ככה זה?

עיסאווי פריג': אז צר לי מאוד שהשר לביטחון הפנים לא נמצא אתנו.

עיסאווי פריג': כמו שאמר היושב-ראש – – –

מיקי לוי: – – –

עיסאווי פריג': אתה כולבויניק הפכת, סגן השר.

עיסאווי פריג': קיבלת תפקיד קלאסי.

עיסאווי פריג': הנושא שאני מעלה היום, ומעלה אחרי חבר הכנסת ידידי מוחמד ברכה, הוא נושא כאוב, נושא שדיברנו עליו רבות, נושא שמלווה אותנו יום-יום – צר לי מאוד – בחברה הערבית.

עיסאווי פריג': מאז שנבחרתי לכנסת לקחתי על עצמי בנדר שאני לא מרפה מהנושא הזה.

עיסאווי פריג': הנושא הזה ימשיך ללוות אותי בכל כהונתי בכנסת.

עיסאווי פריג': נושא הביטחון האישי של האזרח, במיוחד האזרח שלא מרגיש שיש לו ביטחון אישי, במגזר הערבי, בחברה הערבית, הוא הנושא הכאוב ביותר שאנחנו נתקלים בו.

עיסאווי פריג': חברים, כשאין לך ביטחון אישי, אתה לא יכול לייצר.

עיסאווי פריג': המחשבה שלך נגמרת, עוצרת.

עיסאווי פריג': אתה לא יכול לנהל חיי יום-יום תקינים.

עיסאווי פריג': הביטחון האישי הנרמס יום-יום בחברה הערבית, אדוני היושב-ראש, זועק לשמים.

עיסאווי פריג': אין יום – אין יום שאתה לא שומע צרור יריות ברחוב הערבי.

עיסאווי פריג': הכאב הולך וגדל מיום ליום והגיע לבתים רבים.

עיסאווי פריג': ואין מושיע.

עיסאווי פריג': הנשק הבלתי-חוקי במגזר הערבי הפך להיות חוקי; מי שאין לו נשק הוא חריג – מי שאין לו נשק הוא חריג.

עיסאווי פריג': בחברה נורמלית – שמענו את זה בוועדת הכספים, ושומעים את זה כל יום – בחברה נורמלית מקימים קבוצות רכישה; קבוצות רכישה לרכישת מניות שירכשו שליטה וכדי שתהיה להן עוצמה כלכלית.

עיסאווי פריג': אצלנו בחברה הערבית יש קבוצות רכישה, אבל קבוצות רכישה מסוג אחר; קבוצות רכישה של כלי נשק.

עיסאווי פריג': זאת קבוצת הרכישה הנפוצה ביותר, חברים, במגזר הערבי.

עיסאווי פריג': בקרב כלל הצעירים, וחלק לא מבוטל מהם בני טובים, ארבעה-חמישה צעירים בגיל הביניים, כל אחד חוסך לו איזה 1,000, 2,000 שקל, מגיעים לסוף חודש, מגיעים לעשירייה שלהם, וקונים כלי נשק.

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': אני רוצה לתת הגנה לעצמי.

אראל מרגלית: דווקא בני הטובים קונים נשק?

עיסאווי פריג': לא הבנתי.

אראל מרגלית: דווקא בני הטובים קונים נשק?

עיסאווי פריג': בני הטובים, כי אין להם הגנה.

עיסאווי פריג': הם יהיו חריגים בחברה, כי אין להם הגנה.

עיסאווי פריג': מה אנחנו צריכים את לבנון וסוריה והטילים?

עיסאווי פריג': אתה נמצא בשוק – אני, לשם השוואה, יצאתי לעשות בדק – יש לי לקוחות שאני מייצג.

עיסאווי פריג': אמרתי לעצמי: אני רוצה לקנות כלי נשק.

עיסאווי פריג': אין לי נשק.

עיסאווי פריג': לא יצא לי שנגעתי בנשק אף פעם, לא יודע איך יורים בו.

עיסאווי פריג': קראתי: רוצה כלי נשק – רוזנטל צוחק.

עיסאווי פריג': תשמע, אחי, זה דבר חדש עבורי.

עיסאווי פריג': אמרו לי: מה אתה רוצה, עיסאווי?

עיסאווי פריג': והתחילו להגיד לי כל מיני סוגים.

ראובן ריבלין: מה אמרו?

עיסאווי פריג': נשבע לך.

ראובן ריבלין: אבל מה אמרו?

ראובן ריבלין: לא שמעתי.

עיסאווי פריג': לקוחות אצלי במשרד.

עיסאווי פריג': אני יודע מי יש לו נגיעה בעולם הזה.

עיסאווי פריג': אני רוצה לקנות כלי נשק.

עיסאווי פריג': אמרו לי: אין בעיה, איזה סוג אתה רוצה?

עיסאווי פריג': ואז התחיל – עולם חדש עבורי – והתחילו לזרוק שמות.

עיסאווי פריג': תראה איזה שמות זרקו לי.

עיסאווי פריג': צריך רק כמה אלפי שקלים, אתה מסודר, תגיד לי כמה אתה צריך.

עיסאווי פריג': זה מתחיל מ-7,000 שקל.

עיסאווי פריג': 7,000 שקל, תשמע איזה סוגים, שמות שאני צריך להתרגל אליהם.

עיסאווי פריג': אתה יכול לקנות אקדח – קו"ף, רי"ש, למ"ד, וי"ו – איך זה נקרא?

עיסאווי פריג': איך?

קריאה: – – –

עיסאווי פריג': "קרָלו".

עיסאווי פריג': "קרלו" מייצור מצרי.

עיסאווי פריג': זה הסוג הראשון.

מיקי רוזנטל: זה ייצור ביתי.

עיסאווי פריג': הסוג השני – אפשר להשיג אקדח FN צ'כי, או "ברטה".

קריאה: – – –

עיסאווי פריג': זה הסוג השני, זה מה שאמרו לי.

עיסאווי פריג': תראה, הסוג השני למתקדמים.

מיקי רוזנטל: כמה, כמה זה?

עיסאווי פריג': זה בעשירייה.

עיסאווי פריג': הסוג השני למתקדמים – תמורת עשרות אלפי שקלים בודדים – M-16.

מיקי לוי: כמה?

מיקי לוי: כמה?

עיסאווי פריג': כמה?

עיסאווי פריג': אתה תמשיך – אתה תענה לי, כי יש לך תפקיד בממשלה.

עיסאווי פריג': תראה, אתה צוחק וזה עצוב.

מיקי לוי: אני מה-זה עצוב.

עיסאווי פריג': אתה צוחק, וזה עצוב – –

מיקי לוי: אני לא צוחק.

עיסאווי פריג': – – אתה צוחק על העלאת מע"מ וצוחק שאין ביטחון אישי.

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': ערבי מת – ערבי טוב.

עיסאווי פריג': אתה צוחק, וזה לא יפה.

מיקי לוי: חס וחלילה.

עיסאווי פריג': וזה לא יפה.

מיקי לוי: חס וחלילה.

מיקי לוי: אל תנצל את זה.

מיקי לוי: חס וחלילה.

עיסאווי פריג': יפה.

עיסאווי פריג': אז M-16 – כמה עשרות.

עיסאווי פריג': יש דבר חדש בצה"ל, אמר לי הבחור, יש דבר – אני באמת לא יודע.

עיסאווי פריג': צור, אתה איש צבא וזה – M-18, יש דבר כזה?

עיסאווי פריג': זה חדיש.

דוד צור: – – –

עיסאווי פריג': יש?

עיסאווי פריג': יש?

יאיר שמיר: מטוס F-18.

עיסאווי פריג': לא, נשק אוטומטי.

עיסאווי פריג': עכשיו – – –

קריאה: – – –

עיסאווי פריג': שנייה, אם אתם רוצים יותר השקעה – – –

משה מזרחי: עיסאווי, זה M-16 פלוס מע"מ.

עיסאווי פריג': לא, אומרים: זה חדיש בשוק.

עיסאווי פריג': אתם תצליחו לעשות מזה הצגת תיאטרון.

עיסאווי פריג': "הבימה", "הבימה".

מיקי לוי: – – –

יצחק וקנין: אדוני סגן השר.

עיסאווי פריג': "הבימה" – בינתיים אנשים מתים.

יצחק וקנין: אדוני סגן שר האוצר.

עיסאווי פריג': לא, תן למיקי.

יצחק וקנין: אולי כבודו ישב במקומו?

אראל מרגלית: M-18.

עיסאווי פריג': איך?

אראל מרגלית: M-18 – עם המע"מ.

מיקי לוי: עם המע"מ.

מיקי לוי: בסדר.

מיקי לוי: עכשיו, למתקדמים, למתקדמים, תמורת כמה עשרות אלפי שקלים אפשר להשיג – אתם מוכנים באמת להשקיע?

מיקי לוי: ככה הוא אומר לי: אתה רוצה להשקיע, עיסאווי?

מיקי לוי: טיל "לאו".

קריאה: או-אה.

עיסאווי פריג': מה אני אומר לך? טיל "לאו".

עיסאווי פריג': אנשים נעצרים על זה, טילי "לאו" – נכון, אבו ברכה?

עיסאווי פריג': תפאדל, הנה החברים שלי.

עיסאווי פריג': טיל "לאו".

אראל מרגלית: טיל "לאו" זה קל.

אראל מרגלית: בקושי שוקל.

עיסאווי פריג': טיל "לאו".

עיסאווי פריג': עכשיו – – –

משה מזרחי: – – –

עיסאווי פריג': מזרחי, אבל, תקשיב, לא צריך לדרום-לבנון.

עיסאווי פריג': מה הוא אומר לי?

עיסאווי פריג': גם מא"ג עם תושבת על הרכב אפשרי.

עיסאווי פריג': ואמרו לי: במא"ג יש שני סוגים.

יצחק וקנין: זה נראה לי כמו המיליציות בסוריה.

עיסאווי פריג': אני נשבע לך, זה מה שקורה במגזר.

עיסאווי פריג': אתם – 20,000 כלי נשק בלתי חוקיים מטירה עד כפר-קאסם.

עיסאווי פריג': אזור מלחמה.

עיסאווי פריג': אבל זה מופנה – ערבי נגד ערבי, אז מה זה משנה.

עיסאווי פריג': ערבי מת זה לא ידיעה תקשורתית.

עיסאווי פריג': שתי ילדות קיפחו את חייהן, קיבלו איזה ידיעה בעמוד האבל, בעמוד 20 ב"ידיעות אחרונות".

משה מזרחי: גם ברחוב היהודי נהרגים אזרחים.

עיסאווי פריג': תלוי מי ותלוי איפה הם, אם זה פריפריה או במרכז העניינים.

משה מזרחי: גם חפים מפשע נהרגים.

עיסאווי פריג': אז אתה מבין?

עיסאווי פריג': אז מה שאני אומר: המא"ג הזה – 250 ו-500, אמרו לי.

עיסאווי פריג': אז קבוצות הרכישה האלה, שקמות – וזה אני אומר לכם: יש לי שכן, עמרי, יש לו המשרדים של החברה, לפני שהיה חבר כנסת, ליד כפר-קאסם.

עיסאווי פריג': נכון, עמרי?

עמר בר-לב: עמר, עמר.

עיסאווי פריג': עמר, סליחה, עמר.

עיסאווי פריג': עמר, שכני העסקי.

קריאה: הוא מחמם אותך.

עיסאווי פריג': למה, אני מחמם אותו?

עיסאווי פריג': עמר, שיהיה עמר.

עיסאווי פריג': אתה מכיר צעירים ערבים, נכון?

עיסאווי פריג': אתה מכיר אותם מעולם אחר – היי-טק, לא נהג מונית ולא מטאטא ולא בנאי.

עיסאווי פריג': מהברנז'ה האחרת.

עיסאווי פריג': מה מספרים לך, עמר?

עיסאווי פריג': לא מספרים לך על הפשע הערבי – הטרור שהפך להיות, שגורם לאי-נחת בכל בית ובית בכפר-קאסם ובכל האזור.

עמר בר-לב: לקחו לאחד העובדים את המכונית.

עיסאווי פריג': יפה.

עיסאווי פריג': עכשיו, לפני שבועיים, לפני שבועיים – סיפור בכפר-קאסם.

עיסאווי פריג': שתי כנופיות, כנופיה רצתה לנקום בכנופיה השנייה ברחוב הראשי.

יצחק וקנין: חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

עיסאווי פריג': לא לא לא, לקח לי שתי דקות.

יצחק וקנין: לא לא, אני רציתי – – –

עיסאווי פריג': בסדר.

יצחק וקנין: תהיה קצת סבלני – – –

עיסאווי פריג': אני עוד לא התחלתי.

יצחק וקנין: אנין מבין שאתה בלהיטות הדיבור.

יצחק וקנין: אני מוסיף לך עוד דקה.

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': שתיים מגיע לי.

יצחק וקנין: אם תרצה עוד דקה, אני אוסיף לך.

עיסאווי פריג': לא, מה קרה?

עיסאווי פריג': מה?

עיסאווי פריג': אני עוד לא הקראתי מה שכתבו לי.

יצחק וקנין: מה, יש עוד כלי נשק?

עיסאווי פריג': לא.

עיסאווי פריג': זה כלי נשק, אבל לא הקראתי.

יצחק וקנין: הנה.

יצחק וקנין: נתתי לך עוד שתי דקות.

עיסאווי פריג': בסדר.

עיסאווי פריג': תודה, תודה, כבוד היושב-ראש.

עיסאווי פריג': הנושא כל כך חשוב.

עיסאווי פריג': הנושא – נכון שאנחנו החצר האחורית, וכל מה שקורה בחצר האחורית פחות מעניין.

עיסאווי פריג': הרי "לא יגיע אלי".

עיסאווי פריג': אבל, חברים, זה יגיע.

עיסאווי פריג': זה עניין של זמן, אל תשלו את עצמכם.

עיסאווי פריג': נכון, חבר הכנסת פייגלין?

עיסאווי פריג': זה יגיע.

משה זלמן פייגלין: אתם אשמים.

עיסאווי פריג': זה יגיע.

משה מזרחי: הוא מסכים אתך, אבל בהיבטים אחרים.

עיסאווי פריג': לא, לא.

עיסאווי פריג': זה מתחיל מההיבטים האלו.

עיסאווי פריג': לפני שבועיים, בכפר-קאסם, שתי כנופיות, יורים האחד על השני ברחוב הראשי, רחוב סולטאני.

עיסאווי פריג': הרחוב הראשי של היישוב.

קריאה: רחוב נחמד.

עיסאווי פריג': לא נחמד.

עיסאווי פריג': רחב, יפה.

עיסאווי פריג': התחילו – כנופיה אחת לנקום בשנייה, לאור היום, בשעה 13:00, אחר הצהריים.

עיסאווי פריג': מי הקורבן?

עיסאווי פריג': רבותי, ילד בן 14, תוך כדי שהוא מזיז עגלת נכה של אבא.

עיסאווי פריג': והוא נאבק על חייו ב"בילינסון".

עיסאווי פריג': מה קרה?

עיסאווי פריג': תראו בפייסבוקים, בכל התקשורת.

עיסאווי פריג': ילד בן 14 קיבל כדור – כאן.

עיסאווי פריג': והמשטרה, כשדיברתי עם קצין המודיעין של האזור, אומר לי: עיסאווי, מה שהצלחנו למצוא – 110 קליעים.

עיסאווי פריג': זה מה שהצליחו למצוא.

עיסאווי פריג': 110 קליעים ברחוב ראשי בעיר שמונה 21,000 תושבים.

עיסאווי פריג': מה עושים התושבים?

עיסאווי פריג': עכשיו, הרבה חברים יהודים שלא מזדהים אתנו, אומרים – עיסאווי, הבעיה אצלכם, בעיית חינוך, בעיה, בעיה.

עיסאווי פריג': אז יפה מאוד.

עיסאווי פריג': גם לנושא הזה אני אתייחס.

עיסאווי פריג': אני מודה שההיבט הזה מחייב טיפול משני הכיוונים: מהחברה הערבית, אבל גם הממסד שאמור לספק לי את הביטחון, שלא יציף אותי בנשק בלתי חוקי, בנשק שקל מאוד להשיג, בנשק שכל אזרח יכול להשיג.

יצחק וקנין: נא לסיים.

עיסאווי פריג': עכשיו, הנושא האחרון, נושא החינוך.

עיסאווי פריג': אני רואה של-30% מקרב החברה הערבית יש תעודת בגרות.

עיסאווי פריג': 65 שנה אנחנו במדינה, ורק 30% יש להם תעודת בגרות.

עיסאווי פריג': הכשל המקצועי החינוכי שכולם שותקים עליו 65 שנה – גם האזרח אשם, ולא הממסד – דורשני.

עיסאווי פריג': איפה החינוך?

עיסאווי פריג': ואיפה השר לביטחון הפנים שייתן לי קצת, קצת?

עיסאווי פריג': אתה אזרח שצריך לתת לך הגנה.

עיסאווי פריג': חברים, קחו את העניין מאוד ברצינות.

עיסאווי פריג': תודה לכם.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יצחק וקנין: הצורך בהקמת ועדת חקירה פרלמנטרית בנושא התרחבות ממדי הפשיעה, האלימות והשימוש בנשק חם בקרב הציבור הערבי

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת מוחמד ברכה עם הצעה דומה לסדר-היום, מס' 384 – הצורך בהקמת ועדת חקירה פרלמנטרית בנושא התרחבות ממדי הפשיעה, האלימות והשימוש בנשק חם בקרב הציבור הערבי.

יצחק וקנין: לרשותך, חבר הכנסת ברכה, עשר דקות.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, המנגנון של הצעה לסדר-היום בדבר הקמת ועדת חקירה פרלמנטרית, יש לו מסלול מיוחד בתקנון הכנסת, וכנראה זה לא מובן לאנשים מרכזיים בממשלה.

מוחמד ברכה: מייד חושבים שהמגמה, או הכוונה להציב כתב אישום, ואז ועדת החקירה תהיה מעין כלי ניגוח.

מוחמד ברכה: ועדות חקירה פרלמנטריות בתולדותיה של הכנסת היו אקט מאוד חשוב כדי להתעמק בסוגיות מסוימות.

מוחמד ברכה: אני יכול לתת שתי דוגמאות משתי ועדות שכיהנתי בהן, שתי ועדות חקירה פרלמנטריות.

מוחמד ברכה: האחת, בנושא בדיקת הפערים החברתיים במדינת ישראל, והוועדה הזאת הוציאה תחת ידיה דוחות מרתקים וחשובים.

מוחמד ברכה: ועדת חקירה פרלמנטרית אחרת שכיהנתי בה הייתה הוועדה לבדיקת תאונות הדרכים, וגם שם התקבלו מסקנות שחלקן הגדול גם מיושם ואומץ על-ידי משרדי הממשלה השונים, משרד התחבורה ואחרים.

מוחמד ברכה: הייתה לי שיחה היום עם השר אהרונוביץ בנושא הזה והוא אמר לי – מה, אני לא רוצה ועדת חקירה, מה, כדי להתחיל לתקוף את המשטרה?

מוחמד ברכה: כנראה זה לא ברור דיו.

מוחמד ברכה: אני חושב שהכנסת רשאית וחייבת לטפל בתופעה של הפשיעה שקיימת בקרב הציבור הערבי.

מוחמד ברכה: הכנסת לא יכולה להתייחס לנושא הזה רק דרך הצעות חולפות לסדר-היום או הצעות רגילות, אפילו.

מוחמד ברכה: אני חושב שהתופעה מתרחבת בצורה מדאיגה ביותר כך שהיא מסכנת את חיי היום-יום, מסכנת את הפרט, מסכנת את הקולקטיב החברתי, מסכנת את הכלכלה, מסכנת את מערכת החינוך, מסכנת את השקט החברתי.

מוחמד ברכה: ומי שחושב, רבותי, מי שחושב שהוא יכול לטאטא את הפשע מנתניה לטייבה או מהיישובים היהודיים ליישובים הערביים, סופו שידע וילמד על בשרו שלפשע ולהתרחבותו אין גבולות.

מוחמד ברכה: אגב, אני חייב לומר, וזה דבר שאמרנו כמה פעמים, שמידת שיתוף הפעולה בין יהודים לערבים הגבוהה ביותר במדינת ישראל היא בעולם הפשע.

מוחמד ברכה: כשארגוני הפשע נכנסו למצוקה בנתניה, עברו לטייבה.

מוחמד ברכה: כשהיה מבצע מסיבי של המשטרה בלוד, זה עבר ליפו.

מוחמד ברכה: לכן, אין אפשרות להתייחס למקומות מסוימים כאל מקומות סטריליים, נקיים מפשע, בזמן שציבור שלם או יישובים שלמים נאנקים תחת הפשעים האלה, תרתי משמע.

מוחמד ברכה: לעניין הזה, וזה מה שנדרש מהכנסת בוועדת חקירה פרלמנטרית – לעניין הזה נדרשים צעדים של בדיקה בכמה כיוונים.

מוחמד ברכה: אנחנו לא מדברים רק על ההיבט של ההרתעה או של הענישה, אלא צריך גם כן לטפל ביסודות החברתיים של התרחבות ושל נפיצות הפשע.

מוחמד ברכה: זו שאלה חינוכית, זו שאלה כלכלית, זו שאלה חברתית, זו שאלה פוליטית.

מוחמד ברכה: אבל זו גם שאלה של הרתעה ושל ענישה.

מוחמד ברכה: לכן, כשאנחנו מעלים את הנושא הזה, אומנם הדבר המיידי שעולה על הדעת שהשר לביטחון הפנים הוא זה שאמור להשיב, אבל לדעתי, ראוי בעניין כזה, כל כך קריטי, שראש הממשלה בעצמו הוא אשר יקבל לידיו את המושכות.

מוחמד ברכה: אני יכול לומר לכם, רבותי חברי הכנסת, ובמיוחד אלה שנכנסו לכנסת החדשה, שבקיץ האחרון, בימי הממשלה הקודמת, השר אהרונוביץ הגיש דוח מקיף בממשלה על תופעת התרחבות הפשע והחזקת הנשק בתוך היישובים הערביים.

מוחמד ברכה: והדיון הזה היה יכול לעבור על מי מנוחות.

מוחמד ברכה: מה?

מוחמד ברכה: בסדר, אז אמר, וזהו.

מוחמד ברכה: השר אהרונוביץ אמר לממשלה שאם הנושא הזה לא יטופל בתחום הפלילי, זה יכול לזלוג לתחום הביטחוני.

מוחמד ברכה: ואז כמה שרים קפצו מכיסאותיהם, כולל ראש הממשלה.

מוחמד ברכה: כמה ימים לאחר מכן התנהל כאן דיון, במסגרת 40 חתימות, והעליתי את הנושא הזה, ואחר כך חברי האחרים העלו את הנושא הזה.

מוחמד ברכה: ראש הממשלה, שלא כדרכו, קרא קריאת ביניים שהנושא מאוד כאוב ומאוד חשוב ובואו נשתף פעולה על מנת למגר את התופעה.

מוחמד ברכה: ומה קרה מאז?

מוחמד ברכה: חודשים רבים עברו, ואנחנו לא חשים שיש צעדים אמיתיים ורציניים.

מוחמד ברכה: אומנם באו ואמרו שהם רוצים לעשות את הפרויקט של "עיר ללא אלימות" בכמה יישובים.

מוחמד ברכה: יפה.

מוחמד ברכה: ה"עיר ללא אלימות" הפכה למין במה לגייס אנשים לשירות האזרחי או השירות הלאומי.

מוחמד ברכה: במקום לטפל באמת בשורשים החינוכיים או האנטי-חינוכיים של תופעת הפשע, במקום להביא להקצבת תקציבים למיגור הפשע ולמיגור תופעת הנשק – אני אומר נשק, גם חוקי וגם בלתי חוקי, כי בסופו של דבר הכול מתערבב, ואם נסתכל על כמה דוגמאות, על כמה יישובים, על אחוזי הפענוח של פשעים, של מקרי רצח – לפני כחודשיים השתתפתי בהפגנה שארגנו תושבי טירה מול המשטרה ברמלה לאחר מקרים של רצח.

מוחמד ברכה: ושם דובר על 16 רציחות שהמשטרה לא הגיעה לפענוח אפילו של אחת מהן.

מוחמד ברכה: זה לא מקרה חריג, זה המקרה הרווח.

מוחמד ברכה: משטרת ישראל אינה ידועה ואינה מוכרת כמשטרה חסרת אונים או חסרת אמצעים או חסרת מוחות שיכולים לפענח.

מוחמד ברכה: ויושבים כאן באולם הזה, בקרב חברי הכנסת, כמה אנשים שמילאו תפקידים מרכזיים במשטרה.

באסל גטאס: חסר רק מודיעין.

מוחמד ברכה: ולא חסר מודיעין.

מוחמד ברכה: אני הייתי אומר דבר הרבה יותר מסוכן מזה: יש מקום לַמחשבה שיש מי שמעוניין דווקא שהחברה הערבית, במקום לטפל במצוקותיה ובאינטרסים שלה ובמעמדה ובמיקומה בתוך החברה בישראל, תתבוסס בדמה תוך התעלמות מוחלטת משלטון החוק.

מוחמד ברכה: זו אמירה שהיא מעין כותרת לכתב אישום שמתחתיו יכולה לבוא שורה של אירועים ושל מקרים ושל פשעים ושל רציחות שנתקלים בשוויון נפש מוחלט של המערכת.

מוחמד ברכה: לכן הזנחת העניין הזה, של התרחבות הפשיעה, יכולה לזכות את המתעלמים בכמה ימים של "חדווה".

מוחמד ברכה: אבל זה עוד יגיע לפתח ביתם הם.

מוחמד ברכה: זה יכול להיות מתורגם בתוך החברה הערבית למצבים מסוכנים ביותר, גם בעניין הכלכלי, גם בעניין החברתי.

מוחמד ברכה: לכן, אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, בבקשה – אם רשויות הממשלה השונות ממלאות את תפקידן, או שיש להן תוכניות למלא את תפקידן, בבקשה שיבואו לוועדת חקירה פרלמנטרית ויגידו: זה הדוח שלנו.

מוחמד ברכה: ויבואו פרנסי הציבור הערבי ויגידו: זו המציאות שלנו.

מוחמד ברכה: יבואו הקורבנות ויזעקו את זעקתם בכנסת.

מוחמד ברכה: ותשב ועדה פרלמנטרית של חברי כנסת מסיעות שונות, בנושא שאמור ללכד את כולם – אמור תיאורטית ללכד את כולם, ויגידו את דברם, ויוציאו מתחת ידיהם דוח שיוכל לשמש תשתית לטיפול בבעיה או לעזור בטיפול בבעיה.

מוחמד ברכה: בסופו של דבר, ועדת חקירה פרלמנטרית היא לא ועדת חקירה ממלכתית שצריך לקבל את מסקנותיה ואז הן יהיו מחייבות.

מוחמד ברכה: ועדת חקירה פרלמנטרית היא לא תחליף למשרד החינוך, ולא תחליף למשרד לביטחון פנים, ולא תחליף לרשויות הממשלה, אלא היא הירתמות הריבון, שהוא הכנסת, המערכת הפרלמנטרית, לטיפול בבעיה – לשמוע, לראות, לחבר את הקצוות סביב שולחן אחד כדי לראות איפה אנחנו עומדים ולאן אנו הולכים.

מוחמד ברכה: אני אומר לכם, רבותי, ויכול להיות שהדבר יישמע קשה: הרציחות שהיו – אבל הרציחות שיהיו – דמם של האנשים שנרצחים יהיה בראשה של הממשלה.

מוחמד ברכה: הממשלה חייבת לספק ביטחון אישי לתושבים, זו התכלית של קיומה של מערכת ממלכתית, גם לספק הגנה חברתית ומעטפת של חיי קיום בסיסי, אבל היא חייבת לספק מעטפת של קיום פיזי קודם כול.

מוחמד ברכה: לכן – הכדור אצל הממשלה.

מוחמד ברכה: אני לא יכול להבין, אדוני היושב-ראש, ובזה אני מסיים, אני לא יכול להבין שהממשלה באה עם עמדה שהיא תתנגד, אני לא יכול לתאר לעצמי מצב כזה.

מוחמד ברכה: הכנסת היא ריבונית לבוא ולחקור ולברר נושא מסוים.

מוחמד ברכה: מה הממשלה צריכה להתנגד או להסכים?

מוחמד ברכה: זה חלק מסדרי העבודה של הכנסת, שחברי הכנסת צריכים להחליט עליהם בהתאם לרמת החשיבות ורמת המסוכנות של נושא זה או אחר, והנושא הזה הוא מסוכן, והוא זועק לשמים.

מוחמד ברכה: הקורבנות שמתחת לאדמה זועקים לשמים, והקורבנות שיבואו, אם יהיו, חס וחלילה, יזעקו בראשם של אותם אנשים שמתעלמים מהתופעה הזאת.

מוחמד ברכה: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מוחמד ברכה.

יצחק וקנין: רבותי, כאמור, תשובה והצבעה במועד אחר.

יצחק וקנין: ועדת פרי והשוויון בנטל

יצחק וקנין: אני ממשיך בסדר-היום.

יצחק וקנין: ועדת פרי והשוויון בנטל, הצעות לסדר-היום של כמה מחברי הכנסת, הצעות מס' 414, 420, 425, 443, 453, 455, 457 ו-463.

יצחק וקנין: ראשון הדוברים – חבר הכנסת אראל מרגלית, ואחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי; אחריו – חבר הכנסת יצחק כהן.

יצחק וקנין: ישיב לכל הדוברים אדוני השר יעקב פרי.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

אראל מרגלית: שלוש או חמש?

יצחק וקנין: שלוש.

מיקי רוזנטל: תן לו עוד שתיים.

יצחק וקנין: אתם יודעים שאני עוד לא חסמתי שור בדישו.

יצחק וקנין: לא התכוונתי חלילה וחס שור – – –

אראל מרגלית: עכשיו תיתן לי עוד דקה.

קריאה: – – –

יצחק וקנין: מופיע, מופיע, אני פשוט הקראתי את שלושת הראשונים, כי ראיתי שאחמד טיבי לא נמצא, אז הכנתי את יצחק כהן אם הוא לא יהיה.

יצחק וקנין: אם יצחק כהן לא יהיה – חבר הכנסת משה זלמן פייגלין.

אראל מרגלית: עכשיו בוא נתחיל את הספירה מחדש.

יצחק וקנין: אדוני ידבר ולא ידאג.

אראל מרגלית: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, מכובדי השר פרי, בשנים האחרונות, דווקא כירושלמי וכמישהו שמעורב גם בסקטור העסקי, אני חייב להגיד שחלה תמורה עצומה במגזר החרדי.

אראל מרגלית: קשה לתאר את הממדים שלה.

אראל מרגלית: אני באופן אישי היה לי הכבוד להיות מעורב בהכנסת 5,000 חרדים לשוק העבודה בשבע השנים האחרונות; לא כולם בחברות שהיו קשורות ישירות אלינו, אבל חברות שקשורות להרבה מאוד גורמים שכן קשורים אלינו, בעיקר נשים, אני חייב לציין.

אראל מרגלית: חבורות שלמות של חרדים גם מגויסים והתגייסו.

אראל מרגלית: אני רוצה לומר בצורה ברורה, אפילו מהמראה של התיאטרון שהקמתי בירושלים, יש 450 איש בערב, לפחות עשירית מהם כל ערב הם חרדים, זה נקרא "זאפה בירושלים", ואתה מוזמן, "המעבדה".

אראל מרגלית: ואני חושש שלהתייחס לאי-גיוס כלעבירה פלילית יכול בבת-אחת לסגור את הציבור החרדי, לאחד אותו בסוג של אנטי כלפי הציבור החילוני באופן מסוכן ביותר, שיכול להחזיר אותנו שנים אחורה.

אראל מרגלית: מאסר, עונש, כליאה, בית-סוהר, "אם לא תתגייס יבוא שוטר", אלו הם מושגים שכשאנחנו חושבים עליהם הם חמורים, בעיקר שגם אם אנחנו חושבים שזה לא צודק שהציבור החרדי לא היה חלק מהשוויון בנטל סביב הגיוס, אנחנו חייבים לזכור שבסופו של דבר מדינת ישראל היא שיצרה את המציאות הזאת, ונער או נערה חרדים לא הם שהביאו את המציאות הזאת; המציאות הזאת קיימת כבר הרבה מאוד שנים, מאז קום המדינה.

אראל מרגלית: אבל מה אנחנו פתאום אומרים?

אראל מרגלית: שפתאום באישון לילה תגיע משטרה, סיירת מטכ"ל, השייטת, אולי פתאום נצטרך אותה, כדי לעצור חרדים שלא מתגייסים לצבא?

אראל מרגלית: בשוטים אנחנו נכה?

אראל מרגלית: באיומים אנחנו נעבוד?

אראל מרגלית: וגם בנושא הכלכלי אני חייב לומר, הדחייה של הגיוס של החרדים לגיל 21, אם כבר מתמודדים עם הבעיה, תיצור מצב של תמריץ מאוד גדול להתחתן בגיל צעיר, ואז אנחנו נתמודד עם 4,000 שקל לחודש, לא כמו חייל רגיל, שזה 50,000 שקל בשנה.

אראל מרגלית: ואני מנסה לתאר לעצמי כמה אפשר היה לעשות עם 50,000 לשנה אם היינו רוצים לפתוח את הציבור החרדי בטוב ולא לאיים עליו ברע.

אראל מרגלית: ומי ישלם על זה?

אראל מרגלית: אולי נעלה את המע"מ ל-19%, אולי ככה נממן את זה.

אראל מרגלית: ב-50,000 שקל בשנה אפשר היה לעשות הרבה מאוד דברים.

אראל מרגלית: ואני שואל, אם כבר פוטרים 1,800 עילויים, אז אני רוצה לשאול, למה לא לפטור את המספר היחסי באוכלוסייה של החילונים?

אראל מרגלית: הרי תלמוד תורה זה באמת דבר גדול, אבל גם זן ואמנות אחזקת האופנוע, וגם 12 הקטגוריות של התבונה הטהורה של קנט, וגם דברים של המצאת התא בביולוגיה, וגם נתן זך.

אראל מרגלית: ויש הרבה מאוד חילונים שהם בעצמם עילויים רוחניים, מתמטיים, ביולוגיים.

אראל מרגלית: ואם אנחנו פוטרים, למה אנחנו לא נפטור גם חילונים עילויים משירות?

אראל מרגלית: אני רוצה להבין את ההיגיון שבדבר.

אראל מרגלית: בסופו של דבר החוק הזה, כמו שאני מבין אותו, והוא חדש לנו אז אני מנסה להבין אותו עד סופו, נותן המון כוח בחזרה בידיים של העסקנים של העדה, ולא בידיים של האנשים עצמם.

אראל מרגלית: הוא נותן להם כוח לקבוע באופן מאוד חזק מי ילך ומי יישאר בצורה כזאת שתעמיד את הבעייתיות ותמשיך אותה.

אראל מרגלית: ואני רוצה להגיד באופן כללי, אני בעד דיון אמיתי לגבי הפתיחה של החברה החרדית.

אראל מרגלית: אני בעד דיון לגבי תעסוקה.

אראל מרגלית: אני בעד דיון לגבי שירות לאומי – –

יצחק וקנין: משפט אחרון.

אראל מרגלית: – – ואני גם בעד דיון על השירות הצבאי.

אראל מרגלית: אבל אני רוצה לומר, פוליטיקה של כפייה היא גישה של הפללה כשמשנים מציאות חברתית, סוגרת את אותה קהילה ואותה חברה שאותה אתה רוצה לפתוח בחברה הישראלית, ולזה אני מתנגד נחרצות.

אראל מרגלית: והייתי רוצה שהדיון בחוק הזה ובוועדה יעבור לוועדה לדיונים על הנושא הפלילי, על הנושא של המכסות – בוועדה המתאימה בכנסת.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אראל מרגלית.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אחמד טיבי, ואחריו – חבר הכנסת יצחק כהן.

יצחק וקנין: לרשותך, חבר הכנסת טיבי, שלוש דקות.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: אגב, יש שני דברים במדינה הזאת שבהם יש שוויון בין ערבים ויהודים; חוץ מהם אין שוויון – א.

אחמד טיבי: ביום הבחירות לכל אזרח, יהודי וערבי, יש קול אחד, וחברי כנסת מדברים – שלוש דקות לחבר כנסת יהודי שלוש דקות לחבר כנסת ערבי.

אחמד טיבי: כל השאר – יש פער אדיר.

אחמד טיבי: למשל, בתשתיות; למשל, בתכנון ובנייה; למשל במערכת החינוך.

אחמד טיבי: מכאן אני רוצה לעבור למה שקרוי שוויון בנטל.

אחמד טיבי: מה זה הנטל?

אחמד טיבי: זה השירות הצבאי.

אחמד טיבי: מה זה שירות צבאי?

אחמד טיבי: זה כיבוש – בעיקר עכשיו – כיבוש, מלחמות.

אחמד טיבי: אנחנו לא שם.

אחמד טיבי: אנחנו גם לא רוצים להיות שם.

אחמד טיבי: נתחיל בשירות הצבאי.

אחמד טיבי: אידיאולוגית אנחנו מתנגדים.

אחמד טיבי: גם המדינה פטרה בצו מיוחד את האוכלוסייה הערבית, את האזרחים הערבים מהשירות הצבאי.

אחמד טיבי: ואז לפני שנים מספר מישהו אמר – תחליף לשירות הצבאי של מה שקראו לו שירות לאומי.

אחמד טיבי: וכשהתנגדנו, וחלק מההתנגדות היה – איזה לאום?

אחמד טיבי: לאום יש רק לאום אחד מוכר במדינה הזאת, שזה הלאום היהודי.

אחמד טיבי: אז לאחרונה מנסים בישראבלוף לנסות לעבוד תקשורתית, ואמרו שירות אזרחי.

אחמד טיבי: לאחרונה מנסים, אחרי שיש התנגדות עזה לשירות האזרחי בקרב הציבור הערבי, לומר שירות ציבורי.

אחמד טיבי: מלבד ההתנגדות העקרונית לכל מה שהוא שירות צבאי או תחליפו, שהתחיל במשרד הביטחון אגב ולא בכדי, מנסים לשכנע צעירים ערבים, בעיקר צעירות – 90% מאלה שנמצאים בפרויקט הזה הם צעירות – בדיבידנדים כלכליים.

אחמד טיבי: רווח, שיפור מצב כלכלי.

אחמד טיבי: אדוני, אין הטעיה גדולה יותר מכך.

אחמד טיבי: נקודת המוצא של צעיר יהודי בתחילת דרכו היא פי-שלושה יותר טובה מזו של צעיר ערבי, מכל בחינה שהיא, גם רמת שכר, רמת חיים, תשתיות ביישוב שלו, מערכת חינוך, כפי שהתחלתי ואמרתי, וגם כמה מאות שקלים.

אחמד טיבי: הוא יכול לעבוד ולנסות לצמצם את הפער ולעזור לעצמו ולמשפחתו, שסביר להניח שהיא הרבה פחות מהממוצע של משפחה יהודית מקבילה, אפילו אם הם עובדים באותו סוג של מקצוע.

אחמד טיבי: אפרופו שיפור תמורת שירות, אפילו שירות צבאי, ראה את היישובים הדרוזיים, אדוני היושב-ראש.

אחמד טיבי: שם הם משרתים בצבא – בתי-קברות יפים יש להם, מפעלים אין להם; שוויון עם יישובים יהודיים שכנים אין להם.

אחמד טיבי: ולכן ההתנגדות היא גם עקרונית, גם אידיאולוגית וגם כלכלית.

אחמד טיבי: כי, אגב, נערה שבאה לעבוד בבית-חולים כסניטרית, קרוב לוודאי שהיא תבוא במקום פועלת או סניטרית מאחד היישובים השכנים, ולכן הפגיעה הכלכלית היא מובהקת.

אחמד טיבי: אם הנושא הזה, אפילו כעידוד, יוכנס לחוק, אנחנו נתנגד.

אחמד טיבי: אם נושא של חרדים, חילונים, שירות צבאי וכדומה, נעשה כמו שעשינו במשך שנים רבות, מאז שאנחנו בכנסת, אנחנו לא מתערבים, למרות שכבר אמרתי באחד הנאומים: זה ציפור נפש של מגזר שלם, של אוכלוסייה שלמה, של האוכלוסייה החרדית במצב זה, ואנחנו בדרך כלל אומרים, שתמיד יש לכבד ציפור נפש של אוכלוסייה או מגזר זה או אחר.

אחמד טיבי: תודה, אדוני היושב-ראש.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת יצחק כהן – אינו נוכח במליאה.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת משה זלמן פייגלין, ואחריו – חבר הכנסת משה גפני.

יצחק וקנין: אם הוא לא יהיה – חבר הכנסת בועז טופורובסקי.

יצחק וקנין: לרשותך, חבר הכנסת פייגלין, שלוש דקות.

משה זלמן פייגלין: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי הכנסת, שמענו כאן קודם לכן זעקות שבר באשר לפשיעה הגואה בחברה הערבית, ואני בעד אותן ועדות חקירה שביקשו חברי הכנסת הערבים להקים.

משה זלמן פייגלין: אבל אני חושב שחבר הכנסת אחמד טיבי נתן את התשובה, או חלק מרכזי בתשובה, מדוע אכן עולה הפשיעה בחברה הערבית.

משה זלמן פייגלין: יש קשר הדוק, חבר הכנסת טיבי, בין העובדה שאתם לא עומדים כששרים את "התקווה", מזלזלים בסממני הריבונות של מדינת ישראל, לאופן שבו זה מתורגם לבסוף ברחוב הערבי.

משה זלמן פייגלין: ולא אמשיך ואפרט, כי אני רוצה לומר את דברי לגבי השוויון בנטל.

משה זלמן פייגלין: אדוני השר פרי, למעשה הוועדה שעמדת בראשה היא עלה תאנה.

משה זלמן פייגלין: היא עלה תאנה, ואני אומר זאת לא כמישהו שמתנגד לגיוס לצבא.

משה זלמן פייגלין: אני רואה בגיוס לצבא ערך חשוב, כמובן.

משה זלמן פייגלין: אבל ברור שכל עניין השוויון בנטל הוא בבחינת הכה בחרדים וזכית בבחירות, ועכשיו היה צריך לתרגם את זה לסעיפים כלשהם, והמשימה הזאת הוטלה לפתחך.

משה זלמן פייגלין: הרי אם מחר בבוקר כל החרדים יתגייסו, נדמה לי שהרמטכ"ל יתפטר; הדבר האחרון שהרמטכ"ל רוצה הרי זה את החרדים בצבא.

משה זלמן פייגלין: ממילא יש לו אבטלה סמויה בתוך הצבא, של יותר מ-50%.

משה זלמן פייגלין: אתה יודע, כבוד השר, כמה חיילים מסיימים שירות צבאי משמעותי של שלוש שנים – שירות חובה – מחייבי הגיוס היום?

משה זלמן פייגלין: פחות משליש.

משה זלמן פייגלין: וכמה עושים מילואים היום – מילואים אמיתיים, רציניים, שירות מילואים מלא, בין היכולים לבצע מילואים?

משה זלמן פייגלין: נו, בוא נשמע מספר, כבוד השר פרי, כמה אתה מנחש – כמה עושים מילואים היום?

משה זלמן פייגלין: אתם לא תעלו על הדעת את התוצאה.

יצחק וקנין: 8%.

משה זלמן פייגלין: חצי מזה, 4%.

משה זלמן פייגלין: אז על מה אתם מדברים?

משה זלמן פייגלין: על מה אתם מדברים?

משה זלמן פייגלין: התשובה האמיתית היא שאנחנו מתעסקים כאן בכל דבר חוץ מאשר בביטחון ישראל, מפני שכשמדברים על להתיך את – melting pot, מה שנקרא – להתיך את האוכלוסיות זו בזו, ובנקודה הזאת החרדים צודקים – אתה רוצה להתיך אותי אליך?

משה זלמן פייגלין: אתה רוצה להשתמש באתוס הביטחון כדי להתיך אותי אל העֵבר שלך.

משה זלמן פייגלין: ראש המפלגה שלך הוכיח שאפשר להיות ישראלי בלי לשרת שירות משמעותי בצבא, הוא עשה זאת יפה מאוד, אז באמת, עם כל הכבוד, בואו נאמר את האמת.

משה זלמן פייגלין: האמת היא, רבותי, שצריך להוסיף חירות, לא להוסיף כפייה; כולם צריכים להתגייס לשירות קצר מאוד, של כחודשיים, רובאי 02, להשתחרר לביתם, ואחר כך הצבא יוכל לגייס מתוך מי שירצה להתנדב ולהתגייס לשירות משמעותי – ורבים ירצו בזה – יוכל לגייס את האנשים למסלול שדומה למסלול מקצועי משמעותי, שישלב גם אימון מקצועי של ממש, גם לימודים אקדמיים, גם משכורת טובה וגם מעמד חברתי גבוה.

משה זלמן פייגלין: ואז יהיה לנו גם צבא מקצועי, גם צבא שאכן כל שדרות האוכלוסייה יעברו את החוויה הבסיסית שלו, גם נחסוך, שימו לב, 10 מיליארד שקל בשנה.

משה זלמן פייגלין: טוב שאתה נמצא כאן, אדוני סגן שר האוצר – 10 מיליארד שקל בשנה עולה רק אובדן התוצר מגיוס חובה; 10 מיליארד, רק שם.

משה זלמן פייגלין: שם נמצא הכסף הגדול, בגלל אותו אתוס, אתוס צבא העם, שכבר מזמן לא נכון, כפי שהראיתי בפרטים קודם לכן.

משה זלמן פייגלין: שם קבור הכלב, שם נמצאת התשובה האמיתית, בתוספת חירות ולא בתוספת כפייה.

משה זלמן פייגלין: אני אסיים בהודעה.

משה זלמן פייגלין: בחודש הבא, ב-12 ביוני, אני מכנס את השדולה לצבא מקצועי כאן בכנסת.

משה זלמן פייגלין: אתם כולכם מוזמנים לבוא להשתתף ולשמוע את פירוט הנתונים שעליהם דיברתי עכשיו.

משה זלמן פייגלין: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת משה זלמן פייגלין.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת משה גפני, ואחריו – חבר הכנסת בועז טופורובסקי.

מיקי לוי: – – –

יצחק וקנין: סלח לי, כנראה כבודו לא יודע את התקנון.

יצחק וקנין: ברגע שקראתי לחבר כנסת לעלות, אני תמיד אומר את הבא בתור – הבא בתור – באותה שנייה אמרתי:

יצחק וקנין: אם הוא לא יהיה, יעלה חבר הכנסת טופורובסקי.

מיקי לוי: תורו עבר.

יצחק וקנין: אין דבר כזה.

יצחק וקנין: תורו עבר אם הוא לא נכח במליאה בשעת – וגם זה נתון לשיקול דעתו של היושב-ראש, ואני בדרך כלל הולך לפנים משורת הדין, וגם מאפשר.

יצחק וקנין: במקרה הזה הוא נכח בזמן שקראתי לו.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת משה גפני, שלוש דקות.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, אני לא הולך לנצל את שלוש הדקות.

משה גפני: אני לא ידעתי שהגישו בשמי את ההצעה הזאת לסדר-היום, זה העוזרים שלי ובהנהלת הסיעה.

משה גפני: אני לא הייתי מגיש על זה הצעה לסדר-היום.

משה גפני: אני אין לי דיון בכלל בנושא הזה, לא רלוונטי.

משה גפני: אבל מכיוון שהגישו, אני רק רוצה להגיד לכם משפט אחד.

יצחק וקנין: אני חושב ששנינו עשינו צבא, נכון?

משה גפני: כן.

משה גפני: המקום שאני מכיר, שהיה גם בספרות הילדים אצלנו, שמי שלומד תורה הוא עבריין, זה היה רומי.

משה גפני: והפעם השנייה – המקום שמי שלומד תורה הוא עבריין זה מדינת ישראל.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת משה גפני.

יצחק וקנין: קצר ולעניין.

יצחק וקנין: חבר הכנסת בועז טופורובסקי, ואחריו – חבר הכנסת יעקב מרגי, עם הצעה רגילה.

יצחק וקנין: שלוש דקות.

יצחק וקנין: אני אפילו לא אאפס את השעון, אני אוסיף דקה.

בועז טופורובסקי: אולי אני אספיק בשלוש דקות.

בועז טופורובסקי: אדוני היושב-ראש, כבוד השר פרי, כבוד השר כהן, יעקב, אני אומר לך, עם כל מה שהיה כאן, כל האנשים שעלו לדבר, עוד אפשר לחשוב שאנחנו עושים משהו רע.

בועז טופורובסקי: חשוב להבין כאן, ולהסביר כאן, מעל בימת הכנסת: זה יום היסטורי, יום שעם ישראל שמח שהגיע, נאבק עליו הרבה מאוד שנים – תם עידן חוק טל.

בועז טופורובסקי: תם עידן חוק טל.

בועז טופורובסקי: אני הייתי בהרבה מאוד הפגנות כדי לבטל את חוק טל, כדי להביא לשוויון בנטל.

בועז טופורובסקי: הייתי חבר בהרבה מאוד ארגונים שכל המטרה שלהם – כל המטרה שלהם הייתה אחת: שיהיה שוויון בנטל במדינת ישראל.

בועז טופורובסקי: והנה מגיע סוף-סוף יום היסטורי, יום שבו אנחנו מתקדמים צעד אדיר לכיוון שוויון בנטל אמיתי ומהותי במדינת ישראל.

בועז טופורובסקי: צעד אדיר, ואני מצדיע לך, יעקב פרי.

בועז טופורובסקי: כל הכבוד.

בועז טופורובסקי: אני מצדיע לעבודה של הוועדה, ולכל חברי הוועדה, אני מצדיע לממשלה, ולנו, הכנסת, כי אנחנו הולכים לחוקק חוק – בפעם הראשונה זה לא יהיה הוראת שעה, זה לא יהיה חוק זמני, זו לא תהיה רק החלטת ממשלה, זה יהיה חלק מחוק שירות ביטחון, שבו כולם ישרתו, גם חרדים, גם חילונים, הדם שלנו יהיה זהה ושווה.

בועז טופורובסקי: העונש עלינו יהיה זהה ושווה, ואם אני לא אשרת אני אלך לכלא, ואם אני חרדי ואני לא אשרת אני אלך לכלא, ואם יבוא איזה גורו שמאלני פציפיסטי ויגיד לי לא לשרת, גם הוא יישפט, ואם יבוא רב ויגיד לא לשרת, גם הוא יישפט, וכל מי שלא יביא את המינימום וישרת את המינימום למען מדינת ישראל, בסופו של דבר יצטרך לבוא חשבון בפני החוק.

בועז טופורובסקי: זוהי היסטוריה שעם ישראל מודה – ומחכה לה הרבה מאוד זמן.

בועז טופורובסקי: אני שמח שהיא הגיעה, זה הישג גדול מאוד.

בועז טופורובסקי: יש עוד הרבה מאוד הישגים שחשוב שנפרט אותם כאן.

בועז טופורובסקי: אנחנו מקדמים את השוויון בין המינים – סוף-סוף השירות של הגברים מצטמצם מעט, השירות של הנשים עולה מעט.

בועז טופורובסקי: הרעיון כאן הוא לא רק שירות שווה, אלא עצם זה שסוף-סוף לא תהיה אפליה מינית ברגע הכניסה לצה"ל.

בועז טופורובסקי: היום אם אישה מגיעה, היא מופנית לסוג מקצועות שונה, ואם גבר מגיע, הוא מופנה לסוג מקצועות אחר, בתירוץ של זמני השירות.

בועז טופורובסקי: סוף-סוף גם זה יתחיל להשתנות, סוף-סוף בן-אדם שיגיע לצבא, הצבא יסתכל וירצה אותו לפי כישוריו, בלי קשר אם הוא חרדי, אם הוא אישה, אם הוא גבר, אם הוא חילוני או אם הוא בן 18 או 21.

בועז טופורובסקי: זאת מהפכה, גבירותי ורבותי.

בועז טופורובסקי: הקמת הרשות לשירות אזרחי זאת מהפכה שיכולה להיות מהפכה אפילו יותר גדולה מהנושא של השירות הצבאי.

בועז טופורובסקי: בעצם יהיו כאן הרבה מאוד אנשים – עשרות אלפי אנשים – שייכנסו למעגל השירות האזרחי, שיעזרו לשוטרים במשטרה, לסוהרים בבתי-הסוהר, לאחיות בבתי-החולים, לעובדים הסוציאליים בשירותי הרווחה, ויעשו מהפכה במדינת ישראל.

בועז טופורובסקי: תארו לכם כמה אנשים שכחלק מהחובה שלהם כלפי המדינה באים ועוזרים למדינה.

בועז טופורובסקי: זה יעשה שינוי גם למדינה, אבל גם שינוי פנימי אצלנו.

יצחק וקנין: משפט אחרון.

בועז טופורובסקי: כל כך הרבה אנשים שיבואו ויעזרו ויתרמו מעצמם.

בועז טופורובסקי: גם המיעוטים, אומנם עוד לא הגענו לשוויון מלא, אבל גם המיעוטים, בסופו של דבר, אני מאמין שיגיע היום שגם הם ישרתו, ויעשו שירות אמיתי למען המדינה.

יצחק וקנין: תשאיר את זה לבחירות הבאות.

בועז טופורובסקי: עוד חמש שנים, 6,000 – 6,000 אנשים מקרב המיעוטים ייכנסו לשירות האזרחי.

בועז טופורובסקי: 6,000 אנשים זה קפיצה אדירה, זה פשוט יביא לתוצאה מדהימה בחברה הישראלית, וכדאי מאוד שנדע להעריך את זה.

בועז טופורובסקי: אני חייב להגיד לאחי החרדים – אומנם אני לא מהמפלגה הזאת, אבל – אחי החרדים, נעשתה כאן בדיקה רבה מאוד, והייתה הרבה מאוד התייחסות לשינוי שקורה אחרי 65 שנה בחברה החרדית.

בועז טופורובסקי: אנחנו באים לקראת החרדים.

יעקב מרגי: – – –

בועז טופורובסקי: הגיוס מתחיל בגיל 21 – – –

יצחק וקנין: תודה.

בועז טופורובסקי: הנה, אני מסיים, אל תדאג.

בועז טופורובסקי: אנחנו נעזור להרבה חרדים סוף-סוף לא להיות תלויים בקצבאות המדינה, אלא לצאת לעבוד, להכשיר אותם לעבודה, לתת להם את כל הכלים בשביל שיוכלו סוף כל סוף לעבוד ולהיות אזרחים יצרנים ואזרחים טובים שמרגישים שהם נותנים ותורמים למען המדינה ולמען עצמם, ולא תלויים באחרים.

בועז טופורובסקי: לבסוף, משפט אחרון – משפט אחרון, ברשותך.

יצחק וקנין: יש לי הרבה סבלנות.

בועז טופורובסקי: היום היו הרבה מאוד ספינים והרבה מאוד תדרוכים, מי מכופף את מי, מי מקפל את מי – יש כאן איזה סוג של אבסורד: האנשים שבעד השוויון בנטל ניסו להראות שמצליחים לכופף נגד השוויון בנטל, כדי לקבל קרדיט על זה שהם בעד השוויון בנטל.

בועז טופורובסקי: אם מישהו הבין את האבסורד כנראה הוא בן-אדם מיוחד.

בועז טופורובסקי: בכל מקרה, יש עתיד לא התקפלה, לא זזנו ממה שהבטחנו לבוחר.

בועז טופורובסקי: עד יולי 2016 אנחנו נעמוד בכל יעדי הגיוס שהבטחנו.

בועז טופורובסקי: תודה רבה.

יעקב מרגי: תכתוב בפייסבוק.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת בועז טופורובסקי.

יצחק וקנין: יעלה אחרון הדוברים, חבר הכנסת יעקב מרגי, בהצעה רגילה; עשר דקות.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי השרים, מכובדי השר יעקב פרי, יושב-ראש הוועדה, ועדת פרי סיימה את עבודתה, הגיעה למסקנות שהגיעה.

יעקב מרגי: אני, ברשותכם, רוצה לסקור בקצרה תהליך מסוים שקדם להקמת הוועדה.

יעקב מרגי: קברניטי המדינה, מיום הקמתה, הבינו את הצורך וקבעו מסגרת ומסלול לבני הישיבות.

יעקב מרגי: 65 שנה נהגה המדינה כפי שנהגה, והחברה החרדית נהגה כפי שנהגה.

יעקב מרגי: והנה לאחרונה, בעשור וחצי האחרונים, קצת יותר, התעוררה שאלת דחיית השירות של בני הישיבות, נולד חוק טל שהבין את הצורך באותה הדרגתיות, למצוא את המסלול לשילוב בני הישיבות, כפי שאתם אומרים במילות הקסם, שילוב בני הישיבות בחברה החרדית.

יעקב מרגי: כבר בקדנציה הקודמת וזו שקדמה לה הוארך תוקפו של חוק טל, ובקדנציה האחרונה שהייתי שותף לה, לממשלה האחרונה – עשתה מעט, לא מספיק, שיפרה והוסיפה מסלולים לשירות האזרחי ולשירות הלאומי.

יעקב מרגי: כמו כן, הקימה מסגרות מיוחדות בשיתוף הצבא לאוכלוסייה החרדית.

יעקב מרגי: היו מגמות חיוביות, המספרים עלו.

יעקב מרגי: לטעמכם לא היו מספיקות, לטעם בית-המשפט – לא מספיק.

יעקב מרגי: אבל מה עושה חברה מתוקנת, ממשלה רצינית?

יעקב מרגי: לוקחת את אותן מגמות – לו זה היה בתחום הכלכלי או בתחום עסקי, היו לוקחים את אותן מגמות חיוביות ובודקים איך אפשר להעצים אותן.

יעקב מרגי: אבל מה?

יעקב מרגי: איך אמרו חז"ל?

יעקב מרגי: אני לא רוצה לומר את הססמאות שנאמרו היום – כל המצר לישראל כנראה נעשה ראש.

יעקב מרגי: זו ססמה טובה, משווקת טוב לאוזן, הנושא החרדי והחרדי.

יעקב מרגי: שמתם את כל הצרות של החברה הישראלית, שמתם את כל בעיות הכלכלה של החברה הישראלית, את כל בעיות החברה של החברה הישראלית, של מדינת ישראל, את כולן שמתם על אותן כתפיים צרות של החרדים.

יעקב מרגי: מה לא אמרתם?

יעקב מרגי: מה לא עשיתם?

יעקב מרגי: מה לא שמתם על החרדים?

יעקב מרגי: והנה, מה אתם תשיגו?

יעקב מרגי: הנה, אני אומר לכם.

יעקב מרגי: ולי נאה ולי יאה לומר, אני שיתפתי פעולה, אני הלכתי עם ראש הממשלה לגדוד הנח"ל החרדי.

יעקב מרגי: אני עבדתי בשיתוף עם האגף במשרד הביטחון, האגף לחברה, שהפעיל אפילו מגייסים.

יעקב מרגי: אבל לא.

יעקב מרגי: פניתי לראש הממשלה עוד בקדנציה הקודמת, חוק טל, יהיה בג"ץ, יש מגמות כאלה וכאלה, בוא נקדם – כן, כן, אתה צודק.

יעקב מרגי: כן, כן, אתה צודק, עד שהוא נותן, כדרכו בקודש, לכל דבר להיתקע.

יעקב מרגי: אני חוזר – הקימה מסגרות מיוחדות בשיתוף הצבא לאוכלוסייה החרדית, גדוד הנח"ל החרדי.

יעקב מרגי: כמו כן, השח"ר – זה התחיל בכחול, אחר כך בירוק, ועוד.

יעקב מרגי: אני שואל, רבותי, אנחנו רציניים?

יעקב מרגי: איך אנחנו רוצים שהחברה בישראל תסתכל עלינו כחברה רצינית?

יעקב מרגי: סוגיה מאוד קרדינלית וטעונה שנקראת גיוס החרדים, גיוס בני הישיבות.

יעקב מרגי: איפה נעשה?

יעקב מרגי: איפה זה התעורר?

יעקב מרגי: התעורר בכיכרות העיר, בססמאות בחירות, באוהלי מחאה.

יעקב מרגי: גם עם כל הכבוד, ואני רוחש כבוד לכל חברי ועדת פרי – סוגיה כזו של 65 שנה, כמה זמן ניתן לה?

יעקב מרגי: אז מה אם יאיר לפיד ויש עתיד אמרו, בתוך 60 יום?

יעקב מרגי: אז מה?

יעקב מרגי: הלכה למשה מסיני?

יעקב מרגי: 65 שנה, תהליכים בחברה הישראלית, מישהו חקר את התופעות הנלוות שיצאו מכך?

יעקב מרגי: רבותי, אני ישבתי בממשלה כשישב לידי סגן הרמטכ"ל יאיר נוה, אמר לי: יעקב, תעשה טובה, אנחנו לא צריכים אותם בצה"ל.

יעקב מרגי: קחו אותם לשירות האזרחי, קחו אותם לשירות הלאומי.

יעקב מרגי: וזו האמת, ואתם יודעים שזו האמת.

יעקב מרגי: אבל מה לעשות?

יעקב מרגי: זה נשמע טוב בססמאות בחירות.

יעקב מרגי: אתם גרמתם לרגרסיה.

יעקב מרגי: החברה החרדית זרמה עם התופעות האלה, החברה החרדית זרמה, גדולי ישראל זרמו, נתנו לתהליכים להתקדם בצורה טבעית.

יעקב מרגי: אתם היום גרמתם לכך – לא שירות לאומי, לא שירות אזרחי ולא שירות צבאי.

יעקב מרגי: אני אומר זאת בצער, כחרדי.

יעקב מרגי: אם מישהו מפנטז, אם מישהו חושב שחוק כזה ואחר יגברו על החיים, החיים יותר חזקים מכל דבר אחר.

יעקב מרגי: אל תעמידו במבחן אף חברה.

יעקב מרגי: ואני לא רוצה להשתמש באיומים.

יעקב מרגי: זה לא בריא לחברה הישראלית.

יעקב מרגי: כל השנים, כשאמרו לי, תהום פעורה בין החרדים לחילונים, שסע, אמרתי, תפסיקו לאיים, אין שסע ואין תהום פעורה, אל תהלכו אימים.

יעקב מרגי: יש עם אחד חזק ומלוכד.

יעקב מרגי: יש ויכוחים, יש חילוקי דעות, יש הבדלים בהשקפות, צריך לדעת להקשיב האחד לצרכים של השני.

יעקב מרגי: הנה קמות מדי פעם מפלגות שנכנסות עם ראש בקיר, והססמאות, כזה ראה וקדש.

יעקב מרגי: מה קרה?

יעקב מרגי: צריך לבחון זאת כמו שבוחנים כל דבר.

יעקב מרגי: יש מגמות, צריך לבחון אותן, לנתח אותן מדעית אפילו, כדי לראות איך מעצימים אותן, ואיך זורמים ואיך מתקדמים.

יעקב מרגי: אתם חושבים שצה"ל ערוך לקלוט?

יעקב מרגי: תהיו אמיתיים עם עצמכם.

יעקב מרגי: אני שירתתי שירות מלא ושירות מילואים מלא, אני ואחי.

יעקב מרגי: אבי עליו השלום היה כל חייו בצה"ל.

יעקב מרגי: אני יכול לדבר פה ולעמוד פה.

יעקב מרגי: אני לא מדבר על צה"ל מתוך זה שאני רואה בצה"ל איזה מוקצה.

יעקב מרגי: אני מכיר את הרעות החולות של צה"ל; אני יודע, כיהודי דתי, כמה היה קשה לי לשרת בצה"ל שלוש שנים.

יעקב מרגי: ואתם יודעים, כמפקדים, בדיוק באיזה תנאים הייתי לן, ואיך הייתי אוכל, ומה הייתי שומע, ומה הייתי צריך לבלוע גם כן, גם את התרבות שהייתי צריך לבלוע בצבא, בפקודה, ובלענו וספגנו.

יעקב מרגי: אז אל תספרו לי סיפורים שזה קל.

יעקב מרגי: צריך להתאים את צה"ל, וצה"ל לא רוצה לשנות את אופיו ואת צביונו.

יעקב מרגי: תהיו אמיתיים, שימו את זה בבמה הציבורית המרכזית של החברה הישראלית, שימו את זה בכנסת.

יעקב מרגי: עם כל הכבוד לדיוני ועדת פרי, כמה זמן ניתן לה?

יעקב מרגי: סוגיה כזו לתת לה כמה שעות?

יעקב מרגי: כמה שעות, תספרו אותן.

יעקב מרגי: זה אמיתי?

יעקב מרגי: אבל זה מסתדר, כי יש אופנה להכות בחרדים.

יעקב מרגי: בסדר, תכו בחרדים, נראה לאן תגיעו.

יעקב מרגי: אני רוצה לומר באחריות מלאה, כפי שאמרתי, ההבדל ביני – כשאני מדבר על הסוגיה הזאת, אני לא בא ממקום אנטי, לכן הצגתי את הרקע שלי.

יעקב מרגי: לצערי הרב, מי שמניע את הוויכוח הציבורי בחברה הישראלית בנושא הגיוס מגיע ממקום לא בריא; מגיע ממקום לא בריא.

יעקב מרגי: ממקום שהוא לא יודע להקשיב, לא מוכן להקשיב, לא מוכן לשבת – בוא נשמע אותם, בוא נראה מה הצרכים.

יעקב מרגי: כל קונפליקט, רבותי – זה בסיס בפישור וגישור, בסיס: לפני שאתה ניגש לבעיה, בוא נזהה צרכים.

יעקב מרגי: יש צרכים לחברה הישראלית?

יעקב מרגי: בוא נשמע אותם.

יעקב מרגי: יש צרכים לכלכלה הישראלית?

יעקב מרגי: בבקשה.

יעקב מרגי: יש צרכים לצה"ל?

יעקב מרגי: בבקשה.

יעקב מרגי: בוא נשים את הצרכים, נבוא לחברה החרדית, נשמע מה הצרכים שלה, וניפגש באמצע, מה הם יכולים לתרום לצרכים.

יעקב מרגי: אבל פה, כשזורקים הכול – רבותי, יש מעשה בגמרא, במסכת מגילה; גברת, חברת הכנסת רות קלדרון, את מכירה, עם החריץ, והגבעה והתל?

רות קלדרון: ספר.

יעקב מרגי: היו שני בעלי שדות, אחד היו לו חריץ בשדה, ואמר, הלוואי, אני מוכן לקנות אפילו, מי שימלא לי את החריץ – אני אומר את זה ככה – – –

רות קלדרון: בלשון בני-אדם.

יעקב מרגי: ולחברו היה מגרש עם תל שהפריע לו.

יעקב מרגי: והוא אומר, הלוואי שיבוא מישהו, ואפילו בתשלום.

יעקב מרגי: ולימים נפגשו.

יעקב מרגי: אומר לו, איזה תמכור לי, בוא קח את זה, אחד.

יעקב מרגי: זה מה שקרה פה, רבותי.

יעקב מרגי: זה מה שקרה פה.

יעקב מרגי: זה לא בא ממקום בריא.

יעקב מרגי: אני אומר לכם, הוויכוח לא בא ממקום בריא, וגם הפתרון.

יעקב מרגי: וגם אם אני רוצה, באמת, ואני לא אומר את זה כמס שפתיים, להאמין – – –

ישראל אייכלר: על מי זה כתוב במסכת מגילה?

יעקב מרגי: לא זוכר את כל הפרטים.

ישראל אייכלר: אחשוורוש והמן.

יעקב מרגי: כן, כן, זה המשל על אחשוורוש והמן.

יעקב מרגי: תודה רבה על התזכורת.

יעקב מרגי: אז אני אומר, זה לא בא ממקום בריא.

יעקב מרגי: ואני רוצה לתת, באמת, לא לבוא ולומר על כל חברי ועדת פרי, ואפילו על אף אחד משם, שבתוך-תוכו רוצה להגיע למחוזות לא בריאים.

יעקב מרגי: אבל הגל הזה, הדחף, המאסה הקריטית על הגב, על הכתפיים, לדחוף, להגיע לפתרונות כאלה – רבותי, זה לא ישים, זה לא ישים, זה לא בריא.

יעקב מרגי: יש בעיה.

יעקב מרגי: זה בדיוק עוד משל: רכב שנמצא במהירות של 100 קמ"ש בירידה, את לא יכולה לתת פקודה לנהג לעשות פרסה ב-180 מעלות במקום.

יעקב מרגי: זה מתכון להתהפכות.

יעקב מרגי: אני אומר לכם, זה בדיוק, 65 שנה המכונית הזאת דוהרת.

יעקב מרגי: נכון, הנושא הדמוגרפי בחברה החרדית – זה הפתיע את מייסדי המדינה, תאמיני לי, אם הם היו יודעים שתהיה תנועת תשובה כזו גדולה, וסוף-סוף ואנשים יחזרו למקורות, היו נוהגים אחרת, יכול להיות שהיו נוהגים אחרת.

יעקב מרגי: יכול להיות שהתהליך היה צריך להתחיל לפני 40 שנה, לא היינו מגיעים לזה.

יעקב מרגי: אבל צריך לדעת להתאים.

יעקב מרגי: רבותי, אני אומר לכם, זה משחק באש.

יעקב מרגי: אנחנו מבעירים את החברה בישראל, וזה לא נכון לעשות זאת.

יעקב מרגי: צריך לעשות זאת, כפי שאמרתי, במידה ומשורה.

יעקב מרגי: אני רוצה לסיים.

יעקב מרגי: לצבא יש ערך.

יעקב מרגי: אנחנו במדינת ישראל.

יעקב מרגי: אפילו התורה וההלכה מדגישות את זה, לאורך כל הדרך.

יעקב מרגי: לצבא יש ערך.

יעקב מרגי: ללימוד התורה יש ערך.

יעקב מרגי: יש ערך עליון.

יעקב מרגי: ואני לא מצפה לשכנע אתכם, שתבינו בדיוק כמוני, ואין לי פטרונות.

יעקב מרגי: אני יהודי מאמין, יש לי רמת אמונה מסוימת בערך הזה של לימוד תורה.

יעקב מרגי: אני לא מצפה שתאמינו בדיוק כמוני.

יעקב מרגי: אבל אני כן מצפה, כמו שאני מבין את הערך, שמי שמוביל את ויכוח הסרק הזה בחברה הישראלית – ואני קורא לו סרק, אף שזה נשמע גרנדיוזי.

יעקב מרגי: כי, באמת, עוד חצי שנה – –

יצחק וקנין: משפט אחרון.

יעקב מרגי: – – עוד שנה, נשב, נבחן את ההשלכות החברתיות, הכלכליות, ההשלכות על צה"ל, ההשלכות על החברה בכלל.

יעקב מרגי: מה יקרה?

יעקב מרגי: מה קרה?

יעקב מרגי: אז הבטחנו ליאיר לפיד שזה יהיה.

יעקב מרגי: ויאיר לפיד הבטיח לבוחר.

יעקב מרגי: אתם יודעים כמה דברים הוא הבטיח לבוחר ולא קיים?

יעקב מרגי: תראו את התוכנית הכלכלית האחרונה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יעקב מרגי.

יצחק וקנין: חבר הכנסת יצחק כהן.

יצחק כהן: – – –

יצחק וקנין: אין עוד אחד אחר.

יצחק וקנין: אם תרצה, אני מאפשר לך לפנים משורת הדין.

יצחק וקנין: חבר הכנסת כהן, שלוש דקות לרשותך.

יצחק וקנין: אני קראתי בשמך, כבודו לא היה.

יצחק וקנין: שלוש דקות.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, תודה, מורי ורבותי, בוודאי לכל אחד מכם יש בכיס שטר של 200 שקל, עם התמונה של הנשיא זלמן שזר.

יצחק כהן: אני מציע לכולכם, תהפכו את השטר ותקראו מה שהוא כותב שם, הנשיא זלמן שזר.

יצחק כהן: אני מביא רק את המובאה הראשונה, מכיוון שלא הספקתי – אבל לכל אחד מכם בוודאי יש שטר של 200 שקל.

יצחק כהן: תהפכו אותו בבקשה, ותקראו מה שהוא כותב.

יצחק כהן: "הלוא עניין לנו עם האומה העברית.

יצחק כהן: האומה שידעה את החוק של 'ושיננתם לבניך' עוד מראשית עלייתה על הבמה ההיסטורית.

יצחק כהן: אומה זו הן ידעה גם בשנות האפלה לשמור על נכס זה של לימוד" התורה של ילדיה, "עוד בימי רבי שמעון בן שטח, בשעת התכנסותה מן הגולה".

יצחק כהן: וכו' וכו'.

יצחק כהן: הוא ממשיך שם ומשבח – – –

ישראל אייכלר: הוא מסיים משפט, אדוני – "וכולם ביחד צריכים לשאת בעול לימוד תורה".

יצחק כהן: "וכולם ביחד צריכים לשאת בעול לימוד תורה".

יצחק כהן: הנשיא זלמן שזר, זיכרונו לברכה.

יצחק כהן: המנהיגים של האומה לפני כמה עשורים – – –

משה מזרחי: זה כתוב על איפה הכסף.

יצחק כהן: בבקשה?

משה מזרחי: זה כתוב על איפה הכסף.

יצחק כהן: לא, זה יותר רציני.

יצחק כהן: זה מהבדיחות של לפיד.

יצחק כהן: עזוב את לפיד.

יצחק כהן: לפיד זו בדיחה, עזוב.

יצחק כהן: שנות הקמת המדינה, המנהיגים של אז ידעו מהו הערך – היום תמיד נוהגים להאשים את דוד בן-גוריון, שאחרי הפגישה שלו עם גדול הדור, החזון-אי"ש, ידע להעריך מה זה לימוד התורה.

יצחק כהן: לצערי, ההתלהמות, ההתקפות וההסתה נגד לומדי התורה העבירו את מקבלי ההחלטות על דעתם.

יצחק כהן: מורי ורבותי, אין לנו זכות קיום בלי התורה הזאת.

יצחק כהן: ואין לנו זכות קיום בלי קיומה של התורה הזאת.

יצחק כהן: וקיומה של התורה הוא בהיכלי הישיבות.

יצחק כהן: ואף בן-אנוש לא יכול לקבוע מי זה עילוי ומי לא עילוי, מי כרגע עילוי ומי יהיה בעוד תקופה עילוי.

יצחק כהן: אף אחד לא יודע לקבוע את זה, ואי-אפשר לקבוע את זה.

יצחק כהן: אז יש לי הצעה פרקטית, במקום לנופף בססמה "שוויון בנטל", אולי פעם אחת תטפלו בנטל.

יצחק כהן: מהו הנטל?

יצחק כהן: ניסיתם פעם לנתח הנטל מהו?

יצחק כהן: אולי אתם יוצרים את הנטל?

יצחק כהן: ואתם מכבידים לא רק על עצמכם, אלא גם על כל האומה הישראלית.

יצחק כהן: רבותי, אנחנו אומה בת 65 שנה, מאז שהוכרזה עצמאות ישראל, פה במדינת ישראל.

יצחק כהן: ו-65 שנה של מלחמות – חלקן מיותרות, חלקן יזומות – – –

יצחק וקנין: נא לסיים.

יצחק כהן: אני מסיים, כבוד היושב-ראש.

יצחק כהן: אז אולי במחשבה קצת יותר עמוקה, תניחו לבחורי הישיבות.

יצחק כהן: הם זכות הקיום, הם המצע המוסרי של הקמתה של מדינת ישראל.

יצחק כהן: אחרת אין לנו מה לחפש בחבל ארץ זה.

יצחק כהן: באמת, למה באנו לפה, לגרש את אחמד טיבי מהבית שלו ולשלוט על השטחים האלה?

יצחק כהן: הלוא זו שטות איומה.

יצחק כהן: אתם מאבדים את הטיעון העיקרי –למה אנחנו פה.

יצחק כהן: ואם אתם תרדפו את בני הישיבות, שהם נותנים לכם את הזכות המוסרית להיות פה, לנו, לכולנו, אתם פשוט כורתים את הענף שאתם יושבים עליו.

יצחק כהן: תודה, אדוני היושב-ראש.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יצחק כהן.

יצחק וקנין: ישיב לכל המציעים השר יעקב פרי.

יעקב פרי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת כהן, אנחנו לא יוצרים הנטל, הנטל צריך להיות מוטל על כולנו.

יעקב פרי: נושא הגברת השוויון בנטל, חברי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, וגיוס בני הישיבות לשירות הצבאי והאזרחי עומד לפתחה של מדינת ישראל כבר 65 שנה.

יעקב פרי: לאורך כל הזמן הזה ידעו ממשלות ישראל כי סוגיית הגברת השוויון בנטל חייבת בפתרון על מנת לשמר את מודל צבא העם, שעליו מושתת צה"ל.

יעקב פרי: עם זאת, בכל פעם שהנושא עלה לדיון ולמציאת פתרון אמיתי, נשארנו עם המון דיבורים ועם הרבה הרבה פחות מעשים.

יעקב פרי: בשנים האחרונות ישבו על המדוכה שש ועדות שונות, ובכולן המסקנה הייתה ברורה: שילוב החברה החרדית בשירות המדינה הנו צעד הכרחי ואסטרטגי למדינת ישראל, וחשוב לא פחות לכלכלת המשק הישראלי.

יעקב פרי: ואני שמח, חברי חבר הכנסת אראל מרגלית, על תרומתך לשילובם של חרדים, כפי שציינת בנאומך.

יעקב פרי: ואל דאגה, החוק לא יסיג אותנו אחורנית, אלא הוא אמור להצעיד אותנו קדימה.

יעקב פרי: עם הקמתה הסמיכה הממשלה את ועדת השרים בראשותי לגבש חוק גיוס חדש על מנת להגביר את עקרון השוויון וההשתתפות בנטל, תוך שילוב החרדים בכוח או בשוק העבודה.

יעקב פרי: נתון מעניין, שראוי שתיקחו לתשומת לבכם, חברי חברי הכנסת, הוא כי 87% מכלל בני הישיבות ששירתו בשירות צבאי, או בשירות אזרחי, השתלבו בשוק העבודה, ונתון זה חזק מכל הסבר אחר שאתן.

את זה אתם עושים עכשיו.

יעקב פרי: בחודשיים האחרונים ישבה ועדת השרים בראשותי על המדוכה, ופעלה באופן אחראי, אינטנסיבי, ממלכתי וקונסטרוקטיבי בניסיון לגבש מתווה גיוס חדש שיגדיר בצורה ברורה, עם יעדים, עם גבולות, עם תמריצים, את נושא גיוס בני הישיבות החרדיות.

יעקב פרי: יחד עם זאת, ובמקביל – ולא חס וחלילה, בפחות חשיבות, אולי אפילו יותר – שמנו כנר לרגלינו את ערך לימוד התורה ואת ערכי העולם התורני מתוך תפיסה אמיתית כי שני הערכים, השירות וערך התורה, יכולים וצריכים לדור בכפיפה אחת.

יעקב פרי: את שילוב שני הערכים הללו מוכיחים לנו המתגייסים החרדים שכבר השתלבו בצבא ובשירות האזרחי.

יעקב פרי: כן, בפני הוועדה עמד אתגר לא פשוט, ובסוגיות מסוימות התייצבנו מול סוגיות נפיצות.

יעקב פרי: אבל לכולנו ברור שבשם מדינת ישראל, וכמי שהאחריות מוטלת על כתפינו, אנחנו חייבים לקבל החלטה ולהגיש תזכיר של חוקים שייתנו פתרון הדרגתי לנושא.

יעקב פרי: נכון, הפתרון איננו פשוט לחברה החרדית, אבל הוא מחויב המציאות.

יעקב פרי: מדובר בתיקון עוול היסטורי, שאיננו יכול לחכות עוד, ועל כך העידו בפנינו בכירי הצבא וגם בכירי כלכלת ישראל.

יעקב פרי: ברור לנו כי אין מדובר במהלך קל.

את שר הביטחון לא שמעת – – –

יעקב פרי: ברור לנו כי אין זה מהלך קל, כי לאחר שנים כה רבות יהיה זה צעד לא פשוט לחברה החרדית להיכנס לתוך חובת הגיוס החלה על כלל אזרחי מדינת ישראל.

יעקב פרי: לצערנו, אנו רואים כבר עתה סימנים ראשונים של התנגדות בחברה החרדית, המגיעים אף לפעולות קיצון, אלימות ופגיעה ישירה בחיילים מקרב אותה אוכלוסייה.

יעקב פרי: אנו מתנגדים – ומגנים בכל תוקף מהלכים מסוג זה.

יעקב פרי: הוועדה פעלה לאורך כל עבודתה מתוך נחישות ליישם את השינוי המתחייב באחריות המלאה, תוך מתן תקופת הסתגלות ראויה ותמריצים משמעותיים לשילוב החרדים בשירות הצבאי והאזרחי, מתוך כבוד – כן, רבותי וגבירותי – מתוך כבוד אמיתי לאמונתכם ולאורח חייכם.

יעקב פרי: אנו קוראים לכם, אנו קוראים לחברה החרדית, לאמץ את ההזדמנות הקיימת בשנים הקרובות ולפעול יחד ככל האפשר לקיום דיאלוג בונה ולהכשרת הלבבות לקראת השינוי ההיסטורי.

יעקב פרי: בשיחות שאני אישית וחברי – – –

משה גפני: אנחנו נקרא לאלה שמתגייסים שלא יתגייסו, בעקבות הפלילי שהוספתם עכשיו.

משה גפני: אנחנו נגיד לאלה שמשרתים, שלא ישרתו.

יעקב פרי: גפני, אני לא אומר לך מה לומר – – –

משה גפני: – – –

יעקב פרי: אוקיי, אני לא אומר לך מה לומר – – –

משה גפני: אנחנו נגיד להם לא לשרת.

יצחק וקנין: אדוני, חבר הכנסת משה – – –

יעקב פרי: תן לי לסיים את דברי.

יצחק וקנין: אני אפשרתי לכבודו קריאת ביניים, נא לא אבל להפריע לשר.

יעקב פרי: בשיחות שקיימתי עם נציגים רשמיים ופחות רשמיים של החברה החרדית – –

משה גפני: זה צריך להיות פלילי, מה שלפיד אמר?

יעקב פרי: – – גם להם ברור, הגם שלא אומרים זאת בגלוי, שאין מנוס אלא להשתלב ולהתכנס לתוך מסגרות מדינה ובראשן לשירות הצבאי והאזרחי.

יעקב פרי: הפולמוס בנושא הוא רב-שנים, וכולכם יודעים זאת, ואף אמרתם זאת מעל הדוכן הזה.

יעקב פרי: ונכון, מי שאומר שאי-אפשר לבצע רפורמה כזו באבחה אחת מול מציאות מעוותת שנמשכת כמעט מימי הקמת המדינה, צודק.

יעקב פרי: ואני רוצה לשתף אתכם בקטע ממכתבו של ראש הממשלה דוד בן-גוריון, זיכרונו לברכה, שהיה הראשון לעסוק בסוגיה הנפיצה, ואני מצטט: אסור לשכוח שאין אנו ממשיכים פה בחיי הגלות ונוהגים כעם סמוך לשולחן אחרים.

יעקב פרי: אנו עומדים ברשות עצמנו, ועול הביטחון מוטל עלינו בעצמנו.

יעקב פרי: זוהי זכות גדולה, זכינו לה אחרי מאות שנים, וזכות זו מחייבת, לדעתי, כל צעיר בישראל.

יעקב פרי: איני יכול למצוא בתורה או בנביאים או בכתובים שלומדי תורה היו פטורים מהגנת המולדת.

יעקב פרי: בישראל – – –

יצחק וקנין: למה?

יצחק וקנין: פרשת השבוע.

יצחק וקנין: אדוני השר, פרשת השבוע, שבט לוי, הם נשאו בעול של כל עבודת המקדש.

יצחק וקנין: 22,000 עבדו במשכן, שבט לוי, על-פי ה' יחנו ועל-פי ה' ייסעו.

יצחק וקנין: כל הפרשה שקראנו השבת הזאת מוכיחה שהיה שבט שלם שהיה פטור מכל – לא הלך לצבא, הלך לצבא העבודה.

יצחק וקנין: זאת גם עבודה – – –

יעקב פרי: יהיו ברוכים שבט לוי, אדוני היושב-ראש.

יצחק וקנין: אבל אני לא רוצה להתערב.

משה גפני: אצל דוד המלך חצי למדו בתורה וחצי הלכו לצבא – – –

יצחק וקנין: כתוב: ויהי לדוד שנים-עשר אלף חלוצי צבא ושנים-עשר אלף אוחזים בספר.

יעקב פרי: אני מסיים את הציטוט מדוד בן-גוריון, זיכרונו לברכה: "בישראל העצמאית אין התורה שלמה אם אינה כוללת גם תורת הגנת העם והמולדת".

יעקב פרי: וזוהי גם רוח הדברים אשר הנחתה את הוועדה והייתה לה למצפן.

יעקב פרי: אחד ההישגים החשובים של הוועדה, כאשר יהפוך לחוק ויאושר על-ידי הכנסת, הוא הכנסת סוגיית גיוס תלמידי הישיבה בפעם הראשונה לחוק שירות הביטחון.

יעקב פרי: אותו חוק שחל על כל אזרח ישראלי בהגיעו לגיל גיוס – אותו חוק יחול גם על החברה החרדית.

יעקב פרי: לא עוד הוראות שעה ללא יעדים, ללא אכיפה; לא עוד הבחנה בפני שלטון החוק, לא עוד חוק טל.

יעקב פרי: ואני רוצה בקיצור נמרץ להתייחס לאספקט הכלכלי של המהלך, ואני אומר לכם, גיוס החרדים ייעשה במקביל למאמץ ולהיערכות כלל-ממשלתית ובמעורבות אינטנסיבית של משרד הכלכלה במגמה להכניס כבר עכשיו, החל באוגוסט הקרוב, אלפי חרדים לשוק העבודה, על-ידי פטירת כ-30,000 חרדים מצה"ל ועל-ידי כך מהאיסור לעבוד תוך כדי לימודם בישיבות.

יעקב פרי: מהדיווחים שקיבלתי בוועדה מנציגי משרד הכלכלה אני יכול לומר כי המשרד עמל על הקמת מרכזים חדשים להכשרת חרדים לשוק העבודה ותגבור שמונת מרכזי ההכשרה הקיימים שאליהם הם ינותבו עם כניסתם לבקו"ם.

יעקב פרי: במהלך הישיבות הוצגו בפני הוועדה נתונים מאוד מדאיגים – –

משה גפני: המרכזים האלה, התקציב שלהם קוצץ.

יעקב פרי: – – על חוסר השתלבותה של החברה החרדית – – –

משה גפני: אנחנו הבאנו את התקציב לזה וקיצצו אותו.

יעקב פרי: – – – על חוסר השתלבותה של החברה החרדית בשוק העבודה, וברור לכולנו כאן במליאה כי מדובר ביעד אסטרטגי של מדינת ישראל.

יעקב פרי: תזכיר החוק שואף להגביר את השוויון וההשתתפות בנטל, והיטיב לומר זאת ראש הממשלה לשעבר אריאל שרון, ואני מצטט: לא יכול להיות מצב של אי-שוויון בנשיאה בנטל בתחום שבו אנשים צעירים נדרשו ונדרשים לשלם אף במחיר חייהם.

יעקב פרי: ההסדר שגובש ומתגבש, שהוא תיקון לחוק שירות ביטחון, הולך בדרך המלך; לא עוד חוק טל או מתווה זמני כזה או אחר, אלא חוק מהפכני שיחולל שינוי היסטורי שלא נעשה מאז קום המדינה: שוויון בין המתגייסים החילונים והחרדים בחובות ובזכויות הנגזרות ממנו, תוך שמירה, חבר הכנסת גפני, תוך שמירה על ערכי התורה והעולם התורני.

יעקב פרי: תודה.

משה גפני: אנחנו לא מאמינים לכם, לא מאמינים לכם, ברגע שהכרזתם על – – –

יצחק וקנין: אדוני השר, רק דקה, דקה, אדוני השר.

יצחק וקנין: חבר הכנסת משה גפני, הוא כבר סיים את דבריו.

יצחק וקנין: מה אדוני מציע?

יעקב פרי: אנחנו מציעים להעביר את זה לוועדת החוץ והביטחון להמשך דיון.

יצחק וקנין: אוקיי.

יצחק וקנין: רבותי, אם כן, יש דעות נוספות, אחרי כן אנחנו נקבע לאן ילך הדיון הזה.

יצחק וקנין: אם כן, ראשון הדוברים, נחמן שי, דעה נוספת.

יצחק וקנין: להקפיד על דקה, רבותי.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מאוד מכבד את עבודתו של השר פרי, ואני משוכנע שהוא פעל במלוא הנחישות והחריצות, אבל אני חושב שהחמצנו את ההזדמנות הגדולה שהייתה פה.

נחמן שי: יש רגעים כאלה, שנפתח חלון, ואתה אומר: רגע, בוא ניקח את זה.

נחמן שי: צריך היה לקבוע שוויון מלא בין חילונים לדתיים, בין כל מי שמגיע, גבר ואישה, לגיל גיוס במדינת ישראל.

נחמן שי: משם היה צריך להתחיל את זה, ואז לחשוב על מי מקלים ואיך מקלים; לא על קבוצות, אלא על בודדים.

נחמן שי: זה היה סוד העניין.

נחמן שי: בדרך שהפתרון הזה ניתן הוא פתרון פוליטי מסוג שהיה לנו בעבר.

נחמן שי: הוא דוחה את היישום, הוא שוב יוצר חריגים, הוא שוב יוצר קבוצות שנהנות מטובה כזאת וטובה אחרת, ולכן, לפי דעתי, הממשלה כשלה בסוגיה החשובה הזאת.

נחמן שי: אני מציע לקיים על כך דיון במליאה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת נחמן שי.

יצחק וקנין: דעה נוספת לחבר הכנסת איציק שמולי, ואחריו – חבר הכנסת יעקב אשר.

יצחק וקנין: לא רוצה, חבר הכנסת יעקב אשר?

יצחק וקנין: לא.

יצחק וקנין: מוותר.

יצחק וקנין: דקה, חבר הכנסת שמולי.

איציק שמולי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, כבוד השר, אני רוצה, ברשותך, לשאול, או להציע, להעיר, לשאול, שני דברים בקשר למתווה, שאני חושב שמחייבים אולי חשיבה נוספת; אני אומר את זה כמישהו שהוביל את המאבק הזה ברחובות.

איציק שמולי: גם את המאבק הזה.

איציק שמולי: 1.

איציק שמולי: לגבי הסנקציות הפליליות, אני לא בטוח שהדבר הזה הוא מידתי, ואני לא חושב שהוא יוביל במשהו בגיוס – מי שרוצה להשיג את המטרה הזאת.

איציק שמולי: הסנקציות הכלכליות הן הרבה יותר אפקטיביות לטעמי, לפחות לתקופת המעבר.

איציק שמולי: הדבר השני – – –

יצחק וקנין: אדוני סגן שר האוצר, זה מפריע.

יצחק וקנין: הדובר ממש – אתם מדברים בקול רם.

איציק שמולי: השאלה השנייה, ברשותך, כבוד השר, היא לגבי מסלולי ההסדר.

איציק שמולי: אני אומר את הדברים, כמובן מתוך הערכה לחבר'ה שמשרתים ונותנים מעצמם.

איציק שמולי: אני חושב שבעניין הזה גם אני וגם אחרים, בעיקר אזרחים, ציפו ליותר, דווקא על רקע התרומה האדירה של הציבור הזה, ואולי אפשר לעשות פה חשיבה נוספת.

איציק שמולי: דווקא בגלל האופן שבו אתה הובלת את הדברים, או ניסית להוביל את זה, באופן של הידברות וקונסטרוקטיביות, אני חושב שיש מקום לזה – גם מול הסקטור השני.

איציק שמולי: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת איציק שמולי.

יצחק וקנין: דעה נוספת לחבר הכנסת נסים זאב, אחרון, ואחריו – חבר הכנסת יעקב אשר.

– – –

יצחק וקנין: לא מעוניין.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, יש לי מלוא ההערכה והכבוד לשר פרי.

נסים זאב: אני אומר לך באופן אישי, אתה פרי בשל, אבל החוק לא בשל.

נסים זאב: שלא יהיה ספק, האפליה פה זועקת בין הערבים לחרדים.

נסים זאב: תמיד אתם משווים אותנו, משווים אותנו באותה קטגוריה.

נסים זאב: מעניין, פתאום בנושא של צבא, יש לכם רגישות גבוהה לאוכלוסייה הערבית.

נסים זאב: שם החלטתם, רק 6,000 לשירות האזרחי ורק בהתנדבות.

נסים זאב: אבל את החרדים – הכה והכה בהם כמה שאפשר.

נסים זאב: אני אומר לכם, אתם לא רוצים את החרדים, אין לכם עניין בהם.

נסים זאב: הם יהרסו לכם את הצבא.

נסים זאב: מה, השתגעתם?

נסים זאב: אתם רוצים את ברסלב בצבא?

נסים זאב: אתם רוצים את גור בצבא?

נסים זאב: מה, אתם רוצים שטריימל בצבא?

נסים זאב: מה, אתם רוצים לחזור בתשובה כולכם?

נסים זאב: בואו לישיבה, אני מציע לכם.

נסים זאב: אל תביאו אותנו לצבא, יהרסו לכם את הצבא.

יצחק וקנין: תודה.

נסים זאב: אתם צריכים חיילות, אתם צריכים צבא ליברלי, צבא חילוני.

נסים זאב: מה קרה לכם?

נסים זאב: אני, מתוך דאגה לצבא אני אומר את זה.

נסים זאב: אתה שומע את הזעקה שלי.

נסים זאב: אדוני כבוד השר, אל תיכנע ליושב-ראש שלך.

נסים זאב: בקטע הזה הוא טועה.

נסים זאב: אני חושב שהוא נתן לך סמכות, אמר לך, אתה תהיה יושב-ראש הוועדה, אבל אני מחליט בשבילך.

יצחק וקנין: תודה.

נסים זאב: ואני חושב שזוהי פגיעה אישית באמון – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת נסים זאב, אל תנצל.

יצחק וקנין: אני אנתק לך את המיקרופון.

נסים זאב: תן לי, אני יותר משעתיים פה, מה קרה לך.

יצחק וקנין: מספיק, דיברת מעל דקה.

נסים זאב: אז אני מוותר.

יצחק וקנין: אל תנצל את זה, בבקשה.

נסים זאב: אני אומר, אם השר, שהוא יושב-ראש המפלגה שלך, אדוני, שלח אותך, הוא צריך לתת בך אמון עד הסוף.

נסים זאב: הוא לא יכול בדקה האחרונה לומר לך: אדוני, אתה חייב להחליט בוועדה את מה שאני חושב.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: תודה לך.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת נסים זאב.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, ועדת המדע, חוץ וביטחון.

יצחק וקנין: אם כן, יש הסכמה אני מבין – – –

קריאה: ועדת חוץ וביטחון.

יצחק וקנין: יש חברי כנסת שמציעים מליאה.

אברהם מיכאלי: ועדת מדע.

יצחק וקנין: אוקיי, רבותי.

יצחק וקנין: אם ככה, כרגע נצטרך – רבותי המציעים, כל המציעים, אני אשאל אתכם אחד אחד.

יצחק וקנין: אראל מרגלית – אינו נוכח; אחמד טיבי – אינו נוכח; חבר הכנסת משה זלמן פייגלין – אינו נוכח.

יצחק וקנין: חבר הכנסת משה גפני, אתה מציע ועדה?

משה גפני: אני מסתפק בהודעת השר, זה לא מעניין אותי.

יצחק וקנין: מסתפק, אוקיי.

יצחק וקנין: בועז טופורובסקי?

בועז טופורובסקי: חוץ וביטחון.

יצחק וקנין: ועדה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת יעקב מרגי?

יעקב מרגי: – – –

יצחק וקנין: ועדה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת איציק כהן – ועדה.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי – – –

ישראל אייכלר: לא, אחמד טיבי רוצה בוועדה לענייני עובדים ערבים.

יצחק וקנין: זה יעבור לוועדה.

יצחק וקנין: אם כן, מי שיחליט לאיזו ועדה, זו תהיה ועדת הכנסת.

יצחק וקנין: אנחנו מצביעים.

יצחק וקנין: רבותי, מי שבעד – זה יהיה ועדה; מי שנגד – הסרה.

יצחק וקנין: מי בעד, רבותי?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 4 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 16 נגד – 3 נמנעים – 1 ההצעה להעביר את הנושא לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

יצחק וקנין: 16 בעד, שלושה מתנגדים, אחד נמנע.

יצחק וקנין: רבותי, ההצעה תועבר לוועדת הכנסת, והיא תחליט באיזו ועדה יידון הנושא הזה.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, זה בזבוז זמן, מפני שלא יצא כלום.

משה גפני: סתם דיבורי סרק.

משה גפני: בחור ישיבה אחד לא יצליחו – – –

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

יצחק וקנין: הנושא הסתיים, רבותי.

משה גפני: יכולים לאסור 100 חרדים ו-100 בתי-סוהר – – –

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת משה גפני.

מיקי לוי: אדוני, תמחק מהפרוטוקול, הדיון הסתיים.

משה גפני: עברנו את – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת גפני, אתה מפריע לי להמשיך בסדר-היום.

משה גפני: – – – גם את לפיד וגם – – –

מיקי לוי: הדיון הסתיים – – –

יצחק וקנין: אני מבין את – – –

משה גפני: גם את לפיד – – –

מיקי לוי: אדוני, הדיון הסתיים.

משה גפני: עברנו את אנטיוכוס, עברנו את המן, עברנו את – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת גפני, אני מבין שכבודו רוצה – – –

קריאות: – – –

משה גפני: – – –

יצחק וקנין: אני לא רוצה לקרוא לכבודו לסדר.

יצחק וקנין: אנא.

יצחק וקנין: דה-לגיטימציה של חרדים המשרתים בצה"ל בחברה החרדית

יצחק וקנין: הנושא הבא בסדר-היום: דה-לגיטימציה של חרדים המשרתים בצה"ל בחברה החרדית – הצעות לסדר-היום מס' 394, 399, 424, 451 ו-454.

יצחק וקנין: ראשון הדוברים – חבר הכנסת עמר בר-לב, ואחריו – חבר הכנסת ישראל אייכלר.

יצחק וקנין: תשיב לכל הדוברים סגנית שר הפנים פאינה קירשנבאום.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך, חבר הכנסת עמר בר-לב.

עמר בר-לב: אדוני היושב-ראש, חברי כנסת, כבוד השר פרי, מילה חדשה קמה בישראל, קוראים לה: החרד"קים – חרדים קלי דעת.

עמר בר-לב: זו כמובן מילת גנאי ששגורה בקהילה החרדית לתיאור חרדים המנסים והמתגייסים לצה"ל, והיא חלק מקמפיין מאוד אגרסיבי בחברה החרדית של דה-לגיטימציה כלפי חרדים שבוחרים לשרת בצה"ל.

עמר בר-לב: אני לא יודע אם אתם יודעים, אני מאוד מקווה שכן, אבל בימים אלה בשכונות החרדיות בירושלים וגם בבני-ברק אוסרים על חיילים חרדים להיכנס למקומות ולאזורים מסוימים.

עמר בר-לב: פשקווילים ובהם רואים חייל חרדי רודף אחר ילדים עם נשק, מופצים בכל מקום.

עמר בר-לב: וגרוע מכול, החרמות ותקיפות פיזיות ממש.

עמר בר-לב: השלכת אבנים, מכות והדרה ממוסדות שונים הן מנת חלקם של חיילים חרדים שמשרתים בצה"ל בתקופה האחרונה, כאשר השיא הגיע במקרה התקיפה הקשה שהתרחש לאחרונה בכיכר-השבת, שבו עשרות חרדים כיתרו ותקפו שני חיילים חרדים שעברו במקום.

עמר בר-לב: אלה מקרים קשים שחייבים להיפסק, וברור שעלינו להוקיע את התופעות האלה ואת כל מי שמשתמש באלימות, אבל עלינו גם להסתכל טוב טוב על עצמנו ולנסות לפחות להבין מאיפה זה בא.

עמר בר-לב: זה בא מהשיח החד-צדדי והיהיר של יאיר ומקמפיין הגיוס המתמשך של יש עתיד.

עמר בר-לב: חברי מיש עתיד, מי כמוכם יודע שגם אני, בן של רמטכ"ל ואב ללוחם ביחידה מובחרת שיוצא במקרה מחר למילואים תוך כדי לימודי השנה הראשונה שלו באוניברסיטה – וכן, אגב שכחתי להזכיר, אבל אני בטוח שאתם מיש עתיד יודעים שגם אני הייתי לוחם ואני מעוניין לא פחות מכם שהחרדים ישרתו בצבא וישתלבו לאחר מכן במשק ובכלכלה הישראלית.

עמר בר-לב: אבל מה שלמדתי בחיי, שלא תמיד נכון להיות צודק, לפעמים יותר נכון להיות חכם.

עמר בר-לב: ולהיות חכם במקרה של גיוס חרדים לצה"ל, בעיני לפחות, זה להאיץ את התהליך ואת המגמה שכבר קיימת בחברה החרדית בשנים האחרונות.

עמר בר-לב: ולא במקרה אני אומר "להאיץ", כי התהליך באמת קורה.

עמר בר-לב: בשנת 2010 שירתו 2,100 חרדים בצה"ל, ואילו בשנת 2011 שירתו כבר 2,700.

עמר בר-לב: זו עלייה כמעט של 30% בגיוס החרדים.

עמר בר-לב: יותר מכך, אני יכול לספר לכם מניסיוני האישי, כמייסד והמוביל של תנועת "אחריי!" לשירות משמעותי בצה"ל בקרב נוער בפריפריה, ששנים ארוכות ניסינו לחדור לחברה החרדית, אבל רק לפני שנתיים הצלחנו.

עמר בר-לב: הצלחנו לחדור והייתה לנו קבוצה אחת של נערים חרדים כאן בירושלים ולאחר שנה של הכנה כולם התגייסו לצה"ל.

עמר בר-לב: ובשנה השנייה, שעכשיו מסתיימת, יש ל"אחריי!" כבר חמש קבוצות בחברה החרדית בכל רחבי הארץ.

עמר בר-לב: אני חושב שזה ביטוי לכך שקיים תהליך בחברה החרדית, תהליך שחובה עלינו להאיץ אותו ולתת לו רוח גבית, אבל לא להילחם בו.

יצחק וקנין: אם אפשר לסיים.

עמר בר-לב: אני אשתדל להזדרז.

עמר בר-לב: אני מסכים גם, כמו בכל דבר, בוודאי בחוקים של מדינה, שחייב להיות מקל וחייב להיות גזר.

עמר בר-לב: אבל גישה כוחנית לבדה, של הפחדה, אפילו לא ניסיון של הידברות ושיתוף פעולה, תוביל לתוצאה הפוכה, תוביל להסתגרות של החרדים בתוך עצמם, וכבר מובילה להוקעתם מהחברה החרדית של אותם מתגייסים מבין החרדים שכבר עכשיו ספגו פגיעות, אפילו אלימות.

עמר בר-לב: האירועים הללו בקהילה החרדית הם סממן של ציבור שמפחד מהלא-נודע, מסתגר, ולכן גם תוקף.

עמר בר-לב: במקום לחזק את הקול המקרב, אני מציע לכם, לחברי יש עתיד – – –

יצחק וקנין: תודה.

עמר בר-לב: – – – תחזקו את הקול – את הקול המאחד.

עמר בר-לב: קל להאשים שזה הם.

עמר בר-לב: עוד 30 שניות.

עמר בר-לב: אני מדבר לאט, אבל עוד 30 שניות תיתן לי בבקשה.

יצחק וקנין: אני אתן לך עוד 30 שניות.

עמר בר-לב: החרדים פוחדים משינוי וחוששים מהשינוי שכופים עליהם, אבל מספיק להביט בנתוני הגיוס בשנים האחרונות כדי להבין שחלה מגמה מאוד דרמטית.

עמר בר-לב: ובשביל לסיים בזמן שאתה מקציב לי – אני מפציר בכם לחזק את הרוח הגבית, להידבר עם הגופים החרדיים, ועל-ידי כך אני בטוח שנגיע להישגים שכולנו רוצים בהם.

עמר בר-לב: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עמר בר-לב.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת ישראל אייכלר, ואחריו – חבר הכנסת מרדכי יוגב.

יצחק וקנין: רבותי הדוברים, אני רוצה שתבינו:

יצחק וקנין: אני לא מקציב זמן; התקנון מקציב בהצעה דחופה לסדר-היום שלוש דקות, וברגילה – עשר דקות.

יצחק וקנין: לכן, אני פועל על-פי התקנון.

יצחק וקנין: אני משתדל שאם זה עוד חצי דקה או עוד דקה – אבל לא זמן יותר ארוך.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, אני מסכים עם הרוח של הדברים של עמר בר-לב לגבי זה שאסור ללכת בכוח, מי שרוצה להשיג מטרה של גיוס.

ישראל אייכלר: בעצם המסקנות של ועדת פרי הבוקר בעניין הפלילי חיזקו את אלה שאומרים שאסור שום שיג ושיח עם השלטון החילוני שרוצה להעביר על דתם את הציבור החרדי.

ישראל אייכלר: אבל בעובדות – חבר הכנסת בר-לב, אני רוצה לומר לך שבעובדות, או שהטעו אותך או שקראת עיתונים.

ישראל אייכלר: הפגיעות והקמפיין החזק, מה שציינת, נגד מתגייסים חרדים, לא היה ולא נברא.

ישראל אייכלר: כן משל היה.

ישראל אייכלר: אני לא אומר שלא היו אנשים שאמרו למישהו משהו, אבל יש לי יותר סיפורים בשבילך של אנשים שכן התגייסו וקיבלו תגובות מאוד מאוד לא חיוביות בתוך הציבור החילוני, כשהם עולים לאוטובוס או בכל מיני מקומות: מה, אתם, אתם, אתם – כשהם עם מדים, יותר מאשר חרדים נתקלים בבעיה.

ישראל אייכלר: האמת היא שלפני שנים רבות לא הייתה בעיה ליהודי חרדי לבוא עם מדים.

ישראל אייכלר: הרבה הרבה אנשים היו מגויסים.

ישראל אייכלר: עכשיו יש שאלה, כמו שאתה ציינת, ופה אני מסכים עם הדעה שלך, שככל שיהיה יותר קמפיין אנטי-חרדי, פחות ופחות לגיטימי יהיה לראות יהודי שלובש מדי צבא של אותם אנשים, של אותו צבא, של אותה מדינה שהם כל כך עוינים לציבור החרדי.

ישראל אייכלר: לכן, זה צבת בצבת עשויה, כמו שכתוב – חוליה בחוליה.

ישראל אייכלר: אבל, אדוני היושב-ראש של הוועדה, חבר הכנסת השר יעקב פרי, אני רוצה לומר לכם שההחלטה הזאת, להטיל סנקציות פליליות – ואני לא מדבר על עצם העניין – זה שירת בצורה בלתי רגילה את שני הצדדים שלא רוצים חרדים בצבא:

ישראל אייכלר: גם הצד המיליטנטי של לפיד וחבריו, לא כל חבריו אבל חלק מחבריו, שלא רוצים חרדים בצבא אלא רוצים את זה כנשק; וגם אלה שאומרים, אסור לדבר אתם על שום דבר.

ישראל אייכלר: אבל אני רוצה לומר שאלה פשוטה, שאני שם באוויר.

ישראל אייכלר: אני למשל מאמין ששמירת שבת זה עניין ביטחוני ממדרגה ראשונה.

ישראל אייכלר: למה?

ישראל אייכלר: כי אני מאמין בדברי הנביא ירמיהו מפי ה': "ואם לא תשמעו אלי לקדש את יום השבת – – – והצתי אש בשעריה" – על ירושלים – "ולא תכבה".

ישראל אייכלר: אז אני אבוא ואכפה על מישהו לשמור שבת משום שאני מאמין ששמירת שבת מגינה על הביטחון?

ישראל אייכלר: לדעתי, העניין של הצבא, התחושה הזאת של אזרחים, למה הבן שלי כן צריך ללכת והבן שלך לא צריך ללכת, יש לה פתרון אחד בלבד: להפוך בהדרגה – אני לא מדבר ברגע, גם לא באבחת חרב – את השירות הצבאי לצבא מקצועי, שמתגמל את חייליו לפי תרומתם, ואז הצבא גם מחליט את מי הוא לא רוצה.

יעקב פרי: דיון לגיטימי.

ישראל אייכלר: דיון לגיטימי, והרבה אלופים דיברו על זה, וכבר היה בוועדת בן-בסט ואחרים.

ישראל אייכלר: אבל היום זה הופך לקריטי.

ישראל אייכלר: למה?

ישראל אייכלר: כי מה שאתם קוראים לו צבא העם, נכון שבימי בן-גוריון לא הייתה שאלה בכלל שזה צבא העם, אבל בן-גוריון גם כינס כמה אנשים לשאול – –

יצחק וקנין: נא לסיים.

ישראל אייכלר: אני כבר מסיים.

ישראל אייכלר: – – והשאלה: מדינה יהודית, לשם מה?

ישראל אייכלר: אז הוא אמר: מה זאת אומרת, כדי ליישב את הארץ.

ישראל אייכלר: אמרו לו: לשם מה?

ישראל אייכלר: הוא אמר: כדי להוציא לחם מן הארץ.

ישראל אייכלר: אז אמרו לו: לשם מה?

ישראל אייכלר: אז הוא אמר: לשם מה השאלות?

ישראל אייכלר: קודם נקים מדינה ואחר כך נשאל.

ישראל אייכלר: זה היה בן-גוריון בשיח עם פילוסופים.

ישראל אייכלר: רבותי, הצבא אכן הוקם כצבא העם, אבל היום צריך לשאול: גיוס החובה, לשם מה?

ישראל אייכלר: לשם ניגוח?

ישראל אייכלר: לשם מלחמות?

ישראל אייכלר: לשם מאבקים?

ישראל אייכלר: צריך לעשות הדרגה, הדרגה כמו שיש בקצונה, כמו שיש בצבא הקבע.

ישראל אייכלר: צריך להגיע לדרגה – –

יצחק וקנין: תודה.

ישראל אייכלר: – – שבה לא יוכל אדם לומר: מגייסים אותי בלי רצוני.

ישראל אייכלר: ואז אם הצבא ירצה חרדים בצבא, הוא יכין כאלה מחנות שהוא ימצא גם חרדים שיתגייסו בלי שום כפייה.

יצחק וקנין: תודה.

ישראל אייכלר: הכפייה היא הדבר הפסול בעניין.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, אני עומד ואומר כאן:

ישראל אייכלר: כל אלה שדיברו נגד כפייה דתית לא יכולים להסכים לכפייה אנטי-דתית.

ישראל אייכלר: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת ישראל אייכלר.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת מרדכי יוגב, ואחריו – חבר הכנסת דוד צור.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

מרדכי יוגב: כבוד היושב-ראש, כבוד השרים, השר פרי והשר שמיר, אני מסכים במידה רבה עם שני חברי שדיברו קודם, חבר הכנסת עמר בר-לב וחבר הכנסת ישראל אייכלר.

מרדכי יוגב: התופעות של הדה-לגיטימציה לגיוס והאלימות כלפי מתגייסים במחנה החרדי אינן רחבות כפי שמנסים להעצים אותן בתקשורת, אבל תופעת הגיוס במחנה החרדי דווקא כן התרחבה באופן מאוד חיובי.

מרדכי יוגב: חוויה שאני חוויתי לפני כשש שנים, עת חיילים מקריית-ספר, שפגשתי בתחנה המרכזית בירושלים, מחליפים מדים, שמים אותם בצ'ימידן ולובשים את השחור-לבן, וחוזרים לקריית-ספר, ואילו בשנים האחרונות – ואני לא יודע להגיד אם שלוש או ארבע – הם באים לקריית-ספר עם המדים ונכנסים לשטיבלך ומתפללים, וזה תהליך חיובי.

מרדכי יוגב: והניסיון, אבל – אני אומר לך, השר פרי, שלמדתי את גודל רוחך ואת כישוריך – של גורמים שונים בפוליטיקה להוביל את התהליך הזה בכפייה חקיקתית, מביא, כמו שאמרו פה גם חברי, לריאקציה של הגדרה של השעה כ"שעת שמד", של יצירת התנגדויות לגיוס ולכל התערבות בחוגים של העולם החרדי, והניסיון בזה לשנות אמונות ודעות, אורחות חיים מבפנים.

מרדכי יוגב: אני חושב שבמקום שבו התהליך הזה, וציין עמר בר-לב – ויישר כוח, עמר – מקבוצה אחת לחמש ב"אחריי!" – היה בעלייה מתמדת וחיובי.

נחמן שי: מה זה?

נחמן שי: מה זה "מקבוצה אחת לחמש"?

מרדכי יוגב: קבוצה אחת של חרדים בשנה שעברה, והשנה – חמש.

נחמן שי: – – –

מרדכי יוגב: אבל לשים את זה במסגרת היותר-כפייתית, א.

מרדכי יוגב: רצון לחוקק חוק – וצריך חוקים, אני חושב שזה לא מועיל.

מרדכי יוגב: אנחנו צריכים להסתכל על המטרה, איך אנחנו יחד משלבים יותר חרדים בעבודה ובצבא בהידברות מתמדת.

מרדכי יוגב: זה תהליך עומק היסטורי שאני שמח שאתה מוביל אותו, אבל בשורשיו יש עולמות שלמים של אמונות ודעות.

מרדכי יוגב: מי שחפץ בתהליך הזה צריך לקחת אותו יותר באורך רוח.

מרדכי יוגב: צריך לקחת אותו עם פחות מסגרות כופות ויותר לראות בשמחה איך התהליך הזה – להעצים את היעדים, כפי שנדמה לי שאמר פה השר מרגי, השר לשעבר מרגי – סליחה, חבר הכנסת מרגי: מה הצרכים של צה"ל בעוד שנה, בעוד שנתיים, בעוד שלוש שנים, ומתוך כך למשוך לכך שהם יתמלאו, ולהביא באמת במעט יותר ענווה וסבלנות – ואני לא חושב שאין לך, ופחות חקיקה כפייתית, בתהליכים שמאחדים אותנו כעם אחד בארצנו.

מרדכי יוגב: זה רק יועיל להשגת המטרה הזאת באופן מעשי, פחות למלחמות יהודים וליותר חרדים גם בשוק העבודה וגם בצה"ל כמגויסים.

מרדכי יוגב: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מרדכי יוגב.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת דוד צור.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

דוד צור: טוב, ראשית, סיפור אישי.

דוד צור: רק אתמול בשיחה עם בתי, היחידה, שמספרת לי שאחרי שנת שירות שהיא עשתה בהתנדבות בנגב היא החליטה שהיא הולכת למסלול קרבי והולכת לשלוש שנים ליחידה, כי היא רוצה לעשות צבא כמו כולם – אני יכול לומר שבאיזשהו מקום זה צבט לי בלב, כמי שכבר שירת מספיק, ובני שירתו, כמובן, וחשבתי שהיא צריכה – למסלול הרגיל.

דוד צור: אבל היא, בסופו של דבר, בחרה לעשות את מה שבחרה.

דוד צור: מעבר לצביטה, יש לי גם גאווה גדולה.

דוד צור: וטוב שהדיון הזה נערך כשיש לנו פה אורחים עם מדים.

דוד צור: מאיפה?

דוד צור: מחיל האוויר או מחיל הים?

דוד צור: חיל האוויר.

דוד צור: יפה.

דוד צור: אני חושב שחשוב השיח – – –

ישראל אייכלר: גם שם יש חרדים.

דוד צור: וחרדים.

דוד צור: מצוין.

דוד צור: אני רואה.

דוד צור: סליחה שלא הזכרתי אותם, באמת.

יצחק וקנין: דרך אגב, גם אלה מדים.

דוד צור: מאה אחוז.

דוד צור: מדי שבט לוי, למדתי היום.

מאיר פרוש: גם בחיל האוויר יש חיילים חרדים במסלול – – –

דוד צור: ואני גאה בזה, אני חושב שזה נהדר.

קריאות: – – –

יעקב פרי: – – –

דוד צור: ואני רוצה לומר לעמר ידידי, שמחתי מאוד שהוא העלה את הסוגיה הזאת של הדה-לגיטימציה – – –

יעקב פרי: – – – ביקרתי אותם, וזה מביא הרבה גאווה לעם ישראל ולכם.

דוד צור: נכון.

דוד צור: ולכן דווקא אני בא מהמקום שאני מאוד מברך את ידידי עמר, שהביא את הנושא הזה של הדה-לגיטימציה.

דוד צור: אני חושב שהשיח שיוצא מהבית הזה, על הדרך שבה הוא נעשה – מדברים פה על כפייה, מדברים פה על זה שצריך לעשות בהסכמה.

דוד צור: אני אשמח מאוד, ואני מכיר את ידידי רב-הזכויות יעקב פרי, שאם היה ניתן לעשות כל הידברות, ואני יודע שגם הייתה הידברות כזאת, אבל לצערי 65 שנים אנחנו מדברים על זה, ובסופו של דבר אתם צריכים להיות אלה שאם לא לפחות בשמחה רבה הולכים לתהליך הזה, אז בטח לא עושים את הדה-לגיטימציה ופוגעים – אני מדבר ברמה לא הפיזית.

דוד צור: אני אשמח לשמוע שבאמת אין אלימות, כפי שנאמר, וזו תופעה שלכאורה מעצימים אותה, אבל גם האווירה שמקבל בחור כזה, שלא מנדים אותו, שהוא פתאום לא חלק ממניין חלילה, או אפילו מחביא את המדים, כפי שנאמר כאן.

דוד צור: לעניין שוק העבודה – וזו דעתי הפרטית – אני חושב שצריך לעשות את ההפרדה בלינקג' הזה בין היציאה לשוק העבודה לנושא של השירות.

דוד צור: להפך.

דוד צור: ייכנסו לשוק העבודה, הדברים האלה יוכלו להיות בצורה קצת יותר מודרגת.

דוד צור: ולעניין הדיון על צבא העם – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת צור, אני מבקש להביא לתשומת לבך שמאלה שהשתחררו אחרי שירות צבאי מקרב החרדים שהתגייסו, 80% השתלבו בשוק העבודה.

דוד צור: זה ברור לי לגמרי, מיקי, זה ברור לי לגמרי.

דוד צור: אני טוען שגם הילדים בני ה-18, שלכאורה כרגע הם עומדים תחת – או שתישארו בישיבות עד גיל 24–25 או שאתם הולכים לצבא – אז אני חושב שהלינקג' הזה בסוף איכשהו תוקע אותם גם במקומות שאולי הם לא רוצים להיות שם.

דוד צור: ולעניין האחרון, לנושא של הדיון הלגיטימי שהעלה פה חבר הכנסת פייגלין.

דוד צור: זה דיון בהחלט שצריך לעשות אותו, במנותק לכאורה מהנושא של צבא העם.

דוד צור: והיה ותתקבל החלטה ללכת בהדרגה לכיוון של צבא העם, ויימצא שזה דבר מועיל – מצוין.

דוד צור: בסופו של דבר יהיה מי שיכרע תחת עולה של תורה ומי שיכרע תחת עולו של צבא העם או צבא מקצועי.

דוד צור: וכפי שאמרתי, אני לא רואה בזה נשיאה בנטל.

דוד צור: השירות הוא זכות, הוא לא נטל.

דוד צור: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת דוד צור.

יצחק וקנין: ישיב לכל ההצעות השר יעקב פרי.

יעקב פרי: אדוני היושב-ראש, חברי המציעים, חברי הכנסת, הועלה כאן מגוון של נושאים, אני אהיה מאוד קצר.

יעקב פרי: אני חושב שצריך להתחיל ולומר בקול רם ובצורה ברורה שכנסת ישראל, ממשלת ישראל, עם ישראל, מוקיעים, מגנים את אותן התקפות פיזיות או מילוליות נגד חיילי צה"ל בשכונות בערים שבהן גרים חרדים ובשכונות שהן חילוניות.

יעקב פרי: משטרת ישראל חייבת לאתר, לעצור, לחקור ולהעמיד לדין כל מי שפוגע, או פיזית או מילולית, בכל אדם, בוודאי בחיילי צה"ל.

יעקב פרי: אבל חשוב מכול – חבר הכנסת אייכלר, שמחתי לשמוע לפחות את רוב דבריך וחלק מהצעותיך – חשוב מאוד שהחברה החרדית עצמה תוקיע ותגנה את המעשים הללו, את הפגיעות הללו.

יעקב פרי: אני חושב שהוקעה של פגיעה בכבודו, בחירותו של כל אחד, של כל בן-אנוש – ולא חשוב אם הוא חילוני או חרדי או בן דת כזאת או בן דת אחרת – היא חובה של חברה, של כל חברה שבה אנחנו מוצאים תופעות כאלה.

יעקב פרי: אני קורא כמובן למשטרת ישראל לעשות בעניין הזה את עבודתה.

יעקב פרי: עניין של צבא מקצועי או לא מקצועי לא היה במנדט של הוועדה שלי.

יעקב פרי: זהו דיון, דיון מאוד רציני, שיכול להיות שצריך – – –

ישראל אייכלר: – – – שלך.

יעקב פרי: – – – שיכול להיות שצריך לקיים אותו.

יעקב פרי: הוא לא היה במנדט שלי ולכן אני לא התייחסתי אליו.

יעקב פרי: אני מודה למציעים.

יעקב פרי: אני מציע להעביר את זה – – –

יצחק וקנין: ועדה.

יעקב פרי: ועדה.

ישראל אייכלר: אני מסתפק בתשובת השר.

יצחק וקנין: אתה מסתפק בתשובת השר.

יצחק וקנין: טוב, נשאל את שאר המציעים.

יצחק וקנין: חבר הכנסת עמר בר-לב, מסתפק בתשובת השר או שאתה מציע ועדה?

עמר בר-לב: ועדת חוץ וביטחון.

יצחק וקנין: ועדת חוץ וביטחון.

יצחק וקנין: חבר הכנסת ישראל אייכלר הסתפק בתשובת השר.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מרדכי יוגב.

מרדכי יוגב: חוץ וביטחון.

יצחק וקנין: חוץ וביטחון.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, אנחנו נצביע בהתאם להצעתו של השר: מי שבעד ועדה – ועדה; מי שבעד להסיר מסדר-היום, שיצביע נגד.

יצחק וקנין: מי בעד, רבותי, מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 5 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 11 נגד – 1 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת החוץ והביטחון נתקבלה.

יצחק וקנין: 11 בעד, אחד מתנגד, אין נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, הנושא יועבר לוועדת חוץ וביטחון, לפי בקשתם של חברי הכנסת.

יצחק וקנין: ייצוג הולם של נשים בזירה המוניציפלית

יצחק וקנין: אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

יצחק וקנין: הצעות לסדר-היום מס' 382, 383, 385, 393, 404 ו-418: ייצוג הולם של נשים בזירה המוניציפלית.

יצחק וקנין: ראשונת הדוברים – חברת הכנסת יפעת קריב.

יצחק וקנין: אחריה – חברת הכנסת תמר זנדברג.

יצחק וקנין: במידה שהיא לא תהיה נוכחת באולם – חברת הכנסת חנין זועבי.

יצחק וקנין: במידה שגם היא לא תהיה נוכחת – חברת הכנסת גילה גמליאל, ובמידה שגם היא לא תהיה נוכחת – חברת הכנסת מרב מיכאלי.

מרב מיכאלי: מה, וחנין לא רשומה?

יצחק וקנין: אמרתי.

יצחק וקנין: במידה שהיא לא תהיה נוכחת, אז את אחרונת הדוברים.

יפעת קריב: כבוד היושב-ראש, תמיד רציתי להיות חלק מהעולם הפוליטי.

יפעת קריב: אין לזה שום הסבר אבל אני מאוד אוהבת את הזירה הזאת.

יפעת קריב: מגיל צעיר הייתי מעורבת בחיים הציבוריים.

יפעת קריב: כשדיברתי על זה שיום אחד אהיה ראש עיר או חברת כנסת, תמיד קיבלתי את המבט המזלזל הזה של – מי את בכלל?

יפעת קריב: הוזה, חולמת.

יפעת קריב: את מנהיגה?

יפעת קריב: את אחת שאין לה סיכוי.

יפעת קריב: בשנת 2008 החלטתי לעשות קפיצת מדרגה בחיי הציבוריים ולעבור מהזירה של הנהגת הורים בבית-ספר למערכת הפוליטית המקומית ולהיות חברת מועצת עיר.

יפעת קריב: פניתי לחברי המועצה המכהנים ולראש העירייה, כולם כמובן התלהבו והציעו לי להצטרף.

יפעת קריב: מקומות חמש, שש ושבע היו פנויים עבורי ברוב הרשימות.

יפעת קריב: ברוב הרשימות לרשויות המקומיות מדובר במקומות לא ריאליים, בטח בעיר שלי.

יפעת קריב: ואז הסתבר לי שהחוק מאלץ אותי להתפטר ממקום עבודתי, מחשש לניגוד עניינים.

יפעת קריב: גם היום, חמש שנים אחרי, אני לא מצליחה להבין איזה ניגוד עניינים יש בין עבודתי כאשת חינוך ועובדת סוציאלית למען בני-נוער בסיכון וצעירים ברחבי הארץ, לבין התנדבות כחברת מועצת עיר – ליד הבית, למען הקהילה שלי ולמען ילדינו.

יפעת קריב: כן, חברותי, תפקיד חבר מועצת עיר הנו תפקיד בהתנדבות מלאה.

יפעת קריב: דווקא בזירה המקומית, שבה מבקר המדינה חושף שחיתויות, חוסר צדק, מעילות בכספים, חוסר אחריות של ההנהגה, התפקיד של נציג הציבור האמון על הסדר, על שמירת הדמוקרטיה ועל שיפור חיי התושבים, הנו בהתנדבות מלאה.

יפעת קריב: ועד כה המחוקק לא נתן ולו כלי אחד ויחיד בידו של חבר מועצת העיר או חברת מועצת העיר, ליישם ולמלא את התפקיד.

יפעת קריב: זה הרתיע, ואפילו הפחיד, אבל זה לא עצר אותי כפי שזה כן עוצר לאורך השנים נשים רבות, צעירים ואנשי מקצוע.

יפעת קריב: קיבלתי החלטה.

יפעת קריב: התפטרתי ממקום העבודה; מקום עבודה שאהבתי.

יפעת קריב: נפרדתי מהתחום שבו עסקתי, והחלטתי החלטה אישית, שאם אני נאלצת לעשות ויתורים כלכליים, משפחתיים וחברתיים על מנת לשרת את הציבור ולהשפיע על חיי הקהילה, אז אעמוד בראש רשימה, וכך עשיתי.

יפעת קריב: הקמתי רשימה – רשימה של תושבים, של הורים, העוסקת בחינוך ורווחה, רשימה שמטרתה שתושבי העיר לא יהיו לבד.

יפעת קריב: בבחירות המוניציפליות בשנת 2008 אפשר היה לספור על שתי כפות ידיים את הרשימות בארץ שבראשן עמדו נשים.

יפעת קריב: מעט.

יפעת קריב: מעט מדי.

יפעת קריב: פעם היו אומרים לנו שאין נשים שרוצות לרוץ – איפה הן?

יפעת קריב: אז אני רוצה לספר לך, כבוד היושב-ראש, שהיום אירחתי בכנסת עשרות נשים שיודעות שהן ראויות, מתאימות ורוצות להנהיג, לשנות ולהוביל, ולא מפחדות לומר: אני הולכת לפוליטיקה.

יפעת קריב: יש להן פנים ויש להן שמות, יש להן רצון ויש להן נחישות.

יצחק וקנין: משפט אחרון.

יפעת קריב: לא, דקה.

יפעת קריב: שני משפטים.

יפעת קריב: חיכיתי כל כך הרבה, אז קצר.

יצחק וקנין: אני חייב להגיד לך "משפט אחרון", אבל – –

יפעת קריב: תודה, אני מקצרת.

יצחק וקנין: – – לא תחסום שור בדישו.

יפעת קריב: כבר חיכינו כל כך הרבה לנושא הזה.

יפעת קריב: תראו, 51% מהאוכלוסייה לא יכולות להיות מיוצגות רק על-ידי חמש ראשות עיר ו-376 חברות מועצה מתוך 3,500.

יפעת קריב: אם אנחנו 51% מהאוכלוסייה אנחנו צריכות להיות לפחות 50% מההנהלה, מהציבור וממועצות העיר.

יפעת קריב: ואז, לסיום, אני חייבת לשתף אתכם באנקדוטה קטנה, עצובה ודי פתטית, אבל אני חייבת.

יצחק וקנין: אם אפשר, קצר.

יפעת קריב: קצר, אוקיי?

יפעת קריב: מהרגע שנבחרתי להיות חברת מועצה – אני אדבר מהר – השקעתי, ואני עדיין עושה זאת, לילות כימים בקידום נשים לעמדות מפתח והשפעה.

יפעת קריב: יחד עם עמותת כ"ן פתחנו קורסים ברחבי הארץ לנשים שקוראים להן להנהיג בקהילה, ביישוב, ליד הבית.

יפעת קריב: בעיר שלי, הוד-השרון, 15 חברי מועצת עיר ורק אישה אחת.

יפעת קריב: בוגרות הקורס מריצות את המודל שנקרא "ריצ'רץ'" – גבר, אישה, אישה, גבר.

יפעת קריב: הן הציגו אותו בישיבת מועצת העיר האחרונה, בשבוע שעבר, בפני כל המתמודדים למועצת העיר הקרובה.

יפעת קריב: ברעש ובמהומה שהדבר יצר ניגש בפתח הדלת אחד מחברי המועצה המכהנים לאחת הבנות ואמר לה: ריצ'רץ'?

יפעת קריב: הריצ'רץ' היחיד שאני מכיר נמצא כאן, והצביע אתם יודעים לאן.

יפעת קריב: אז זה היחס שקיבלו חברותי מהוד-השרון, בוגרות הקורס "מנהיגות את המחר", נשים שכבר לא מפחדות לומר: אני רוצה, אני יכולה ואני עושה את זה; אני הולכת לעולם הפוליטי ואני מתחילה בזירה המקומית, ליד הבית.

יצחק וקנין: תודה.

מיקי לוי: היא הייתה צריכה להתלונן במשטרה.

יצחק וקנין: משפט אחרון.

יפעת קריב: משפט אחרון.

יפעת קריב: אני רוצה להגיד אז ממש משפט אחרון.

יפעת קריב: אני יכולה ואני מסוגלת להביא פוליטיקה אחרת, פוליטיקה נקייה, פוליטיקה חדשה.

יפעת קריב: בבחירות הקרובות אנחנו חייבים לראות יותר נשים במקומות ריאליים; אנחנו חייבות את זה לעצמנו, חברותי, באנו לשנות.

יפעת קריב: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת יפעת קריב.

יצחק וקנין: חברת הכנסת תמר זנדברג – אינה נוכחת באולם.

יצחק וקנין: חברת הכנסת חנין זועבי.

יצחק וקנין: רבותי, חברי כנסת או חברות כנסת שלא יהיו נוכחים באולם בשעה שאני קורא את שמם, אני לא אאפשר להם לדבר.

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש – –

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

חנין זועבי: אוקיי.

חנין זועבי: – – אני חושבת שבמצב של חברה שמאמינה בשוויון, במצב של חברה שמאמינה במעמדן של הנשים, ההצעה הזאת לסדר-היום הייתה מיותרת, נכון?

חנין זועבי: לא היינו באים ומעלים לסדר-היום דבר שהוא מובן מאליו.

חנין זועבי: אומרים שהפוליטיקה היא אמנות האפשרי, אבל אנחנו מתעסקים עם המובן מאליו, לא עם האפשרי.

חנין זועבי: לפי השקפת העולם שלי, אני מקווה לפי השקפת העולם שלך, האינדיקטור להתקדמותה של החברה ולמעמדה של החברה הוא מעמד הנשים בחברה הזאת.

חנין זועבי: אם אני רוצה לבחון אם החברה הזאת מתפתחת בכיוון הנכון, אני הולכת ובודקת מה קורה – – –

יצחק וקנין: חברת הכנסת חנין זועבי, נראה לך שאפשר בלעדיכן בעולם הזה, תגידי?

חנין זועבי: בלעדינו בכל מקום אי-אפשר.

יצחק וקנין: אי-אפשר אתכן ואי-אפשר בלעדיכן.

חנין זועבי: בפוליטיקה, לפי השקפת העולם של כמה מהגברים, כן אפשר, אחרת לא היינו עולים פה ואומרים: צריכים לשריין מקומות של נשים ברשימות לבחירות המוניציפליות.

יצחק וקנין: סתם נאמר שהנשים הן "עזר כנגדו"?

יצחק וקנין: לא סתם – "עזר".

חנין זועבי: עזר – למה עזר?

יצחק וקנין: "עזר", לעזור – – –

חנין זועבי: אנחנו לא עוזרות לאף אחד.

חנין זועבי: אנחנו עושות גם את המשימות שלנו, לא פחות טוב מאשר הגברים.

חנין זועבי: עכשיו, כמו שאני אומרת, נוכחותן של הנשים בחברה היא אינדיקציה למעמדה של החברה.

חנין זועבי: מאז 1948 רק 16 נשים ערביות כיהנו כחברות במועצות המוניציפליות.

חנין זועבי: מ-1948 – 16, זה הכול.

חנין זועבי: כיום יש פחות מארבע.

חנין זועבי: האישה הערבייה במיוחד מתקשה להיכנס לתחרות עם הגברים.

חנין זועבי: הסיכויים שלה להיבחר הם יותר נמוכים מהסיכויים של הגברים.

חנין זועבי: הנשים גם מתקשות לאתגר את חלוקת התפקידים המסורתית.

חנין זועבי: אבל יש לנשים מה להציע, ואנחנו לא אומרים שהנשים מפסידות מההדרה הזאת בתחום הפוליטי – החברה מפסידה, הגבר מפסיד.

חנין זועבי: כאשר נשים נכנסות ויש להן האמירה שלהן, יש להן האג'נדה הפוליטית שלהן, הן מעשירות את הזירה הפוליטית, הן גם מוסיפות זווית ראייה לזירה הפוליטית.

חנין זועבי: ובדרך כלל הנשים שמגיעות הן יותר מוכשרות.

חנין זועבי: למה?

חנין זועבי: כי המבחנים שהן עוברות הם מבחנים יותר קשים מהמבחנים של הגברים.

חנין זועבי: למשל, גבר יכול להיבחר לפי השתייכותו לחמולה מסוימת או למשפחה מסוימת.

חנין זועבי: האישה לא מייצגת חמולה, האישה אף פעם לא תייצג בחברה הערבית משפחה.

חנין זועבי: היא תייצג את עצמה – היא תייצג אג'נדה, לא את עצמה.

חנין זועבי: היא תייצג אג'נדה פוליטית, היא תייצג אג'נדה חברתית.

חנין זועבי: רק בוויזה הזאת היא תיכנס לפוליטיקה, לא לפי שיוך משפחתי, לא לפי שיוך חמולתי, לא לפי שיוך עדתי.

חנין זועבי: אוקיי.

יצחק וקנין: אני אאפשר לך עוד משפט.

חנין זועבי: עכשיו, לכן אני אומרת: מה נדרש?

חנין זועבי: אוקיי, אנחנו לא – אני לא אוהבת את הקורבן שרק מתלונן.

חנין זועבי: אנחנו צריכים גם להיכנס לתוך העשייה.

חנין זועבי: בדרך כלל העשייה שהכי משנה ערכים היא העשייה החינוכית, אבל זה לא מספיק.

חנין זועבי: אנחנו צריכים לשנות חוקים.

חנין זועבי: אני הגשתי שלוש הצעות חוק לחייב את הרשימות – את הרשימות שרצו לבחירות המוניציפליות, לתת קווטה של שליש, כמו בל"ד.

חנין זועבי: אני חושבת שבל"ד אולי, המפלגה שלי בכנסת, היא המפלגה היחידה שמשריינת קווטה של שליש.

חנין זועבי: אני לא יודעת מרצ מה – – –

מיקי לוי: ביש עתיד יש שמונה נשים, ארבע מהן בעשירייה הראשונה.

יפעת קריב: 40%.

חנין זועבי: 40%.

חנין זועבי: בסדר, יופי.

יצחק וקנין: משפט אחרון.

חנין זועבי: אבל בל"ד נכנסה לכנסת לפני יש עתיד – – –

יצחק וקנין: חברת הכנסת זועבי – –

חנין זועבי: אז בל"ד הרשימה הראשונה עם קווטה של שליש.

יצחק וקנין: – – אם אפשר לסיים, אני – – –

חנין זועבי: לכן, אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת – – –

יפעת קריב: בל"ד היא דוגמה נהדרת למפלגת הערביות.

חנין זועבי: אנחנו דוגמה נהדרת – נכון, אני מסכימה.

חנין זועבי: אני רק רוצה להדגיש את המחויבות שלנו כחברות כנסת וחברי כנסת גם להעביר את החוקים שמחייבים מפלגות שרצות גם לכנסת, שרצות גם לרשויות המוניציפליות, לתת קווטה לנשים, לפחות שליש.

חנין זועבי: אם יותר, אז יותר טוב.

חנין זועבי: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת חנין זועבי.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת מרב מיכאלי, ואחריה ישיב שר החקלאות בשם – – –

מרב מיכאלי: שר החקלאות?

מרב מיכאלי: גדול.

מרב מיכאלי: בטח.

מרב מיכאלי: נו, ברור – שר החקלאות, איך לא.

קריאה: – – –

מרב מיכאלי: מותק, אנחנו פרחים או לא פרחים?

עליזה לביא: פרחים בקנה ובנות בצריח.

מרב מיכאלי: מי אם לא שר החקלאות בשביל לטפל בפרחים יפים כמונו?

יצחק וקנין: שלוש דקות, חברת הכנסת מרב מיכאלי.

מרב מיכאלי: אדוני היושב-ראש המהמם, לפני בערך חודש נזף השופט בדימוס שלום ברנר בראשי הערים של מזכרת-בתיה, נס-ציונה וקריית-עקרון – – –

יצחק וקנין: אני צריך לחשוש, לא?

מרב מיכאלי: סליחה.

מרב מיכאלי: שלא יהיה בזה חס וחלילה כדי הטרדה או התייחסות לא נאותה.

יצחק וקנין: לא, חס וחלילה.

מרב מיכאלי: אני מתנצלת וחוזרת בי.

איציק שמולי: לי היא עדיין לא אמרה את זה בסיעה.

מרב מיכאלי: יש למה לצפות.

מרב מיכאלי: טוב, יאללה, בוא נאפס את השעון, ברשותכן.

יצחק וקנין: אני אאפשר לך.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

יצחק וקנין: אחרי המחמאה הזאת, מה אני – – –

אברהם מיכאלי: זמן תוספת.

מרב מיכאלי: אדוני היושב-ראש, לפני בערך חודש נזף השופט בדימוס שקוראים לו שלום ברנר, הוא נזף בראשי הערים של מזכרת-בתיה, נס-ציונה וקריית-עקרון על כך שאיוש הדירקטוריון, תאגיד המים שלהן, לא עולה בקנה אחד עם עקרון הייצוג ההולם.

מרב מיכאלי: המכתב החריף על חוסר הייצוג נשלח בדחיפות רבה כשמר ברנר גילה שבדירקטוריון מכהנים שני גברים וארבע נשים, תשמור השם.

מרב מיכאלי: פתאום מר ברנר חש על בשרו את הקיפוח, את חוסר הייצוג, את האין-קול, היעדר הקול.

מרב מיכאלי: דירקטוריון אחד, של שלוש ערים בינוניות, ונציג המשפט והחוק חש צורך דחוף להחזיר את הסדר הטוב של רוב גברי על כנו.

מרב מיכאלי: אני, לצערי, לא ראיתי את האיש הזה או את עמיתיו, אני חייבת להגיד, נזעקים כשעקרון הייצוג ההולם לא מתקיים בשלטון המקומי, כשהיום, ב-2013, רק 1.5% של נשים מכל ראשי הערים והמועצות המקומיות והמועצות האזוריות בארץ – את אמרת חמש?

מרב מיכאלי: במספרים שלי זה ארבע, אבל מי סופרת מתוך 256.

מרב מיכאלי: גם לא מתוך 3,250 חברי מועצה, וזה לא מוגזם לחזור על המספרים המעוותים האלה, רק 376 מהם, 11.5%, הם נשים, וגם לא שמעתי את קולם על זה שבשליש מכלל הרשויות המקומיות בישראל אין בכלל נשים שמכהנות כחברות מועצה.

מרב מיכאלי: החסמים ידועים: קשרים מהצבא, מעבודות קודמות; מקשרים דרך גברים אחרים וכסף.

מרב מיכאלי: כסף.

מרב מיכאלי: אנחנו 51% מהאוכלוסייה של העולם, משקיעות שני-שלישים משעות העבודה בשכר, ובעיקר שלא בשכר, וככה אנחנו מחזיקות בסך הכול ב-1% מכל הנכסים בעולם, ועם ה-1% הזה אנחנו צריכות לנהל קמפיינים מול 99% האחרים שאצל הגברים.

מרב מיכאלי: אז בואו נחזור לדבר במונחים שגברים ובנים מבינים: שוויון בנטל כבר אמרנו?

מרב מיכאלי: אנחנו רוצות שוויון בנטל – גם אנחנו רוצות לשרת, לתרום למדינה, לחברה ולשלטון המקומי שלנו.

מרב מיכאלי: אפשר עוד מושג שבנים מדברים בו – חדש, חם: ריכוזיות.

מרב מיכאלי: הגיע הזמן לפרק את הריכוזיות של השלטון הגברי.

מרב מיכאלי: נמאס שגברים אוחזים באופן בלעדי בנכסים שלנו, מנהלים את המרחב הציבורי שלנו, מחליטים לבד את כל ההחלטות עלינו.

מרב מיכאלי: חברתי חנין זועבי הגישה הצעת חוק לייצוג נשים בשלטון המקומי; אנחנו כולנו, חברות וחברים, חייבות וחייבים לתמוך בה.

מרב מיכאלי: נראה אותנו לא תומכים בהצעת החוק הזאת.

מרב מיכאלי: נמאס להגיד ולהיאבק על המובן מאליו שצריך באמת להיות מובן מאליו.

מרב מיכאלי: הגיע הזמן לפרק את הריכוזיות של השלטון הגברי, לתת לנו הנשים ייצוג שוויוני בכל מוסדות השלטון.

מרב מיכאלי: שוויוני – לא פחות מזה.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת מרב מיכאלי.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, ישיב שר החקלאות, השר יאיר שמיר, בשם סגנית שר הפנים פאינה קירשנבאום.

אברהם מיכאלי: עוד אישה – שרה.

יצחק וקנין: האמן לי שזה לא פחות מכבד ששר החקלאות מדבר.

יצחק וקנין: במקרה, השר הנוכחי גם – אני יכול להגיד את זה.

מרב מיכאלי: מאוד מכבד.

יאיר שמיר: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, אין חולק על חשיבות הייצוג ההולם של נשים כעיקרון נכון וראוי אשר אמור להנחות במינוי גופים ממונים ואמור לכוון את שיקול דעתו של הגוף הממונה.

יאיר שמיר: עם זאת, בכל הנוגע לגוף נבחר יש להשאיר את הנושא לשיח הציבורי.

יאיר שמיר: אין מקום לפגוע ולקבוע כללים וסייגים לעקרון חופש הבחירות אשר במסגרתו רשאי כל אדם לבחור את המועמדים אשר לדעתו הנם הראויים ביותר לייצגו, ויש להשאיר את הנושא של קביעת הנבחרים להחלטת הבוחר.

יאיר שמיר: תודה.

יפעת קריב: – – –

יצחק וקנין: אדוני השר, מה כבודו מציע לגבי ההצעה?

יפעת קריב: – – –

יאיר שמיר: להסיר מסדר-היום.

יצחק וקנין: להסיר מסדר-היום.

יפעת קריב: – – – אנחנו לא נדון בקידומן של נשים ובייצוג הולם ושוויוני – – –

יאיר שמיר: במקום שיש גופים ממנים – אני מסכים אתך.

יאיר שמיר: אבל לא במקום של בחירות חופשיות.

יאיר שמיר: כל אחד, אי-אפשר להגביל אותו לבחור כך או אחרת.

יצחק וקנין: תודה, אדוני השר.

יצחק וקנין: רבותי – – –

מרב מיכאלי: – – – כבוד השר לא מקבל ייעוץ משפטי – – –

יצחק וקנין: רבותי, רבותי, אתם יכולים להצביע אחרת; זאת זכותכם.

יצחק וקנין: השר ביקש להסיר, אתם ביקשתם דיון במליאה.

יצחק וקנין: אז אני אצביע: מי שבעד, רבותי, זה יהיה דיון במליאה, מי שנגד – זה הסרה, כפי שהשר ביקש.

יצחק וקנין: רבותי, מי בעד, מי נגד?

קריאות: – – –

יצחק וקנין: רבותי, אף אחד לא ביקש ועדה.

יצחק וקנין: ביקשתם מליאה.

יצחק וקנין: אני מצד – כן, חברת הכנסת עליזה לביא.

יצחק וקנין: הייתי מצרף את – את הצבעת, אני רואה.

יצחק וקנין: לא, לא, חשבתי שיש איזו בעיה בהצבעה.

יצחק וקנין: הצבעה מס' 6 בעד ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום – 7 בעד ההצעה שלא לכלול את הנושא בסדר-היום – 1 נמנעים – אין ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום של הכנסת נתקבלה.

יצחק וקנין: שבעה בעד, אחד מתנגד, אין נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, הנושא יועבר למליאת הכנסת – לדיון באחת מישיבותיה הקרובות.

חנין זועבי: אתה בטוח?

חנין זועבי: – – –

יצחק וקנין: אני מקווה.

יצחק וקנין: זה תלוי בעומס של הכנסת בתקופה הקרובה.

יצחק וקנין: התמוטטות חברת "בטר פלייס" לייצור מכוניות חשמליות

יצחק וקנין: אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

יצחק וקנין: הנושא הבא: התמוטטות חברת "בטר פלייס" לייצור מכוניות חשמליות – הצעות לסדר-היום מס' 431 ו-449.

יצחק וקנין: אני, עבדכם הנאמן, אחד המציעים, אבל אני אאפשר לחבר הכנסת אורי מקלב, ואם אני אוכל להשחיל כמה מילים בתוך הנאום שלך – אני אעשה את זה.

אברהם מיכאלי: אין סגן שיחליף אותך?

אברהם מיכאלי: מה הבעיה?

יצחק וקנין: אין סגן.

אורי מקלב: בכבוד רב, בשמחה רבה.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך, ובמידה שתצטרך יותר אני אאפשר במקום הזמן שלי.

אורי מקלב: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש, אני לא תיאמתי אתך את ההגשה של ההצעה הדחופה לסדר-היום.

אורי מקלב: אני לא יודע מה הנסיבות שהביאו אותך להגיש.

יצחק וקנין: אני הגשתי הצעת חוק שהייתה אמורה להסדיר את כל נושא ההתחברות לחשמל ואת נושא, בוא נגיד, הוועדות לבניין ערים, להקל על כל הנושא הזה, כיוון שאני חושב שזו הייתה בעיה מרכזית בכל הנושא של הטיפול ברכב החשמלי.

יצחק וקנין: ולצערי רב, זה היה בקדנציה הקודמת ולא הצלחנו להתקדם עם זה – זה היה ממש לקראת סוף הקדנציה.

אורי מקלב: חבל באמת, חבל על דאבדין.

אורי מקלב: אני גם מהסיבה הזאת של הביורוקרטיה, אבל במיוחד כיום, שמענו לפני יומיים שהמפרק הזמני הגיש בקשה לסידור ולהסדר נושים בנושא "בטר פלייס", וזה העציב את כולנו.

אורי מקלב: זה באמת חזון ישראלי, המצאה ישראלית; חזון שהיה אמור לשגשג ולהיות משהו שהוא לא רק ישראלי אלא משהו עולמי.

אורי מקלב: התעניינו בו, עשרות מדינות באו להתעניין בהמצאה הישראלית, ברכב החשמלי.

אורי מקלב: אנחנו מימי ה"סוסיתא" לא ייצרנו רכב, בוודאי לא משהו שהוא חידושי כזה בנושא הזה של רכב חשמלי.

אורי מקלב: אולי, אתה יודע מה, החלק היפה בכל העניין הזה, שעם ישראל התאחד באכזבה הגדולה ובצער רב שזה קרה במדינת ישראל, ולא השכלנו ולא הצלחנו, חברה שהיו לה הרבה תקוות ויכלה גם להכניס הרבה כספים למדינת ישראל, הייתה גם יכולה – גם העסיקה ומעסיקה, כיום הזה בוודאי הייתה מעסיקה הרבה עובדים – שהיא התפרקה.

אורי מקלב: ועכשיו, מה שנותר לנו בעניין הזה – ואני רוצה כן לציין שזה שאנשים הרגישו, אף שהם לא היו שותפים בעצם הקנייה ובעצם הדחיפה של העניין, אנשים האמינו, האמינו בנושא, לזה היו שתי סיבות מרכזיות.

אורי מקלב: קודם כול סיבות אקולוגיות, סביבה ירוקה, שהיא חשובה בכל מקום – פחות זיהום אוויר.

אורי מקלב: רכב שאמור לפעול על-ידי חשמל, אני חושב שזה דבר חשוב.

אורי מקלב: אבל הייתה לזה גם חשיבות ישראלית מיוחדת מעבר להמצאה הישראלית, שמדינת ישראל סבלה ממשבר אנרגיה כזה או אחר, וזה מגיע לכזה פתרון.

אורי מקלב: זה גם לא סתם, כנראה, שההמצאה הייתה במדינת ישראל.

אורי מקלב: אנחנו עוד זוכרים – ודאי המבוגרים שאצלנו – את ההשבתה של רכב; יום אחד בשבוע כל אחד היה חייב להשבית, בשל מחסור באנרגיה ומעוד סיבות כאלה.

אורי מקלב: לכן, כשאנחנו לא הצלחנו – – –

יצחק וקנין: אני דווקא מתפלא שדווקא בנושא הזה, שהוא באמת דואג לעניין שמדברים עליו הרבה – כל הנושא של, בוא נגיד, הסביבה, איכות הסביבה, שזה האלף-בית של איכות הסביבה, שדווקא פה לא נתנו את דעתם אותם גורמים לקדם את הנושא הזה.

יצחק וקנין: ולתת לדבר הזה להתמסמס, אני חושב שזה דבר גרוע, מעבר להיבטים הכלכליים שיש לאותם אלה שרכשו מכוניות ועשו והשקיעו כסף, שלא לדבר על החברה עצמה, שלדעתי השקיעה קרוב – לפי מה שמוצג בעיתונות בשבועיים האחרונים – מעל 800 מיליון שקל, שזה סכום מאוד גדול.

יצחק וקנין: אני חושב שהדבר הזה, חבל שהוא הולך לאיבוד.

אורי מקלב: נכון.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש צודק.

אורי מקלב: ואני חושב – – –

מיקי לוי: מה הצעת, אדוני, שהמדינה תתמוך?

אורי מקלב: היום אני כבר לא יודע.

אורי מקלב: היום יכולים לשים כבר מצבה.

אורי מקלב: אבל אנחנו – – –

מיקי לוי: – – – להשיב לך.

אורי מקלב: כן, כן, יש לי גם מה להשיב.

אורי מקלב: אני גם אגיד לך.

אורי מקלב: למשל, יש מאות עובדים ישירים, 300 עובדים ישירים של החברה.

אורי מקלב: יש מעבר לזה גם עוד 1,000 עובדים שעבדו מסביב, עובדים שתמכו באותה חברה, שנתנו שירות.

אורי מקלב: אבל היום, תדע לך שהעובדים לא בטוחים במשכורת האחרונה.

אורי מקלב: יש היום 300 עובדים שלא בטוחים במשכורת האחרונה, וחובתנו לא לתת להם ליפול.

אורי מקלב: אנחנו יודעים להחזיק, לתחזק, מפעלים של תעשייה כמו "פרי הגליל" וכו', זה דבר חשוב.

אורי מקלב: מפעל שהוא היי-טק גם לא חייב להיות משהו עם דימוי של עשירים, שמי שעבד שם הרוויח הרבה, ומי ששם יש לו מקום אחר, ואם הוא חודש אחד לא יקבל משכורת – עובדים שם הרבה עובדים, פקידות פשוטה, שהרוויחה משכורת נמוכה, שעבדה ב"בטר פלייס", והיום הם לא בטוחים במשכורת שלהם.

אורי מקלב: אבל – – –

יצחק וקנין: לא, אבל דווקא על העניין ששאל סגן שר האוצר.

יצחק וקנין: אדוני סגן שר האוצר, לא תמיד העניין הוא מה ההשתתפות של המדינה בכסף, העניין הוא פה יותר בפיתוח תשתית מסודרת שתאפשר לאותה מערכת לפעול.

יצחק וקנין: לדעתי, הדבר היחיד שגרם להתמוטטות של המערכת הזאת זה חוסר אמצעים טכניים במקום ובזמן לקבל את אותה טעינה חשמלית, ולדעתי הייתה ביורוקרטיה גדולה בתוך המערכת של ועדות לתכנון ובנייה.

יצחק וקנין: אני הגשתי, הרי, הצעת חוק לפשט את הדברים.

יצחק וקנין: לצערי הרב, זה היה בסוף הקדנציה הקודמת.

יצחק וקנין: לדבר הזה, משום מה – כל דבר נלקח בכנסת לאיזשהו מקום של לוביסטים, ודברים כאלו, וזה לא היה נכון במקרה הזה.

יצחק וקנין: במקרה הזה יש פה משקיע ששם 800 מיליון שקל.

יצחק וקנין: המדינה הייתה צריכה לעזור לפשט את הדברים.

יצחק וקנין: האנטנות צמחו יותר מהר, והן מזיקות הרבה יותר מהדבר הזה, ולאף אחד לא היה אכפת.

יצחק וקנין: כשבאנו פה לנסות לפתור את הבעיה של השקע החשמלי ותחנות הדלק ודברים אחרים, נתקלנו בביורוקרטיה כזאת גדולה, דווקא של הרגולטור, שלא מאפשר את זה.

אורי מקלב: כדי לחזק את דבריך, אדוני היושב-ראש, אני אקח כדוגמה את חברות הסלולר.

אורי מקלב: לא היו להן רישיונות, והוועדות לא נתנו להן להציב אנטנות, ולהציב במקומות אחרים עמדות כאלה ואחרות, והן ידעו להתגבר, עם אנשים שידעו לדחוף את זה, והשקיעו הרבה כספים ברשויות המקומיות, באמת, גם בהכנסות הגדולות שהיו להן, והתוצאה הייתה שהחברות הסלולריות קמו, ובאמת – התשתית שלהן הייתה שלמה בכל הארץ, וממילא גם היו יותר מנויים.

אורי מקלב: ואנחנו באנו למקום הזה וראינו שחוסר הרצון והקיבעון המחשבתי, שלא השכילו לקחת את זה – נניח כאחזקת רכב, רכב חשמלי, רכב ירוק, כשווי רכב בערך יותר נמוך.

אורי מקלב: לקחו – אנשים שרצו לקחת את הרכב הזה, הסתכלו עליהם כאילו הם לקחו רכב רגיל.

אורי מקלב: שום תמריץ לא היה לאנשים.

אורי מקלב: לא זו אף זו, אדוני היושב-ראש, מה שאתה אמרת – הם גם היום מלינים על כך שלאורך כל הדרך של היזמות, ביורוקרטיה גדולה עצרה את ההתפתחות, וזה גרם לעלויות מאוד מאוד גדולות, לאכזבה, חוסר אמון של משקיעים, של כאלה שרצו עכשיו להשקיע מכיוון שראו הרבה תחנות, והיו צריכים את העזרה ואת הדחיפה.

אורי מקלב: ולא רק שלא עזרו, אלא היו הרבה מעצורים.

אורי מקלב: אנחנו יודעים היום שכל אחד שירצה היום לקדם נושא והמצאה חשובה ותועלתית מאוד, יודע שהוא לא יקבל גב.

אורי מקלב: איך אנשים אחרים ירצו?

אורי מקלב: מה המסר שיש לנו כשאנחנו נותנים לחברה ככה להתפרק בלי שום עזרה?

אורי מקלב: לאורך כל הדרך לא נתנו, לא מבחינה ביורוקרטית, לא מבחינת עידוד השימוש ברכב.

אורי מקלב: היה מכס יותר נמוך על הרכב, במקום 80%, 10%, אבל מעבר לכך שום דבר.

אורי מקלב: האזרח הישראלי גם ידוע – הוא מאוד מאוד מעודד המצאות ישראליות, והוא מתגאה בהן, אבל עד שזה נוגע לו עצמו.

אורי מקלב: כשזה נוגע לו עצמו, הוא לא מוכן לעשות שינויים והוא לא מוכן במשהו – שאולי לא תהיה לו הטענה קרובה, אולי זה יצריך עוד סטייה מהדרך.

אורי מקלב: שני הדברים האלה, אם אנחנו רוצים באמת לקדם משהו, אנחנו צריכים גם לתרום משהו.

אורי מקלב: מצד שני, המדינה לא יכולה לעמוד מן הצד.

אורי מקלב: לא רק מפעלים באזורי הפריפריה, גם המצאות וחזונות כאלה, דברים כאלה, שיכולים להיות מעוף ויכולים להיות מנוף להרבה דברים, גם הם חובה של המדינה.

אורי מקלב: אבל מה שנשאר לי, סגן שר האוצר – וזה משפט אחרון, סגן שר האוצר.

אורי מקלב: יש עדיין הרבה פציעות.

אורי מקלב: מאות מיליונים שהלכו לאנשים לאובדן, זה מאוד חבל.

אורי מקלב: חזון שהתפוגג והיום הוא נמצא רק באוויר ובזיכרונות לא נעימים, זה גם חבל.

אורי מקלב: אבל יש גם מאות עובדים שהם חסרי עבודה ונמצאים מובטלים.

אורי מקלב: לא יכול להיות שהמדינה תעמוד מנגד.

אורי מקלב: לכל הפחות – לתת להם משהו, את המשכורת האחרונה.

אורי מקלב: כש-300 עובדים עומדים ולא יודעים מה ייתנו להם, זה דבר שאנחנו לא יכולים לעמוד מנגד.

אורי מקלב: תודה רבה לך, אדוני.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אורי מקלב.

יצחק וקנין: ישיב סגן שר האוצר, חבר הכנסת מיקי לוי.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ההצעה של חברי הכנסת אורי מקלב, יצחק וקנין ואלעזר שטרן הועברה להתייחסותו של אגף הרכב במשרד התחבורה, התשתיות הלאומיות והבטיחות בדרכים, ולהלן התשובה: משרד התחבורה מצוי במגעים עם יבואן הרכב ויצרן הרכב לגבי המשך הפעילות.

מיקי לוי: על-פי החוזה שבין היבואן ויצרן הרכב, יצרן הרכב מתחייב להיכנס לנעליו של היבואן או למנות יבואן אחר במקומו במקרה של הפסקת פעילותו של היבואן, מכל סיבה שהיא, כמובן, כדי למנוע פגיעה בלקוחות והמשך אספקה של התחייבויות כגון אחריות, recall, מה שנקרא, דהיינו קריאה חוזרת, ותחזוקת כלי הרכב.

מיקי לוי: בשלב הביניים ועד לסיום הבירורים הנדרשים, משרד התחבורה וידא כי יבואן הרכב מתוצרת "רנו", חברת "קרסו בע"מ", תיתן מענה לשירותי תחזוקה, מתן אחריות וביצוע קריאות חוזרות עבור כלי הרכב שיובאו ונמכרו על-ידי חברת "בטר פלייס".

מיקי לוי: זהו הסדר זמני, הסדר גישור.

מיקי לוי: נוסף על כך, נציגי המשרד נמצאים במגעים יומיומיים נוספים עם יבואן הרכב ויצרן הרכב במטרה לתת מענה נוסף ללקוחות.

מיקי לוי: עכשיו, אני רוצה להגיד את תפיסת העולם של האוצר, לפחות שלי, בנושא ההצעה לתמיכה, והיא נראית הזויה בעיני.

מיקי לוי: מדובר בעשרות מיליוני שקלים, שאם אנחנו נצטרך, כממשלה, לתמוך – למה לא מחר בסופרמרקט במאה-שערים?

מיקי לוי: למה לא מחר ביצרן הצמיגים הפרטי?

מיקי לוי: ועוד כהנה וכהנה.

אורי מקלב: גם כאן נכנס מאה-שערים?

אורי מקלב: גם פה?

מיקי לוי: דקה.

מיקי לוי: לא, אני בכוונה – – –

אורי מקלב: – – – בבית-הכרם – – –

מיקי לוי: דקה.

מיקי לוי: לא, אני בכוונה – בבית-הכרם, סליחה; להפך, רציתי לתת את זה לחיוב, חבר הכנסת מקלב.

אורי מקלב: לא, הקונוטציה הייתה שלילית.

מיקי לוי: אז אני חוזר ואומר: בבית-הכרם, ובשכונתי, קריית-היובל, אוקיי?

מיקי לוי: ואתם צועקים הרי נגד הטייקונים.

מיקי לוי: אתם צועקים: תביאו כסף מהטייקונים.

יצחק וקנין: לדעתי, אין פה עניין של כסף, יש פה עניין אחר – ביורוקרטיה.

יצחק וקנין: אני אומר לך את זה באחריות.

יצחק וקנין: אל תיקח את זה למקום הזה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מיקי לוי, אנחנו במדינת ישראל חיים בביורוקרטיה יותר מדי מתישה בתכנון ובנייה.

יצחק וקנין: זה מגביל את כל המערכות.

יצחק וקנין: אנחנו רואים את זה בבנייה, רואים את זה בהכול.

יצחק וקנין: גם פה הייתה בעיה, ואני לא אומר את הדברים – אני אומר את זה כמי שהגיש הצעת חוק בקדנציה הקודמת.

מיקי לוי: אבל למיטב הבנתי, אדוני, תרשה לי – יש כ-50 פלוס תחנות טעינה, ולא זו הייתה הבעיה.

מיקי לוי: למרות הביורוקרטיה יש יותר מ-50 נקודות טעינה.

מיקי לוי: ואני מבקש שהיוצרות לא יתהפכו:

מיקי לוי: המדינה לא תעבור ותתמוך בטייקון שהוא הבעלים של "בטר פלייס".

מיקי לוי: תודה רבה, אדוני.

יצחק וקנין: אתה ענית תשובה, ואני חייב להגיד פה משהו.

יצחק וקנין: רבותי, יש מקומות טעינה, אבל תתארו לעצמכם שאני מגיע בערב הביתה עם המכונית הזאת, ואין לי נקודת טעינה בחניה שלי, בבית.

יצחק וקנין: אז מה, אני אשאיר את האוטו כל הלילה, בבוקר הוא יתרוקן, אני לא זזתי, אז מה עשיתי?

יצחק וקנין: מה הועלתי בזה?

יצחק וקנין: האמן לי, אני מאלה שלא אומרים דברים סתם.

יצחק וקנין: אני הגשתי הצעת חוק בקדנציה הקודמת, הכנתי אותה, לפתרון הבעיה בטעינה הביתית – זאת הבעיה המרכזית – לא בתחנות דלק.

יצחק וקנין: זו לא החוכמה.

יצחק וקנין: הבעיה האחרונה היא הטעינה בחניה, ופה הייתה ביורוקרטיה של כל התכנון והבנייה לנושא הזה.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, מכיוון שאני גם מבין בעניין, וקצת הייתי מעורב, בתפקידי הקודם, בחלק מהניסויים שהיו אמורים להתקיים בחברה שניהלתי, אני יכול להגיד לך שהפרש בין מחיר לקילומטר שנמכר לבין מספר הקילומטרים שרכב בנזין עושה על ליטר דלק הוא הפרש כזה קטן לעומת עלות המכונית, שהייתה כזאת גדולה.

מיקי לוי: הצליחו למכור רק 1,000 מכוניות.

מיקי לוי: אני לא עשיתי את התוכנית העסקית של אותה חברה, ולכן אני לא אחראי לה, נקודה.

מיקי לוי: תודה רבה.

יצחק וקנין: כן, אדוני, מה מציע אדוני סגן השר?

מיקי לוי: מה אדוני רוצה, מר מקלב?

אורי מקלב: – – ועדת הכלכלה – – –

מיקי לוי: אני מציע להסיר את זה מסדר-היום.

מיקי לוי: אני לא רוצה בשום צורה ואופן לתמוך בחברה כזאת שהבעלים שלה הוא כזה שאני צריך להעניק לו מכספי.

מיקי לוי: זה לא נראה לי.

אורי מקלב: זה נראה מאוד לא טוב – – –

יצחק וקנין: אדוני, חבר הכנסת אברהם מיכאלי, דעה נוספת.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אברהם מיכאלי.

אורי מקלב: – – –

מיקי לוי: – – –

יצחק וקנין: רבותי, תאפשרו לחבר הכנסת אברהם מיכאלי להביע את עמדתו.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי השרים ואדוני סגן השר, אני חושב שהדיון הזה נתן לנו הזדמנות מצד אחד, ככנסת, להתייחס לסוגיה עקרונית שעלתה עקב ההתמוטטות של החברה.

אברהם מיכאלי: הרי מדובר פה בהמצאה שכל ראשי המדינה, אדוני סגן השר, לפני חמש שנים, לפני שמונה שנים, התגאו, כמדינת ישראל, בהמצאה הגאונית שמישהו הציג.

מיקי לוי: זה לא נכון, זה לא נכון.

אברהם מיכאלי: זה מה שהיה, אדוני השר.

אברהם מיכאלי: זה מה שהיה.

מיקי לוי: זה לא נכון.

מיקי לוי: יש היום ייצור כזה של מכוניות, וזאת הטכנולוגיה.

דוד אזולאי: הטכנולוגיה היא טכנולוגיה ישנה יחסית.

אברהם מיכאלי: תקשיבו לי למה הדיון הזה אמור להוביל.

אברהם מיכאלי: אנחנו ככנסת יכולים לעבור על זה לסדר-היום.

אברהם מיכאלי: אומרים, סגן השר, זה טייקון שאנחנו רוצים לעזור לו.

אברהם מיכאלי: אנחנו לא מעלים נושאים כאלה בשביל לעזור לטייקונים.

אברהם מיכאלי: אנחנו צריכים ללמוד מה קרה פה.

אברהם מיכאלי: הרי שבע-שמונה שנים השתחוו כמו למולך להמצאה הזאת.

יאיר שמיר: מי השתחווה?

אברהם מיכאלי: מי?

אברהם מיכאלי: כל ראשי המדינה.

אברהם מיכאלי: אדוני השר, כל ראשי המדינה, מנשיא המדינה עד ראשי הממשלה.

יאיר שמיר: אני לא מכיר דבר כזה.

אברהם מיכאלי: היית בא והיית רואה מה היה, אנחנו יודעים מה היה.

אברהם מיכאלי: לכן, אדוני השר, צריך לבוא לוועדה ולבחון את כל השתלשלות העניינים מא' ועד ת', כדי שנלמד שבפעם הבאה, אם אנחנו המדינה "מבזבזים" כספים, שלא נבזבז אותם על המצאה נוספת אחרת.

יצחק וקנין: תודה.

אברהם מיכאלי: לכן אני מציע להעביר את זה לוועדה, ששם ההזדמנות – – –

מיקי לוי: זה לא מיזם של המדינה.

אברהם מיכאלי: המדינה השתתפה – – –

יצחק וקנין: רבותי, זה לא נושא לדיון.

יצחק וקנין: רבותי, תודה לחבר הכנסת אברהם מיכאלי.

יצחק וקנין: יש הצעה של ועדה, יש הצעה להסיר.

יצחק וקנין: רבותי, מי שבעד זה ועדה, מי שנגד זה להסיר מסדר-היום.

יצחק וקנין: מי בעד, רבותי?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 7 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 5 בעד ההצעה שלא לכלול את הנושא בסדר-היום – 3 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הכלכלה נתקבלה.

יצחק וקנין: חמישה בעד, שלושה מתנגדים.

יצחק וקנין: הנושא יועבר לדיון בוועדת הכלכלה של הכנסת.

יצחק וקנין: התגברות האנטישמיות בעולם – ישראל מהמדינות השנואות בעולם

יצחק וקנין: רבותי, אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

יצחק וקנין: הצעה לסדר-היום מס' 432 בנושא: התגברות האנטישמיות בעולם – ישראל מהמדינות השנואות בעולם, של חבר הכנסת אברהם מיכאלי.

יצחק וקנין: ישיב השר לענייני ירושלים והתפוצות ושר הכלכלה נפתלי בנט.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, חברי השרים, חברי חברי הכנסת, דוח בין-לאומי על חופש הדת ל-2012, שהציג מזכיר המדינה האמריקני ג'ון קרי, קובע כי חלה החרפה עולמית באנטישמיות.

אברהם מיכאלי: יש תופעה מתגברת של הכחשת השואה מצד אחד, והדרתה מצד שני.

אברהם מיכאלי: וגם התופעה הזאת, של התנגדות למדיניות ישראל – הם בעצם משתמשים בתופעה הזאת גם כדי להגביר את האנטישמיות, זה בעצם מה שמעלה הדוח.

אברהם מיכאלי: על-פי הדוח, אדוני היושב-ראש, הדאגה הגדולה ביותר היא ביטוי האנטישמיות של גורמים בממשלות, של מנהיגי דת ושל התקשורת, במיוחד של כמה מדינות שהדוח מציין אותן, כמו ונצואלה, מצרים ואיראן; הדברים האלה בולטים שם באופן מיוחד מצד ראשי המדינות ומצד התקשורת שלהן.

אברהם מיכאלי: הדוח גם מציין שיש מדינות שמשתדלות לפעול נגד התופעה.

אברהם מיכאלי: אבל, לצערנו, התופעה הזאת מתפשטת.

אברהם מיכאלי: אדוני השר, קיבלנו דיווח אחרון מהונגריה, מה שקרה שם.

אברהם מיכאלי: אפילו חברים מהכנסת השתתפו בדיונים שם, ולצערנו ההפגנות שהיו שם בזמן קיום הכנס שם – זה היה משהו מחפיר מבחינת התופעה ומבחינת השדרים שעברו שם.

אברהם מיכאלי: הדוח גם מציין על האנטישמיות, שלא רק בעולם חקרו וגילו אותה, אלא גם אנחנו פה בארץ, אוניברסיטת תל-אביב עשתה מחקר בעניין הזה, ולצערנו, בשנים האחרונות תופעות האנטישמיות הוכפלו, כמעט פי-שניים.

אברהם מיכאלי: אנחנו פה מזהים את אותם אירועים אלימים ואת אותן תופעות אנטישמיות, חלק גלויות, ולצערנו, חלק גדול מהן אפילו סמויות, שאנחנו לא תמיד יכולים להצביע ולקשור אותן לאנטישמיות, אבל התופעות שקורות בעולם הן עובדות שמבחינת כמויות הן במאות וכבר עוברות את האלפים, לצערנו.

אברהם מיכאלי: מהדוח השנתי של פורום המאבק באנטישמיות גם עולה כי 42% מתושבי מערב-אירופה חושבים שהיהודים מנצלים את עברם כקורבנות במטרה לסחוט כספים מהציבור והשלטון.

אברהם מיכאלי: על-פי הדוח, גם העלייה הגדולה ביותר באירועים האלימים נגד יהודים, ב-2009 – אלה בעצם השנים שהדוח מתייחס אליהן – האירועים שאירעו – בבריטניה אירעו כמעט 374 אירועים, בצרפת כ-200 אירועים, בקנדה יותר מ-130, בארצות-הברית יותר מ-115.

אברהם מיכאלי: בגרמניה כביכול הייתה ירידה, אבל עדיין בגרמניה הקהילה היהודית – לפי מה שנטען בדוח ולפי הדיווחים שמתקבלים משם – היהודים שם מרגישים מאוימים מאוד.

אברהם מיכאלי: הדוח מציין כי העוצמה והאופי של הגל האנטישמי העידו יותר מכול על התארגנות מוקדמת של פעילים קיצונים מהשמאל, בייחוד בקרב המהגרים המוסלמים באותן מדינות, והתוצאה בסוף הייתה מתקפה מאורגנת ומתוזמנת נגד היהודים באותן מדינות.

אברהם מיכאלי: על-פי הדוח, התוצאה היא שבעצם ההתארגנויות של הגופים השמאלניים האלה והגופים האסלאמיים שפועלים באותן מדינות מביאות לכך שהם מגייסים את כל הכלים בשביל להעצים את אותן פעולות אנטישמיות ואת אותם מעשים אלימים שבסוף מופנים כלפי היהודים באותן מדינות.

אברהם מיכאלי: אין ספק, אדוני היושב-ראש, שהתופעה מפחידה, היא מסוכנת, ואנחנו היום הופכים להיות בסוף ברשימת המדינות שמנו אותן באיזה סקר שפורסם לאחרונה – אנחנו המדינה השנואה ביותר בעולם.

אברהם מיכאלי: אנחנו, מדינת ישראל, המדינה השנואה ביותר.

אברהם מיכאלי: וזה צריך להאיר לנו אורות אדומים, שאנחנו כמדינה אולי צריכים לחשוב בכל הכלים שלא חשבנו עליהם עד עכשיו, להציב את המראה קודם כול מול העולם, שיבינו – היום היה פה כנס, לפני כחצי שעה, אצל יושב-ראש הכנסת, הוא אירח פה אורחים חשובים מהעולם – – –

יצחק וקנין: נא לסיים.

אברהם מיכאלי: – – – אורחים חשובים מהעולם שתומכים במדינת ישראל ובמלחמה באנטישמיות, ואני חושב שאנחנו, ככנסת, צריכים להתגייס בכל כוחותינו.

אברהם מיכאלי: יש פה כוחות טובים, בכנסת, לעזור לממשלה בקטע הזה, שאנחנו נדכא את התופעה הזאת ככל שאפשר.

אברהם מיכאלי: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אברהם מיכאלי.

יצחק וקנין: ישיב השר לענייני ירושלים והתפוצות ושר הכלכלה, השר נפתלי בנט.

נפתלי בנט: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מאוד שמח, חבר הכנסת מיכאלי, שאתה מעלה נושא כל כך מרכזי.

נפתלי בנט: צריך לדעת שבתולדות העם היהודי, לאורך כל הדורות, תמיד, מה שקדם לניסיון השמדה פיזית היה ניסיון לדה-לגיטימציה ולשבירת הרוח.

נפתלי בנט: מהיציאה ממצרים, עמלק, לפני שהם תקפו אותנו, הם תמיד ניסו לשבור את רוחנו, דרך פורים.

נפתלי בנט: השר שמיר, פורים זה כי הטילו פור.

נפתלי בנט: למה הטילו פור?

נפתלי בנט: כי רצו להראות ליהודים שהכול גורל, אין קדוש-ברוך-הוא, ואנחנו בעצם סתם, רנדומלי, ורוצים להשמיד אתכם.

נפתלי בנט: לכן, תמיד הקדים הצד הרוחני את צד הפיזי.

נפתלי בנט: גם הנאצים, יימח שמם, מ-1933 ועד 1940, 1941, כשהתחיל "הפתרון הסופי", עסקו בדה-לגיטימציה, דה-הומניזציה, של היהודי, ורק אז ניגשו למלאכת ההשמדה.

נפתלי בנט: בדורנו האנטישמיות תפסה צורה אחרת והפכה להיות אנטי-ישראליות, שהיא לכאורה לגיטימית – מותר לבקר מדינה בצורה ראויה.

נפתלי בנט: ובעצם, מה שמבדיל בין ביקורת ראויה לבין אנטישמיות זה דה-לגיטימציה; זה double standard, או מה שנקרא סטנדרט כפול.

נפתלי בנט: דברים שכל מדינה אחרת – היית מוותר לה, לישראל אתה לא מוותר ומעמיד סטנדרט לא הגיוני.

נפתלי בנט: תראו מה קורה בסוריה כרגע.

נפתלי בנט: אבל אם ציפורן של ילד פה תיפגע, אז ירימו הרים וגבעות, אף ששם רבבות סורים נטבחים בחודשים, בשנים האחרונות.

נפתלי בנט: אני רואה בזה איום מהותי עמוק, שמצר את צעדי מדינת ישראל ומסכן אותנו; מסכן אותנו ברמה העמוקה ביותר, גם אותנו כמדינה וגם את היהודים באשר הם.

נפתלי בנט: אנחנו בקשר עם התפוצות בעניין הזה.

נפתלי בנט: רק אתמול היינו בכנס בין-לאומי פה בירושלים, של יהודים ולא-יהודים מכל העולם, שרי חוץ – – –

אברהם מיכאלי: היום הם הגיעו לכנסת.

נפתלי בנט: היום הם הגיעו לכנסת, אתמול זה היה חיצוני.

נפתלי בנט: אני פגשתי אתמול גם את השליח המיוחד של נשיא ארצות-הברית לעניין האנטישמיות וסיכמנו על שיתוף פעולה וכמה מהלכים, ונמשיך לפעול בעניין.

יצחק וקנין: מה אדוני מציע, אדוני השר, לגבי הנושא?

נפתלי בנט: מה האפשרויות?

יצחק וקנין: או הסרה, או להסתפק בתשובה, או להעביר לוועדה או למליאה.

נפתלי בנט: מה אתה רוצה?

אברהם מיכאלי: אפשר להמשיך לדון בזה בוועדה.

יצחק וקנין: אפשר לוועדה.

נפתלי בנט: אני חושב שאפשר להסתפק.

נפתלי בנט: אין טעם.

נפתלי בנט: אני מציע להסתפק.

יצחק וקנין: אדוני המציע מסתפק?

אברהם מיכאלי: אסור לי להציע – – –

יצחק וקנין: בוודאי.

יצחק וקנין: אם אתה לא מסתפק – נהרי, יש לך איזו הצעה?

משולם נהרי: ההצעה שלי היא ההצעה הבאה.

יצחק וקנין: אם כן, אין הצעה.

נפתלי בנט: תודה.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: אם כן, חבר הכנסת מיכאלי, בלית ברירה, כאשר אין הצעה אחרת, אז או הסרה, על-פי בקשת השר, או דיון במליאה.

אברהם מיכאלי: אני חושב שאסור להסיר את זה מסדר-היום, בגלל הנושא.

יצחק וקנין: אין ברירה.

יצחק וקנין: אין לי הצעה אחרת, וזה מה שעומד לפני כרגע.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, מי שבעד זה דיון במליאה, מי שנגד זה הסרה מסדר-היום.

יצחק וקנין: מי בעד? מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 8 בעד ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום – 3 בעד ההצעה שלא לכלול את הנושא בסדר-היום – 2 נמנעים – אין ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום של הכנסת נתקבלה.

יצחק וקנין: שלושה בעד, שני מתנגדים.

יצחק וקנין: אם כן, הנושא יועבר למליאת הכנסת ויידון באחת מישיבותיה הקרובות.

יצחק וקנין: חינוך יהודי בגולה

יצחק וקנין: אנחנו ממשיכים בסדר-היום: הצעה לסדר-היום מס' 409 – חינוך יהודי בגולה; הצעה רגילה של חבר הכנסת משולם נהרי.

יצחק וקנין: לרשותך עשר דקות.

יצחק וקנין: אדוני חבר הכנסת משולם נהרי, עשר דקות.

משולם נהרי: אדוני היושב בראש, השרים, חברי הכנסת, אני בחרתי להעלות את הנושא של החינוך היהודי בגולה, כי החינוך הוא בראש מעיינינו וההתבוללות היא בנפשנו.

משולם נהרי: אני מאוד הייתי שמח אם שר החינוך היה שומע את הדברים.

משולם נהרי: אני חושב שהוא היה מחכים בנושא הזה, נושא שהוא חשוב.

משולם נהרי: יכול להיות שמכיוון שזה קשור לחינוך יהודי בגולה זה מתקשר לתפוצות, אבל האמת היא שזה שייך למשרד החינוך.

משולם נהרי: לאחר קריסת מסך הברזל ופתיחת שערי ברית-המועצות התחילה מדינת ישראל בפעילות חינוכית בחבר המדינות.

משולם נהרי: בשנת 1992, ביוזמתו של שר החינוך דאז זבולון המר, זיכרונו לברכה – אז עוד הייתי עובד משרד החינוך – הוקמו בתי-ספר בחבר המדינות, ולימים זה הגיע למצב שכיום יש כ-44 בתי-ספר שלומדים בהם כ-10,000 תלמידים.

משולם נהרי: מטרתם של בתי-הספר, מטרת התוכנית – קראו לה, לתוכנית הזאת, היא נקראת עד היום, חפציב"ה – חינוך פורמלי ציוני יהודי בברית-המועצות לשעבר.

משולם נהרי: מטרת התוכנית היא טיפוח, העמקה וביסוס זהותם היהודית של התלמידים וזיקתם לעם היהודי ולמורשתו הרוחנית, התרבותית והלאומית, לארץ-ישראל ולמדינת ישראל; טיפוח הקהילה היהודית בברית-המועצות לשעבר ושמירה על זיקתה לעם היהודי ולמדינת ישראל; ועידוד העלייה לישראל בקרב התלמידים ובני משפחותיהם.

משולם נהרי: המערכת של בתי-הספר של חפציב"ה בחבר המדינות מופעלת באמצעותן של שלוש רשתות חינוך: "אור אבנר", "אורט" ו"שמע ישראל".

משולם נהרי: מה שקורה שם זה דבר מאוד מעניין: יש שם דתיים, יש שם חרדים ויש שם בתי-ספר כלליים, אני לא קורא להם חילוניים.

משולם נהרי: כי מי שיודע מה זה חילוני, חילוני זה זר.

אברהם מיכאלי: אין ברוסיה מצב של חילוני.

אברהם מיכאלי: אין מצב כזה.

משולם נהרי: התרגום "והזר הקרב יומת", זה חילוני.

משולם נהרי: זר זה חילוני.

משולם נהרי: אז זה בתי-ספר כלליים, והם חיים יחד בהרמוניה, בשיתוף פעולה יוצא מן הכלל.

משולם נהרי: והלוואי שהיינו זוכים לכך גם בארצנו.

משולם נהרי: לפני 12 שנה בערך, כשהייתה עוד שרת החינוך לימור לבנת במשרד החינוך, פנו מהסוכנות היהודית בבקשה: אנחנו רוצים להיות שותפים בתוכנית הנפלאה הזאת, ואכן באמת זו תוכנית נפלאה, ואחר כך אני גם אספר קצת על מה שאני יודע ומה שראיתי ומה שחוויתי שם.

משולם נהרי: פנו אליה ואמרו לה: אנחנו רוצים להיות שותפים עם משרד החינוך במיזם החשוב מכול של בתי-הספר היהודיים בחבר המדינות, שכל מטרתם זה לקרב את היהודים שם למורשת היהודית אחרי מה שהם עברו בשנות דור, עם הרדיפות, עם זה שהיו צריכים להסתיר את יהדותם, ובעיקר למנוע התבוללות, וכמובן, בסופו של דבר להעלות אותם לארץ.

משולם נהרי: טוב, שותפים.

משולם נהרי: אנחנו יודעים היום שמשרדי ממשלה שותפים, מיזם ושותף, זה 50%–50%, וכך הסוכנות היהודית, בנדיבות לבה, הקצתה כ-12 מיליון מול 12 מיליון של משרד החינוך לצורך הפרויקט.

משולם נהרי: אבל לא לקח הרבה זמן, אחרי כמה שנים הסוכנות היהודית קיצצה, ובמיזם משותף כשצד אחד מקצץ, השני משווה לקיצוץ.

משולם נהרי: ועוד שנה קיצצו, ואלה קיצצו.

משולם נהרי: זה מזכיר את אותו אחד שהיה לו פאות והוא רצה ליישר אותן.

משולם נהרי: הוא קיצץ פאה אחת יותר מהשנייה, וכדי ליישר את הפאה השנייה, קיצץ קצת יותר, ואז היה צריך שוב ליישר את השנייה, ובסופו של דבר נשאר בלי פאות.

משולם נהרי: ומה שקרה, הסוכנות היהודית קמה יום בהיר, ואמרו: אין לנו כסף, מצבנו קשה, אנחנו לא יכולים, אנחנו יוצאים מהמשחק.

משולם נהרי: ואם ב-2003 התקציב שעמד לתוכנית הוא כ-28.5 מיליון, הוא הגיע ב-2009 ל-8 מיליון.

משולם נהרי: וזה דבר שאי-אפשר לתאר אותו, קיצוץ כזה משמעותי, כ-70%, כאשר אנחנו מדברים בבתי-ספר שהולכים ומתפתחים, בתי-ספר שהם עוגן ההצלה של היהדות של חבר המדינות.

משולם נהרי: אבל בזה זה לא נגמר.

משולם נהרי: באה שרת החינוך יולי תמיר ב-2007 ואמרה: בעצם למה אנחנו צריכים את זה?

משולם נהרי: יש לנו פה בעיות, יש לנו בתי-ספר, מי שרוצה שיעלה לארץ, למה אנחנו צריכים להחזיק בתי-ספר בחבר המדינות?

משולם נהרי: פניתי לראש הממשלה דאז, הייתי בממשלתו של מר אהוד אולמרט, ולשבחו ייאמר שהוא הזדעק, לא היה מוכן לשמוע, ונתן הוראה חד-משמעית לא לסגור את המערכת הזאת, אבל כסף אין – מנא לן?

משולם נהרי: הורי לא באו מחבר המדינות, הורי באו מתימן, אבל רוב שנותי עסקתי בחינוך, והחינוך יקר לי, ועם ישראל הוא עם אחד, זה לא משנה איפה הם נמצאים, ישראל ערבים זה בזה.

משולם נהרי: ואם אפשר להציל מהתבוללות, אין הצלה יותר גדולה מזו, ולקחתי על עצמי להשתתף ב-5 מיליון, מהכסף הקואליציוני של ש"ס, ועמדתי על כך.

משולם נהרי: וכל שנה מאז, עד השנה האחרונה – השנה הזאת עדיין השתתפנו, ובלבד שחס וחלילה המערכת הזאת לא תקרוס.

משולם נהרי: אנחנו צריכים לזכור דבר אחד: יהודי העולם נרתמים, מתגייסים כל שנה ותורמים מאות מיליוני דולרים לחינוך ולמניעת התבוללות בארץ ובעולם.

משולם נהרי: אני פוגש אותם, אני רואה אותם, אני מדבר אתם, אני נפגשתי אתם בתוך בתי-הספר בחבר המדינות; זה לא ייאמן איזו עבודה, איזו השקעה.

משולם נהרי: אני זוכר שהלכתי עם חברי ועדת החינוך בזמנה, כשהיה יושב-ראש ועדת החינוך שלגי משינוי, וכל מה שקורה היום קרה גם אז, ההסתה גם הייתה אז.

משולם נהרי: והלכנו יחד, ואמרתי לו: עזוב, אנחנו לא בארץ, אנחנו בגלות, התנתקנו; בוא נלך יחד ונראה את מערכת החינוך הזאת.

משולם נהרי: ואני אומר לכם שעיניו זלגו דמעות.

משולם נהרי: הוא ראה מה זה יהדות אמיתית, שום פוליטיקה, שום נגיעות, יהדות לשמה, חינוך לשם חינוך.

משולם נהרי: הוא ראה את ההישגים, הוא ראה את האקלים הבית-ספרי – ואצלנו זה לא קיים, זה רחוק מלהיות.

משולם נהרי: אילו היינו מאמצים מעט מאוד מהאקלים הבית-ספרי שם, מהיחס של המורים לתלמידים, של התלמידים למורים, להורים, לקהילה, אילו היינו מאמצים כהוא-זה, היינו נראים אחרת.

משולם נהרי: את החינוך לערכים, את הדרך-ארץ, את האווירה שם, בבתי-ספר, כל האקלים, שהוא חשוב מאוד לבניית התלמיד – –

יצחק וקנין: משפט אחרון.

משולם נהרי: – – אז אם היינו מגיעים לזה, המערכת שלנו הייתה נראית אחרת.

משולם נהרי: אבל מה, כל חברי ועדת החינוך חזרו מוקסמים, לא האמינו שיש מערכת כזאת.

משולם נהרי: אני באמת אסיים ממש במשפט, אבל הוא חשוב מאוד.

משולם נהרי: הסוכנות היהודית, במסגרת המכון לתכנון מדיניות העם היהודי, מגישה לממשלה כל שנה דוח על ההתבוללות, מצב ההתבוללות של היהודים בעולם, ומצאתי שם דבר מאוד מעניין.

משולם נהרי: ניקח את מקסיקו – 85% מהתלמידים היהודים לומדים בבתי-ספר יהודיים, אחוז ההתבוללות – 10%.

משולם נהרי: ברוסיה, שיעור הלמידה של התלמידים היהודים בבתי-ספר יהודיים יומיים הוא 15%, ואחוז ההתבוללות הוא 80%.

משולם נהרי: אותם נתונים גם באוקראינה, בחבר המדינות.

משולם נהרי: רואים זיקה ישירה.

משולם נהרי: במקום שבו מתחנכים, יש חינוך יהודי, זה מוריד את ההתבוללות.

משולם נהרי: היכן שיש רק 15%, יש 80% התבוללות; היכן שיש 80% שלומדים בבתי-ספר יהודיים, יש רק 10% התבוללות; זה מה שהסוכנות היהודית – זאת אומרת, בתי-הספר האלה הם אלה שימנעו את ההתבוללות.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: משפט אחרון.

משולם נהרי: כן, החשוב חסר מהספר.

משולם נהרי: זו ההזדמנות שלי, אני ביקשתי להעלות את הנושא לא בשביל לנגח, חס וחלילה.

משולם נהרי: אני לא בא לנגח, בחינוך לא מנגחים.

משולם נהרי: ההפך, אני חושב, עד היום יכולתי, ובשמחה, אם היה אפשר להמשיך ולסייע, היינו מסייעים.

משולם נהרי: אבל היום אני קורא לשר החינוך, כיוון שזה בתחומו, כיוון שהתוכנית הזאת מתוקצבת על-ידי משרד החינוך, לעשות את הכול כדי שבתי-הספר האלה לא יקרסו.

משולם נהרי: מפני שעד היום – אנחנו נמצאים במאי – כל השליחים ממדינת ישראל שעובדים שם בבתי-הספר, המורים השליחים, לא יודעים אם הם ממשיכים או לא ממשיכים.

משולם נהרי: אם הם לא יקבלו הודעות עכשיו, הרי הם יבואו לארץ וכבר לא יחזרו לשם, וכל המערכת תקרוס, כי המורים השליחים הם אלה שמחזיקים את בתי-הספר.

משולם נהרי: אז אם לא זכיתי ששר החינוך יהיה פה, אני אבקש מהשר לענייני ירושלים והתפוצות להעביר את הדברים ולדאוג, אנחנו נשמח, כי בסופו של דבר בנפשנו הוא, כולנו עם אחד.

משולם נהרי: תודה.

משולם נהרי: אני מבקש להעביר לוועדה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת משולם נהרי, שהעלה נושא מאוד חשוב.

יצחק וקנין: ישיב השר לענייני ירושלים והתפוצות ושר הכלכלה נפתלי בנט.

נפתלי בנט: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מאוד שמח שאתה מעלה את זה, חבר הכנסת משולם נהרי, וקודם כול, יישר כוח ענק על הפרויקט האדיר הזה.

נפתלי בנט: אני חושב שהתפיסה שלך היא תפיסה שאני שותף לה.

נפתלי בנט: בעצם אתה אומר, הייתה תפיסה היסטורית ביחס של ישראל לגולה, שאמרה: תעלו לארץ ותביאו לנו כסף; להסתכל על הגולה כארנק וכפוטנציאל לעלייה.

נפתלי בנט: עדיין, ודאי שאנחנו מעוניינים שיהודי העולם יעלו לארץ, אבל בד בבד המדיניות שלי – וזה משהו מרחיק לכת, אני רוצה לחדד – המדיניות שלי היא: אנחנו מכירים בזה שהגולה היא בת-קיימא, לא כל יהודי הגולה יעלו לארץ, ולמדינת ישראל יש אחריות מיוחדת כלפיהם, כולל אחריות שמתבטאת בתקציבים.

נפתלי בנט: הם לא עוד הארנק שלנו, אלא לנו יש אחריות כלפיהם וכלפי שימור הזהות היהודית של העם היהודי בגולה.

נפתלי בנט: זו משימה ענקית וקשה מאוד לאור הנתונים שאתה הצגת, והנתונים הידועים – לראשונה, נדמה לי, מאז גלות בבל, יש רוב יהודי בארץ-ישראל, ולאמירה הזאת יש משמעות גדולה.

יצחק וקנין: אדוני השר, אני חושב שהדבר שנוגע באמת, מה שאמר חבר הכנסת משולם נהרי – הנושא של ההתבוללות, רואים את היחס.

יצחק וקנין: אני חושב שמדובר פה באיזה תקציב זעום שעם טיפת רצון אפשר לגרד אותו – – –

נפתלי בנט: לגופו של עניין, פרויקט חפציב"ה, עוד מראשית שנות ה-90 הוא פרויקט חינוכי, והוא שייך למשרד החינוך וממומן על-ידי משרד החינוך באופן מלא.

נפתלי בנט: משרד החינוך אחראי לתוכניות הלימוד ולתכנים שמועברים במסגרת הפרויקט.

נפתלי בנט: הוא תואם גם את האג'נדה של המשרד שלי.

נפתלי בנט: הוא ימשיך לפעול בשנים הקרובות.

נפתלי בנט: כיום משרד החינוך – ודיברנו אתם – עורך דיונים על ההיקף ועל מערך הפעילות.

נפתלי בנט: אני אחליף עוד מילה עם שר החינוך.

נפתלי בנט: אני חושב שהנקודה נכונה.

נפתלי בנט: בבסיס הפרויקט לא חל שום שינוי, אלא בחלקים שהוספו לפרויקט על-ידי הכספים הקואליציוניים, בעצם, שאתה הבאת.

נפתלי בנט: בימים אלה, במקביל, אנחנו עובדים על אסטרטגיה בתוך המשרד שלנו, ונבחן גם את האפשרות מבחינתנו, מבחינת המשרד שלי – שצריך לומר: הוא דל-תקציב – אבל בכל זאת, לשתף פעולה עם משרד החינוך.

נפתלי בנט: אני אדבר אתו וגם פנימה, וננסה לפתור את הבעיה.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: אדוני השר, מה מציע?

נפתלי בנט: מה אתה רוצה?

משולם נהרי: אני חושב שלוועדת החינוך, כדי שנוכל להתקדם בנושא הזה.

נפתלי בנט: מבחינתי זה בסדר גמור.

יצחק וקנין: אוקיי.

יצחק וקנין: רבותי, אם כן, גם השר מציע שזה ילך לוועדת החינוך.

יצחק וקנין: רבותי, מי שבעד – בעד ועדת החינוך, מי שנגד – הסרה מסדר-היום.

יצחק וקנין: מי בעד, רבותי?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 9 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 6 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

יצחק וקנין: שישה בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: הנושא יועבר לוועדת החינוך לדיון.

יצחק וקנין: רבותי, לפני שאני אמשיך בסדר-היום, יש לי הודעה מתקנת.

יצחק וקנין: הודעה למליאה ולפרוטוקול: היום בהצבעה השמית בנושא של המע"מ, על הצעת ועדת הכספים בדבר צו מס ערך מוסף (שיעור המס על עסקה ועל ייבוא טובין) (תיקון), התשע"ג–2013, נפלה טעות חשבונית בספירת המצביעים בעד.

יצחק וקנין: בעד ההחלטה הצביעו 46 חברי כנסת, ולא 45.

יצחק וקנין: הייתה טעות בספירה, וזה לפרוטוקול, רבותי.

יצחק וקנין: אין בזה שינוי של תוצאות ההצבעה.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, לא, זה מהותי.

יצחק כהן: אני מבקש הצבעה חוזרת.

יצחק וקנין: אדוני הנכבד, גם אם לא הייתי מוסיף את המספר הנוסף, זה לא היה משנה כהוא-זה בהצבעה, מאחר שבספירה – – –

יצחק כהן: – – –

יצחק וקנין: אדוני לא יפריע לי לנהל את הדיון.

יצחק וקנין: "לא ניגע לריק ולא נלד לבהלה", אנחנו אומרים.

יצחק וקנין: זה רק יהיה על הריק.

יצחק וקנין: אם היה בזה איזה עניין שהייתי חושב שיכול להיות שבאמת זה משפיע, או שיכול לשנות את התוצאה או את ההחלטה – ודאי שלא.

יצחק וקנין: ולכן, רבותי, ההצבעה היא 46 בעד ולא 45.

יצחק וקנין: אין בזה שום שינוי בתוצאות ההצבעה, במהות של התוצאה, אלא בספירה בלבד, טעות טכנית.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: ו-39 נגד.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, כמו שנפלה טעות עם 45, יכול להיות שנפלה טעות אחרת, אז למה שלא תהיה הצבעה חוזרת?

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת.

יצחק וקנין: אדוני, סגן שר האוצר לשעבר, חבר הכנסת יצחק כהן, אני מודה לך ומודה לכל הנוכחים.

מיקי לוי: אולי נעשה את זה עכשיו, איציק?

יצחק כהן: עכשיו הצבעה חוזרת, אפשר, אדוני היושב-ראש?

יצחק וקנין: ודאי שלא.

יצחק וקנין: דוח על עלייה בפגיעה בזכויות אדם ברשות הפלסטינית

יצחק וקנין: רבותי, אני ממשיך בסדר-היום.

יצחק וקנין: הצעה לסדר-היום: דוח על עלייה בפגיעה בזכויות האדם ברשות הפלסטינית, מס' 387, של חברת הכנסת אורית סטרוק, ואחריה – חבר הכנסת יריב לוין, הצעה לסדר-היום מס' 459.

יצחק וקנין: ישיב השר יאיר שמיר, שר החקלאות.

אורית סטרוק: יריב לוין אמר שהוא לא יוכל להגיע.

יצחק וקנין: אז זכית להיות.

אורית סטרוק: וגם אני רוצה לשאול: שר החקלאות משיב לי בשם שרת המשפטים?

אורית סטרוק: כך כתוב – – –

יצחק וקנין: כשאני אקרא לו לכאן, אני אגיד את זה.

יצחק וקנין: לרשותך – זו הצעה דחופה – שלוש דקות.

אורית סטרוק: טוב, תודה, אדוני היושב-ראש.

אורית סטרוק: אדוני השר, אני מבינה שהשר משיב לי בשם שרת המשפטים, אם אני לא טועה, ולכן אני אדבר כביכול למשרד המשפטים, כי אני לא חושבת שהדבר הזה נוגע במיוחד למשרד החקלאות.

יאיר שמיר: זה ממשרד המשפטים.

אורית סטרוק: כן.

אורית סטרוק: אז הנושא שלנו הוא הדוח האחרון על הפרת זכויות האדם ברשות הפלסטינית, ובממשלה הוחלט בצדק שההצעה בנושא הזה תקבל מענה משרת המשפטים.

אורית סטרוק: אני בטוחה ששרת המשפטים יודעת שבמרחק אופניים מלשכתה, מנהלת הרשות הפלסטינית משטר של דיכוי ושלילת זכויות אדם מבני עמה שלה.

אורית סטרוק: כך, למשל, בית-משפט פלסטיני בשכם שלח את אנאס עוואד, ערבי בן 26, לשנת מאסר, 365 ימים של שלילת חירות, רק משום שהוא העז להעלות לדף הפייסבוק שלו קריקטורה של אבו מאזן.

אורית סטרוק: זה מצדיק שנת מאסר.

אורית סטרוק: מדובר באותו אבו מאזן שדורש בתוקף מישראל לשמור על זכויות האדם של המחבלים שעצורים בבתי-הכלא שלנו.

אורית סטרוק: רוממות זכויות אסורים בגרונו, אבל באותו הבל פה הוא שולח את החוקרים שלו בביטחון המסכל הפלסטיני לענות ולהתעלל בעצורים בבתי-הכלא שלו.

אורית סטרוק: ככה, למשל, מוחמד עבד-אלכרים דאהר, אבא לשמונה ילדים מחברון – יכול להיות שהוא גם מחבל, סביר להניח – איבד את יכולת הדיבור שלו ואושפז לאחר שחוקריו של אבו מאזן הטיחו את ראשו בקיר פעם אחר פעם, וכל גופו כוסה בצלקות.

אורית סטרוק: בשנה האחרונה נספרו על-פי הדוח 306 מקרים של התעללות במעצר, ורק בחודש האחרון נרשמו ברשות הפלסטינית 28 מקרים של עינויים בכלא.

אורית סטרוק: אז מי אתה, אבו מאזן, מגן העצורים או מי שמתעלל בהם?

אורית סטרוק: הרשות הפלסטינית היא היחידה בעולם שחוקקה חוק שאוסר למכור קרקעות ליהודים ומחייב גזר-דין מוות למי שעושה כן.

אורית סטרוק: אם חוק אנטישמי כזה היה קיים במדינה אחרת בעולם, ישראל כבר הייתה מתקוממת ומפעילה את כל הדיפלומטיה שלה כנגד זה.

אורית סטרוק: אבל כשמדובר באבו מאזן, אנחנו רק משגרים אליו שליחים כדי למצוא חן בעיניו ומשתדלים לחשוב איזה מחוות ניתן לו.

אורית סטרוק: כבר למעלה משנה וחצי עצורים בכלא הפלסטיני בחברון ערבים שנחשדו במכירת בית- המכפלה ליהודים.

אורית סטרוק: הם הוכו, הם עונו, הם הורעבו, הם נכלאו בצינוק ובבידוד, נשלל מהם טיפול רפואי, נמנעו מהם ביקורי משפחה, ובעיקר – לאורך כל השנה וחצי האלה לא מתנהל נגדם שום הליך משפטי.

אורית סטרוק: קודם לכן בוצע מעצר דומה כלפי ערבי שמכר את "בית השלום" ליהודים, וגם כלפיו לא נוהל הליך משפטי מסודר, והוא שוחרר תמורת כופר של 90,000 דולר.

אורית סטרוק: פלא שאחר כך הוא הלך למשטרה שלנו וטען שמעולם הוא לא מכר את הבית ליהודים?

יצחק וקנין: אם אפשר לסכם.

אורית סטרוק: הגוף שאחראי לרוב העינויים האלה הוא הביטחון המסכל הפלסטיני, שהמתקצבים שלו, המפעילים שלו והמדריכים שלו הם נציגים של ארצות-הברית ובריטניה, כך שגם הם אינם נקיים מאשמה בעניין הזה.

אורית סטרוק: וגם אנחנו, כמדינה שהדברים קורים בתחום שמסור עדיין לאחריותנו, המדינה שלנו גם אחראית לכל הפרת זכויות האדם האלה.

אורית סטרוק: וכאן אני רוצה לשאול: מה שרת המשפטים עושה כדי למנוע את הפרת הזכויות הזאת?

אורית סטרוק: מדוע, כמנהלת משא-ומתן מול הרשות הפלסטינית, היא עושה מאמצים להכניס עוד ועוד ערבים אל תוך שלטון של דיכוי כזה?

אורית סטרוק: ומדוע היא לא פועלת לקרוע את המסכה מעל פרצופו של אבו מאזן, שכביכול דואג לזכויות העצורים, אבל כל עוד הם עצורים בישראל בלבד?

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: אני מודה לחברת הכנסת אורית סטרוק.

יצחק וקנין: ישיב, בשם שרת המשפטים, שר החקלאות השר יאיר שמיר.

יאיר שמיר: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת או חברת הכנסת, אני משיב כפי שנתבקשתי על-ידי שרת המשפטים.

יאיר שמיר: אין בתשובה תשובה על השאלה ששאלת בסוף – מה היא עושה – אבל אני מקריא לך מה שיש.

יאיר שמיר: אם לא תסתפקי בזה, תעשי כרצונך.

יאיר שמיר: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בפתח הדברים יצוין כי בהצעות הדחופות לסדר-היום לא צוין באיזה דוח פרטני מדובר.

יאיר שמיר: ואולם, ככל שהכוונה לדוח שפורסם לאחרונה מטעם הנציבות הפלסטינית העצמאית לזכויות האדם לשנת 2012, הרי שעניינו במצב הפוליטי הכלכלי באיו"ש וברצועת-עזה, תוך התמקדות בהשלכותיו על מצב זכויות האדם באזורים האלה.

יאיר שמיר: הדוח כולל סקירה בדבר מצב זכויות האדם והחירויות של תושבי איו"ש ורצועת-עזה, ובין היתר הזכות לחיים, הזכות לביטחון פיזי, הזכות להליך הוגן, הזכות להתאגדות, הזכות לחופש התנועה והזכות לחופש הביטוי והעיתונות, ובתוך כך הדוח כולל פילוח נתונים השוואתי.

יאיר שמיר: למשל, צוין בדוח כי בשנת 2012 הייתה עלייה של 10% ביחס ל-2011 במספר התלונות הכולל שגבתה הנציבות הפלסטינית באיו"ש ובעזה, בטענות להפרת זכויות האדם מצד הרשויות הפלסטיניות – 3,185 תלונות, מתוכן 812 בעזה.

יאיר שמיר: הטענות וההמלצות בדוח, אשר מטרתן להבטיח את כיבוד הזכויות והחירויות שנדונו, מכוונות הן לממשלת הרשות הפלסטינית באיו"ש והן לשלטון ה"חמאס" ברצועת-עזה, וכן לממשלת ישראל.

יאיר שמיר: הגם שלא ברורה מידת נכונות המידע והטענות בדוח, אנחנו רואים חשיבות רבה בשמירה על זכויות האדם, הן על-ידי הפלסטינים והן על-ידי ממשלת ישראל, וזה לא רק בהתאם למחויבות על-פי המשפט הבין-לאומי אלא גם בשל החובה המוסרית המוטלת עלינו כבני-אנוש.

יצחק וקנין: מה אתה מציע?

יצחק וקנין: להסתפק בתשובה או – – –

יאיר שמיר: אני קראתי מה שיש.

יאיר שמיר: וטענותייך אמיתיות, אני מצטרף לטענותייך.

יצחק וקנין: מה אדוני מציע?

יאיר שמיר: מה שהיא תחליט.

מיקי לוי: היא לא יכולה.

יצחק וקנין: היא לא יכולה להחליט.

יאיר שמיר: היא לא יכולה להחליט, אז מצדי אין לך אלא להסתפק בתשובתה.

אורית סטרוק: – – – לא מספקת – – –

יאיר שמיר: אני לא שומע.

יצחק וקנין: אוקיי, מכיוון שאין מישהו אחר שמציע משהו אחר, או שזה – – –

מיקי לוי: את רוצה להעביר את זה לאחת מהוועדות?

יצחק וקנין: אתה רוצה ועדת חוקה?

יאיר שמיר: אבל זה סתם לשרוף זמן.

יאיר שמיר: חבל לשרוף זמן של ועדות ושל חברי כנסת כשהדברים הם ברורים.

יאיר שמיר: אני מציע להיות פרקטיים – – –

מיקי לוי: – – – מספקת – – –

יאיר שמיר: מה אתה אומר?

מיקי לוי: – – – אני אומר, איזו השפעה יש לנו על – – –

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, אנחנו נצביע.

יצחק וקנין: מי שבעד יהיה בעד מליאה.

יצחק וקנין: מי שנגד – אני אאפשר לשר להשיב.

מיקי לוי: – – –

יצחק וקנין: אין לי ברירה, זה התקנון.

יצחק וקנין: אני פועל על-פי התקנון.

יצחק וקנין: מי שנגד, זו הסרה, להסיר את הנושא מסדר-היום.

יצחק וקנין: מי שבעד, זה יהיה מליאה.

יצחק וקנין: מי שנגד, להסיר את זה מסדר-היום.

יצחק וקנין: מי בעד, רבותי?

יצחק וקנין: מי נגד?

מיקי לוי: בעד – להסיר?

יצחק וקנין: בעד זה מליאה.

יצחק וקנין: נגד זה להסיר.

יצחק וקנין: הצבעה מס' 10 בעד ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום – 2 בעד ההצעה שלא לכלול את הנושא מסדר-היום – 2 נמנעים – 1

יצחק וקנין: שניים בעד, שניים נגד, אחד נמנע.

יצחק וקנין: אם כן, הנושא יוסר מסדר-היום.

יצחק וקנין: הנושא יוסר מסדר-היום.

יצחק וקנין: אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

יצחק וקנין: הצעה מס' 191: עתיד הכלכלה הערבית ותקציב המדינה, של חבר הכנסת באסל גטאס – איננו, רבותי.

יצחק וקנין: אני עובר להצעה הבאה בסדר-היום: הפערים החברתיים, יוקר המחיה ומצוקת הדיור המעמיקים בעקבות הגזירות הכלכליות, מס' 460, של חבר הכנסת אורי מקלב; גם הוא אינו נוכח במליאה.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, אני נאלץ לסיים את סדר-היום של המליאה.

יצחק וקנין: חברי הכנסת אינם נוכחים.

יצחק וקנין: תם סדר-היום.

יצחק וקנין: הישיבה הבאה תתקיים ביום שני, כ"ה בסיוון התשע"ג, 3 ביוני 2013, בשעה 16:00.

יצחק וקנין: ישיבה זו נעולה.

יצחק וקנין: תודה.