ישיבת מליאה, כנסת 19, פרוטוקול מספר 30, 2013-05-21 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום י"ב בסיוון תשע"ג, 21 במאי 2013.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: כמדי יום שלישי, נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: מי שמעוניין להירשם, יצביע.

יולי יואל אדלשטיין: אני מפעיל את ההצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חברי הכנסת, נא להצביע.

מסעוד גנאים: יש רק ארבעה וזהו.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את חבר הכנסת איציק שמולי לפתוח.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, נאומים בני דקה.

איציק שמולי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: מיקרופון לחבר הכנסת שמולי.

יולי יואל אדלשטיין: קולו לא נשמע.

איציק שמולי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי וחברותי חברי הכנסת, אתמול אירע מקרה מאוד מחריד בעיר באר-שבע, מסע טבח בסניף בנק מקומי, שזעזע כמובן את כולנו.

איציק שמולי: כבר אתמול נזהרתי מעל במת הכנסת לקשור כל מיני הקשרים ולהימנע מפרשנויות, אחרים התאפקו פחות.

איציק שמולי: אני, אדוני היושב-ראש, רוצה להגיד שמה שמזעזע אותי במיוחד זה הקלות הבלתי נסבלת שבה כבר מנסים ציניקנים גדולים לרכוב על הגל ולהאשים גם את המפגינים שיוצאים לרחובות וגם את מפלגות האופוזיציה בהסתה כביכול שהביאה למקרה.

איציק שמולי: אתמול היה ריאיון בתוכנית "לילה כלכלי", זו רק דוגמה אחת.

איציק שמולי: יש בזה צביעות, יש בזה ציניות.

איציק שמולי: המלחמה והמאבק שלנו הם כמובן מאבק צודק לאור התוכנית הכלכלית המאוד-מאוד קשה שרוצים להנחית על הראש של הציבור.

איציק שמולי: בגילוי לב אני אומר, חלק מהביקורת מופנית לחלק הזה של האולם, שגם מנסה להציג את המקרה באופן ישיר כקשור לזה שמתוך מצוקה כספית של 6,000 שקל בן-אדם יוצא למסע טבח כזה.

איציק שמולי: אני חושב שהסיבה המרכזית לטבח אתמול הייתה סיבה אישיותית, פסיכולוגית, ולא צריך ללכת למחוזות רחוקים יותר.

איציק שמולי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת שמולי.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את חבר הכנסת מסעוד גנאים; בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: נזכה לנוכחות של שר תורן?

נחמן שי: מאז שכיווצו את הממשלה, יותר קשה.

יולי יואל אדלשטיין: יותר קשה, נכון.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, כאילו בממשלה שהייתה מרובת שרים הייתה נוכחות במליאה.

מסעוד גנאים: אנחנו עדים שאף שר או סגן שר לא היה, למרות שהיו 34 שרים.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, היום התפרסם בכלי התקשורת על איזה מנהיג או כת שמכונה "אל-ג'מאעה" מכפר מג'ד-אלכרום.

מסעוד גנאים: אני רוצה לציין שעדיין הדבר בתור חשדות, אבל אם יתברר שכל מה שקראנו עליו נכון, אני רוצה לציין שלא כל אחד שעושה מעצמו מנהיג או ח'ליפה, מדבר בשם האסלאם או הדת, הוא באמת מייצג את האסלאם והמוסלמים.

מסעוד גנאים: יש כאלה שעושים מעשים נוראיים, מתנהגים באלימות, בברוטליות, אם זה כלפי נשים, אם זה בשם החינוך הטוב והראוי, או בשם הדת, והאסלאם רחוק מהדברים האלה ומתנער מאנשים כאלה.

מסעוד גנאים: הדת והאסלאם לא מצדיקים, לא אלימות, לא ברוטליות, ובמיוחד כלפי נשים וכלפי ילדים.

מסעוד גנאים: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת גנאים.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין, ואחריו – חבר הכנסת אבו עראר.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה, קראנו בדאגה את הנוסח של הצעת המחליטים הארוכה שהגיעה בפני הממשלה, שאמורה להיות בסיס לתקציב ולחוק ההסדרים.

דב חנין: זה אוסף אדיר של רעיונות שונים, חלקם משונים, לעתים סותרים.

דב חנין: אם זה מכוון להיות בסיס של חוק הסדרים, זה חוק הסדרים מסוכן ובעייתי, אפילו חסר תקדים, אפילו ביחס לחוקי הסדרים קשים שהיו בעבר.

דב חנין: קראתי בתקשורת, אדוני היושב-ראש, שגם אתה הבעת ביקורת וביקשת מהממשלה לבחון מחדש את הסוגיה הזאת.

דב חנין: אני רוצה לומר לך מכאן את ברכתנו.

דב חנין: זה באמת לא עניין של קואליציה ואופוזיציה.

דב חנין: כולנו אמורים לשמור על נוהלי עבודה וצורת עבודה.

דב חנין: גם אם הממשלה מעוניינת לקדם רפורמות, וזו זכותה, יש דרך לעשות את זה בצורה עניינית, לגופו של עניין.

דב חנין: ואם אני כבר מזכיר שיתופי פעולה קואליציה–אופוזיציה, אני רוצה לציין פה, אדוני היושב-ראש, שיצרנו פה השבוע שיתוף פעולה מאוד מרשים של חברי כנסת מהקואליציה ומהאופוזיציה נגד גזירות על הדיור ובעד פתרונות של דיור, ואני חושב שזה יכול להיות מודל טוב איך אפשר לעבוד בנושאים מוסכמים בכנסת.

דב חנין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אבו עראר, ואחריו – חבר הכנסת נחמן שי.

טלב אבו עראר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ביום ראשון האחרון שרפו תושבי המושב רתמים – זה מושב ליד היישוב הבדואי ביר-הדאג' – אוהל ביישוב הבדואי-ערבי, דבר שגרם לתגרה ועימותים בין שני הצדדים.

טלב אבו עראר: העימות נגרר לכביש הראשי; תושבי רתמים חסמו את הכביש למספר שעות עד שהגיעה המשטרה, ואז אני הגעתי, באותו זמן, ופניתי לתושבי ביר-הדאג' שיחזרו הביתה.

טלב אבו עראר: חזרו.

טלב אבו עראר: שאלתי את מפקד תחנת המשטרה מי היה נוכח שם, פניתי אליו, ביקשתי שיפזר את המתפרעים ממושב רתמים, והוא ענה לי: זה שיקול דעת שלי ואני אחליט מה לעשות; אל תגיד לי מה לעשות.

טלב אבו עראר: נאלצתי להתקשר לממ"ז הדרומי – מפקד המחוז הדרומי – של המשטרה, והוא הבטיח לי שבתוך חמש דקות יפזר את המתפרעים.

טלב אבו עראר: לצערי חיכיתי שעתיים או יותר ולא התפזרו המתפרעים.

טלב אבו עראר: והתפלאתי על התנהגות המשטרה, שעמדו להתחנן בפני המתפרעים ממושב רתמים, לשכנע אותם לחזור, ולא חזרו.

טלב אבו עראר: אז שאלתי שוב ושוב, מה קורה כאן, הרי זאת התקהלות אסורה על-פי חוק.

טלב אבו עראר: ולא פיזרו אותם, למרות שהם שרפו אוהל, חסמו כבישים וגם תקפו את אחד התושבים המקומיים, שהוא מנהל הסיעה אצלנו, קוראים לו סלמאן מחאמיד.

טלב אבו עראר: סלמאן, כשפנה לאחד השוטרים וסיפר לו על התקיפה שהוא הותקף, אמרו לו: תגיש תלונה במשטרה.

טלב אבו עראר: באותו רגע פנה אחד מהמתפרעים תושבי רתמים למשטרה, אמרו: מישהו לקח לנו את המצלמה, ואז עצרו את התושב הזה, הכניסו אותו לניידת – – –

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים, אדוני.

טלב אבו עראר: אדוני, באמת אני רואה שוב אפליה, גזענות, אם המשטרה כך מתנהגת במקום שתאכוף את החוק ותגן על אזרחים בצורה שווה.

טלב אבו עראר: תודה רבה לך.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אבו עראר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת נחמן שי, ואחריו – חבר הכנסת דב ליפמן.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה להמשיך את הדברים של חברי איציק שמולי, אבל בהיבט אחר.

נחמן שי: כולנו עקבנו אחרי הדיווחים שהגיעו מבאר-שבע.

נחמן שי: בעוונותי בחרתי לפני הרבה שנים לעסוק במקצוע העיתונאות, ותוך כדי כך נחשפתי ועסקתי בהרבה אירועי חירום מן הסוג הזה, לפעמים פיגועים, לפעמים אירועים אחרים.

נחמן שי: מה שנראה תמיד כל כך פשוט – תזרוק לאוויר כל מה שאתה יודע – הוא מסוכן וחסר אחריות ויכול לגרום אפילו לתוצאות חמורות.

נחמן שי: אתמול, תוך כדי צפייה במסך, הבחנתי שהכתבים מדווחים ששני הרוצחים, או שני השודדים, הם מרהט, מהיישוב רהט.

נחמן שי: אני לא זוכר אם ראיתי את המילה ערבי או לא, אבל אנחנו יודעים שברהט בדרך כלל מתגוררים ערבים.

נחמן שי: זה היה חסר אחריות ממדרגה ראשונה.

נחמן שי: קודם כול, כי זה לא היה נכון.

נחמן שי: שנית, כי זה יצר איזו הזמנה אפילו לתגובה, להסתה.

נחמן שי: אני מתכוון לפנות לרשות השנייה.

נחמן שי: אני מתכוון לפנות ליושבי-ראש של חברת החדשות של ערוץ 2 וערוץ 10.

נחמן שי: הכתבים והכתבות שלהם נדרשים ברגעים כאלה לגלות אחריות וזהירות.

נחמן שי: השידור זה לא מקום לדחוף אליו כל טיפת מידע מעורערת, אלא להביא רק מידע ברור, מה גם שבמקרה הזה היו יכולות להיות לכך השלכות חמורות מאוד.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת נחמן שי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב ליפמן, ואחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי.

דב ליפמן: צהריים טובים.

דב ליפמן: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, חברות וחברי הכנסת, אני משתתף היום בכאבן של משפחות סברי, כהן, אבן-חיים וזיתון.

דב ליפמן: תנוחמו מהשמים.

דב ליפמן: ברצוני לנצל את הבמה הזאת על מנת להביא לידיעת

דב ליפמן: כם ולידיעת הציבור הרחב את הפעילות המבורכת של עמותת "שותף".

דב ליפמן: העמותה הוקמה על-ידי שתי נשים, בת' שטיינברג ומרים אברהם, עולות חדשות מארצות-הברית, בעלות אומץ לב בלתי רגיל, שללא מימון מהמדינה הקימו ארגון שמצליח לשנות הלכה למעשה את המציאות החברתית בישראל לחברה יותר פתוחה ומקבלת, ועל הדרך לפעול למען אלו שמתקשים לפעול למען עצמם.

דב ליפמן: המסר העיקרי של ארגון "שותף" הוא שהאוכלוסיות המיוחדות אינן נטל.

דב ליפמן: כל עוד מספקים להן את ההזדמנויות הנכונות, השמים הם הגבול.

דב ליפמן: עמותת "שותף" פועלת בצורה ייחודית בכך שהיא מכנסת בפעילות שלה אנשים בעלי מגוון צרכים מיוחדים, כמו גם אנשים שאינם כאלה.

דב ליפמן: ב"שותף" הם מאחדים יחד ילדים בעלי פיגור שכלי, אוטיסטים, חולי CP, חילונים, דתיים, אנשי ימין ושמאל, יהודים ולא יהודים.

דב ליפמן: אדוני היושב-ראש, כולי תקווה שארגון זה לא יהיה רק אור לגויים אלא גם ישפוך אור פנימה, אלינו ועלינו.

דב ליפמן: אני מזמין אתכם, חברי, להצטרף אלי לביקור ולראות את הפעילות הכל-כך מיוחדת והחשובה שלהם.

דב ליפמן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת ליפמן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אחמד טיבי, ואחריו – חבר הכנסת איתן כבל.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, בהמשך לרצח הנורא, אדוני היושב-ראש, שהיה בבאר-שבע, והאשמת השווא הנפשעת כלפי תושבי רהט, כאשר שני הערוצים ציינו שמדובר כנראה בשני תושבי רהט – גם היו כתוביות – מדובר בפרקטיקה סטריאוטיפית גזענית.

אחמד טיבי: כאשר עושים טעות יש להתנצל ויש להסיק מסקנות על הדרך שבה מגיע כביכול מידע כזה, שלא נבדק.

אחמד טיבי: בדרך כלל מידע כזה מגיע או על-ידי הכתב או על-ידי המשטרה.

אחמד טיבי: אגב, הערוצים אומרים שהמשטרה העבירה להם באס.

אחמד טיבי: אם.

אחמד טיבי: אסים.

אחמד טיבי: למה המשטרה העבירה, אדוני היושב-ראש?

אחמד טיבי: כי הם אומרים שהיו שניים שנראו בעלי חזות ערבית, או חזות מזרחית.

אחמד טיבי: בדקתי, אדוני היושב-ראש.

אחמד טיבי: 60% מהיהודים בארץ נראים כמו ערבים; 60%.

אחמד טיבי: עכשיו, מתוך ה-60% האלה – אגב, יש יותר יהודים, אדוני היושב-ראש, שנראים ערבים מאשר ערבים שנראים ערבים, מבחינה מספרית.

אחמד טיבי: יש 8 מיליון תושבים, מתוכם 1.5 מיליון ערבים.

אחמד טיבי: נגיד שמהערבים האלה יש 10% עם עיניים כחולות.

אחמד טיבי: נשאר בערך מיליון או 1.1 מיליון ערבים שנראים ערבים.

אחמד טיבי: עכשיו, 60% מה-8 מיליון זה 4.8 מיליון.

אחמד טיבי: נגיד שמתוכם, עם סימן מזהה של כיפה, יש 17% במדינת ישראל.

אחמד טיבי: מתוכם 10% שנראים בעלי זהות ערבית – מזרחים.

אחמד טיבי: אז בכל מקרה, אדוני היושב-ראש, זה 4 מיליון ו-176,000 יהודים שנראים ערבים, מול מיליון ערבים.

אחמד טיבי: נראה לך סביר מייד עם מעשה רצח כזה להאשים את תושבי רהט?

אחמד טיבי: זה מגוחך.

אחמד טיבי: לכן, זה מחייב שיקול דעת והתנצלות מיידית.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת טיבי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איתן כבל, ואחריו – חבר הכנסת באסל גטאס.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, גם אחרי האירוע הקשה של אתמול – ואני שולח מכאן תנחומים למשפחות – וגם כשאנחנו נמצאים בתקופה שאנחנו נמצאים, של שיח כלכלי-חברתי לא פשוט וקשה, אני רוצה לנצל את ההזדמנות כאן ובנאום של דקה להעלות את מה שלא נמצא לצערי בשיח, וזה נושא השלום.

איתן כבל: אני אומר לחברי מהימין, שאם יש משהו שהצלחתם לעשות בצורה יוצאת מן הכלל – חיסלתם לחלוטין את השיח סביב המילה שלום בכלל, אפילו לא שיח פנימי, אלא בכלל לדבר על הדברים האלה.

איתן כבל: אני רוצה לנצל את ההזדמנות כאן ולפנות ליש עתיד, לפנות ללפיד, שהוא חלק מרכזי בקואליציה.

איתן כבל: זה ממש – שלא ימצא את עצמו מתחבא, כפי שרובנו עושים בימים אלה, סביב צמד המילים – עכשיו כולנו תומכים בשתי מדינות לשני עמים.

איתן כבל: שתי מדינות לשני עמים.

איתן כבל: פתרנו את כל הבעיות.

איתן כבל: שואלים אותך: מה אתה עושה למען השלום?

איתן כבל: אני?

איתן כבל: בעד שתי מדינות לשני עמים.

איתן כבל: ולכן אני פונה ומנצל את ההזדמנות.

איתן כבל: ואתה תיתן לי אותה כל פעם לעמוד כאן ולהזכיר את זה.

איתן כבל: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: בשמחה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: אני אתן לך כל יום שלישי דקה להזכיר את הנושא הזה.

איתן כבל: אתה רואה?

איתן כבל: אפילו אתה מסתמך עלי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת באסל גטאס, ואחריו – חברת הכנסת איילת שקד.

באסל גטאס: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני התכוונתי לדבר על נושא אחר אבל בדרכי הנה תפסו אותי כמה מורי נהיגה מנצרת שהיו היום בישיבת הוועדה לפניות הציבור בעניין סגירת משרד הרישוי בנצרת.

באסל גטאס: המשרד נסגר בגלל חילוקי דעות בין עיריית נצרת-עילית לבין משרד התחבורה על תשלום דמי שכירות ושכר שתי פקידות.

באסל גטאס: מתברר שחוקית אסור שהעירייה תשלם לרשות ממשלתית עבור דמי שכירות.

באסל גטאס: אסור שרשות מקומית תממן רשות ממשלתית.

באסל גטאס: לפי הייעוץ המשפטי זה אסור – הלכו וסגרו.

באסל גטאס: עכשיו 300,000 איש אין להם את השירותים של משרד רישוי.

באסל גטאס: מאות מורי נהיגה, ברובם ערבים, כבר חודש וחצי לא מתפרנסים.

באסל גטאס: אין להם טסטים לתלמידים שלהם.

באסל גטאס: בלי הטסטים הם לא יכולים ללכת ללמד את התלמידים, והם יושבים.

באסל גטאס: זה ממש הופך להיות עניין קריטי, חומר נפץ.

באסל גטאס: אנשים מאוד כעוסים.

יעקב מרגי: תגיש שאילתה דחופה.

באסל גטאס: אנחנו מקווים שדרך הוועדה בראשות עדי קול – היא דוחפת את זה, אבל כנראה דרושה התערבות יותר גדולה כדי לפתור את הבעיה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: הנה, העלית את הנושא, חבר הכנסת גטאס.

יולי יואל אדלשטיין: נקווה שאכן יטופל.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת איילת שקד, ואחריה – חבר הכנסת יעקב מרגי.

איילת שקד: חבל לי שחבר הכנסת אבו עראר לא נמצא, כי אני הולכת לספר את אותו סיפור, על אותו אירוע, אבל מנקודת מבט אחרת לגמרי.

איילת שקד: תושבת רתמים נתקלה בכניסה ליישוב בכביש עם סלעים.

איילת שקד: שני תושבי ביר-הדאג' עם טרקטורונים, רעולי פנים, התחילו ליידות עליה אבנים.

איילת שקד: זה מה שנקרא פעולת "תג מחיר" שעושים תושבי היישוב בגלל ההריסות של המינהל של מבנים בלתי חוקיים.

איילת שקד: זאת אומרת, כשהמינהל הורס מבנים בלתי חוקיים בביר-הדאג', התושבים רואים את תושבי רתמים כנציגי הממשלה ומתנקמים בהם.

איילת שקד: המשטרה מנסה לעשות כמיטב יכולתה אבל לא מצליחה.

איילת שקד: יש שם הפרעות סדר והתפרעויות והצקות לתושבי רתמים באופן שוטף כבר כמה חודשים.

איילת שקד: אני שואלת: אם כמה מבנים בלתי חוקיים בביר-הדאג' לא מצליחים להרוס, איך הממשלה תוציא לפועל את תוכנית ההתיישבות וההסדרה הבדואית בנגב?

נחמן שי: אתם החלטתם, מה את רוצה?

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת שקד.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יעקב מרגי – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת מיקי רוזנטל.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לפי הפרסומים, הקיצוץ בקצבאות הילדים ידחף אל קו העוני יותר מ-50,000 ילדים.

יעקב מרגי: רבותי חברי הכנסת, השקעה בילדים היא חיסכון לטווח ארוך, וחבל שההסתכלות שלנו על הילדים במצוקה, או לא במצוקה, באה דרך המשקפיים של הוריהם.

יעקב מרגי: ובואו לא נשכח שלפעמים גם הוריהם לא אשמים.

יעקב מרגי: אך נעזוב זאת לרגע, כי הילדים האלה שאנו אמורים לטפל בהם בוודאי לא אשמים.

יעקב מרגי: בואו נעזור להם בכך שנעצור במקצת את שרשרת המצוקה.

יעקב מרגי: עם עזרה מסוימת ולא גדולה נעצור את שרשרת המצוקה ונחסוך לדורות הבאים משאבים רבים בכך שניצור חברה בריאה יותר, צודקת יותר, וממילא יוצרת ומייצרת יותר.

יעקב מרגי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מרגי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת רוזנטל, ואחריו – חברת הכנסת מיכל רוזין.

מיקי רוזנטל: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אדוני היושב-ראש, צר לי שהיום אנחנו חוגגים 15 שנה לחקיקת חוק חופש המידע ובחרת, כבודו – ויש לי כבוד רב אליך – לציין דווקא ביום הזה את רצונך לצמצם את החוק, בנושא פסק-דין של בית-המשפט העליון בנושא המיצ"ב.

מיקי רוזנטל: לכל אחד יש דעה משלו, ואני מאוד מכבד את דעתך, אבל נדמה לי שדווקא היום, שזה יום חופש המידע, היית צריך לדבר בזכות הרחבת חופש המידע.

מיקי רוזנטל: לבקר את ההחלטה של בית-המשפט זה בסדר גמור, אבל אנחנו נאבקים על החוק הזה ועל חופש המידע כל כך הרבה זמן, ואתה יודע כמה המאבק הזה קשה, ואנחנו היינו רוצים את עזרתך בעניין.

מיקי רוזנטל: נדמה לי שבעיקרון, גם אפילו נכון היה שתאמר דברים נוספים לעניין הזה ביום הזה.

מיקי רוזנטל: תודה.

שי פירון: זאת ההזדמנות שלי לחזק את היושב-ראש – – –

עמרם מצנע: גם אני.

מיקי רוזנטל: אז אני מוכרח להעיר הערה.

מיקי רוזנטל: אני, כששמעתי את פסק-הדין, גם אני – – –

שי פירון: מיקי, תזכור – – –

מיקי רוזנטל: תקשיב, רגע.

שי פירון: אני אגיד רק משפט.

מיקי רוזנטל: בבקשה.

שי פירון: תזכור שבסוף יש ילד עם שם פרטי שהולך לבית-ספר ויודע שכתבו עליו באינטרנט היום שהוא מקום אחרון.

שי פירון: הוא לא אשם.

שי פירון: הוא לא אשם במצב הכלכלי של ההורים שלו, הוא לא אשם בשכונה שהוא גר.

שי פירון: אם אתה חושב שחופש המידע מתיר לבייש ילד בישראל, תגיד את זה בקול.

מיקי רוזנטל: אני אגיד לך את הדבר הבא, כבוד שר החינוך.

קריאה: – – –

מיקי רוזנטל: אני אומר לך את הדבר הבא: איש לא פרסם שם של ילד.

שי פירון: של בית-ספר.

מיקי רוזנטל: רק שנייה.

מיקי רוזנטל: אם כבר הערת, תן לי לתקן, זה חשוב.

מיקי רוזנטל: איש לא פרסם שם של מורה ואיש לא פרסם שם של ילד.

מיקי רוזנטל: פרסמו שמות של בתי-ספר.

מיקי רוזנטל: עכשיו, אני רוצה לשאול אותך: האם לפני אישור הפרסום, הילדים באזור, בשכונה, בעיר, לא ידעו שיש בית-ספר טוב יותר או פחות טוב?

מיקי רוזנטל: אחד.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

מיקי רוזנטל: שתיים, הדבר הזה לא יעזור, כי בסופו של דבר התהליך, הוא נועד לתקן ולשפר.

מיקי רוזנטל: ביקורת זה דבר טוב.

מיקי רוזנטל: אם משרדי הממשלה והרשויות יבינו שחשיפה של דברים שהם לא בסדר רק תשפר אותם – זה לא נועד לנגח כל היום – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

מיקי רוזנטל: – – זה נועד רק לשפר.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת רוזנטל.

יולי יואל אדלשטיין: אני פחדתי להפסיק אותו, שלא יגידו שאני גם סותם פיות של מתנגדי.

מיקי רוזנטל: חס וחלילה.

ראובן ריבלין: – – –

עליזה לביא: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת רוזנטל, אני ודאי לא אגיב לתוכן הדברים, אבל איך היינו יודעים שיש יום כזה ושזה מעניין אילו הייתי בא ורק אומר:

יולי יואל אדלשטיין: אני מברך את כל המשתתפים, ברוכים הבאים לכנסת, תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: הנה, אמרתי דברים שאתה לא מסכים אתם, יש דיון, מסתבר שיש דעות בעד ונגד.

יולי יואל אדלשטיין: כך בדיוק אנחנו צריכים לעבוד על חקיקה, כשכל הדעות יבואו לידי ביטוי.

ראובן ריבלין: העיקר הוא דיבר בכבוד – – –

יולי יואל אדלשטיין: איך לא.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת רוזנטל ודאי דיבר כמו שמקובל בשפה הפרלמנטרית במליאה, וכך זה צריך להיות, ואין שום חשש שזה יהיה אחרת.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת רוזנטל אמר את דברו.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מיכל רוזין, ואחריה – חבר הכנסת אלעזר שטרן.

מיכל רוזין: כבוד היושב-ראש, השבוע ביקרנו, חבר הכנסת עיסאווי פריג' ואנוכי, בכפר-עקב.

מיכל רוזין: כפר-עקב, בוודאי רובכם אינו יודע, הוא חלק ממדינת ישראל, הוא נמצא בירושלים הצפונית.

מיכל רוזין: כדי להגיע אליו צריך לעבור את מחסום קלנדיה ולנסוע לכיכר הראשונה בקלנדיה על מנת לפנות ימינה ולהגיע לכפר.

מיכל רוזין: מדובר באזרחים ישראלים, משלמי מסים, ביטוח לאומי וארנונה.

מיכל רוזין: על-פי עיריית ירושלים, 90% מהם משלמים ארנונה באופן מלא.

מיכל רוזין: הם מקבלים תעודת לידה ותעודת פטירה ממדינת ישראל, אבל בכך מסתיימת האחריות של המדינה כלפיהם.

מיכל רוזין: הם חיים בצפיפות של 60,000 איש על קמ"ר, יש להם בעיית ניקוז קשה, שהביאה להצפת 40 בתים בחורף האחרון.

מיכל רוזין: בכבישים יש חורים לרוב, אין שם לא תאורה ואפילו לא שילוט – תמרורים, רמזור, לא שילוט של רחובות – שום דבר.

מיכל רוזין: שר החינוך היקר, 7,800 תלמידים בכפר-עקב, ורק שני בתי-ספר של משרד החינוך.

מיכל רוזין: שאר מסגרות החינוך נמצאות בבתים פרטיים.

מיכל רוזין: ילדים בעלי מוגבלויות לא יכולים בכלל להגיע, אין שום נגישות להגיע לכיתות.

מיכל רוזין: ילדים מחינוך מיוחד צריכים לנסוע בעצמם – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

מיכל רוזין: – – ללא הסעה לירושלים, כל בוקר, ב-06:30.

מיכל רוזין: מדינת ישראל צריכה להחליט אם תושבי כפר-עקב הם חלק מהמדינה, ואז מגיעים להם כל השירותים של מדינת ישראל, ואם לא – אז פתרון אחר.

מיכל רוזין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לחברת הכנסת מיכל רוזין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אלעזר שטרן, כפי שאמרנו, ואחריו – חבר הכנסת עמרם מצנע.

אלעזר שטרן: אדוני היושב-ראש, אני ניגשתי אתמול לחברי חבר הכנסת גנאים אחרי שהוא ירד ואמרתי לו שגם לי מאוד הפריע שהזכירו, ישר שייכו את התוקף בבאר-שבע לחבר'ה מרהט.

אלעזר שטרן: אני מציע גם לעמיתי, גם לחברי חבר הכנסת אחמד טיבי – א.

אלעזר שטרן: זה לא טוב לנו שרק חברי הכנסת הערבים מדברים על זה, זו באמת בעיה של כולנו.

ראובן ריבלין: – – –

אלעזר שטרן: סליחה, אני לא הייתי פה קודם, אז סליחה.

אלעזר שטרן: והדבר השני, אני חושב שכדאי שגם אנחנו, את הווליום או את חריפות הדברים קצת נוריד.

אלעזר שטרן: שני משפטים נוספים.

אלעזר שטרן: בנצרת-עילית – אני צריך להגיד לעמיתי חבר הכנסת באסל – אני ניגשתי אתמול לשר התחבורה שהיה פה, על אותה בעיה שהוא העלה כאן, על הטסטים והבטלה בנצרת.

אלעזר שטרן: צריך רק להוסיף משפט אחד: זה אחרי פסיקה של בית-משפט, שכבר היו צריכים להתחיל להפעיל אותה מיום ראשון, וזה עדיין לא עובד.

אלעזר שטרן: והדבר האחרון, חייל חרדי הותקף אמש בקללות ואבנים.

אלעזר שטרן: אני יודע שאם אני אגנה את זה, אז אין לזה שום משמעות, גם לא בטוח שמקשיבים שם למה שאני אומר פה.

אלעזר שטרן: אבל אם יעשו את זה חברי חברי הכנסת החרדים – –

אריאל אטיאס: – – –

אלעזר שטרן: – – שמכירים בחשיבות השירות – אני אומר את זה באמת, אני יודע שהם מכירים בחשיבות השירות בצה"ל – אני חושב שזה יתרום לכולנו יותר.

אלעזר שטרן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אלעזר שטרן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עמרם מצנע, ואחריו – חברת הכנסת עליזה לביא.

עמרם מצנע: אני רוצה לספר לכם על בחור צעיר שנולד בירוחם לפני 34 שנים, יאיר פלקר.

עמרם מצנע: היה לוחם בצי ספינות הטילים, הוא גר עד היום בירוחם, והוא כתב ספר – ספר הביכורים שלו, שנקרא "דקה לחצות".

עמרם מצנע: ספר מעניין מאוד, מביא חלק מסיפור חייו, אבל בעיקר עוסק באלימות בחברה הישראלית.

עמרם מצנע: אלימות שאנחנו עוסקים כל הזמן בגינוי שלה, בוועדת החינוך הנושא הזה עולה חדשות לבקרים: אלימות, גזענות, פשעי שנאה, וכדומה.

עמרם מצנע: אז הנה לכם סיפור שצומח בפריפריה, ונאחל לו שיצאו עוד הרבה ספרים שמספרים את הסיפור של הפריפריה ושל החברה הישראלית בכלל.

עמרם מצנע: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עמרם מצנע.

יולי יואל אדלשטיין: הנה, אנחנו מקיימים אירוע "הצעה לספר", אולי חבר הכנסת מצנע גם יציג שם קטעים מן הספר הזה.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת עליזה לביא, ואחריה – חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

עליזה לביא: בדקה הזאת בדרך כלל אנחנו ככה מתבוננים סביב, אבל אני רוצה שנחזור רגע לאולם הזה לפני שבועיים.

עליזה לביא: היה פה דיון לכבוד יום ירושלים, ואמור היה להיות דיון חגיגי.

עליזה לביא: אירחנו פה, הוזמנו לוחמים ולוחמות שלחמו לפני 65 שנים על מנת שאנחנו נוכל לחיות כאן היום, ואני רוצה לקרוא בפניכם – כי אני רוצה להביא דברים בשם אומרם – דברים שכותבת ענת בלילי-בלום, נכדה של לוחמת בחטיבת הראל, שהגיעה לכאן ביום ירושלים לפני שבועיים.

עליזה לביא: חלקנו הגדול היה כאן.

עליזה לביא: ואני מצטטת: "לוחמי הפלמ"ח המבוגרים, חלקם כבר בכיסא גלגלים, המתינו שעה ארוכה להיכנס אל אולם המליאה.

עליזה לביא: את המוזמנים הפנו כמובן, כמו בחלם, דווקא אל הכניסה שבה לא היו רמפות לכיסאות גלגלים ולאנשים המתקשים בהליכה.

עליזה לביא: בהיכנסם, המשיך הדיון בחוק המשילות במלוא עוזו.

עליזה לביא: הדיון נערך בשפה גרועה יותר משפת השוק, תוך ביזוי מוחלט של משכן הכנסת, ואין פוצה פה ומצפצף.

עליזה לביא: "באיחור של יותר משעתיים מהרגע שבו הוזמנו החל הדיון על יום ירושלים.

עליזה לביא: באותו רגע פרשו מרבית חברי הכנסת מן המליאה, ונותרו בה מספר מצומצם של חברי כנסת שניתן היה לספור על שתי ידיים בקושי.

עליזה לביא: איש מהנואמים בדיון לא התייחס למבקרים המוזמנים, אף לא לעצם קיומם במקום ואף לא לירושלים עצמה.

עליזה לביא: קומץ חברי כנסת, שחשוב היה להם ללהג מול מליאה ריקה, עסקו בניגוח פוליטי בזוי ונמוך.

עליזה לביא: בזה מסתכמות החוויות של אירועי יום ירושלים במליאת הכנסת.

עליזה לביא: המוזמנים עזבו אט-אט את המקום בהרגשת השפלה איומה"; עד כאן הדברים של ענת.

עליזה לביא: אולי מעידה חד-פעמית ואולי לא, אבל האלוף במיל' שלמה גזית, שהיה בעבר ראש אמ"ן, כתב שהוא בחר מלכתחילה שלא להגיע לכאן מכיוון שמהניסיון הארוך שלו הוא יודע שכך הם פני הדברים במשכן.

עליזה לביא: חברים, חלקנו הגדול חדשים, וחלקנו האחר מנוסים.

עליזה לביא: בואו ונחליט על כללים נכונים וטובים לנו ולציבור בישראל.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת עליזה לביא.

יולי יואל אדלשטיין: את דעתי בנושא הזה כבר אמרתי – איך אנחנו הגענו מהצבעה שבה השתתפו כ-100 חברי כנסת תוך דקות ספורות ל-22, 23 חברי כנסת.

יולי יואל אדלשטיין: ספרתי, ואני לא לוקח את מלוא האחריות, אבל זה פחות או יותר המספר של אלה שנשארו לכבוד ירושלים בירתנו בעולם.

יולי יואל אדלשטיין: דרך אגב, תיקון קטן: כל הנואמים התייחסו לנוכחות ותיקי חטיבת הראל, חברי מועצת העיר ויקירי ירושלים.

יולי יואל אדלשטיין: גם אני, גם חבר הכנסת ריבלין וגם חבר הכנסת בר, כולם ודאי התייחסו לכך; וזה כלל וכלל לא מוריד מן הביקורת המוצדקת מאוד שמובעת במכתב.

ראובן ריבלין: אדוני היושב-ראש, בוא ונאמר שהפעם ביום ירושלים היו יותר אנשים מהרגיל.

ראובן ריבלין: אני רק רוצה לומר שאני כבר חגגתי את יום הולדתו של הרצל – אני, משפחת הרצל – – –

יולי יואל אדלשטיין: באווירה אינטימית של יום הולדת.

יולי יואל אדלשטיין: הבנתי.

ראובן ריבלין: אנחנו היינו לבד – – –

יולי יואל אדלשטיין: מה אני אגיד לך, אדוני חבר הכנסת ריבלין?

יולי יואל אדלשטיין: אני מבין שההומור העצוב הזה בא להביע הרבה מאוד דברים, ואני מסכים לכל מילה בנושא הזה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נמשיך.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עיסאווי פריג', ואחריו – חבר הכנסת שמעון אוחיון.

עיסאווי פריג': אדוני כבוד היושב-ראש, חברים, לשם שינוי אדבר על נושא שאני רואה שרק החבר'ה מש"ס התייחסו אליו – דוח העוני.

עיסאווי פריג': לפי דוח העוני שהתפרסם בחודש האחרון, 20% ממדינת ישראל חיים מתחת לקו העוני.

עיסאווי פריג': מאחר שמדובר בערבים ובחרדים, זה לא נמצא בשיח הפוליטי.

עיסאווי פריג': אני שואל שאלה פשוטה: כל הכלכלנים הבכירים אומרים שהערבים, המיעוט הערבי, החברה הערבית, לא לוקחת חלק בתוצר הלאומי בהתאם לשיעורה באוכלוסייה – הרבה פחות מחצי.

עיסאווי פריג': אני שואל שאלה פשוטה: בואו ונעשה עסקה.

עיסאווי פריג': נשלב את המיעוט הערבי בתוך החברה, שיהיה מיעוט מייצר, ואז נפתור את בעיית הגירעון ונפתור את בעיית החברה הערבית.

עיסאווי פריג': בואו ונעשה את זה כעסקה.

עיסאווי פריג': למה תמשיכו ונמשיך להתעלם מזה?

עיסאווי פריג': למה ממשיכים להתעלם מזה?

עיסאווי פריג': גדולי הכלכלנים ציינו את זה וממשיכים לציין את זה – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

עיסאווי פריג': – – שחייבים להכניס את הערבים ואת החרדים לכוח הייצור.

עיסאווי פריג': למה ממשיכים להתעלם?

עיסאווי פריג': זאת שאלה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת פריג'.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת שמעון אוחיון, ואחריו – חברת הכנסת תמנו-שטה.

שמעון אוחיון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, היום חגגנו ואנחנו עדיין חוגגים את יום הסטודנט, וזה לבד מצביע על היחס המיוחד שלנו בחברה בישראל להשכלה הגבוהה, לסטודנט ולקמפוס שבו מכשירים את דור העתיד בחינוך, בכלכלה, במחקר ובהצמחת מנהיגות, ובמיוחד מנהיגות חברתית.

שמעון אוחיון: אני מבקש לעבור מן החגיגיות אל משהו שאולי חברי הכנסת הוותיקים לא כל כך מתרגשים ממנו ואומרים: תעבור לסדר-היום.

שמעון אוחיון: חשבתי שבכל זאת זה חלק מעבודתנו וכן לציין זאת.

שמעון אוחיון: כמובן, בעבודתם של חברי הכנסת אחד הדברים החשובים זה באמת התקשורת המלווה את עבודתם וסוקרת את פעילותם ומהווה משוב חשוב לעשייה שלהם.

שמעון אוחיון: כמובן, הציפייה היא שהסקירה תהיה נאמנה ומבטאת את מה שקרה בפועל.

שמעון אוחיון: על כן הופתעתי והתאכזבתי מאוד כאשר בשניים מהעיתונים בסוף השבוע האחרון סופר כאילו הוועדה לביקורת המדינה החליטה לפנות למבקר על מנת שיחקור את הגירעון של 40 מיליארד שקלים.

שמעון אוחיון: לא רק זאת – נכתב מאמר מערכת על-ידי עורך העיתון שכולו השמצה של הוועדה על החלטתה וטיפשותה, כלשונה, ועל היותה קולר האשמה לכל התקלות.

שמעון אוחיון: ובכן, לא היה ולא נברא.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

שמעון אוחיון: אולי לא היה, אבל נברא על-ידי העיתון, וזאת עובדה.

שמעון אוחיון: וכבר אמרנו שגם עובדה זה fact.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לחבר הכנסת שמעון אוחיון.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת פנינה תמנו-שטה, ואחריה – חבר הכנסת בועז טופורובסקי.

פנינה תמנו: אני דווקא רוצה לתת לכם רגע של נחת, חברים.

פנינה תמנו: אני לא רוצה להעביר ביקורת ולא לומר שצר לי, אלא לברך את משרד החינוך ולתת להם רגע נחת בכך שאומר שאנחנו צריכים לשים לב שאחרי עשרות שנים של הזנחה של כפרי-הנוער, של המבנים, של 30,000 ילדים שנמצאים בפנימיות, שזה קורת הגג שלהם, שזה הבית שלהם, סוף-סוף התקבלה החלטה חשובה: הולכים לשפץ לילדים האלה את הבית שלהם.

פנינה תמנו: כשאני שמעתי על ההחלטה הזאת אני התרגשתי מאוד.

פנינה תמנו: צריך להבין שמבחינתנו בסופו של דבר יש ילדים שאין להם לאן לחזור, ואנחנו צריכים לזכור אותם כאן.

פנינה תמנו: נכון שיש דברים שהם ברומו של עולם, אבל בעיני, חשוב שהילדים האלה יהיו ברומו של עולם בעינינו כל יום ויום.

פנינה תמנו: 40 מיליון שקלים כבר השנה הזאת לשיפוץ, ועוד כ-30 מיליון שקלים לתוספת בדברים אחרים – אני חושבת שזה ראוי לשבח.

פנינה תמנו: תודה לך, שר החינוך.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת פנינה תמנו-שטה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת בועז טופורובסקי, ואחריו – אחרון הדוברים להיום, חבר הכנסת שמעון סולומון.

בועז טופורובסקי: ביום שלישי, 14 במאי, נהרג הולך רגל מפגיעת רכבת בתחנת רחובות; ביום חמישי, 16 במאי, נהרג רוכב אופנוע בן 25 בתאונת דרכים בכביש 55; ביום שישי, 17 במאי, נהרג נהג רכב בן 25 בהתהפכות רכבו בכביש 90; ביום ראשון, 19 במאי, נהרג יורם מויאל, בן 53, ממדרשת שדה-בוקר, בכביש 90 סמוך למושב נאות-הכיכר; ביום שני, 20 במאי, נהרג מוחמד אבו-מדיגם, בן 21, מרהט, בתאונה בין שתי משאיות על כביש 40 סמוך לצומת להבים.

בועז טופורובסקי: בתאונה היו עוד פצועים – אנוש, קשה ובינוני.

בועז טופורובסקי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת בועז טופורובסקי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת שמעון סולומון.

יולי יואל אדלשטיין: טעות שלי, יש עוד שני דוברים: חברי הכנסת ראובן ריבלין ודוד אזולאי.

יולי יואל אדלשטיין: עד כאן הרשימה.

שמעון סולומון: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לדבר על "האח הגדול", על מה שהיה לפני שבוע-שבועיים, כשבתקשורת ראינו את היחס ליוצאת אתיופיה, את השנאה, את האפליה, את הגזענות, את מה שהיה שם.

שמעון סולומון: חלקנו כעסנו וזעקנו שזה לא נכון ושזה לא בסדר, כי אחרי זה הוא התנהג בדיוק באותה התנהגות גועלית כלפי לסבית, והמשותף זה היחס לשונה.

שמעון סולומון: אני אומר כל הזמן ששנאה היא שנאה, שהיא תכונה מולדת, שהיא תכונה שגם נרכשת, לצערי הרב, שהיום יכולה להתבצע פה ומחר היא שם.

שמעון סולומון: לכן, חשוב מאוד שלא נעלים עין.

שמעון סולומון: חשוב מאוד שנזעק בכל מקום שאנחנו רואים שנאה, כולל השנאה לזרים – שאנחנו מפגינים כלפיהם כאילו הם חיות, כאילו הם לא בני-אדם.

שמעון סולומון: חשוב מאוד לשמר את הסובלנות, את היחס, את הרגישות, כי בסופו של דבר, שנאה היא שנאה, והיא יכולה להתבטא בכל מיני מקומות, וכבר ראינו את זה.

שמעון סולומון: העיפו אותו, דרך אגב, אחרי זה, אחרי שראו איך הוא התייחס גם ללסבית.

שמעון סולומון: לכן, בואו ונוקיע את זה ביחד.

שמעון סולומון: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת שמעון סולומון.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ראובן רובי ריבלין, ואחריו – אחרון הדוברים לפרק זה, חבר הכנסת דוד אזולאי.

ראובן ריבלין: מכובדי יושב-ראש הכנסת, לצערי, אתמול ויתרתי על זכות הדיבור, ורציתי להתייחס גם לענייני דיומא, מלבד נושא התקציב.

ראובן ריבלין: אתמול קרה דבר נורא בבאר-שבע, אבל אני רוצה לגעת בדבר שנתעורר היום על-ידי חבר הכנסת רוזנטל בעקבות דבריו של יושב-ראש הכנסת בעניין חופש המידע.

ראובן ריבלין: אסור בשום פנים ואופן שתהיה כאן הפקרות המידע.

ראובן ריבלין: האמירה של אמצעי התקשורת הראשיים בישראל, שמעצבים את דעת הקהל, שמסרו כמידע שהרוצח בבאר-שבע הוא ערבי, בלי שהדבר היה יכול להתפרש אלא שערבי הוא רוצח, אלה הם דברים שלא יכולים להתקבל על דעתנו – הרוב במדינת ישראל, הרוב היהודי.

ראובן ריבלין: ואני מגנה זאת בכל תוקף ומסביר שבשם חופש המידע, אדוני שר החינוך, ובשם זכות הציבור לדעת, תוך הגנה שאם אני חשבתי בתום לב שמה שאני מפרסם הוא הדבר הראוי והנכון ואם טעיתי – טעיתי בתום לב, הוא דבר שמביא לידי הפקרות.

ראובן ריבלין: אני מבקש להתנצל בפני אזרחי ישראל הערבים, ובפני הערבים בכלל, על העובדה שבאו והפריחו איזושהי האשמה שהיא ברמה קולקטיבית.

ראובן ריבלין: כמו שיאמרו: חרדי עשה.

קריאה: ואומרים.

ראובן ריבלין: כמו שיאמרו ואומרים.

ראובן ריבלין: הדברים האלה הם דברים שאינם ראויים, וראוי שהכנסת תגנה זאת.

ראובן ריבלין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת ראובן ריבלין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דוד אזולאי, ולאחר מכן ביקש שר החינוך, חבר הכנסת שי פירון, להתייחס לנואמים, כמקובל, ונאפשר לו.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, אני מצטרף לדברי קודמי, חבר הכנסת ראובן ריבלין.

דוד אזולאי: לצערי הרב, אני רוצה להגיד לך שגם אצלנו, החרדים, זה קורה.

דוד אזולאי: הפגנה של 30,000 חרדים, שלושה התפרעו – כל החרדים התפרעו.

דוד אזולאי: אז שנדע.

ראובן ריבלין: חרדי – – – מה זה חרדי?

ראובן ריבלין: – – –

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להביע כאן את מחאתי כנגד שר האוצר, שזו פעם שנייה שהוא עולה על דוכן הנואמים ומשתלח בצורה פרועה במשפחות ברוכות ילדים; אתמול עשה את זה בשנית.

דוד אזולאי: הגיע הזמן – אנחנו מדברים פה על מחאות – שראש הממשלה יקרא לו לסדר.

דוד אזולאי: שר האוצר מחזיק בתפקיד ממלכתי, הוא שר של כולם.

דוד אזולאי: הגיע הזמן שידע שהוא גם ראש מפלגה וגם שר האוצר של מדינת ישראל.

דוד אזולאי: לא יעלה על הדעת שבפעם השנייה על דוכן הכנסת אומר שר האוצר: הגוף האחראי לילדים נקרא הורים; הורים צריכים לטפל בילדיהם.

דוד אזולאי: אינני רוצה לפרש את המשמעויות של העניין הזה.

דוד אזולאי: אני קורא לראש הממשלה בבית הזה וקורא לו: אנא ממך, תקרא את שר האוצר שלך לסדר.

דוד אזולאי: אחרת, שתיקה כהודאה – אתה שותף לדברים האלה.

דוד אזולאי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דוד אזולאי.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני השר, שר החינוך חבר הכנסת שי פירון, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אתה יכול לעלות לדוכן ולהשיב לפחות לחלק מן הדברים ששמעת במסגרת התורנות שלך כאן בנאומים בני דקה.

שי פירון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני רוצה, ברשותכם, להתייחס ממש בקיצור רב לחלק מהדברים שנשמעו כאן.

שי פירון: אין ספק שחופש המידע הוא ערך חשוב ומשמעותי מאין כמוהו.

שי פירון: אבל כשמדדים שמתפרסמים בציבור לא מביאים בחשבון, למשל, כחלק מהשקלול, את המצב הסוציו-אקונומי של ההורים; למשל, שיקולים כמו היעדר הנשרה מבית-הספר והתמדה של התלמידים; למשל, שיקולים כמו סולידריות, התנדבות ומחויבות חברתית.

שי פירון: הם הולכים – משל היינו עוסקים עכשיו בליגת כדורגל – להישגים מספריים מסוימים ומפרסמים אותם וחושפים את קלונם של תלמידים ספציפיים, כי מה זה משנה אם כתוב השם של הילד או השם של בית-הספר?

מיקי רוזנטל: – – –

שי פירון: אני רוצה לומר את עמדתי.

שי פירון: אני הקשבתי לך ברוב קשב, וכידוע לך, אני רואה אותך כחלק ממשפחת החינוך.

שי פירון: עכשיו יש ויכוח בתוך המשפחה.

שי פירון: אני חושב שיש מקום דווקא להקפיד הקפדה יתרה בכבודם של העשוקים.

שי פירון: ילדים עשירים לא צריכים שנגן עליהם, ילדים מאזורים מבוססים לא צריכים שנגן עליהם.

שי פירון: הם יכולים להתמודד עם חופש המידע בקלות יתרה.

שי פירון: אבל ילד שגם כך הדימוי העצמי שלו לקוי, ילד שגם ככה מתמודד עם העובדה – הרי הוא לא בוחר באיזה בית-ספר ללמוד, הוא גר בשכונה מסוימת.

שי פירון: מדובר בבתי-ספר יסודיים, אתה יודע את זה.

שי פירון: לא מדובר בבתי-ספר תיכוניים, שבהם יש בחירת בתי-ספר.

שי פירון: זה בית-הספר של שכונת מגוריו.

שי פירון: המיצ"ב במהותו נועד להיות כלי עבודה למנהל בית-הספר, כדי שמנהל בית-הספר ייקח את המבדקים האלה ויוכל על-פיהם לתכנן מערכת שלמה של תיקונים ושיפורים, כדי שמנהל בית-הספר יוכל למדוד את עצמו ואת מוריו, וגם כדי שיוכל לשתף את קהילת ההורים כדי לייצר תהליך של שיפור.

שי פירון: אומר לך יותר מזה – אני גם מתנגד לאופן שבו אנחנו מייצרים ליגות של בתי-ספר לפי ההישגים והזכאות לבגרות, משום שמה שקורה זה שכל מנהל בית-ספר שיש לו ילדים שמסכנים את היכולת שלו לתפוס את המקום הראשון או השני בעיר, מבצע הנשרה סמויה של הילדים.

שי פירון: אספר לך סיפור מזעזע.

שי פירון: במקום מסוים בארץ סגר מנהל בית-ספר במעבר לתיכון את כיתת החינוך המיוחד בטענה שהיא תקלקל לו את ממוצע הזכאות לבגרות, ואז הוא ירד למקום השני או השלישי בעיר במסגרת התחרות.

שי פירון: לכן, כשמדובר בסוגיות האלה – אני לא נגד תחרות ואני לא נגד פרסום הדברים, אבל המדדים הנוכחיים אינם ראויים שנציג אותם בפני כול.

שי פירון: לכן, אני מתחייב לעסוק בזמן הקרוב ביצירת מדדים אובייקטיביים יותר, שיתכללו את מכלול הנתונים, וביצירת סטנדרטים כאלה שבהם יבואו לידי ביטוי גם איכויות חינוכיות שלא באות לידי ביטוי – – –

מיקי רוזנטל: – – – בשביל שתתקן.

מיקי רוזנטל: עכשיו הסברת.

מיקי רוזנטל: אתה הסברת הכי טוב מכולם.

מיקי רוזנטל: אז תתקן.

שי פירון: תודה, מיקי.

שי פירון: אני עובד בלהסביר.

שי פירון: אז קודם כול, תודה רבה, ואני מקווה שנעשה את זה בהקדם האפשרי.

שי פירון: אבל באחריות, באחריות.

שי פירון: ואם כדי להכריח אותי לעשות מביישים ילד, זה לא שווה.

שי פירון: זה לא שווה שילד בשכונת מצוקה או בעיירת פיתוח כזאת או אחרת ילך ברחוב כדי שאני אתקן.

שי פירון: תצעק עלי – אני אתקן.

שי פירון: עזוב את הילדים האלה.

שי פירון: הילדים האלה לא אשמים.

שי פירון: אנחנו, המדינה, אשמים; אנחנו, המערכת, אשמים.

שי פירון: כולנו אשמים, לא הילדים.

שי פירון: זה לגבי העניין הזה.

שי פירון: לגבי נאומה של חברת הכנסת מיכל רוזין, קודם כול, כאבה לי הבטן לשמוע את מה שאמרת.

שי פירון: אני לא מכיר את הסיפור.

שי פירון: אנא גשי אלי אחרי זה.

שי פירון: אני מתחייב בפנייך שב-48 השעות הקרובות אני או אחד מיועצי נבקר במקום כדי ללמוד אותו לעומק.

שי פירון: לא יעלה על הדעת שדבר כזה יהיה.

ראובן ריבלין: כל הכבוד.

שי פירון: אני מבטיח לך שהדבר הזה יטופל מיידית, ואחזור אלייך עם תשובות ממוקדות במכלול הדברים שהעלית.

שי פירון: אני רוצה לומר – אני רואה שחברת הכנסת פנינה תמנו-שטה לא נמצאת כאן, אבל גם לחבר הכנסת שמעון סולומון, לכאלה שמכירים את הפנימיות, את כפרי-הנוער בישראל, אני רוצה לומר שהחלום שלי הוא שבכנסות הבאות יהיו הרבה מאוד בוגרים של כפרי-נוער שיגיעו לכנסת ישראל, ומערכת כפרי-הנוער תפתח בפניהם הזדמנויות אדירות לצמצום פערים ולשוויון אמיתי.

שי פירון: אנחנו רוצים לראות כמה שיותר בוגרים של המסגרות האלה בתוך המערכת הזאת.

שי פירון: אני מבקש להתייחס לעוד שני נושאים בדקה.

שי פירון: אני מבקש להתייחס לסוגיית "האח הגדול"; לא בכיוון שאתה, ידידי חבר הכנסת סולומון, נגעת בו.

שי פירון: אני רוצה לשתף אתכם בכך שמבחינה תרבותית – אני אומר לכם עכשיו, אני לא מצטעצע ולא מצטדק – אני מתבייש בכך שפורמטים תקשורתיים מסוימים הופכים להיות בראש סולם הרייטינג של החברה הישראלית.

שי פירון: ואני חושב שאנחנו, כחברה, מצווים פעם אחר פעם לשאול את עצמנו: האם זה חלון הראווה של הפריים-טיים הישראלי?

שי פירון: הפעם המרכזית שבה עמדתי נדהם אל מול התופעה הייתה לפני כשלושה שבועות – אדוני היושב-ראש, מסיבה בוודאי מוצדקת, נבצר ממך להשתתף יחד אתי בטקס חלוקת פרסי וולף.

יולי יואל אדלשטיין: נכון.

שי פירון: טקס חלוקת פרסי וולף הוא הטקס השני בחשיבותו בעולם אחרי טקס פרס נובל.

שי פירון: למעלה מ-30% מחתני פרס נובל קיבלו לפני כן את פרס וולף.

שי פירון: אבל איתרע מזלו של הפרס החשוב, ויום חלוקת הפרס היה ביום הראשון לעונה החדשה של "האח הגדול".

שי פירון: אשר על כן לא זכה הפרס הלא-חשוב הזה למקום ראוי באתוס הציבורי שלנו, כיוון שמה זה פרס וולף לעומת פתיחת העונה החדשה של "האח הגדול"?

ראובן ריבלין: על זה אמר משה רבנו וזעק: "חדשים מקרֹב באו, לא שעָרוּם אבֹתיכם".

שי פירון: חברת הכנסת רוזין, בזמן שאני אבקר בכפר, את תיקחי שיעור תנ"ך אצל חבר הכנסת ריבלין.

שי פירון: זה לגבי הנקודה הזו.

שי פירון: ואני רוצה לומר משפט אחרון.

שי פירון: צר לי שחברי הכנסת החרדים – אני רואה שחבר הכנסת מיכאלי נכנס עכשיו, אז אני שמח.

שי פירון: אני חושב שלפעמים כולנו, בתוך מערבולת הוויכוח – שהיא לגיטימית, והיא חיונית – על סדרי עדיפויות, מה צריכה לכסות השמיכה, ועוד כהנה וכהנה, אנחנו לא מדייקים בדברים.

שי פירון: ולפעמים חוסר הדיוק הוא פשע גדול לפרהסיה הציבורית שלנו.

שי פירון: ככל שידוע לי, וכאבא לשישה ילדים, אני לא סבור שחבר הכנסת לפיד דיבר נגד הילודה ונגד משפחות גדולות.

שי פירון: הוא עסק רק בשאלה אחת:

שי פירון: על מי מוטלת האחריות לפרנס את הילדים; מי צריך לקחת אחריות על הילדים בחברה שבה סד המשאבים מוגבל.

שי פירון: זאת הייתה השאלה.

שי פירון: ולכן אני מציע לכולנו לא להסיט את הוויכוח הלגיטימי – מה הם סדרי העדיפויות של החברה.

שי פירון: זה ויכוח חשוב שכדאי שננהל אותו בתשומת לב ראויה.

ראובן ריבלין: אדוני יודע שנגיד אם ההורים לא עשו את המעשה הנכון, הילד לא אשם.

שי פירון: אני מסכים.

ראובן ריבלין: אז אנחנו כולנו – – –

שי פירון: אשר על כן – – –

ראובן ריבלין: ואז אנחנו כולנו הורים שלו.

שי פירון: אז אני עונה תשובה לכבוד חבר הכנסת ריבלין.

שי פירון: אשר על כן, תפקידנו דווקא בשכונות האלה להאריך את יום הלימודים, לתת ארוחת צהריים חמה, לדאוג שספרי הלימודים במקומות האלה יהיו בחינם, לדאוג שהילדים האלה יקבלו טיולים בחינם, ועוד כהנה וכהנה, אבל לא דרך קצבאות.

שי פירון: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לשר החינוך, חבר הכנסת שי פירון.

יולי יואל אדלשטיין: אני רק יכול לומר לך, אדוני השר, שאני תורם טיפה למצב הרוח שלך בענייני רייטינג: בחיים לא ראיתי אף אחת מהתוכניות האלה.

יולי יואל אדלשטיין: אז בכוחותי הצנועים אני מוריד את הרייטינג ב-1 חלקי 8 מיליון, או משהו כזה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו סיימנו את הנאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נעבור לנושא הבא, נושא חשוב, כפי שציין כבר חברנו חבר הכנסת שמעון אוחיון, ציון יום הסטודנט.

יולי יואל אדלשטיין: הפעילות כבר התחילה בבוקר בכנסת, בוועדות.

יולי יואל אדלשטיין: יש לנו עוד מעט גם הצעת חוק של מספר חברי כנסת, ולאחר מכן דיון.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מציינים היום את יום הסטודנט הלאומי, בהתאם לחוק שחוקקה הכנסת השמונה-עשרה, חוק המבטא את המחויבות האישית שלנו, חברי הכנסת, למעמדו של הסטודנט בישראל ולעתידו.

יולי יואל אדלשטיין: בשנים האחרונות מדינת ישראל קבעה מהפכה בתחום ההשכלה הגבוהה, מהפכה שבאה לידי ביטוי בהקמת מכללות להשכלה גבוהה, מרכזים אוניברסיטאיים ואקדמיים, ואף אוניברסיטה חדשה, אוניברסיטת אריאל, שהסטודנטים הלומדים בה, יהודים כערבים, מנצחים את הסטיגמות והחרמות ומעלים את האיכות האקדמית הישראלית לרמה גבוהה ומתקדמת.

יולי יואל אדלשטיין: הסטודנטים הישראלים, בשונה מעמיתיהם ברוב מדינות המערב, מתחילים את לימודיהם לאחר שירות צבאי ארוך, לפעמים גם אחרי טיול ארוך ברחבי העולם, ותוך כדי סלילת דרכם המקצועית בעולם העבודה.

יולי יואל אדלשטיין: בשלבים שבהם עמיתיהם מהמערב עדיין נסמכים על שולחן ההורים, הסטודנטים הישראלים צריכים להתמודד עם עולם הלימודים, שכר הלימוד, שכירות דירה, מילואים, מחויבות חברתית ופוליטית ועוד.

יולי יואל אדלשטיין: מרוב אתגרים, תשומת הלב של הסטודנטים לא תמיד ממוקדת אך ורק בלימודים ובהכשרה.

יולי יואל אדלשטיין: וכך, למרות בשלותו הנפשית והמנטלית, איכותו האקדמית של הסטודנט הישראלי לפעמים נפגעת.

יולי יואל אדלשטיין: מתוך ההערכה המרובה למחויבות ולבגרות שמפגין הסטודנט הישראלי, ומתוך ההכרה שפעמים רבות הסטודנט הוא שנושא בנטל, אני סבור כי עלינו לפעול להקל מהעול המוטל על הסטודנטים ולאפשר להם סביבה נוחה יותר להתפתח מבחינה לימודית ומקצועית.

יולי יואל אדלשטיין: אני מקווה שדיון זה של הכנסת יעלה על סדר-היום את מעמדו ומצבו של הסטודנט בישראל, ויקדם, מעבר לדברי ברכה והוקרה, שינוי אמיתי במכלול החיים של הסטודנטים הישראלים.

יולי יואל אדלשטיין: [הצעת חוק פ/186/19; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: והנה, ברמה מעשית יותר, כפי שאמרנו, חוץ מן הברכות וציון היום, אני כבר מתכבד להזמין את חבר הכנסת דב חנין להציג את הצעת חוק הרישום למוסדות להשכלה גבוהה, התשע"ג–2013.

יולי יואל אדלשטיין: המציעים הם חברי הכנסת דב חנין, מוחמד ברכה, חנא סוייד ועפו אגבאריה.

יולי יואל אדלשטיין: תשובת הממשלה והצבעה במועד אחר.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני, עד עשר דקות לרשותך להציג את החוק.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך, תודה גם על כך שהובלת לציון היום הזה גם במליאת הכנסת.

דב חנין: ברכות לציבור הסטודנטים.

דב חנין: ברכות לחברי, הסטודנטים לשעבר, שמובילים בכנסת את המאבק על ענייני הסטודנטים.

יולי יואל אדלשטיין: הנה, אחת מהן, אדוני, מחליפה אותי – –

דב חנין: אחת מהן, חברת הכנסת גמליאל – –

יולי יואל אדלשטיין: – – כרגע בתפקידי כיושב-ראש הישיבה.

דב חנין: – – וחבר הכנסת טופורובסקי וחבר הכנסת איציק שמולי.

דב חנין: אנחנו כולנו מחויבים לקדם יחד את ענייניהם של הסטודנטים.

דב חנין: ברכות, אדוני שר החינוך, גם לך.

דב חנין: נדמה לי שזו הפעם הראשונה שאתה משיב כשר החינוך על הצעות לסדר-היום בענייני יום הסטודנט.

דב חנין: אני מאחל לך הצלחה בתפקידך בכלל, ורוצה להביע הערכה גדולה לרוח הטובה שאתה מביא אתך למשרד.

דב חנין: זה משרד חשוב ומורכב.

דב חנין: אני בטוח שאתה תעשה בו רבות ונפלאות.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, אנחנו מביאים לפני הכנסת הצעת חוק לקריאה טרומית, בהמשך למסורת טובה שאנחנו מנסים לעגן בכנסת – נמצא אתנו יושב-ראש הכנסת הקודמת, חבר הכנסת ריבלין – שימים נושאיים בכנסת, אנחנו נעשה בהם מאמץ מרבי לא רק להכריז הכרזות אלא גם להשתדל לקדם ברמה המעשית חקיקה והסדרים שעוסקים באותם נושאים שאנחנו מציינים אותם בימים הנושאיים.

דב חנין: ואני מתכבד להביא בפני הכנסת חוק שנראה לי חוק חשוב ומתבקש מאין כמותו, חוק הרישום למוסדות להשכלה גבוהה, שבעצם מקים מרכז רישום ארצי אחד לכל מוסדות ההשכלה הגבוהה בישראל.

דב חנין: החוק הזה מציע להקים מרכז רישום ארצי אחד שיטפל בכל תהליך הקבלה של הסטודנטים לתואר ראשון במוסדות להשכלה גבוהה.

דב חנין: אנחנו מדברים על מענה למעל 70,000 מועמדים להשכלה גבוהה.

דב חנין: וזה בניגוד למצב שקיים היום, שבו הסטודנט נדרש לשלם דמי רישום ולמלא חוברת רישום נפרדת לכל מוסד בנפרד.

דב חנין: מוסד הרישום הארצי יוביל גם להאחדה של דמי הרישום וגם להרשמה באמצעות טופס אחד ואחיד.

דב חנין: המרכז הזה יקום כמרכז של One Stop Shop, כאשר כלל השירותים יהיו בכתובת אחת, בתחנה אחת.

דב חנין: מרכז הרישום הארצי ייתן מענה לבעיות כמו זמינות המידע בדבר החוגים הקיימים ומוסדות הלימוד שבהם הם קיימים, סיכויי הקבלה, העלויות, התיאום בין מוסדות הלימוד בנושא לוחות זמנים – כשאני מתכוון ללוחות הזמנים למתן תשובה על קבלה או על דחייה של בקשת המועמד להתקבל ללימודים בתחום מסוים.

דב חנין: תהליך ההרשמה כפי שהוא קיים היום, אדוני שר החינוך, הוא תהליך אבסורדי לחלוטין.

דב חנין: קודם כול, כאשר מועמד רוצה להירשם ולהתקבל – נניח לחוג לפסיכולוגיה, או לחוג למשפטים – הוא יירשם ליותר ממוסד אחד כדי למקסם את סיכויי הקבלה שלו.

דב חנין: הוא צריך לשלם לכל מוסד תשלום נפרד.

דב חנין: הוצאות כספיות גדולות.

דב חנין: ההוצאות האלה, דמי הרישום האלה, גם לא מוחזרים במקרה שאותו מועמד לא מתקבל ללימודים.

דב חנין: מעבר לזה, במצב הקיים היום לכל מוסד יש לוח זמנים נפרד לתשובות על קבלה או דחייה של הבקשה, ואז המועמד שנרשם למספר מוסדות לימוד מקבל תשובה בנוגע לסטטוס הרישום שלו במועדים שונים.

דב חנין: וכל לוח הזמנים, לגבי קבלת ההחלטה בשאלה באיזה מוסד הוא רוצה בסופו של דבר ללמוד – כל לוח הזמנים הזה בעצם לא נתון בידיו.

דב חנין: יכול להיות אפילו מצב, אדוני השר, שמועמד יצטרך לוותר על מקום לימודים לטובת מוסד אחר, אף-על-פי שהוא מוותר על מקום שנמצא בעדיפות גבוהה יותר, פשוט כי לוחות הזמנים של המוסדות השונים לא תואמים.

דב חנין: מצב אחר שתלמידים מועמדים נתקלים בו הוא שכדי להבטיח את מקומם, מעבר לדמי הרישום הם גם צריכים לשלם מקדמה, וגם המקדמה הזו זו עלות נוספת, שהיא בעייתית והיא חלה על המועמדים במקרים רבים לגמרי לא בצדק.

דב חנין: איך המרכז הארצי לרישום יפתור את הבעיות האלה?

דב חנין: קודם כול, הוא ייצור תשלום חד-פעמי עבור רישום לכלל המוסדות.

דב חנין: שנית, הרישום הזה יהיה על גבי טופס אחד אחיד.

דב חנין: שלישית, יהיה לוח זמנים אחיד עבור הרישום, וכן לוח זמנים אחיד המעגן את הזמן המרבי שבמסגרתו יכול המוסד האקדמי להחזיר תשובה בנוגע לקבלה או לדחייה.

דב חנין: רביעית, תהיה קורלציה גבוהה יותר בין מדרג ההעדפות של המועמד לבין מוסד הלימוד שבסופו של דבר הוא יוכל ללמוד בו, ומעבר לכך, המוסד גם יוכל לקבל הערכה מבוססת יותר, מראש, של מספר התלמידים שצפויים בפועל ללמוד בו.

דב חנין: לחוק הזה בעצם יש כמה משמעויות.

דב חנין: כמובן, המשמעות הראשונה היא מבחינת ציבור הסטודנטים, זו משמעות קודם כול של הקלה כספית ניכרת:

דב חנין: במקום דמי הרישום הכפולים והמשולשים והמרובעים של היום יהיה סכום אחד של דמי רישום; אבל ההקלה הכספית היא רק צד אחד, הצד השני הוא הוודאות ברישום, שאתה יודע שאתה מטופל על-ידי כתובת אחת שעובדת בלוח זמנים אחד ויש לך יכולות הרבה יותר גבוהות לקבוע ולנהל את דרכך ואת המשך תהליך הרישום שלך.

דב חנין: התועלת השנייה היא מבחינת המוסדות להשכלה גבוהה, ואני אומר את זה, אדוני השר, כי אני יודע שבתוך המוסדות להשכלה גבוהה היו קצת ספקות, אבל אני חושב שגם המוסדות להשכלה גבוהה יקבלו פה קודם כול ודאות, כי גם המוסד הרי לא יודע.

דב חנין: כאשר הסטודנט לא יודע ומהמר על כמה דברים, המוסד לא יודע מראש להגיד איזה תלמידים יהיו לו ואיזה תלמידים לא יהיו לו.

דב חנין: וכמי שמגיע מהמערכת הזאת של מוסדות ההשכלה הגבוהה, אני יכול לומר שלעתים האנשים שמגיעים בפועל הם לא האנשים שנרשמו.

דב חנין: האנשים שנרשמו – אני למשל לימדתי בפקולטה למשפטים – אנשים שנרשמו לא הגיעו, ואנשים אחרים נדחו כי חשבו שהאנשים שנרשמו יגיעו אבל לא הגיעו בסופו של דבר.

דב חנין: כל המצב הזה הוא באמת אבסורדי ומקולקל.

דב חנין: לחוק הזה יש גם משמעות מאוד חשובה מבחינת המערכת הציבורית בכללותה.

דב חנין: אנחנו מקלים פה על הביורוקרטיה, אנחנו יוצרים מערכת שהיא יותר רציונלית והיא יותר הגיונית, וכמובן, בסופו של דבר, לחוק הזה יש משמעות חברתית גדולה, כי הנטל הכבד הזה הוא תמיד על אלה שאין להם.

דב חנין: מי שיש לו הרבה כסף אז עוד דמי רישום לכמה אוניברסיטאות זה לא הדבר שישבור אותו, אבל מי שאין לו, זה הדבר שיכול למנוע ממנו להמשיך להתקדם.

דב חנין: אני רוצה, אדוני השר ועמיתי חברי הכנסת, לציין פה בהערכה גדולה את הגישה המאוד-מאוד חיובית שנתקלתי בה מצד כל הגורמים המקצועיים שאתם דיברתי לקראת הדיון בחוק הזה.

דב חנין: הגישה מאוד חיובית, קודם כול בקרב גורמי הממשלה השונים וגם בתוך האוניברסיטאות.

דב חנין: באוניברסיטאות נעשתה בזמנו עבודה – מה צריכים להיות התנאים המוקדמים כדי שדבר כזה יפעל.

דב חנין: התנאי הראשון שקבעו האוניברסיטאות בזמנו מתקיים היום באופן אוטומטי:

דב חנין: האוניברסיטאות דרשו שתהיה העברה מסודרת ושוטפת של ציוני תעודת הבגרות ממשרד החינוך למערכת ההשכלה הגבוהה.

דב חנין: זה כבר קיים, זה נמצא, זה נמצא וזה עובד טוב.

דב חנין: התנאי השני שביקשו האוניברסיטאות הוא מחשוב של המוסדות להשכלה גבוהה, וגם כאן, רוב האוניברסיטאות והמכללות נמצאות במצב שבו המחשוב לגמרי מספק, וגם במקומות האחרים, עד כמה שאני מבין, ישנן היום תוכנות מדף שכבר עונות על מרבית הפונקציות שהוועדה שעסקה בנושא, בראשות ניסן לימור, לפני כמה שנים, ציינה כחשובות לצורך הטיפול בהרשמה.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, בחוק הזה, כפי שאמרתי, אנחנו נתקלנו בהרבה מאוד רצון טוב מצד הגורמים הממשלתיים והמקצועיים השונים, ויחד עם זאת, הדיון בוועדת השרים לחקיקה לא יכול היה להיות מושלם במסגרת הזמן הקצר שהיה לרשות הוועדה, ולכן נעניתי לבקשה שקיבלתי מטעם הוועדה לאפשר לממשלה להשלים את התהליך הזה ולאפשר לנו לקבל תשובה ולהצביע במועד אחר.

דב חנין: אני רוצה מעל הבמה הזו, אדוני השר, להביע הערכה לך ולרצון שלך, הרצון הטוב שלך, לגברת פרח לרנר, שהיא מתאמת את עבודת משרד ראש הממשלה מול הכנסת, והרצון הטוב שלה, כמובן חבר הכנסת יריב לוין, יושב-ראש הקואליציה.

דב חנין: יש פה באמת הרבה רצון טוב מכל הצדדים.

דב חנין: אנחנו סיכמנו בינינו שבמהלך החודש וחצי הקרובים נמצה את תהליך ההידברות כדי באמת להגיע לפתרונות המעשיים, היעילים והנכונים, ואני מקווה שבמהרה בימינו, אולי אפילו לשנת הלימודים הקרובה, נוכל להשלים את החוק הזה ונביא בשורה טובה גם למועמדים להשכלה גבוהה, גם לסטודנטים, גם לאוניברסיטאות וגם לציבור הישראלי.

דב חנין: תודה רבה.

גילה גמליאל: אמן ואמן.

גילה גמליאל: אני רוצה באמת להודות לחבר הכנסת דב חנין.

גילה גמליאל: ציון יום הסטודנט הלאומי

גילה גמליאל: אנחנו נעבור להצעות לסדר-היום בנושא ציון יום הסטודנט הלאומי, שמספרן 212, 340, 343, 360, 369, 375 ו-278.

גילה גמליאל: אני מזמינה את חבר הכנסת איציק שמולי, שגם כיהן כיו"ר התאחדות הסטודנטים הארצית, להתחיל.

זהבה גלאון: פעם ראשונה שאני רואה אותך מנהלת את הישיבה, איזה יופי.

איציק שמולי: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש, וגם הקולגה שלי לשעבר להנהגת הסטודנטים.

איציק שמולי: צריך להגיד מילה טובה גם ליו"ר אחר בדימוס, חבר הכנסת טופורובסקי, שאגב, לא הרבה יודעים, אבל אם אני זוכר נכון, חוק זכויות הסטודנט חוקק בתקופתך, ובין השאר דרך הנמרצות של ההתאחדות באותם ימים, יחד עם חבר הכנסת אלכס מילר, אז גם זה צריך להיות מצוין.

איציק שמולי: אני רוצה לברך גם את מנהיגי הסטודנטים שהיו כאן היום בכנסת בכמה ועדות, חלקם גם כאן אתנו, מכבדים אותנו בנוכחותם במליאה.

איציק שמולי: אני חושב שהיום הזה קודם כול נועד להזכיר לנו, לכולנו, את תפקידם של הסטודנטים ואת תרומתם הרבה בחברה.

איציק שמולי: התרומה של הסטודנטים ושל התאחדות הסטודנטים היא בשתי רמות: ברמה הראשונה, כמובן בכל מה שקשור לדאגה מתמדת לזכויות הסטודנטים ולרווחת הסטודנטים; אנחנו מדברים גם על זכויות אקדמיות, אנחנו מדברים גם על זכויות שנוגעות לרווחת הסטודנטים בתחבורה, בדיור, ארנונה.

איציק שמולי: חלק מהיוזמות האלה, גברתי היושבת-ראש, את קידמת, עזרת לנו לקדם גם בכנסת הקודמת, ועל כך תודה.

איציק שמולי: אני חושב שההישגים של ההתאחדות בשנים האחרונות וההישגים שעוד יבואו בזכות ההנהגה הנוכחית הם לא מבוטלים.

איציק שמולי: יש עוד הרבה מאוד אתגרים.

איציק שמולי: צריך לזכור שהסטודנטים נאנקים תחת יוקר המחיה.

איציק שמולי: זה נכון ששכר הלימוד היום, בינתיים, מוקפא, אבל בכל מה שקשור ליוקר המחיה לעתים הסטודנטים סובלים אפילו יותר מהאוכלוסייה הכללית, כיוון שהם גרים הרחק מבית ההורים, נאלצים לשלם יותר על דיור, יותר על תחבורה, יותר על תקשורת, וכך הם כמובן נאנקים תחת הנטל.

איציק שמולי: אני רוצה לברך גם את – בכל זאת מגיעה ברכה לממשלה הקודמת על הרפורמה הגדולה במערכת ההשכלה הגבוהה.

איציק שמולי: יש אתגר בלתי רגיל לכנסת הזו וגם לממשלה הזו, אדוני שר החינוך, לשמור על ההתחייבויות של אותה רפורמה, לשמור על המסגרת התקציבית שהובטחה אז.

איציק שמולי: עמיתי וחברי חברי הכנסת, זו תקופה, איך נאמר, קצת מתוחה מבחינה חברתית-כלכלית, אנשים מרגישים לעתים קצת מרומים, ובמציאות הזו גם הסטודנטים לא מוגנים.

איציק שמולי: יש פה הרבה פרשנויות לגבי מה שהיה עם שכר הלימוד; אני חושב שאני יודע את האמת, שהייתה אולי כוונה, שלא על דעתו של שר האוצר, לנסות להעלות את שכר הלימוד, או לפחות לבחון את הגבולות או את הערנות של הסטודנטים, ואני שמח, אדוני יו"ר ההתאחדות, שנמצא כאן, ששמרתם על ערנות.

איציק שמולי: אבל יש עוד משימה אחת שהיא חשובה לא פחות: יש איום לנסות ולבטל את נקודת הזיכוי של הסטודנטים, נקודת הזיכוי במס; כמובן, הטבה ששווה הרבה מאוד כסף לסטודנטים.

איציק שמולי: ואני חושב שזה מאבק שאנחנו צריכים להתגייס אליו, קואליציה ואופוזיציה, כדי לבטל את רוע הגזירה הזו.

איציק שמולי: אני רוצה לגעת, ברשותכם, בנקודה אחת נוספת, כי בכל זאת תפקיד הסטודנטים לא יכול להסתכם בדאגה לרווחה שלהם.

איציק שמולי: תפקיד הסטודנטים זה לקום בבוקר ולשאול את עצמם איך אנחנו כסטודנטים יכולים להפוך את המקום הזה שנקרא החברה הישראלית, מדינת ישראל, למקום טוב יותר.

איציק שמולי: זה כמובן מתחבר בקשר ישיר למה שקורה בעולם.

איציק שמולי: בכל מיני מקומות בעולם יוצאים אנשים בגיל שלי, סטודנטים, כדי להילחם על המציאות שהם רוצים לראות כאן מחר.

איציק שמולי: בקיץ 2011 הגיע תורם של הצעירים ותורם של הסטודנטים, שיצאו להוביל את המחאה החברתית הגדולה ביותר שישראל ידעה מעודה, והסטודנטים בראשם, שהציגו קול אחר, קול מאוזן, שקול, לא פחות אסרטיבי משל אחרים, אבל בכל זאת רואה את הראייה הממלכתית לנגד העיניים.

איציק שמולי: אני חושב שראוי שמנהיגי הסטודנטים – ואני יודע שכך הדבר – יזכרו כל הזמן: בעוד כמה ימים או שבועות, העיניים של הרבה מאוד אזרחים יינשאו אליכם כדי לראות כיצד ינהגו הסטודנטים לאור הגזירות הכלכליות הקשות שעומדות על הפרק.

איציק שמולי: נכון, הסטודנטים הם לא במרכז המטרה, אבל יש ציבורים אחרים מוחלשים שבהחלט נמצאים שם, ומצופה מהסטודנטים – – –

גילה גמליאל: להתחיל לסיים, הזמן שלך עבר.

איציק שמולי: אני במשפט סיום.

איציק שמולי: – – – ומצופה מהסטודנטים להשמיע את קולם.

איציק שמולי: אני רוצה לברך את ההתאחדות בסיום דברי, להודות גם על הפעילות החברתית המאוד ענפה, ושיהיה יום סטודנט שמח.

איציק שמולי: תודה.

גילה גמליאל: תודה לחבר הכנסת איציק שמולי.

גילה גמליאל: אני קוראת לחבר הכנסת נסים זאב.

גילה גמליאל: יש לך חמש דקות.

נסים זאב: גברתי היושבת בראש, אדוני שר החינוך, חברי חברי הכנסת, אני חייב לומר שהיום השתתפתי בסוף הדיון בנושא של לקחים מטיפול האוניברסיטה העברית בהטרדות מיניות, של ועדה בהרכב משותף של ועדת החינוך של הכנסת והוועדה לקידום מעמד האישה – על ההטרדות המיניות באוניברסיטאות.

נסים זאב: הערה: אני חושב שאלה שני נושאים נפרדים, שונים לחלוטין, ואין לקשור בדיון אחד שני נושאים שלא קשורים זה בזה, גם אם מדובר בנשים.

נסים זאב: לא כל נושא שקשור לאישה צריך להכניס לוועדה לקידום מעמד האישה באותה נשימה.

נסים זאב: זה לא עשרת בני המן, עם כל הכבוד.

נסים זאב: אני חושב שיש פה מין בשאינו מינו.

נסים זאב: אני רק יכול לומר בהערת ביניים – ואני לא נכנס לתוכן – למשל הכותרת: כך עושה האוניברסיטה העברית מאמצים עילאיים, כדבריה למבקר המדינה, להטמיע את מניעת ההטרדות המיניות; שחיתות מוסדית באוניברסיטה העברית.

נסים זאב: שחיתות מוסדית מוגדרת כערעור בסיס היושרה של מוסד בהתנהלות שאינה בהכרח בלתי חוקית וכו'.

נסים זאב: ויש שם גם ציטוט שזה לא לכבודה של הכנסת, וזה לא משנה אם איזה עיתון – "מעריב", או שאיזה עיתונאי כתב – את הלשון שלו כפי שהוא רגיל לצטט, שזה יבוא בטקסט לוועדה למעמד האישה, כפי שזה מונח בפנינו.

נסים זאב: אני אומר לך שאני מתבייש שטקסט כזה מונח על שולחן הכנסת.

נסים זאב: אפשר לומר באופן כללי שיש כאן

נסים זאב: דברים הרבה יותר מרמיזה, ודי לחכימא ברמיזא, אבל לא צריך להיות עד כדי כך שיהיה גם בעקיצה.

נסים זאב: עכשיו אני רוצה לדבר לגופו של עניין.

נסים זאב: אדוני השר, אני פונה אליך עכשיו.

נסים זאב: שני דברים ושני נושאים שנמצאים בנפשי.

נסים זאב: כולם מדברים על להוציא את המגזר החרדי, לתת את האקדמיה שם.

נסים זאב: אני הבאתי הצעת חוק בקדנציה שעברה, כאשר ראיתי שמבחני סאלד, ב-2004 משרד החינוך הכיר בהם כשווה ערך לבגרות.

נסים זאב: פתאום יום בהיר אחד החליט מי שהחליט – למרות שאני יודע, לא אזכיר את שמו – שמבחני סאלד שווים – – –

קריאה: – – –

נסים זאב: לא מעל הבמה, אדוני, אני מכבד את כולם.

נסים זאב: אני אומר את שמו, אני אומר לך בארבע עיניים.

נסים זאב: לא אומר את זה לפרוטוקול.

שי פירון: לא ביקשתי.

נסים זאב: החליט שמבחני סאלד לא שווים, חספא בעלמא.

נסים זאב: ואני כאדם, שאתה יודע – הקמתי מערכת חינוכית, ברוך השם, מהגנים ועד תואר BA.

נסים זאב: כמה שרואים אותי אולי פרימיטיבי, אבל אני לא כזה, גברת גלאון.

זהבה גלאון: אני מוחה.

נסים זאב: אני מודיע לך, אני לא כזה פרימיטיבי, למרות שאני חרדי.

זהבה גלאון: מי היה מעלה על הדעת.

נסים זאב: אוקיי, אז אני שמח מאוד לשמוע.

נסים זאב: למה הבאתי חוק, אדוני השר?

נסים זאב: כי גם לעוולה כזאת, מתמשכת ובלתי נסבלת, יש רגע שעושים חושבים ואומרים: אולי טעינו.

נסים זאב: ראיתי שבאופן מכוון משרד החינוך לא מוכן להכיר במבחני סאלד.

נסים זאב: מה המשמעות?

נסים זאב: הלוא אני ואתה יודעים שמבחני סאלד – זה אותו מכון שגם עושה את מבחני הבגרות.

נסים זאב: אפשר להתווכח על הרמה.

נסים זאב: אולי מבחני הבגרות באנגלית ברמה יותר גבוהה, פחות גבוהה.

נסים זאב: אני רק יכול לומר לך עובדה מהשבוע: הבנות של בית-הספר שלי, "נוות ישראל", נבחנו בארבע יחידות אנגלית.

נסים זאב: שאלתי היום בבוקר – במקרה, לא ידעתי שאדבר על הנושא הזה – שאלתי: כמה יחידות אנחנו מתבקשים, כבית-ספר "נוות ישראל", כבית-ספר מזרחי חרדי?

נסים זאב: אנחנו, מספיק לנו שלוש יחידות.

נסים זאב: משרד החינוך מסתפק בשלוש יחידות, אדוני השר.

נסים זאב: שאלתי: אז למה את דורשת מהבנות שלנו ארבע יחידות?

נסים זאב: אתה יודע מה היא ענתה לי?

נסים זאב: אין להן אפשרות להיבחן בשלוש יחידות כי זה כבר לא מעניין אותן; הן הרבה מעל, הן הרבה מעבר.

נסים זאב: כבר בכיתה י'-י"א הן נבחנו בשלוש יחידות.

נסים זאב: אז אם חושבים שיש פערים, אני אומר לך, אדוני השר: מבחני סאלד הוכיחו את עצמם.

נסים זאב: עכשיו מה אני מבקש ממך, אדוני השר – – –

גילה גמליאל: תודה, חבר הכנסת נסים זאב.

גילה גמליאל: יש לך משפט סיום.

נסים זאב: אני צריך לפחות עוד עשר דקות כדי להסביר לכבוד השר – – –

גילה גמליאל: יש לך בדיוק משפט לסכם.

נסים זאב: אני אסכם.

נסים זאב: אדוני השר, השר גדעון סער, שהיה שר החינוך – קיימנו אתו ישיבות.

נסים זאב: הוא קיבל החלטות.

נסים זאב: הוא גם יצא בקריאה, בקול קורא, ואמר: מבחן מיוחד לחרדיות יוכר כמבחני בגרות, וכבר קבע שמבחני האנגלית שלנו, סאלד – זה יהיה שווה לשלוש יחידות.

נסים זאב: מתמטיקה – שתי יחידות.

גילה גמליאל: חבר הכנסת זאב, זה גם קצת סוטה מהנושא – היום אנחנו מציינים את יום הסטודנט – וגם זמנך נגמר.

נסים זאב: זה לא סוטה, אני אסיים.

גילה גמליאל: אתה יכול לסיים עם השר ולדבר אתו על הדברים האלה.

נסים זאב: אני אסיים במשפט אחד, למה את מפריעה לי?

גילה גמליאל: אבל משפט אחרון.

נסים זאב: משפט אחרון.

נסים זאב: אדוני השר, למה זה כן קשור להשכלה גבוהה?

נסים זאב: כי אדוני יודע, כאשר מורה שמשמשת בפועל מורה עשר שנים, ובאה לעשות BA, ודורשים ממנה לעשות בגרות כאילו לא עשתה מעולם מבחני סאלד, זה פוגע ומעליב.

נסים זאב: לכן כבוד השר שקיבל את ההחלטה הזאת, אדוני השר, אני ממש מבקש בכל לשון של בקשה, את ההחלטות שקיבל השר, אנא ממך, תעזור למשרד ליישם אותן הלכה למעשה כדי לאפשר לאותן בנות לצאת לשוק העבודה, ולא להישאר רק בשוק.

גילה גמליאל: תודה רבה.

גילה גמליאל: חברת הכנסת זהבה גלאון.

זהבה גלאון: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, זה נורא כיף להיות סטודנט.

זהבה גלאון: יושבים פה ראשי אגודת הסטודנטים לשעבר – – –

שי פירון: רק חלק.

זהבה גלאון: רק חלק, זה נכון, אבל בכל זאת, כבוד היושבת-ראש – ראשת הישיבה.

זהבה גלאון: זה מאוד כיף.

זהבה גלאון: אני רוצה לשתף אתכם בחוויה אישית.

זהבה גלאון: בשנת 2009 לא נבחרתי לכנסת, והתחבטתי עם עצמי מה לעשות.

זהבה גלאון: זה פתאום נחת עלי, לא התכוונתי, הייתי בשוונג, היו לי הצעות מהצעות שונות, מאתגרות, מכניסות הייתי אומרת, והחלטתי לעשות משהו שערגתי אליו הרבה זמן, והחלטתי לשוב ולהיות סטודנטית.

זהבה גלאון: עשיתי את לימודי הדוקטורט שלי במגדר בבר-אילן.

זהבה גלאון: זאת הייתה תקופה נפלאה.

זהבה גלאון: ואז חזרתי לכנסת והפסקתי את הלימודים, ואני אוהבת את הפעילות שלי בכנסת.

זהבה גלאון: אני אומרת את זה גם כאם לשני בנים שהם סטודנטים.

זהבה גלאון: אני אומרת את זה, כי אם יש משהו שבעיני הוא בנפשה של הדמוקרטיה הישראלית – כמובן לפתח עתודה סטודנטיאלית, חושבת, ביקורתית, יצירתית, אבל גם לאפשר להם לא רק להיות סטודנטים; לאפשר להם להיות סטודנטים מן המניין, כאלה שבאים לאוניברסיטה, חוזרים והולכים, אלא לאפשר להם פעילות חברתית, פוליטית.

זהבה גלאון: פעילות שתאפשר להם לממש גם את תפיסת העולם שלהם, שהיא הרבה מעבר ללימודים עצמם.

זהבה גלאון: עכשיו, אני מדגישה את זה, בקדנציה הזאת אנחנו עוד רגועים – ואני מקווה שכך זה יישאר – מהיוזמות שהיו נחלתה של הממשלה הקודמת, יוזמות אנטי-דמוקרטיות, שניסו, הייתי אומרת בצורה בוטה, לפגוע בחופש האקדמי.

זהבה גלאון: היו ניסיונות של גורמים פוליטיים לסגור מחלקות ולחלק ציונים למרצים, לערוך מבחני נאמנות למרצים.

זהבה גלאון: אני מאוד הוטרדתי מהמהלכים האלה.

זהבה גלאון: קיימנו כאן בכנסת שורה של דיונים, מרצ יצאה נגד זה בכל דרך אפשרית.

זהבה גלאון: אבל הדבר שמדהים אותי זה שהגשתי הצעת חוק השבוע לממשלה, לוועדת השרים לענייני חקיקה, לעגן, לעשות תיקון בחוק זכויות הסטודנט, תיקון שיאפשר גם פעילות פוליטית באוניברסיטאות.

זהבה גלאון: אני מודה שאני מדברת כאן עכשיו בגלל שהצעת החוק שלי לא התקבלה.

זהבה גלאון: אני מודה שזה די הפתיע אותי שהיא לא התקבלה.

זהבה גלאון: זה מפתיע, כי כשהשרים מסתכלים על מה שקורה באוניברסיטאות, הם היו צריכים לראות לנגד עיניהם לא רק את אותה מחלקה לממשל, למשל, שניסו לסגור באוניברסיטת בן-גוריון.

זהבה גלאון: למשל, באותה אוניברסיטה, סטודנטים ביקשו לתלות פוסטרים פוליטיים בקמפוס.

זהבה גלאון: נראית לי בקשה סבירה.

זהבה גלאון: הנהלת האוניברסיטה לא אפשרה להם לתלות פוסטרים בקמפוס.

זהבה גלאון: הם עתרו והם הפסידו, בעתירה שהגישו הסטודנטים.

זהבה גלאון: איך זה נראה לכם סביר, איך זה נראה בכלל אפשרי לחשוב שיש מערכות שמדברות על זרימה חופשית, ביקורתית, של ידע ומידע – ומונעים מסטודנטים בעצם למחות ולהביע דעות פוליטיות.

זהבה גלאון: אם זה לא לחם חוקה של האקדמיה, אני לא יודעת מה זה.

זהבה גלאון: ולכן, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לתת לכם כמה דוגמאות.

זהבה גלאון: היום ההיתר לפעילות פוליטית ומחאתית באוניברסיטאות, וגם במכללות, צריך להדגיש, נתון בידי הממסד עצמו.

זהבה גלאון: אין כאן החלטה עצמאית שמישהו, איזה תא – גם אם זה תא ליכוד או תא יש עתיד אם יש כאלה, אני לא יודעת – ירצה לעשות איזו פעולה והדבר הזה יתאפשר.

זהבה גלאון: ברכות גם לך, גברתי היושבת-ראש.

זהבה גלאון: גם אותך אני רואה בפעם הראשונה.

זהבה גלאון: ברכות.

רות קלדרון: תודה רבה.

שי פירון: – – –

זהבה גלאון: על זה בוכה הנביא.

זהבה גלאון: אני מתקנאה שלא היה סיפק בידי, אבל אתה יודע, אולי פעם אני – – –

רות קלדרון: עשית דברים יותר חשובים.

זהבה גלאון: לא יודעת.

זהבה גלאון: בדיוק חלקתי אתכם את הרגעים האלה.

זהבה גלאון: אני רוצה לשתף אתכם, חברי חברי הכנסת.

זהבה גלאון: אוניברסיטת בן-גוריון, סיפרתי לכם.

זהבה גלאון: יש בעיות באוניברסיטת חיפה, שמונעת את זכות ההפגנות.

זהבה גלאון: באוניברסיטה העברית היו בעיות, בטכניון היו בעיות, וגם באוניברסיטת תל-אביב, בעניין היכולת לממש את חופש הביטוי של הסטודנטים.

זהבה גלאון: אני הצעתי ואני רוצה – יושב כאן השר, ההצעה הזאת כבר לא עולה, ההצעה הזאת נפלה בוועדת השרים לענייני חקיקה, ובזה אני מסיימת: אני הצעתי לשנות את החוק ולהכיר במפורש בזכותם של סטודנטים במוסדות להשכלה גבוהה לחופש ביטוי והתארגנות.

זהבה גלאון: נראה לי סביר, נראה לי אלמנטרי.

זהבה גלאון: אני בכלל לא מבינה את ההסבר איך הממשלה יכלה להעיף את הצעת החוק הזאת, ואני מסיימת במשפט אחרון ואני אומרת: אקדמיה ללא חופש ביטוי וללא חופש התארגנות היא אקדמיה מסורסת, שגם קרנה המדעית תדעך.

זהבה גלאון: מי שלא מאפשר לסטודנטים להביע את דעתם הפוליטית באופן מיטבי, משפיע גם על היכולת האקדמית.

זהבה גלאון: תודה רבה.

רות קלדרון: תודה רבה, חברת הכנסת זהבה גלאון.

רות קלדרון: אני מזמינה את חבר הכנסת יוני שטבון.

יוני שטבון: בהצלחה.

יוני שטבון: אנחנו חברים לסגנות.

רות קלדרון: תודה רבה.

יוני שטבון: כתבתי כמה מילים ליום הסטודנט.

יוני שטבון: בדרך כלל בימים כאלה, שהם יותר ממוסדים, שמופיעים בכנסת, אני דואג לכתוב, אבל יש לי איזה צורך להגיב לזהבה גלאון על הדברים.

יוני שטבון: אני חושב שחלק מהסיפור, חברתי חברת הכנסת גלאון, שבאמת בקמפוס נוצר שיח של שני הצדדים, וברגע שצד אחד נמנע מלהביע את דעתו, אז קרה מה שקרה בקדנציה האחרונה וגם בשנה האחרונה בסיפור הסטודנטיאלי, שאת דיברת עליו ורמזת עליו, וטוב שכך.

יוני שטבון: נראה לי שעכשיו הסוגיה התאזנה וצועדים קדימה.

יוני שטבון: יום הסטודנט.

יוני שטבון: יוזמות רבות היו לחבר הכנסת לשעבר אלכס מילר, יוזמות רבות וטובות.

יוני שטבון: אך בימים אלו, ימי סערת השוויון בנטל, דומה שיש יוזמה אחת שבולטת מכולן, זה יום הסטודנט הלאומי, שבעיני, ראוי וצודק היה לשנות את שמו ל"יום הנושאים בנטל הלאומי".

יוני שטבון: כי בזמן שסטודנט בציריך, רומא, פריז מתחיל את לימודיו בגיל 18, כהמשך ישיר למבחני הבגרות, הסטודנט בתל-אביב ובירושלים בגיל 24 או 25 הוא מתחיל לשאת בנטל.

יוני שטבון: בזמן שהסטודנט בלונדון ובניו-יורק רק לומד ברצף שיעור אחרי שיעור, סמסטר אחרי סמסטר, הסטודנט מבית-שאן מגיח לשלושה-ארבעה שבועות בשנה מחוץ לקמפוס, למילואים, כי הוא נושא בנטל.

יוני שטבון: זהו הסטודנט הישראלי, הכתפיים של המדינה.

יוני שטבון: הוא ידחה את לימודיו כי הוא משרת בצבא.

יוני שטבון: הוא יצא מלימודיו כי הוא משרת במילואים.

יוני שטבון: יש לו אחריות כלפי העם, יש לו אחריות כלפי המדינה, הוא נושא בנטל החברתי.

יוני שטבון: בעבר הציונות הייתה ייבוש ביצות והקמת יישובים.

יוני שטבון: היום ציונות זה לשאת בנטל ולקחת אחריות.

יוני שטבון: ציונות היא גם להיות רופא ולעבוד בבאר-שבע ובצפת, אך באותה מידה גם בירושלים ובתל-אביב.

יוני שטבון: ציונות היא גם להיות משפטן ולתבוע צדק בתל-מונד, חדרה וגדרה.

יוני שטבון: זה להיות כלכלן ורואה-חשבון בנהלל למען כלכלה טובה יותר, ומהנדס בניין ותשתיות ומחשבים לחיים טובים יותר.

יוני שטבון: ציונות זה להיות מדען, מדען מדינה, סוציולוג, כדי שנבין איך אנחנו חיים כאן.

יוני שטבון: ומחנך ופסיכולוג ומאמן, כדי שנדע כיצד להתקדם.

יוני שטבון: ציונות זה גם להיות כימאי וביולוג ופיזיקאי, למען חיים בריאים יותר, וכמובן, גם חוקר ספרות ובלשנות, כי מגיעים לנו חיים עשירים יותר.

יוני שטבון: וכמובן, ציונות זה גם להיות בן תורה, שמשלב צבא וישיבה, כי אין סתירה בין הדברים.

יוני שטבון: ככלל, ציונות זה מכלול.

יוני שטבון: ציונות זה מציאות חיים שלמה ומקיפה.

יוני שטבון: זאת ציונות היום.

יוני שטבון: כמו שאמרתי קודם, בעבר עסקנו בהקמה של המדינה, ובימינו זה לשכלל ולקדם ולשפר ברפואה, במשפט, בכלכלה, במדע, בשירה, בחינוך, במדעי החברה, בישיבה ובתורה ובצבא.

יוני שטבון: לבנות חיים לאומיים בריאים, חיים לאומיים שלמים, חיים של לקיחת אחריות.

יוני שטבון: בימים אלו של סערה ובלבול, בימים שטפטוף האתגרים הופך למבול, בשבוע האחרון לוועדת פרי, בשבוע האחרון לפני הקמת ועדה לחקיקה ליישום השוויון בנטל, הסטודנט הישראלי ובן הישיבה והמכינה הם מגדלור בחשכת מים סוערים, הם דוגמה ומופת של אחריות.

יוני שטבון: הברית הראויה בינינו היא הטיית כתף מצדכם, הסטודנטים שנמצאים כאן, ומתן גב מצדנו.

יוני שטבון: אבל כחברה וכמדינה גם חטאנו לכם, והתוצאות לא איחרו לבוא.

יוני שטבון: אני רוצה להציג כמה נתונים לסיום: כ-10% מבעלי התארים הראשונים והשניים הישראלים בוחרים לגור בחוץ-לארץ, כאשר למעלה מ-10% מבעלי הדוקטורט מעדיפים אף הם לרעות בנכר.

יוני שטבון: ובמדעים המדויקים המספרים מדאיגים עוד יותר: מדברים שם כבר על קרוב ל-15% של בריחת מוחות.

יוני שטבון: בכורח או שמא מרצון הפכנו למעצמה בייצוא של מוחות.

יוני שטבון: היכולות האקדמיות העולמיות פתחו את שעריהן, הכירו בכם, העריכו אתכם ונתנו לכם גב, אבל משהו חדש מתחיל.

רות קלדרון: תודה רבה.

יוני שטבון: – – כי כולנו מבינים שהמדינה צועדת גם על תבונת הסטודנט אך יותר על כתפיו, אותן כתפיים שלא מתעייפות גם כשכבד, אותן כתפיים שימהרו לאלונקה לפני שיאבד, אותן כתפיים תומכות ומלוות, אותן כתפיים שלעולם לא נרפות, כתפיים של אחריות, כתפיים הנושאות בנטל.

יוני שטבון: אז ביום הזה, יום הסטודנט הלאומי, בימים הללו, אתם, הסטודנטים מבאר-שבע, והסטודנט מגבעתיים – הנה הם נכנסים פה – הסטודנט מאריאל והסטודנט מירושלים, זה שלומד ב"תל-חי", וזו שבמכללת כנרת ועמק-יזרעאל, זה שב"ספיר" וזו שב"סמינר הקיבוצים" ו"בית-ברל", כי אתם כולכם דור הנושאים בנטל.

יוני שטבון: תודה רבה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: חברת הכנסת גילה גמליאל, בבקשה.

רות קלדרון: שר החינוך מתבקש להראות התנהגות נאותה.

גילה גמליאל: גברתי היושבת-ראש, בהצלחה.

רות קלדרון: תודה רבה.

גילה גמליאל: ראשית, אני רוצה לברך באמת את שר החינוך שי פירון על הפתיחות, ההבנה, שיתוף הפעולה, בכל הנושאים שקשורים להשכלה הגבוהה ולציבור הסטודנטים.

גילה גמליאל: אני רוצה לברך את יו"ר התאחדות הסטודנטים, את אורי רשטיק, שנמצא אתנו כאן.

גילה גמליאל: הוא נמצא פה כל היום במהלך ציון של יום הסטודנט הלאומי בכנסת ישראל.

גילה גמליאל: לפעמים נדמה שזה מובן מאליו, אבל אני גם מתוקף תפקידי כיו"ר אגודת סטודנטים בבן-גוריון בשנות ה-90 המאוחרות, ובהמשך כיו"ר התאחדות הסטודנטים הארצית – אז בזמנו היינו צריכים להתדפק על דלתות הכנסת על מנת להיכנס.

גילה גמליאל: ולימים, אני שמחה באמת שגם בכנסת הספציפית הזו – נכנסו גם עוד יושבי-ראש התאחדות חדשים, ויש גם ותיקים – אבל אכן היחס לציבור הסטודנטים והסטודנטיות בישראל בבית הזה השתנה לאין-ערוך, ואני חושבת שכך צריך להיות.

גילה גמליאל: יש חשיבות עליונה לציין את יום הסטודנט והסטודנטית, מכיוון שזה בעצם ההון האנושי של מדינת ישראל.

גילה גמליאל: זה הפוטנציאל הגלום אצלנו, שלו צריך לתת את הכלים, לאותם צעירים וצעירות שלומדים, רוכשים השכלה לעתיד לבוא.

גילה גמליאל: הם והן אלו שגם יוצאים למעגל התעסוקה, הם משתלבים במעגל התעסוקה בצורה טובה ביותר, והם והן גם מצליחים להיות מנגנוני הצמיחה של הכלכלה שלנו.

גילה גמליאל: אני חושבת שזה צריך להיות בהחלט יום סטודנט לאומי, אבל לא פחות חשוב, אינטרס לאומי להשקיע בציבור הסטודנטים והסטודנטיות.

גילה גמליאל: אני שמחה שבחלקי ניתנה הזכות לקדם כמה דברים במהלך התקופה שבה אני מכהנת בתפקידי השונים בכנסת ובממשלה: אם זה לקדם את העניין של שנת הלימודים חינם לכל החיילים המשוחררים ובוגרי השירות הלאומי, ונהנה מזה מי שלומד בנגב, גליל, יו"ש, ירושלים, אשקלון; הטיפול בסוגיה של ההטרדה המינית, שדובר עליו היום גם כן בוועדה המשותפת של ועדת החינוך והוועדה לקידום מעמד האישה, שבה הגדרתי את היחסים בין מרצים לסטודנטים כיחסי מרות; את הנושא של שילוב נשים באקדמיה, נושא שהוא מאוד קריטי, למרות העובדה שמרבית הסטודנטיות, מול הסטודנטים, הן רוב – יש היום יותר סטודנטיות מאשר סטודנטים, יש יותר בוגרות תואר ראשון, יותר בוגרות תואר שני, ואף יותר בוגרות תואר שלישי, ולמרות זאת עדיין קיימת בעיה אמיתית בדבר התואר פרופסור.

גילה גמליאל: מעט מאוד נשים, עדיין אחוז נמוך ביותר, מה שמונע בהמשך לבוא – הבעיה של שילובן בתפקידים בכירים בתוך המערכת האקדמית, וגם היותן מרצות מן המניין, כתוצאה מהעובדה הזאת.

גילה גמליאל: בעקבות המחקר שהצגתי בוועדת החינוך, אני שמחה ששר החינוך הקודם הקים ועדה בראשות פרופסור כרמי, שהגישה המלצות מצוינות.

גילה גמליאל: ואני מבקשת מכבוד השר גם כן להיות ער לוועדות, אבל לא פחות חשוב – ליישומן.

גילה גמליאל: רק יישום של אותן המלצות אכן יפרוץ את הדלת עבור נשים גם כן להשתלב במוסדות להשכלה גבוהה.

גילה גמליאל: אני גם שמחה על כך שקידמתי את החוק של חופשת לידה לסטודנטיות, וגם לאבות סטודנטים צעירים, על מנת שיוכלו לשלב את ההורות ואת הקריירה.

גילה גמליאל: הופתעתי מהנתון שיש 12,000 לידות בשנה של סטודנטיות.

גילה גמליאל: אני חושבת שזה בהחלט היה דבר חשוב.

גילה גמליאל: גם העניין של הקמת כפר הסטודנטים בעיר לוד, שמהווה מבחינתי את המודל לפעילות של סטודנטים וסטודנטיות בתוך הקהילה, דברים שהם חשובים בהחלט, וצריך גם למנף אותם במקומות אחרים.

גילה גמליאל: לצערי, חבר הכנסת אלכס מילר לא נמצא אתנו בקדנציה הזאת, אבל בהחלט צריך לציין את עצם היותו זה שהעביר את החוק הזה לציון יום הסטודנט הלאומי, וככזה, לו הברכות.

גילה גמליאל: ואני מאמינה שגם נראה אותו כאן בהמשך הדרך.

גילה גמליאל: אני חושבת שאם אנחנו מסתכלים בסך הכול הכללי, יש עוד הרבה מה לשפר.

גילה גמליאל: אני חושבת שצריך לתקן את העניין של הסטודנטים במכללות הטכנולוגיות, שנמצאות היום תחת פיקוח משרד התמ"ת, וצריך לתת להם את החשיבות באותו קנה מידה, להעבירם למשרד החינוך, ולתת את כל הכוח והיכולת לפתח גם כאן את כל ההיבט של הלימודים הטכנולוגיים, שהם לא פחות חשובים בהיבט הזה.

גילה גמליאל: ולדעתי, אני מאמינה שהשר ירים את הכפפה גם בנושא זה.

גילה גמליאל: דיברנו ארוכות, העליתי את זה היום גם בשדולת הסטודנטים, וגם דיברתי על כך עם שר החינוך, שלטעמי מההיבט של החינוך של הגיל הרך, צריך לשים את כל הדגשים שהחינוך של הגיל הרך יעבור למשרד החינוך.

גילה גמליאל: אנחנו מפספסים – וכאימא לשתי בנות מאוד קטנות – אנחנו מפספסים את כל מערכת החינוך עד גיל שלוש במדינת ישראל.

גילה גמליאל: מדובר בפספוס עמוק ביותר.

גילה גמליאל: וכמי שהיא מאמינה מאוד מאוד גדולה בחינוך, מהגיל הרך ועד לאחר התואר הראשון לפחות, המדינה צריכה לתת את כל כובד משקלה בחינוך חינם בחתך הגילאים האלה.

גילה גמליאל: ודאי וודאי שעד גיל שלוש – שזה הכר שבו הילדות והילדים סופגים את כל ההיבטים האלה בעיצוב, גם האינטלקט וגם באופן כללי.

גילה גמליאל: צריך לשים דגשים של פיקוח, צריך לשים תכנים נכונים וראויים, ואין לי ספק שזה חלק מהאתגרים שעומדים לפתחנו כאן, בכנסת ישראל.

גילה גמליאל: ועם הפתיחות של השר, אני מאמינה שגם נצליח לעבור את המכשולים של ההיבטים התקציביים בסוגיה זו.

גילה גמליאל: אז אני רוצה לברך את הסטודנטים והסטודנטיות במדינת ישראל: יום סטודנט שמח.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: חבר הכנסת שאול מופז.

שאול מופז: גברתי היושבת-ראש, מכובדי שר החינוך, חברי חברי הכנסת, יש רגעים קטנים בחיים שמסמנים לנו שאנחנו בדרך הנכונה ושעשינו טוב.

שאול מופז: אחד מהרגעים האלה בשבילי היה כשרחל, אימא של ערן, ניגשה אלי, זה היה בליל הסדר תשס"ד, ב-2004; בתפקידי כשר הביטחון נהגתי לעשות את לילות הסדר עם החיילים והחיילות מתוכנית "עתידים".

שאול מופז: ערן הוא ילד שגדל, גברתי היושבת-ראש, בשכונת-הארגזים בתל-אביב; אבא שלו ישב בכלא ורחל גידלה אותו לבד.

שאול מופז: באותו ליל סדר היא ניגשה אלי בעיניים נוצצות ואמרה לי שבזכות תוכנית "עתידים" לבן שלה יש סיכוי שווה; יש לו עתיד ושאיפות וחלומות שיתגשמו.

שאול מופז: היא החזיקה את היד שלי ולחשה לאוזני בקול גאה, כמו שרק קול של אימא שמדברת על הילד שלה יכול להיות: בזכות תוכנית "עתידים" ערן יהיה מהנדס מחשבים.

שאול מופז: את התוכנית ייסדתי כשהייתי רמטכ"ל.

שאול מופז: הרעיון ברור, לאפשר לצעירים מהפריפריה ומשכונות מצוקה ללמוד לתואר ראשון לפני שירותם הצבאי, להפוך לאקדמאים ולקצינים בצה"ל.

שאול מופז: נוער מצוין עם הרבה מוטיבציה להצליח ועם הרבה רצון לתרום למדינה, אבל עם נקודת פתיחה לא שווה.

שאול מופז: והתוכנית הזאת הובילה אותם לנקודת פתיחה של שוויון הזדמנויות.

שאול מופז: וכך, עם התחלה של 99 סטודנטיות וסטודנטים, היום מונה התוכנית למעלה מ-26,000, ועד 2020 יהיו 40,000 סטודנטים ותלמידים בתוכנית.

שאול מופז: אל התוכנית הזאת מצטרפים עוד אלפי סטודנטים ברחבי הארץ.

שאול מופז: אני רוצה לנצל את ההזדמנות ולברך גם את יושב-ראש אגודת הסטודנטים שיושב כאן ואת הסטודנטים במדינת ישראל, אלה ששירתו בצבא, שמשרתים במילואים, שמגדלים פה ילדים, שחולמים ושנושמים את המדינה, שאוהבים אותה, שרוצים לצמוח ולהתפתח ולתרום מכישרונם לחברה הישראלית.

שאול מופז: אנשים צעירים בתחילת חייהם הבוגרים שגם כואבים את כאבה של הארץ הזאת, שגדלו בצל נופיה, שינקו ערכים של עזרה הדדית – ואהבת לרעך כמוך – שנושאים בנטל, שבחרו ללמוד כאן בארץ-ישראל ולא במוסדות להשכלה גבוהה בחוץ-לארץ.

שאול מופז: גברתי היושבת-ראש, אנחנו כאן כדי לעזור לסטודנטים במדינת ישראל, כדי להקל עליהם, כדי לתת להם את ההרגשה שהם עתידה של ישראל והם דור העתיד שלנו.

שאול מופז: במדינות המפותחות, ככל שיש יותר אקדמאים יש פחות אבטלה.

שאול מופז: בימים אלו, כשאנו עוסקים בקיצוצים כואבים, ולא כולם צודקים, אנחנו צריכים לזכור שלטפח את הסטודנטים שלנו זה אינטרס לאומי ממדרגה ראשונה, שככל שיהיו לנו יותר צעירים משכילים נהיה חברה חזקה יותר, טובה יותר ומוסרית יותר.

שאול מופז: מסיבה זו החלטתי בעבר שקציני צה"ל בעלי אופק שירות ארוך יהיו בעלי תואר אקדמי ראשון ושני בכל תחום שיעצים את שירותם הצבאי למדינת ישראל.

שאול מופז: דווקא כאחד שגדל עם רקע בצבא ובביטחון, אני רוצה לומר באופן הברור ביותר שחוסנה של מדינת ישראל אינו נשען רק על חוזקה הביטחוני; הוא נשען במידה רבה על חוסנה החברתי.

שאול מופז: אם סטודנטים צעירים מרגישים פיק ברכיים בכל פעם שמתחילים לדבר על התקציב, זאת טעות לאומית מצדנו.

שאול מופז: אנחנו חייבים לתת להם לחוש שחרב הקיצוצים לא מונפת עליהם כל שנה מחדש, ושהאיום של העלאת שכר הלימוד והקשחת תנאי המחיה שלהם לא מרחף מעל ראשם חדשות לבקרים.

שאול מופז: בוגרים רבים של תוכנית "עתידים" השתלבו במשרדים הממשלתיים, והם היום חלק בלתי נפרד וחשוב מהשלד הניהולי של מדינת ישראל, וזה בזכות המיזוג של הערכים שאותם ינקו בלימודיהם האקדמיים ובשירותם הצבאי.

שאול מופז: ואנחנו רוצים עוד ועוד אזרחים כאלה, שרואים בשירות המדינה דרך חיים, כי הנתינה שלהם למדינה היא פועל יוצא של מה שהם קיבלו: יד מושטת ושוויון הזדמנויות.

שאול מופז: מכובדי שר החינוך, התחושה שלי, שהיא גם תחושה של רבים בישראל, היא שככל שעובר הזמן תחושת החיבור למדינה ותחושת השליחות שמרגישים חלק מהסטודנטים הצעירים בישראל הולכת ופוחתת.

שאול מופז: קשה להם יותר להשקיע בלימודים כי הם צריכים להתעסק במלחמת ההישרדות, לעבוד בשתי עבודות כדי לממן את הלימודים ואת שכר הדירה ואת יוקר המחיה.

שאול מופז: גם להורים שלהם שרוצים לסייע קשה יותר, וכפי שהדברים נראים כעת זה לא הולך להיות יותר קל.

שאול מופז: המשימה שלנו, גברתי היושבת-ראש ואדוני שר החינוך, בראש ובראשונה כנבחרי ציבור היא להמשיך ולפעול כדי שיהיה לסטודנטים בישראל טוב יותר, קל יותר, ונגישות ההשכלה גבוהה בישראל היא אחד מהיעדים הלאומיים שלנו.

שאול מופז: אני פונה היום, ביום הסטודנט, אליך, שר החינוך, וגם לממשלת ישראל, לעשות הכול, אבל כל מה שניתן, על מנת לאפשר נגישות להשכלה גבוהה למדינת ישראל ולהבטיח את עתידם של צעיריה ואת עתידה של מדינת ישראל.

שאול מופז: אנחנו גאים בדור הסטודנטים שלנו, במנהיגים שלהם – אלה שהם בכנסת ישראל ואלה שמובילים היום את הסטודנטים במדינת ישראל, ומאחלים לכם המון הצלחה.

גילה גמליאל: אני מודה לחבר הכנסת שאול מופז.

גילה גמליאל: יעלה חבר הכנסת בועז טופורובסקי, שגם כן לא מזמן סיים את תפקידו כיו"ר התאחדות הסטודנטים הארצית.

יחיאל חיליק בר: כבר מזמן, גילה – – –

גילה גמליאל: הוא עדיין צעיר, תשמע.

יחיאל חיליק בר: אומנם עוד חלב על השפתיים, אבל מזמן הוא – – –

גילה גמליאל: נו, אתה רואה?

גילה גמליאל: הוא היה אחרי, בגלל זה נראה לי שזה לא מזמן.

יחיאל חיליק בר: בכלל, הוא עוקב אחרייך בכל הקריירה שלו.

גילה גמליאל: כן.

בועז טופורובסקי: אני עוקב אחריה?

בועז טופורובסקי: גברתי היושבת בראש, שר החינוך, קודם היה איציק שמולי, יושב-ראש התאחדות הסטודנטים בישראל אורי רשטיק, הנהגת הסטודנטים, חברי הכנסת, אני ממש מתרגש, מתרגש לעמוד כאן, לדבר מהפודיום ביום הסטודנט הלאומי.

בועז טופורובסקי: אני מתרגש, כי במהלך רוב שנותי הבוגרות מצאתי את עצמי משכנע סטודנטים וסטודנטיות מה זה להיות סטודנט, מה ההגדרה, מה המהות של להיות סטודנט; למה זו זכות – אבל זו זכות שהיא גם חובה.

בועז טופורובסקי: כי מה זה סטודנט בעצם?

בועז טופורובסקי: ההגדרה של המונח סטודנט זה תקופת החיים שבה מנצלים את הטוב מכמה עולמות.

בועז טופורובסקי: מצד אחד, הסטודנטים הם בוגרים – מעל גיל 18, רובם עשו צבא, יכולים להצביע, יכולים לבחור, יכולים להיבחר, אי-אפשר להתעלם מהם, אי-אפשר להגיד: הם ילדים.

בועז טופורובסקי: מצד שני, הסטודנטים מספיק צעירים בשביל לשנות את העולם; מספיק צעירים בשביל לחשוב שהעולם הוא מקום שאפשר לעשות אותו מקום טוב יותר לחיות בו; מספיק צעירים בשביל להאמין שהעולם הוא בר-תיקון; מספיק צעירים בשביל להיות בשיא הנאיבי האידיאולוגי של החיים שלהם, בשביל לבוא ולהגיד: אנחנו לא נקבל את המציאות כפי שהיא, אנחנו נשנה אותה.

בועז טופורובסקי: הם מספיק צעירים אבל מספיק בוגרים.

בועז טופורובסקי: ועם אגודות הסטודנטים והתאחדויות הסטודנטים יש להן גם את הכוח הביורוקרטי, את המוסדות, בשביל באמת לבוא ולשנות את זה – להפגין, להיאבק, להרעיש, להיות ברחובות, להיות בקלפיות, להיות במפלגות, להיבחר, לבחור, לשנות ולהפוך את העולם – ולא רק את המדינה – את העולם למקום טוב יותר.

בועז טופורובסקי: זה מה שעשיתי ברוב חיי הבוגרים, ועכשיו אני מרגיש שיש לי מחויבות כפולה ומכופלת ומחוזקת כאן, כמי שהיה בעבר יו"ר התאחדות הסטודנטים בישראל, להמשיך את הדרך הזאת.

בועז טופורובסקי: הממשלה, שהמפלגה שלי היא חלק ממנה, בינתיים מוכיחה את דאגתה ומחויבויותיה כלפי הסטודנטים וגם כלפי מערכת ההשכלה הגבוהה.

בועז טופורובסקי: לא קיצצנו בתקציבי ההשכלה הגבוהה, לא קיצצנו בתוספות לתקציבי ההשכלה הגבוהה – – –

יחיאל חיליק בר: רק ביטול נקודת הטבת המס.

בועז טופורובסקי: תכף אני מגיע לזה, תכף אני מגיע לזה, תכף אני מגיע לזה.

יחיאל חיליק בר: זה הדבר הכי קריטי שביטלתם.

יחיאל חיליק בר: לפחות על זה אתה צריך להכות על חטא כחבר כנסת שבא מהעולם הזה.

בועז טופורובסקי: אבל כחבר כנסת חדש אני מאמין בתרבות טיעון מסוימת – אתה לא רואה אותי עם קריאות ביניים.

בועז טופורובסקי: אני מבין את קריאת הביניים שלך, אבל אני מאמין שאם תיתן לי לסיים תראה שאני אתייחס לזה.

יחיאל חיליק בר: רק רציתי לוודא שתתייחס לזה.

יחיאל חיליק בר: אני מחכה לזה.

בועז טופורובסקי: אם אני לא אתייחס לעוד כמה דברים, תגיד לי.

בועז טופורובסקי: לא נגענו בשכר הלימוד; לא העלינו אותו, לא הורדנו אותו.

בועז טופורובסקי: ואמרנו, ואנחנו נעמוד בזה: לא נשנה אותו ללא הסכמת הסטודנטים.

בועז טופורובסקי: נכון, אנחנו לא חיים עדיין בעולם מושלם.

בועז טופורובסקי: הדוגמה של נקודות הזיכוי לאקדמאים היא דוגמה, חיליק.

בועז טופורובסקי: אבל, זהבה, את צודקת במאה אחוז.

בועז טופורובסקי: אני מסכים אתך שהממשלה הייתה צריכה להעביר בוועדת שרים לחקיקה את חופש הביטוי של הסטודנטים בקמפוסים.

בועז טופורובסקי: נכון להיום, רק בארבעה מתוך כמעט 60 קמפוסים יש חופש ביטוי.

בועז טופורובסקי: בכל שאר הקמפוסים אין חופש ביטוי אמיתי, ואני מאמין שאנחנו נראה, ביחד עם שר החינוך וביחד עם שרת המשפטים, את כל הסיבות שמנעו מהם להצביע בעד, וביחד נתקן את זה ולא נוותר עד שאנחנו נעשה את זה.

בועז טופורובסקי: זו מחויבות שלנו ומחויבות שלי.

זהבה גלאון: קבענו.

בועז טופורובסקי: זאת הממשלה.

בועז טופורובסקי: הכנסת מוכיחה ותוכיח את מחויבותה כלפי הסטודנטים וההשכלה הגבוהה.

בועז טופורובסקי: היום, ביום הסטודנט הלאומי, כמה ועדות דנו בכל מיני נושאים שקשורים לסטודנטים: בוועדת החינוך, בוועדה למעמד האישה, בוועדת הפנים, בוועדת הכלכלה.

בועז טופורובסקי: היום התכנסה פה בפעם הראשונה השדולה למען הסטודנטים וההשכלה הגבוהה, שאני עומד בראשה.

בועז טופורובסקי: זאת הפעם הראשונה שאין שתי שדולות מנוגדות.

בועז טופורובסקי: תמיד הייתה שדולה למען הסטודנטים ושדולה למען ההשכלה הגבוהה, ותמיד הן התנגשו אחת בשנייה.

בועז טופורובסקי: הפעם סוף-סוף חיברנו את שתי השדולות, מתוך הבנה שהסטודנטים הם אנשים בוגרים.

בועז טופורובסקי: נכון, הם צעירים, כמו שאמרנו, אבל הם בוגרים והם מסתכלים על טובת כלל המערכת.

בועז טופורובסקי: וטובת הסטודנטים היא טובת מערכת ההשכלה הגבוהה, וטובת מערכת ההשכלה הגבוהה היא טובת הסטודנטים.

בועז טופורובסקי: והיום התכנסה הוועדה והגיעו נציגי הסטודנטים, נציגי המוסדות להשכלה גבוהה, נציגי המרצים, נציגי הסגל הזוטר ועוד נציגים, חברי כנסת.

בועז טופורובסקי: שר החינוך כיבד אותנו, סגן שר האוצר, וכולם התחייבו וחזרו על מחויבויותיהם כלפי הסטודנטים וכלפי ההשכלה הגבוהה.

בועז טופורובסקי: ארבע הצעות חוק הגשתי, שנוגעות לסטודנטים: הצבעה בקמפוסים, חישוב ארנונה, שינוי כללי המועצה להשכלה גבוהה והגנה על זכויות הדורות הבאים.

בועז טופורובסקי: אני מניח שאני אעמוד כאן על הפודיום להסביר כל הצעת חוק בבוא העת, וחבל שאני ארחיב על זה יותר מדי.

בועז טופורובסקי: סטודנטים הם חלק אינטגרלי מההתעסקות של הרבה מאוד חברי כנסת, ומחויבות שלי באופן אישי.

בועז טופורובסקי: גם נושא החינוך המקצועי – שר החינוך הודיע שזה משהו שעומד בראש סדר העדיפויות שלו, החינוך המקצועי והחינוך הטכנולוגי.

בועז טופורובסקי: גם בבתי-הספר התיכוניים, אנחנו גם נעשה ונוביל בתי-ספר לחינוך מקצועי שיהיו כמו community college, בעצם גוף ביניים בין המערכת התיכונית למערכת ההשכלה הגבוהה, ואנחנו נקדם את זה.

בועז טופורובסקי: כחבר כנסת אני הנהגתי ומנהיג לשכה פתוחה במוסדות להשכלה גבוהה.

בועז טופורובסקי: אני מזיז את התחת שלי, סליחה על השפה, ומגיע לכל המוסדות להשכלה הגבוהה, פוגש סטודנטים, שומע את בעיותיהם בכוונה לפתור אותן.

בועז טופורובסקי: אני מקווה, יושב-ראש התאחדות הסטודנטים, שלא נאכזב אותך.

בועז טופורובסקי: אני מאמין שאתה לא תאכזב אותנו.

בועז טופורובסקי: אנחנו נעבוד קשה.

בועז טופורובסקי: אתה צריך לעבוד קשה כדי להביא כמה שיותר סטודנטים להבין שאתם יכולים לשנות את העולם, לשנות את המדינה ולעשות את זה.

בועז טופורובסקי: יום סטודנט לאומי שמח.

יחיאל חיליק בר: רגע, בועז, הבטחת לי תשובה.

בועז טופורובסקי: עניתי, לא הקשבת.

בועז טופורובסקי: התייחסתי אליך.

יחיאל חיליק בר: לא – – – רואים שאתה פוליטיקאי חדש.

גילה גמליאל: תודה לחבר הכנסת בועז טופורובסקי.

גילה גמליאל: חבר הכנסת חיליק בר, אתה גם חדש?

גילה גמליאל: אני קוראת לשר החינוך להשיב בשם הממשלה.

גילה גמליאל: שר החינוך שי פירון, בבקשה.

שי פירון: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, אדוני יושב-ראש התאחדות הסטודנטים אורי רשטיק, יושב-ראש השדולה חבר הכנסת בועז טופורובסקי, עמיתיך חבר הכנסת מיכאלי וחבר הכנסת אוחיון, שלא נמצאים כאן כרגע, ובכלל קהילת בוגרי האוניברסיטאות, בעיקר אנשי אגודות הסטודנטים, שמרגע לרגע תופסים מקום מרכזי יותר ויותר בתוך השיח הציבורי הרחב שלנו.

שי פירון: כולנו גאים בכך ומברכים על כך ורואים בזה תרומה גדולה.

שי פירון: קודם כול אני רוצה לומר שאני באמת מתרגש, כי השנה זאת הפעם הראשונה שאני יכול לעמוד ולדבר על סטודנטים בזמן שאני יודע שבעוד ימים ספורים אני אברך את בוגרי התואר הראשון באוניברסיטת בר-אילן, ואני יודע שבתי תהיה שם, כאחת מהבוגרות.

שי פירון: יש לי כרגע שני ילדים, שתי בנות, בתוך מערכת ההשכלה הגבוהה, ואני יודע להעריך גם את הקושי, גם את החשיבות וגם את החיוניות שיש בחיים הסטודנטיאליים.

שי פירון: ואני ראשית כול רוצה להודות לסטודנטים על תרומתם לחברה הישראלית.

שי פירון: גם, ובעיקר בתקופה האחרונה, ניכרת תנועה שלמה שבאמצעותה הסטודנטים יוצאים מהקונכייה, שבה הם עסוקים רק בלמידה למבחנים ובהכשרה המקצועית, למצב של מנהיגות ציבורית שמשנה את החברה בישראל, ואני חושב שהחברה הישראלית לא מכירה מספיק בתרומתם של הסטודנטים לשיח החברתי העמוק שמתנהל כאן בשנים האחרונות.

שי פירון: צריך לומר שהחברה הישראלית גם לא הודתה מספיק לסטודנטים על עשרות רבות של פרויקטים חברתיים מן המעלה הראשונה.

שי פירון: הפריפריה הגיאוגרפית והחברתית, שבאמצעות פרויקטים מגוונים – הזכירו היום את לוד, אבל ישנם עוד פרויקטים רבים במסגרת פר"ח, במסגרות נוספות – באמצעותם סטודנטים נותנים כתף, נכנסים מתחת לאלונקה של הפערים החברתיים הבלתי סבירים, הבלתי ראויים והבלתי אפשריים בישראל, ומהווים סוג של חסם.

שי פירון: אני חושב שצריך לפתוח את הדברים האלו קודם כול בהבעת תודה והוקרה לסטודנטים.

שי פירון: אבל אל תנוחו.

שי פירון: מרובים צורכי עמך.

שי פירון: אנחנו צריכים מהדברים האלה עוד ועוד, ואנחנו מקווים שתמשיכו להיות הסיירת של החברה הישראלית, תמשיכו להיות חיל החלוץ של כולנו.

שי פירון: אני מבקש להקדיש – אתם יודעים, אתה בא לכאן, אתה מקבל ים של נתונים, ואפילו אני משתעמם לקרוא את כל הנתונים שכתבו לי כאן.

שי פירון: מה, עכשיו אני אקרא לכם את כל המספרים, נתנו מיליון לפה, 10 מיליון לשם?

שי פירון: אני רוצה, אבל, לומר – – –

זהבה גלאון: לא, אבל נסים, נסים מחכה לתשובה.

שי פירון: תתפלאי, אבל אני מתכוון – קודם כול, אני מאוד מאוד שמח, חברת הכנסת גלאון – –

נסים זאב: אל תזכירי – – –

גילה גמליאל: איזו אופוזיציה מאוחדת.

שי פירון: – – היה שווה שש"ס תהיה באופוזיציה רק כדי לראות את מערכת היחסים החמה בינך לבין חבר הכנסת נסים זאב.

שי פירון: אני סבור שזה חלק – – –

יחיאל חיליק בר: אתמול היא המליצה עליו לראש ממשלה.

נסים זאב: ניפגש – – –

שי פירון: תשמע, כולנו אחים בסוף, נסים.

שי פירון: בסוף כולנו אחים.

עיסאווי פריג': שלא יידבק לאופוזיציה.

עיסאווי פריג': זה לא טוב.

אילן גילאון: זה טוב מאוד.

גילה גמליאל: לא טוב למי?

אילן גילאון: אנחנו קיבלנו אותם בברכה לאופוזיציה.

אילן גילאון: את כל – – –

שי פירון: חבר הכנסת גילאון, בתור בוגר הדיפת כדור ברזל במחוז הדרום, סטודנט מצטיין, אל נא, אל תפריע לי עכשיו בנאומי.

אילן גילאון: שלא תגיד שאין לי תואר, כבוד השר.

שי פירון: יש לך תואר, והבטחתי לך תעודה חתומה על-ידי שר החינוך, ואני אעשה את זה.

אילן גילאון: – – – הבטיח לי.

אברהם מיכאלי: יש לך BA – – – זה מספיק.

שי פירון: אני רוצה בכל זאת לנצל את ההזדמנות ולגעת בארבע נקודות חשובות.

שי פירון: ראשית, אני רוצה לדבר קצת על נגישות ההשכלה גבוהה.

שי פירון: אני חושב שאחד מהיעדים המרכזיים – יושבת כאן חברת הכנסת עדי קול, יושבים כאן אנשים נוספים שתרמו תרומה מכרעת לעניין הזה – אני חושב שעלינו להנגיש את מערכת ההשכלה הגבוהה.

שי פירון: חבר הכנסת מופז נגע בדברים האלה באופן נרגש, ראוי, ואני יודע עד כמה הדברים נכונים ומדויקים במסגרת הדברים שפעלת בהם כרמטכ"ל.

שי פירון: אני חושב שלא עשינו די בהנגשת ההשכלה הגבוהה.

שי פירון: אנחנו צריכים היום לפתוח את האוניברסיטאות, מפני שיש בתואר האקדמי, בין אם זה תואר מקצועי, הנדסאי, טכנאי, ובין אם זה תואר ראשון, יש בו כדי ליצור מוביליות חברתית עמוקה.

שי פירון: סטודנט שעבר את מערכת ההשכלה הגבוהה יוכל להקים משפחה אחרת, להשתכר באופן אחר, אבל לא פחות מכך, שפתו תהיה עשירה יותר, הקשר שלו עם ילדיו יהיה אחר, היכולת שלו לנהל עם הילדים המתבגרים שלו שיח מעמיק, שיח מכיל, שיח מרגיש, תהיה גדולה יותר.

שי פירון: ולכן אנחנו חייבים כחברה להגדיל את אחוז הצעירים שמגיעים להשכלה הגבוהה.

שי פירון: תשומת לב מיוחדת צריכה להיות לתושבי הפריפריה.

שי פירון: תשומת לב מיוחדת צריכה להיות לאזרחיה הערבים של מדינת ישראל, שזכאים ליותר ויותר שוויון הזדמנויות שיוביל אותם להשתלבות מיטבית.

עיסאווי פריג': כבוד השר, זרקת עכשיו אתגר שעוד רבים יחכו לשמוע את זה.

שי פירון: אני מקווה גם שנעמוד בהענקת כלים – – –

עיסאווי פריג': אני אומר, מחזקים אותך.

עיסאווי פריג': 65 שנה, 30% שיעור בגרות בחברה הערבית.

עיסאווי פריג': הגיע הזמן שזה אכן יעבור שינוי.

עיסאווי פריג': זה אתגר.

שי פירון: אני מקווה שנוכל יחד לעשות שינוי גם בדבר הזה, ובפתיחת ערוצים מתאימים – מתאימים – לאורחות החיים של הקהילה החרדית, כדי שבוגריה יוכלו למצוא מסלולים שמתאימים.

שי פירון: אני לא רוצה שההשכלה הגבוהה תהיה מקום שמתנגש עם אורח החיים ועם הדרישות החברתיות, הצניעותיות.

שי פירון: כל חברה וחברה זכאית לקיים את אורחות חייה על-פי דפוסה.

שי פירון: אבל צריך לעשות הכול כדי שאוכלוסיות רחבות ככל שניתן ימצאו את מקומן ואת דרכן אל מערכת ההשכלה הגבוהה.

שי פירון: זה פרויקט משנה מדינה.

שי פירון: אני כן אתייחס במילה אחת לדברים של חבר הכנסת נסים זאב.

שי פירון: בדיוק כמו שאמרתי קודם לחברת הכנסת רוזין, צר לי.

שי פירון: יש ביטוי במשנה, אני מניח שאתה יודע אותו לא פחות ממני; הביטוי הוא: למד לשונך לומר איני יודע.

שי פירון: הסוגיה שהעלית לא מוכרת לי באופן מספיק עמוק כדי שאתייחס אליה ואמרח אותך באופן כזה או אחר.

שי פירון: אני לא יודע.

שי פירון: אני מבטיח לך לבדוק את זה במהלך הימים הקרובים ולחזור אליך עם תשובה מבוססת יותר.

אילן גילאון: כבוד השר, כדאי לך להעביר את זה לעוד כמה שרים.

שי פירון: אני מבטיח לך לבדוק את הדבר.

שי פירון: אין ספק שצריך למצוא דרך ראויה שבה בוגרות מערכת החינוך החרדי תוכלנה – – –

אברהם מיכאלי: שב עם נסים, תלמד את זה, עשר דקות.

שי פירון: אני רוצה לשמוע גם את האפשרות האחרת.

שי פירון: הדבר הנוסף שאני רוצה לומר, אחרי ההנגשה, אני רוצה לדבר על עוד סעיף אחד בסוגיית הנגישות – אני רוצה לומר מילה אחת על הבחינה הפסיכומטרית.

שי פירון: בדברים שהוא אמר עכשיו, אני רוצה לבטא איזושהי עמדה ערכית, לפני שאני אבטא גם עמדה פדגוגית או עמדה – אף-על-פי שאני יושב-ראש המל"ג, כרגע לא קיימנו דיון בסוגיה הזאת.

שי פירון: אבל קודם כול אומר אמירה מקדמית: ישראל היא המדינה היחידה בעולם שאחרי שסיימת י"ב כיתות ושירת שלוש שנים בצבא, אתה עדיין לא יכול להתקבל לאוניברסיטה, ובעצם דורשים ממך לבזבז עוד כשנה ולהוציא מכיסך בממוצע כ-10,000 שקלים נוספים, שזה שווה ערך לשנת לימוד, אם אנחנו מחשבים גם את עלות הקורס וגם את הבחינה וכו' וכו'; וחלק לא קטן מהתלמידים עושים יותר מבחינה אחת.

שי פירון: אני חושב שצריך להסדיר את העניין הזה.

שי פירון: לא יעלה על הדעת שתלמיד יסיים את כיתה י"ב ולא יהיו בידו כל הכלים האפשריים להתקבל לאוניברסיטה.

שי פירון: אני חושב שבפני ראשי האוניברסיטאות, בפנַי כיושב-ראש המל"ג ובפנַי כשר החינוך, עומדות שתי אפשרויות: אפשרות אחת היא למצוא מנגנון חלופי, ואפשרות שנייה היא להכניס את הבחינה הפסיכומטרית אל תוך תוכנית הלימודים, כחלק מחוק חינוך חינם.

גילה גמליאל: יפה מאוד, רעיון מעולה.

שי פירון: אבל אסור לנו ליצור מצב שבו ילד או ילדה יסיימו את מערכת החינוך, ואחר כך, אחרי השירות הצבאי – חלקם עוד היום, יש יותר ויותר צעירים, ואני מברך על כך, שעושים שנת שירות, הולכים למכינה, אחרי זה רוצים גם לעשות טיול; והצעירים האלה – – –

עיסאווי פריג': כבוד השר, במגזר, בתי-הספר – – –

שי פירון: עיסאווי, זה שאתה שכן שלי לא מתיר לך להפריע לי.

עיסאווי פריג': אני מצטער.

שי פירון: תודה, יקירי.

שי פירון: אני חושב שאנחנו צריכים לעצור את מריחת הזמן הזאת.

שי פירון: בסופו של דבר הם צריכים להתפרנס.

שי פירון: ואני אומר, גם אנחנו, ההורים, לא פעם כורעים תחת הנטל.

שי פירון: ולכן צריך למצוא דרך איך לחסוך את המשמעות הנוראית הזאת של בזבוז שנה מהחיים.

שי פירון: אם השתחררת מהצבא לא בתאריך המתאים כדי להספיק להתכונן לבחינה הפסיכומטרית, הפסדת שנה מהחיים.

שי פירון: אני חושב שמערכת החינוך צריכה למצוא את הדרך הראויה.

שי פירון: הצעתי את זה היום לראש הממשלה במסגרת המפגש עם התאחדות הסטודנטים שהיה לנו בבוקר.

שי פירון: אני חושב שאנחנו צריכים להירתם יחד למצוא דרך שתחסוך מצעירי ישראל את העניין הזה.

שי פירון: עוד מילה אחת בסוגיית הנגישות.

שי פירון: אני רוצה לציין את הסכומים האדירים שהמל"ג והוות"ת – בעיקר הוות"ת – מקצות לצורך מכינות קדם-אקדמיות: למעלה מ-37 מיליון שקלים, שתפקידם לאפשר, שוב, לתלמידים שלא זכו לסיים את התיכון עם תעודה מתאימה, עם קריטריונים מתאימים, להתקבל לאוניברסיטאות, וכן תקציבים רבים ונוספים לצורכי מלגות באופן כזה או אחר.

שי פירון: דיברנו על סולידריות חברתית.

שי פירון: חבר הכנסת טופורובסקי, השנה קרן הסיוע לסטודנטים עומדת, כפי שאתה יודע, על 100 מיליון שקלים.

שי פירון: מאידך, מלגות הפר"ח עומדות על סדר גודל של 112 מיליון שקלים.

שי פירון: אלה סכומים ראויים וחשובים, שבאמצעותם אנחנו רוצים לעודד את הסטודנטים לעשות כל שניתן כדי להשפיע, לתרום, לעורר ועוד כהנה וכהנה.

שי פירון: אני רוצה לומר עוד שני משפטים קצרים, ובכך לסיים.

שי פירון: אני מציע שכל הנתונים ייכנסו לפרוטוקול, שיוכלו לעיין בהם אחר כך.

שי פירון: חבל שאקריא אותם בפניכם.

שי פירון: לא אמנה אותם כרוכל, משתי סיבות.

שי פירון: הסיבה הראשונה: אלה הישגים חשובים מאוד, אבל הם לא שלי, הם של הקדנציה הקודמת.

שי פירון: צריך לשבח את שר הפנים, חבר הכנסת גדעון סער.

שי פירון: נעשתה פה עבודה ראויה, וצריך לברך את כל מי שפעל במהלך השנים האחרונות לייצר את תוכנית החומש: את ראשי הוות"ת והמל"ג, את התאחדות הסטודנטים, את שרי האוצר וכו' וכו', את יושבי-הראש הקודמים והנוכחיים, חבר כנסת שמולי.

שי פירון: את כולם צריך לברך ולתת להם את הקרדיט.

שי פירון: זה לא קרדיט שלי, אז לא נוח לי להתהדר במה שאיננו שלי, אז אני אדלג על כך.

שי פירון: אבל אני כן רוצה לומר שני דברים בעניין הזה.

שי פירון: הדבר הראשון – אני מצפה שאנחנו, כחברה, נעשה כל שניתן לבצר את המעמד הציבורי של הסטודנטים.

שי פירון: חבר הכנסת חיליק בר, ידידי, אני חושב שצריך לעשות כל שניתן כדי לטפל בסוגיית אותה נקודת זיכוי.

שי פירון: אנחנו צריכים לקיים, בתוך השמיכה המצומצמת והצרה ובתוך המציאות הכלכלית, שאתה מכיר אותה לא פחות טוב ממני – אנחנו יכולים להיות חלוקים בפתרונות, וזה בסדר גמור, אבל אין לי ספק שבחודשיים-שלושה שנותרו לנו עד לאישור התקציב, נצטרך לעשות כל מאמץ כדי למצוא חלופה ראויה שלא תפגע באחרים, שהרי לא הרווחנו משהו אם זה יעבור למקומות אחרים.

שי פירון: למצוא חלופה ראויה.

שי פירון: אבל אני חושב שציבור הסטודנטים הוא משימה מספיק קדושה כדי למצוא חלופה אחרת לנקודת הזיכוי הזאת.

שי פירון: אני לא אוהב להשתמש במילים "מאבק", "מלחמה" וכו', אבל אני בהחלט אפנה בצורה עניינית, יחד עם חברים נוספים, בבקשה לנסות למצוא חלופה ראויה לאותה נקודת זיכוי, כי אני חושב שבאמת סטודנטים, בעיקר כאלה שכבר נתנו מעצמם כל כך הרבה זמן למדינת ישראל, זכאים ולו להטבה הקלה הזאת כדי לסייע להם במהלך שנות לימודיהם.

יחיאל חיליק בר: אבל שייעשה מאמץ עד להגשת התקציב לבטל את הגזירה – – –

גילה גמליאל: כן.

שי פירון: אמרתי, ייעשה.

שי פירון: אמרתי דברים מאוד ברורים.

שי פירון: כן, כן, אלה הדברים שאמרתי.

שי פירון: אני לא שר האוצר, ואני לא אחראי לתקציב המדינה – – –

יחיאל חיליק בר: אני שמעתי שאתה מכיר אותו.

שי פירון: באופן כזה או אחר.

שי פירון: כן, כן, כנראה.

שי פירון: יש אומרים כך.

שי פירון: הדבר השני שאני רוצה לבקש מכולנו: אני רוצה לבקש מאגודת הסטודנטים לעשות כל שניתן כדי להמשיך את הפעילות החברתית שנגעתי בה.

שי פירון: לא להסתפק רק בפעילויות מחאתיות כאלה ואחרות – שהן חשובות, הן חשובות.

שי פירון: ופה אני רוצה לפנות לחברת הכנסת גלאון: ההתנגדות שלי להצעת החוק שלך לא נבעה – הסברתי את זה לחבר הכנסת טופורובסקי – לא נבעה מהעובדה שאני חושב שהדברים שאת אומרת אינם ראויים.

שי פירון: גם במקרה זה דברייך ראויים.

שי פירון: פשוט חוות הדעת, הן של המל"ג והן של משרד המשפטים, הייתה שאין צורך בחוק הזה, משום שהמציאות הקיימת מתירה מעגל נרחב של פעולות.

שי פירון: אם הטיעון הזה לא נכון, אין שום בעיה לערער על ההחלטה.

שי פירון: אני אשמח ללמוד אותה שוב ולגבש עמדה מתאימה.

שי פירון: זה לא אומר שאין גבולות מסוימים לחופש הביטוי בתוך האוניברסיטאות, זה לא אומר שהכול מותר.

שי פירון: בסך הכול, אוניברסיטאות צריכות להיות סוג של פרהסיה שבה כולם צריכים להרגיש בנוח.

שי פירון: צריכים לדון בשאלה הזאת לא באופן פוליטי אלא באופן ענייני.

שי פירון: ואכן, אם את סבורה – אם חבר הכנסת טופורובסקי, שגם הוא פנה אלי, סבור – שעמדת המל"ג ועמדת משרד המשפטים במקרה הזה הייתה לא מידתית, אני אשמח לשמוע את הערותיכם, ואם יש צורך אפילו אני אגיש את הערר לצורך הדיון הנוסף.

שי פירון: בואו נלמד את הסוגיה.

שי פירון: אני בכל אופן נקטתי את העמדה הזאת לנוכח עמדה מקצועית טהורה של המל"ג ושל משרד המשפטים.

שי פירון: הדבר האחרון שאני רוצה לומר: אני רוצה לברך את ראשי הסטודנטים ולאחל להם שרבים מהם יזכו לפקוד את הבית הזה לא רק כאורחים שפתחו להם את הדלת ואפשרו להם להיכנס; שבעתיד הלא-רחוק נראה על דוכן הנואמים שר חינוך שהיה יושב-ראש התאחדות הסטודנטים ועוד פעילי ציבור כאלה ואחרים.

שי פירון: איציק, אל תחייך.

שי פירון: יש גם את בועז פה, זה לא חייב להיות אתה.

גילה גמליאל: יש גם אותי פה.

שי פירון: יש גם את גילה, אתה יודע.

אילן גילאון: יש כמה – – –

שי פירון: יש כמה, נכון.

שי פירון: תדונו ביניכם.

איציק שמולי: נעשה רוטציה.

שי פירון: תעשו רוטציה, תסתדרו, בדיוק.

אילן גילאון: יש גם את מוחמד ברכה, הוא היה – – – הקמפוס.

שי פירון: אין בעיה.

שי פירון: יש גם, אמרתי לך, את אלוף הארץ בהדיפת כדור ברזל.

שי פירון: גם זאת אפשרות.

אילן גילאון: – – –

שי פירון: אז אני רוצה באמת לברך אתכם שתמשיכו לפעול בתוך השדה הציבורי, ואני מקווה באמת שיום הסטודנט לא יהיה אפיזודה אלא הוא יהיה סוג של מטען אנרגטי שתפקידו להפוך את כולנו שליחים של המשימה, שהיא קידום ההשכלה הגבוהה בישראל.

שי פירון: תודה רבה לכם.

גילה גמליאל: כבוד השר, אתה ממליץ להסתפק בדבריך?

שי פירון: אני ממליץ, אם אפשר, להסתפק בהודעתי.

גילה גמליאל: אוקיי.

שי פירון: אני חושב שאחרי שהיום דנו בוועדות, אין סיבה להחזיר את הדברים לוועדה, כי ניהלנו יום שלם דיונים בעניין.

שי פירון: אני ממליץ לחברי הכנסת לקבל את הודעתי.

גילה גמליאל: מישהו מהמציעים?

גילה גמליאל: בסדר גמור.

גילה גמליאל: הכנסת רושמת בפניה גם את דברי המציעים והמציעות – –

נסים זאב: – – –

גילה גמליאל: – – וגם את תשובת הממשלה של השר.

גילה גמליאל: אנחנו נעבור לחבר הכנסת רונן הופמן.

גילה גמליאל: יש לך בדיוק דקה מן הצד.

רונן הופמן: כן, אני ביקשתי בהזדמנות זו, ברוח הסיפה של דברי השר, להעיר הערה אישית ולהביע את התרגשותי מכך ששניים מבין חברי הכנסת הם סטודנטים שלי לשעבר – חבר הכנסת יוני שטבון וחברת הכנסת אורלי לוי; וסטודנטים נוספים נמנים עם העוזרים הפרלמנטריים והעוזרות הפרלמנטריות והיועצים של שרים.

רונן הופמן: תענוג לראות את זה.

רונן הופמן: אני מברך אותם ואני מברך את כלל הסטודנטים במדינה.

רונן הופמן: תודה.

גילה גמליאל: אנחנו מברכים אותך בהצלחה גם כן.

גילה גמליאל: חבר הכנסת מסעוד גנאים, גם לך יש דקה.

מסעוד גנאים: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, כבוד השר, גם אני מצטרף לברכות לסטודנטים.

מסעוד גנאים: אבל רציתי לנצל את ההזדמנות – מאחר, כבוד השר, שהסטודנט של היום היה התלמיד של אתמול, והתלמיד של היום הוא סטודנט של מחר, אז הדאגה לסטודנט, אני חושב, מתחילה בהיותו תלמיד.

מסעוד גנאים: לכן רציתי להעלות סוגיה: מאחר שכבוד השר התנדב היום לבקר בכמה מקומות שהוא שמע עליהם היום, אז אני ממליץ לו – חברת הכנסת גלאון – אני ממליץ לכבוד השר, אני ממליץ לכבוד השר רק לקפוץ ולבקר באזור בשם ואדי-נעם בנקב, באזור הנגב, בנגב.

מסעוד גנאים: יש שם בעיה של כל בתי-הספר במה שמכונה כפרים בלתי מוכרים.

מסעוד גנאים: כבוד השר, שם יש בתי-ספר שאין אליהם גישה.

מסעוד גנאים: הכבישים, הגישה מאוד קשה ולא מתאימה לא לתלמידים ולא למורים.

מסעוד גנאים: שם מביאים מים במכלי מים שאפילו משרד הבריאות לא מפקח עליהם.

מסעוד גנאים: ושם מועלית שאלה, היא מאוד חינוכית, כבוד השר.

מסעוד גנאים: אה, כבוד השר אינו אתי – בסדר.

מסעוד גנאים: לא, רציתי לסיים: האם מקום לא מוכר, האם אי-הכרה במקום תגרום אוטומטית שלא להכיר בזכויותיהם הבסיסיות של בני-אדם שם?

מסעוד גנאים: אני ממליץ לך בחום לבקר שם.

מסעוד גנאים: תודה.

גילה גמליאל: אני מודה לך.

גילה גמליאל: אין הצבעה.

נסים זאב: – – – מה אתה רוצה מהשר?

גילה גמליאל: הסתיים הנושא של ציון יום הסטודנט.

גילה גמליאל: באמת שיהיה לכל הסטודנטים והסטודנטיות בישראל יום סטודנט שמח.

נסים זאב: – – – אתה לא יכול לתת לגיטימציה למקום שהוא בלי רישיון.

מסעוד גנאים: אבל התלמידים שם הם בני-אדם.

נסים זאב: – – – הם קובעים עובדות, הם מקימים כפרים בלי רישיון – – – תשתיות.

גילה גמליאל: אני רוצה להזמין את חבר הכנסת צחי הנגבי, יושב-ראש ועדת הכנסת, על מנת להציג את ההודעה מטעם הוועדה.

גילה גמליאל: עוד יו"ר התאחדות סטודנטים לשעבר בציון יום הסטודנט שהתקיים כאן.

): גברתי היושבת-ראש, זו לי זכות לראותך לראשונה; אני בטוח שהיית פה גם קודם, אבל אני לא זכיתי לראותך יושבת ומנהלת את הישיבות.

גילה גמליאל: כן.

): זו הפעם הראשונה?

גילה גמליאל: לא.

): אז באמת בהצלחה.

): אני מקווה לראותך בשולחן הזה בקרוב, בשולחן הממשלה.

קריאה: תוך שנה, תוך שנה.

): בקרוב.

גילה גמליאל: כבר פחות.

נסים זאב: – – –

): גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני מודיע בזאת על חילופי אישים בוועדת החינוך, התרבות והספורט, מטעם סיעת הליכוד – ישראל ביתנו:

): במקום חבר הכנסת משה זלמן פייגלין יכהן חבר הכנסת יריב לוין.

): תודה.

גילה גמליאל: אוקיי, הסתיימה ההודעה.

גילה גמליאל: מסיבות סיום ראוותניות בבתי-הספר – לעשירים בלבד

גילה גמליאל: אנחנו נעבור לנושא הבא: מסיבות סיום ראוותניות בבתי-הספר – לעשירים בלבד, הצעה לסדר-היום מס' 330 של חבר הכנסת אברהם מיכאלי.

גילה גמליאל: עומדות לרשותך עשר דקות.

אברהם מיכאלי: גברתי היושבת-ראש, גם אני מברך אותך, כי אני פעם ראשונה עולה יחד אתך.

גילה גמליאל: כן.

אברהם מיכאלי: אז אני מברך אותך.

אברהם מיכאלי: אבל אני מאחל לך שלפני תום השנה תתחלפי בתפקיד הזה למשהו שאת רוצה יותר.

גילה גמליאל: תודה.

אברהם מיכאלי: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אדוני השר, אני מעלה סוגיה שהיא ידועה ומוכרת והרבה מאוד הורים מתמודדים אתה כל שנה.

אברהם מיכאלי: מגיע סוף השנה, סוף שנת הלימודים, ומתחילים המתחים בין הילדים להורים לגבי המסיבה שהתלמידים או בית-הספר קבעו, ואז יש הוצאות לאותן מסיבות.

אברהם מיכאלי: מדובר פה במסיבות שההוצאות עליהן הן סטייל אמריקני: להגיע למסיבות האלה בבגדים מפוארים, הן לבנים והן לבנות, ולהגיע ברכבים מפוארים.

אברהם מיכאלי: כל בית-ספר מנסה כנראה להתחרות בתחרות השלילית הזאת; אני חושב, עוד מעט נפתח את הדיון בעניין הזה.

אברהם מיכאלי: כל בית-ספר פשוט מאוד מחליט, יחד עם התלמידים, בלחץ של התלמידים, חלק מהם, שהמסיבה המפוארת הזאת הולכת להיות כחגיגת סוף שנת הלימודים, ואז נכנסים לאותן דילמות של הורים שאין להם.

אברהם מיכאלי: איך יכולים לסרב לאותו ילד או לאותה ילדה ולא לקנות לה את השמלה המפוארת, או לאותו בן לקנות את הבגדים המיוחדים?

אברהם מיכאלי: ומעבר לזה יש הוצאות.

אברהם מיכאלי: אגב, זה חוצה מגזרים.

אברהם מיכאלי: זה חוצה מגזרים, הן בממלכתי הרגיל, הן בממלכתי-דתי.

אברהם מיכאלי: ואני מכיר את זה מהעבר, ואני יודע כמה הדברים האלה קורים כתופעה.

אברהם מיכאלי: והתופעה הזאת מעוררת בעיה כל שנה.

אברהם מיכאלי: ויש שיטת העדר, שכולם הולכים לאותן מסיבות, ולצאת לדבר נגד לא נעים להם, גם בשביל לא לבייש את הילד או את הילדה, וגם לא רוצים להילחם בתופעה שהיא כביכול תופעה חברתית.

אברהם מיכאלי: אני מברך את שר החינוך.

אברהם מיכאלי: הוא יצא ופתח את הסוגיה הזאת השנה לדיון – אני מבין, אדוני השר, שהיית באיזושהי מועצת תלמידים, אני הבנתי שהופעת שם; ולאחר מכן בשיטה המפורסמת שלכם, בפייסבוק.

אברהם מיכאלי: ואני חושב שפה, אדוני השר, המקום לדון בזה, במליאת הכנסת.

אברהם מיכאלי: ולכן ביקשנו להעלות את זה כהצעה לסדר-היום רגילה, כי מדובר פה בסוגיה חינוכית עקרונית, ואנחנו כמערכת ממשלתית, מדינה, מערכת החינוך, צריכים לשים אותה על סדר-היום ולהתמודד אתה פעם אחת.

אברהם מיכאלי: מצד אחד, אני יודע שהדורות משתנים ואני יודע שהתלמידים, מה לעשות – הן בבגדים, שאין היום לבוש אחיד בבית-הספר; היום התלמידים מתחרים אחד עם השני באיזה פירמה, באיזה בגדים הכי יוקרתיים הם יבואו לבית-הספר, ואז ההורים שוב גם שם נאלצים.

אברהם מיכאלי: למי שאין, מה יעשה עם אותה דרישה של ילד, ילדה, שלומד באותו בית-ספר שהחברים או החברות באים בבגדים מפוארים, והם דורשים?

אברהם מיכאלי: ואז במחלוקת בין ההורים לילדים, במקרים האלה מגיעים לפעמים למצבים לא נעימים.

אברהם מיכאלי: ואז, בגדים זה אחד, והתחרות הגלויה והסמויה בין הילדים, זה גורם לפגם חברתי, לפערים חברתיים, שהם בעצם בסוף מתבטאים אולי בתחושה של ההורים שכביכול אין להם לתת כל השנה, אז אולי למסיבת הסיום כן לתת.

אברהם מיכאלי: וגם יש הורים שלמסיבת הסיום הזאת אין להם.

אברהם מיכאלי: מדובר פה בתופעה שהיא בעיני מגונה, ובעצם צריך לשים את זה לדיון ציבורי, הן בתוך ועדי ההורים של בית-הספר והן כציבור, שצריך לדבר על זה שבית-הספר זה לא מקום לקיום מסיבות ראוותניות.

אברהם מיכאלי: אני חושב שיש לילדים את העמדה שלהם.

אברהם מיכאלי: ואני לא אומר לא לשמוע את הילדים.

אברהם מיכאלי: אגב, יש מחלוקת לפי מה שאני מכיר, והרבה מאוד מאתנו שמעו, אם תשאל ילד, אפילו שהוא גדל בכפר-שמריהו הוא לא תמיד חושב שהמסיבה הראוותנית הזאת היא חינוכית.

אברהם מיכאלי: הילד יכול להגיד לך שצריך לעשות משהו והמשהו הזה צריך להיות מאוזן.

אברהם מיכאלי: אבל ודאי שזאת לא הדעה היחידה.

אברהם מיכאלי: יש דעות אחרות.

אברהם מיכאלי: יש כאלה שאומרים: זו הזדמנות שלנו, אנחנו מסיימים את בית-הספר, ובית-הספר, צריך להשאיר את הרושם שלנו מהסיום.

אברהם מיכאלי: ואז אותו נשף שהוא אפילו יוקרתי בעיניהם, הם לא מבינים שלאחר מכן הם נשארים עם תחושת ריקנות, כי לא תמיד נשארים עם תחושות שעשו באמת משהו חיובי.

אברהם מיכאלי: אגב, אני לא רוצה להגיד את זה על כלל בתי-הספר, אבל לצערנו מגיעים שם גם להשתוללות ולהוללות ולשכרות, במסיבות האלה, והרבה פעמים, לצערנו, המשטרה מתערבת.

אברהם מיכאלי: מסיבת סיום חגיגית – המשטרה מתערבת.

אברהם מיכאלי: אני שמעתי מרבנים שבישיבות התיכוניות גם קיימו מסיבות כאלה.

אברהם מיכאלי: רבנים אמרו לי: לצערנו, היום הדור זה לא אותו דור שלפני 30–40 שנה.

אברהם מיכאלי: היום ילדים גם במסיבות הסיום האלה מאבדים את הראש, במובן זה שהם שוכחים בסוף למה מסיבת הסיום הזאת נועדה.

אברהם מיכאלי: היא לא נועדה להשאיר חותם, כמו שאני חושב שצריך להשאיר באיזה תוכנית חינוכית בבית-הספר, אלא גם להביע את התסכול שלהם על משהו, ואז מחו נגד הרבנים ומחו נגד ראשי ישיבה שלימדו אותם, וזה לא דבר חינוכי.

אברהם מיכאלי: אני חושב, אדוני השר, פתחת דיון שצריך להמשיך ולנהל אותו יחד עם ההורים, יחד עם מועצת ההורים, יחד עם מועצת התלמידים, שנוכל לבוא ולהגיד להם בצורה גלויה: רבותי, בית-הספר הוא לא מקום של הוללות, בית-הספר הוא לא מקום לעשות מסיבות פאר.

אברהם מיכאלי: בתי-הספר שאנחנו מאמינים בהם צריכים לחנך אותם לדרך ארץ, לחנך אותם להתנהגות של המשך הדרך.

אברהם מיכאלי: אנחנו יודעים את אמרות חז"ל הידועות בעניין הזה, אמרות של החפץ-חיים, שאנחנו אולי לא רגילים לצטט את זה הרבה פעמים בכנסת, אבל "מי האיש החפץ חיים".

אברהם מיכאלי: כשהחפץ-חיים לימד את התלמידים שלו הוא רצה להחדיר בהם את אותה אמונה שלא חוכמה להיות בבית-הספר בצורה הראויה, להתנהג, אלא כשאתה יוצא החוצה מבית-הספר, איזה ערכים אתה לוקח מבית-הספר.

אברהם מיכאלי: אז את כל הדברים האלה, לצערנו היום במערכת לא כל כך לומדים אותם, כי במערכת לא לומדים היום הרבה דברים.

אברהם מיכאלי: גם מה שלמדו לפני 30 שנה – תושב"ע; היום גם תושב"ע כבר לא מלמדים.

אברהם מיכאלי: ואת הדברים האלה – אני לא מכריח כל אחד מה ללמוד, אבל צריך לבוא ולתת קו חינוכי מטעם משרד החינוך, מטעם מועצת ההורים.

אברהם מיכאלי: מה, בושה להורים היום לבוא ולהתערב בתוכן של מסיבות סיום, שבעיני לא רק שהן לא חינוכיות, אלא זה גורם גם להורים הוצאות כבדות?

אברהם מיכאלי: אני לא מתייחס כרגע לכל ההוצאות שיש לצערנו היום במערכת שנקראת, so called, "חינוך חובה".

אברהם מיכאלי: החינוך חובה הזה לצערנו היום עולה הרבה מאוד כסף.

אברהם מיכאלי: הרבה מאוד כסף, הן בבתי-הספר שהם בתי-ספר אקסטרניים יומיומיים, ואני כבר לא מדבר על ישיבות תיכוניות, ששם שכר הלימוד כל כך גבוה היום.

אברהם מיכאלי: היום קיימנו פה דיון על יום הסטודנט – זה עובר את שכר הלימוד של הסטודנטים באוניברסיטאות.

אברהם מיכאלי: כל הדברים האלה מוסיפים כובד בלתי נסבל על ההורים.

אברהם מיכאלי: והכובד הזה יוצר חיכוך בין ההורים לילדים, ואז הילדים מרגישים כל הזמן שהם מקופחים, כי להם אין, ומכיוון שלהם אין, הם ילדים פחות טובים או פחות קיבלו מההורים שלהם, והדבר הזה הוא כדור שלג – כדור שלג שאני חושב, אדוני השר, שנפלה בידך היום הזדמנות להרים את הדגל הזה.

אברהם מיכאלי: ומכיוון שהתבטאת – אני הבנתי, ואם לא, אתה תגיב על זה, שאתה מתנגד לתופעה הזאת, אבל עם זאת, אולי אתה שוקל אם להתערב או לא.

אברהם מיכאלי: אני חושב שאנחנו כן צריכים, כאנשי ציבור וככנסת, לבוא ולהציב סטנדרטים מה מותר ומה אסור במסגרת של חינוך, במסגרת של חינוך ציבורי.

אברהם מיכאלי: אני כרגע לא אגיד לכולם להתנהג באותם סטנדרטים שאולי בחוגים כאלה או אחרים כל אחד נוהג, אבל לפחות לבוא ולדרוש דברים של צניעות במובן הכלכלי.

אברהם מיכאלי: אני כבר לא מדבר על צניעות במובן של הפקרות, הוללות ושכרות, כמו שאמרנו, אלא לבוא ולהציב את הרף המינימלי, כמו שיש אגרת הורים שהמדינה מתערבת.

אברהם מיכאלי: אנחנו ככנסת קובעים פה בוועדת החינוך כמה אגרות מותר לגבות בבית-הספר לצורך לימוד.

אברהם מיכאלי: לבוא לגבי מסיבות ולא להתערב?

אברהם מיכאלי: מדובר פה, גברתי, במסיבות שהילדים מביאים לסוף שנת הלימודים כמעט 1,000 שקל.

אברהם מיכאלי: כמעט 1,000 שקל.

אברהם מיכאלי: ויש ילדות – שמעתי עדויות שילדה מוציאה על שמלה 2,000 שקל.

אברהם מיכאלי: מאיפה להורים שלה יהיה כסף לקנות את השמלה ב-2,000 שקל?

אברהם מיכאלי: אבל מכיוון שיש לחץ והרבה הורים לצערנו לא יכולים לעמוד כנראה בלחץ הזה, הם נאלצים בגלל לחץ חברתי לבוא ולספק לילדים את התענוגות האלה.

אברהם מיכאלי: מכיוון שיש פה היבט חינוכי שאמור לעצב את דמותו של התלמיד, וזה מקרין גם על המשך הדרך שלהם, אדוני השר, אנחנו צריכים כן להתערב וכן לעשות מזה דיון אמיתי, לשבת במקום שאנחנו נחליט ככנסת איפה נעשה את זה, ואז ליתן את זה כמורה דרך לכל התלמידים.

אברהם מיכאלי: תודה.

גילה גמליאל: אני מודה לחבר הכנסת אברהם מיכאלי.

גילה גמליאל: יעלה כבוד שר החינוך שי פירון להשיב בשם הממשלה.

שי פירון: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, חבר הכנסת מיכאלי, אני מודה שהתלבטתי אם לעלות ולהשיב, כי חשבתי שראוי שהדברים יישמעו כפי שהם, כי אני מסכים לכל מילה ואין לי מה להוסיף.

שי פירון: אני מקבל גם את הבקשה לקיים דיון ציבורי מקיף יותר בעניין הזה, ואני סבור שהסוגיה הזאת היא תמרור אזהרה משמעותי מאוד.

שי פירון: אבל חשוב לדעת שלא הכול – אני אגיד את זה אחרת, יפה דייקת.

שי פירון: הסוגיה של מקומם של ההורים והאחריות ההורית – לא הכול הוא באחריות המדינה.

שי פירון: גם להורים יש אחריות גדולה מאוד, ובסוגיה הזאת בוודאי, כשרוב הדברים לא נעשים במסגרת בית-הספר אלא אחרי הסיום.

שי פירון: אני חושב שיש כאן בעיה גדולה.

שי פירון: אני מקבל את הערתך.

שי פירון: אני אמצא את הדרך הראויה והנכונה כדי להמשיך ולא להרפות, כדי שהדיון הציבורי הזה יתקיים במלוא עוזו, ואני גם אחשוב, אשקול ואתייעץ בחברי חברי הכנסת בדרכים הראויות – אם יש צורך לתקן תקנות כאלה ואחרות שתסייענה לייצר אטמוספירה ראויה, אווירה ראויה, כדי לשנות את זה.

גילה גמליאל: כבוד השר, השאלה, אם אתה מציע דיון במליאה – – –

שי פירון: אני מציע להעביר את זה לוועדת החינוך, לדיון בוועדת החינוך.

גילה גמליאל: בהחלט יהיה דיון.

שי פירון: תודה רבה.

גילה גמליאל: המציע מקבל את התשובה של השר לגבי ועדת החינוך, אז נעבור להצבעה.

גילה גמליאל: מי שמצביע בעד, זה אומר שאנחנו בעד העברת ההצעה לסדר-היום לדיון בוועדת החינוך.

גילה גמליאל: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 11 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

גילה גמליאל: 11 בעד, אין מתנגדים, ועל כן ההצעה לסדר-היום תעבור לדיון בוועדת החינוך.

גילה גמליאל: אנחנו נעבור להודעה של סגן מזכירת הכנסת.

נאזם בדר: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם בדבר הודעת יושב-ראש ועדת הכנסת בעניין המלצת הוועדה הציבורית לקביעת שכר ותשלומים אחרים לחברי הכנסת בנושא: עוזר פרלמנטרי נוסף ליושבי-ראש הוועדות הקבועות.

נאזם בדר: תודה.

גילה גמליאל: תם סדר-היום.

גילה גמליאל: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, י"ג בסיוון התשע"ג, 22 במאי 2013, בשעה 11:00.

גילה גמליאל: ישיבה זו ננעלה.

גילה גמליאל: תודה.