ישיבת מליאה, כנסת 19, פרוטוקול מספר 29, 2013-05-20 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום י"א בסיוון התשע"ג, 20 במאי 2013 למניינם.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו כרגיל בימי שני נפתח בהצעות אי-אמון של מספר סיעות, אבל לפני זה, חברי הכנסת, אני לא חושב שנוכל להתעלם מן האירוע הקשה שחווינו, אירוע דמים שהתרחש אחר-הצהריים בבאר-שבע, שבמהלכו קופחו חייהם של ארבעה אזרחים חפים מפשע.

יולי יואל אדלשטיין: בן רגע נגזר על משפחותיהם לדאוב ולכאוב עד יומן האחרון.

יולי יואל אדלשטיין: אני מבקש להביע בשמי ובשם הכנסת את תנחומינו הכנים למשפחות ההרוגים ולעיר באר-שבע כולה, לאחל החלמה מהירה לפצועים ולקרוא לכולנו לאחדות ולאי-אלימות ולהתנהגות שלא תביא חס ושלום לאירועים נוספים מסוג זה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לסעיף הראשון בסדר-היום – הודעה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק הפחתת הגירעון והגבלת ההוצאה התקציבית (תיקון מס' 13) (שיעור הגירעון בשנות התקציב 2013 ו-2014 וסכום ההוצאה הממשלתית בשנת התקציב 2013), התשע"ג–2013.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק הדיינים (תיקון מס' 26) (ייצוג הולם לנשים בוועדה לבחירת דיינים), התשע"ג–2013, של חברות הכנסת שולי מועלם-רפאלי, עליזה לביא וזהבה גלאון וקבוצת חברי הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: לדיון מוקדם: החל בהצעת חוק פ/1240/19 וכלה בהצעת חוק פ/1263/19 – הצעת חוק לתיקון פקודת המשטרה (התאגדות שוטרים), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת שלי יחימוביץ, דוד אזולאי, חיים כץ ומיקי רוזנטל; הצעת חוק לניהול תיקים אישיים של עובדים, התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת קארין אלהרר, יריב לוין, עדי קול ואורלי לוי אבקסיס; הצעת חוק לתיקון פקודת הסמים המסוכנים (טיפול באמצעות סם הקנבוס), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת משה זלמן פייגלין, תמר זנדברג, חיים כץ, אמנון כהן, אלעזר שטרן, דב חנין ואורית סטרוק; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – דמי לידה לעובד שבת-זוגו אינה מסוגלת לטפל בילד מחמת נכות או מחלה), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת קארין אלהרר, חיים כץ, עדי קול ואילן גילאון; הצעת חוק הרשות לפיתוח הנגב (תיקון – ביטול תיקון מס' 4), התשע"ג–2013, מאת חברת הכנסת חנין זועבי; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – גמלת ניידות לנכה המאושפז במוסד), התשע"ג–2013, מאת חבר הכנסת אמנון כהן; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – זכאות עובדי בית-חולים לקבלת שירותי רפואה במקום עבודתם), התשע"ג–2013, מאת חברת הכנסת שלי יחימוביץ; הצעת חוק היטל על דירת מגורים ריקה באזור היצע דירות מגורים נמוך, התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת איתן כבל, דב חנין, מיקי רוזנטל, ניצן הורוביץ, איציק שמולי ועמר בר-לב; הצעת חוק להגדלת שיעור ההשתתפות בכוח העבודה ולצמצום פערים חברתיים (מס הכנסה שלילי) (תיקון – שינוי הגדרת עובד), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת חנין זועבי, באסל גטאס וג'מאל זחאלקה; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – שקיפות דיוני ועדות מקומיות לתכנון ובנייה), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת דוד אזולאי, יעקב מרגי, נסים זאב, יצחק וקנין ויצחק כהן; הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (חובת דיווח של הוועדה לענייני ביקורת), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת חנין זועבי, ג'מאל זחאלקה ובאסל גטאס; הצעת חוק הרשויות המקומיות (בחירות) (תיקון – הכללת מועמד בפנקס הבוחרים), התשע"ג–2013, מאת חבר הכנסת דוד אזולאי; הצעת חוק הרשויות המקומיות (בחירות) (תיקון – שינוי מועד הבחירות הכלליות), התשע"ג–2013,

ירדנה מלר-הורוביץ: מאת חברי הכנסת דוד אזולאי, יעקב מרגי, נסים זאב, משולם נהרי, יצחק וקנין ויצחק כהן; הצעת חוק הרשויות המקומיות (בחירת ראש הרשות וסגניו וכהונתם) (תיקון – מינוי, האצלה, ביטול והעברה מכהונה של סגן ראש הרשות), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת דוד אזולאי, יעקב מרגי, נסים זאב, יצחק וקנין ויצחק כהן; הצעת חוק מיסוי מקרקעין (שבח ורכישה) (תיקון – ייצוג נישום על-ידי רואה-חשבון), התשע"ג–2013, מאת חבר הכנסת מאיר שטרית; הצעת חוק תרופות חינם לניצולי שואה (תיקוני חקיקה), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת דב חנין, אלעזר שטרן, יפעת קריב, דב ליפמן, שולי מועלם-רפאלי, קארין אלהרר, שמעון אוחיון, משה זלמן פייגלין, פנינה תמנו-שטה, עדי קול, אברהם מיכאלי ומיכל רוזין; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – קבלת מענק במקרה פטירה), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת דוד אזולאי, יעקב מרגי, נסים זאב, משולם נהרי, יצחק וקנין ויצחק כהן; הצעת חוק חופשה שנתית (תיקון – חופשה לרגל נישואין), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת דוד אזולאי, יעקב מרגי, נסים זאב, יצחק וקנין ויצחק כהן; הצעת חוק הסיוע לנפגעי הירי ב"בר נוער", התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת קארין אלהרר, פנינה תמנו-שטה, אורלי לוי אבקסיס, ניצן הורוביץ, דב חנין, יצחק הרצוג, מירי רגב, סתיו שפיר, אילן גילאון, נחמן שי, אבישי ברוורמן, מיכל רוזין, תמר זנדברג, דוד צור, זהבה גלאון, שלי יחימוביץ, שמעון סולומון, איציק שמולי ומיכל בירן וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק להנצחת זכרו ומורשתו של הצדיק המקובל הרב ישראל אבוחצירא (הבבא סאלי) זצוק"ל, התשע"ג–2013, מאת חבר הכנסת דוד אזולאי; הצעת חוק הרבנות הראשית (תיקון – ביטול הגבלת גיל מרבי למועמד לרב ראשי וביטול הגבלת ההתמודדות על רב מכהן), התשע"ג–2013, מאת חבר הכנסת זבולון קלפה; הצעת חוק מס ערך מוסף (תיקון – פטור ממס על מתן שירותי בנייה לצורך הוספת מרחב מוגן ומרחב מוגן דירתי), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת יעקב אשר, משה גפני ואורי מקלב; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – ייצוג הוועדה המקומית),

ירדנה מלר-הורוביץ: התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת אורי מקלב, משה גפני, יעקב אשר ויריב לוין; הצעת חוק לתיקון פקודת המסים (גבייה) (צירוף שובר לדרישת תשלום), התשע"ג–2013, מאת חבר הכנסת חיים כץ.

ירדנה מלר-הורוביץ: נוסח מתוקן להצעת חוק הבחירות לכנסת (תיקון – הצבעת סטודנטים), התשע"ג–2013; פ/1157/19.

ירדנה מלר-הורוביץ: הסכם בין ממשלת מדינת ישראל לבין ממשלת הרפובליקה הסוציאליסטית של וייטנאם בדבר הובלה ימית.

ירדנה מלר-הורוביץ: החלטת ועדת הכנסת על שינוי במועד סיום כנס הקיץ של המושב הראשון ומועדי המושב השני של הכנסת התשע-עשרה.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: 1.

יולי יואל אדלשטיין: ממשלה אנטי-חברתית המכבידה ידה על המעמד הבינוני והציבור העני בישראל;

יולי יואל אדלשטיין: 3.

יולי יואל אדלשטיין: קיצוצים דרקוניים וחסרי חמלה שיפגעו בשכבות הביניים הנרמסות ובדלי העם הנאנקים;

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הצעת האי-אמון הראשונה היא מטעם סיעת העבודה – ממשלה אנטי-חברתית המכבידה ידה על המעמד הבינוני והציבור העני בישראל.

יולי יואל אדלשטיין: המועמדת להרכיב את הממשלה היא חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

יולי יואל אדלשטיין: ינמק את ההצעה חבר הכנסת נחמן שי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: עד עשר דקות לרשותך.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי חברי הכנסת, בראשית דברי אני רוצה להצטרף למילים החשובות, החמות והיפות שנתת, אדוני היושב-ראש, לתושבי באר-שבע, למשפחות ההרוגים, ההרוגות.

נחמן שי: אנחנו תמיד יודעים שאנחנו חיים בסביבה אלימה, אבל אף פעם אנחנו לא יכולים לתאר לעצמנו איך האלימות הזאת מתפוצצת ומה קורה בה, ואני גם מקווה שיבדקו בדיוק מה קרה שם ונדע.

נחמן שי: ושוב, אני שולח יחד אתך תנחומים לכל הנפגעים ולכל המשפחות.

נחמן שי: תודה.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני דווקא שמח ששר הביטחון בתורנות עכשיו כי רציתי לדבר על ענייני ביטחון, או על משהו מתחום הביטחון, ואני מניח שרב-אלוף בוגי יעלון זוכר היטב.

נחמן שי: זה קשור היטב לסוגיות הכלכליות שעומדות היום לפנינו.

נחמן שי: אני רוצה להתייחס למלחמת יום הכיפורים, שעיצבה את עולמם של רבים מאתנו, גם את עולמי שלי.

נחמן שי: יכול להיות שבכנסת הזאת כבר יש רבים שלא זוכרים, אבל יש משהו שצריך ללמוד מהמלחמות וממבחני העבר, לא רק לתחום הצבאי, אלא גם לתחומי חיים אחרים, ואני בטוח ששר הביטחון משנן את זה לפניו, כי זו הייתה מלחמה של מחדל מודיעיני, כשהיה מידע לפני מקבלי ההחלטות והם דחו אותו בצורה כזאת או אחרת מפני שהוא לא התיישב עם איזה קונספציה מסוימת שהייתה להם.

נחמן שי: והיו בודדים, אחד מהם היה סגן צעיר בשם בנימין סימן-טוב, שדפק על הדלת ורצה להגיד משהו ורצה שישמעו אותו, ולא שמעו אותו, ואנחנו יודעים מה הייתה התוצאה; היה אסון גדול שהשפיע השפעה גדולה על מדינת ישראל מאז ועד היום.

נחמן שי: אחר כך, כשקמה ועדת החקירה, היא הכריזה שהיה מדובר בכשל מערכתי.

נחמן שי: לא רק מערכת המודיעין כשלה, גם מערכות אחרות כשלו ולא ידעו לעמוד באותו רגע מכריע ולמלא את תפקידן.

נחמן שי: אני אומר את זה לא כי אני מתגעגע לימים האלה, כי לא רק שמערכת הביטחון למדה מאז איך לנהוג והשתפרה ללא ספק, אלא כי היא שילמה מחיר כבד.

נחמן שי: האנשים שהובילו את מערכת הביטחון שילמו מחיר כבד, גם האנשים הפוליטיים וגם ממלאי התפקידים הבכירים, והם הלכו לביתם והם איבדו את תפקידיהם והם איבדו את עולמם באותה עת, והייתה תחושה שיש עונש.

נחמן שי: יש דין ויש דיין, למרות שדיין עצמו לא הלך לביתו באותה עת, אלא במועד מאוחר יותר, אבל עולמו חרב עליו.

נחמן שי: ולמה אני נזכר בזה בכלל עכשיו?

נחמן שי: לא כי אני רוצה לעסוק בהיסטוריה, ואני מאמין שהיא לא תחזור, בוודאי לא כך, אלא מפני שאני חושב שמה שקרה לתקציב המדינה הוא גם כן מעין יום-כיפור כלכלי כזה.

נחמן שי: מה שקרה בשלהי השנה שעברה ושהלך והתפתח לממדים קטסטרופליים היה יום-כיפור כלכלי.

נחמן שי: איך נוצר בתקציב המדינה "חור שחור", כך אנחנו אוהבים לומר, של 40 מיליארד שקל ואיש לא ראה ואיש לא ידע ואיש לא דיבר?

נחמן שי: אני רוצה לדעת איפה סגן בנימין סימן-טוב של משרד האוצר, איפה אותם פקידים – אני תכף אדבר על מקבלי החלטות – אותם פקידים במשרד האוצר שמסתכלים כל יום על חשבון ההוצאות וההכנסות של מדינת ישראל, כמו שהפקיד בבנק שלנו מסתכל, והם רואים שנכנס פחות ויוצא יותר.

נחמן שי: הם רואים את זה, והם רואים שזה הולך ומתפתח, הפער הזה, ומדוע הם לא עוצרים?

נחמן שי: אין שום צדיק בסדום?

נחמן שי: אין אף אחד שאומר: רק רגע?

נחמן שי: היה.

נחמן שי: מסתבר שהיה עובד מדינה, עובד אוצר בשם אייל אפשטיין, שכן קפץ והצביע בסוף השנה שעברה על גירעון גדול מאוד שצומח בתקציב המדינה.

נחמן שי: מה קרה אתו?

נחמן שי: הדיחו אותו מהתפקיד.

נחמן שי: זאת אומרת, ירו בשליח, שזו שיטה שוודאי היושב-ראש זוכר.

נחמן שי: יש שיטה כזאת, גם כי אתה לא רוצה לשמוע את הבשורה – בואו ניפטר מהשליח.

נחמן שי: הדיחו אותו מהתפקיד.

נחמן שי: אחר כך היה רעש ציבורי גדול, החזירו אותו.

נחמן שי: אגב, היום או אתמול שמעתי שהוא החליט ללכת בכל זאת, אולי הוא כבר יודע איפה הוא מצא את עצמו.

נחמן שי: אבל היה מישהו שאמר והיו רבים שידעו ושתקו, שידעו והבינו שמדינת ישראל עומדת בפני אסון כלכלי ולא רצו להתמודד אתו, וחשבו שזה מקלקל להם משהו – אולי איזה ערב בחירות, אולי זה מקלקל את התזה שאפשר תקציב דו-שנתי ולא תקציב שנתי, אולי תצטרכו לקחת משהו טוב שנתנו לאנשים – ונהדר לתת, אני גם רוצה לתת כל הזמן, אבל אתה יכול לתת רק כשיש לך מה לתת.

נחמן שי: כשאין לך מה לתת, אתה נותן ממה שאין לך, ואם אתה לא משלם את זה, אז הדורות הבאים משלמים.

נחמן שי: כל זה עבר בשקט.

נחמן שי: כל זה לא היה ולא נברא עד שהבועה הזאת התפוצצה עכשיו אחרי הבחירות.

נחמן שי: פתאום התברר לנו שחיינו בשיכרון חושים.

נחמן שי: אבל לא רק הפקידים אחראים לכך.

נחמן שי: איפה כל שומרי הסף?

נחמן שי: איפה היה בנק ישראל, שעוקב אחר ההתנהלות של תקציב המדינה ויודע להצביע על סטיות ממנו ושומר עלינו?

נחמן שי: איפה היה מבקר המדינה?

נחמן שי: הוא לא צריך לחכות שיפנו אליו, מותר לו לבדוק בעצמו התנהלות מהסוג הזה.

נחמן שי: איפה היו חברי הממשלה?

נחמן שי: איפה היה ראש הממשלה?

נחמן שי: כולם רצו לחיות בתוך החלום הזה ולתת לדברים להתנהל.

נחמן שי: עכשיו, כשבאים לתקן את זה – אני חושב שרוצים לתקן את זה.

נחמן שי: אני מאמין בכנות רצונם של האנשים שרוצים לתקן את זה.

נחמן שי: הם מתחילים מהנקודה הנמוכה ביותר, והכי קשה לצאת משם עכשיו.

נחמן שי: אי-אפשר, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לעבור על זה לסדר.

נחמן שי: אי-אפשר לטעון שזה לא היה.

נחמן שי: אי-אפשר לומר שאין מישהו שלא ידע.

נחמן שי: אני רוצה שתקום ועדת חקירה ממלכתית.

נחמן שי: זאת לא המצאה.

נחמן שי: קמה ועדת חקירה ממלכתית אחרי מלחמת יום הכיפורים; אני חוזר לדוגמה שלי.

נחמן שי: קמו ועדות חקירה ממלכתיות בכמה וכמה עניינים, בעיקר בתחום הביטחון.

נחמן שי: אנשים שילמו מחיר כבד על טעויות שהם עשו והבינו שהאחריות היא משמעותית.

נחמן שי: אתה לא אחראי סתם.

נחמן שי: אתה אחראי – מקבל אולי צל"ש כשאתה עושה את העבודה שלך כהלכה, אבל אתה גם מקבל טר"ש כשאתה עושה את העבודה שלך שלא כהלכה.

נחמן שי: במקרים מסוימים אתה מאבד גם את הטר"ש שלך.

נחמן שי: אז יש איזה שכר ועונש.

נחמן שי: אני רוצה לדעת, אנחנו רוצים לדעת מי נושא באחריות.

נחמן שי: לא במקרה – אדוני היושב-ראש, העברית שלך מצוינת, אתה יודע שיש מילה אחריות, ויש מילה אחריותיות, accountability, שאנחנו אף פעם לא מוצאים לה את התרגום בעברית.

נחמן שי: אין לנו מילה בעברית.

נחמן שי: עברית היא שפה מאוד מאוד עשירה.

נחמן שי: היית מורה לעברית.

נחמן שי: אין לנו, אין לנו מבנה כי אנחנו לא רוצים לפעמים להכיר בעובדה שאנשים שממלאים תפקיד מסוים יש עליהם אחריותיות שהיא יותר מאחריות.

נחמן שי: זה לא סתם משהו פורמלי שנגזר.

נחמן שי: זה לשאת בתפקיד הזה ולדעת מה נגזר ממנו.

נחמן שי: ליהנות ממנו לפעמים, בטח מהכבוד שהוא מביא, אבל גם לדעת שאם אתה או את אינכם ממלאים את תפקידכם כהלכה, אתם הולכים הביתה.

נחמן שי: הולכים הביתה, הולכים לבתיכם, תעשו לבתיכם, אבל אל תגרמו נזקים למגזר הציבורי, לציבור הכללי שאותו אתם אמורים לשרת.

נחמן שי: זה מה שקרה לנו במקרה הזה וזה לא יכול לעבור בשתיקה, זה לא עולה על הדעת.

נחמן שי: הציבור מסתכל עלינו, על כולנו, הוא מאמין, או רוצה להאמין, הוא בוטח.

נחמן שי: הוא לא רק בוטח בביטחון ששר הביטחון מייצג פה, הוא גם בוטח בשר האוצר.

נחמן שי: הוא גם בוטח בכנסת ובחבריה.

נחמן שי: הוא אומר: הם השליחים שלי, אני מצפה מהם שהם יעשו את העבודה בשבילי.

נחמן שי: אם אנחנו לא נדע לענות לאמון הזה של הציבור, מדינה לא יכולה להתנהל בלי האמון הזה.

נחמן שי: מה שקורה עכשיו במערכת הכלכלית והתקציבית של מדינת ישראל, זאת חזרה שנייה על מחדל החור השחור.

נחמן שי: החור השחור הזה עוד לא כוסה וכבר אנחנו פוגשים בהתנהגות מבולבלת, מזגזגת, שבאמת חורצת חריצים באותו אמון שהכרחי כל כך בין הציבור לבין מקבלי ההחלטות.

נחמן שי: רק לפני שנכנסתי הנה ראיתי שכבר שוקלים מחדש את אותו סיוע שהובטח ל"אל על" כדי לפצות אותה על השמים הפתוחים, כבר שוקלים אותו מחדש.

נחמן שי: הרי זה היה לפני חודש.

נחמן שי: לפני חודש הצליחו להרגיע את חברות התעופה.

נחמן שי: אמרו: נחזיר לכם x דולרים ותוכלו לכסות את הוצאות הביטחון ונצא עם רפורמת השמים הפתוחים, שהיא רפורמה מצוינת וזה נכון לעשות אותה.

נחמן שי: אבל היה גם צד שני למטבע, ועכשיו מישהו קפץ.

נחמן שי: איך אפשר לנהל מדינה?

נחמן שי: איך אפשר לנהל מערכת של יחסים בין הציבור לממשלה ולכנסת אם היא לא תושתת על אמון?

נחמן שי: על חוסר האמון הזה, אני מציע להצביע אי-אמון בממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה מאוד לחבר הכנסת נחמן שי, שהציג את הצעת האי-אמון בממשלה מטעם סיעת העבודה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצעת האי-אמון של סיעות מרצ ויהדות התורה: כישלון הממשלה בתחום הכלכלי, החברתי והמדיני.

יולי יואל אדלשטיין: המועמדת להרכיב את הממשלה היא חברת הכנסת זהבה גלאון.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אילן גילאון הוא זה שינמק.

ניצן הורוביץ: מרצ ויהדות התורה, ראית?

יולי יואל אדלשטיין: שמע, כנראה שהם מסכימים למועמדת.

אילן גילאון: טוב שציינת שזה מרצ ויהדות התורה, כי בינתיים אנחנו יחד ובהמשך נראה.

יולי יואל אדלשטיין: הם נעדרים כרגע מן האולם אבל – – –

אילן גילאון: זה שהם הסכימו שזהבה גלאון תרכיב את הממשלה הבאה, אתה יכול להבין שמתפתח כאן משהו.

יולי יואל אדלשטיין: הצעד הבא שהם גם יהיו שרים ולא סגני שרים בממשלה הזאת, זה יהיה שילוב.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, כמובן שגם אני מצטרף למנחמים על ההרוגים בשוד הנורא הזה בבאר-שבע, בבנק.

אילן גילאון: קראתי הבוקר ב"גלריה", אדוני, על מומחה בנושא תיירות ופיתוח אזורי תיירות, שמו בלייזר, הוא גרמני.

אילן גילאון: הוא מספר שבמקומות שרוצים לעודד תיירות תמיד מראים עצי דקל כאלה, חופים אקזוטיים וכל מיני חבר'ה מתרחצים עם ביקיני.

אילן גילאון: לעומת זאת, מסתירים את הכרישים.

אילן גילאון: אף אחד לא רוצה להגיע למקומות שיש בהם כרישים כי כרישים הם מאוד מסוכנים, כרישים הם טורפים.

אילן גילאון: ואז הוא אומר: אבל הציבור לא יודע את העובדה הפשוטה שבשנה האחרונה, כתוצאה מכרישים, מתו חמישה אנשים, אבל, שים לב טוב, מנפילת אגוזי קוקוס על ראשם של אנשים מתו 150 איש.

אילן גילאון: זה דבר פנטסטי, מדהים.

ניצן הורוביץ: איפה זה?

אילן גילאון: המומחה לתיירות מסביר.

אילן גילאון: בכל העולם כולו, בשנה האחרונה, ניצן, מתו 100 אנשים כתוצאה מכך שנפלו להם אגוזי קוקוס על הראש.

אילן גילאון: אולי לא כולם תיירים, אני לא יודע, אלה הן עובדות.

אילן גילאון: כך קראתי הבוקר וזה החזיר אותי למציאות שלפעמים אנחנו חיים בתוכה.

אילן גילאון: אנחנו מאוד מפחדים מהגרעין האיראני, וזה בסדר גמור.

אילן גילאון: אנחנו מאוד משקיעים במלחמה, וזה בסדר גמור.

אילן גילאון: אנחנו משקיעים בהגנה, כמובן, וזה בסדר גמור.

אילן גילאון: אבל בינתיים במדינת ישראל מתו, אדוני, לפי השערות ולפי מבקר המדינה, בין 3,000 ל-5,000 איש מזיהומים בבתי-חולים.

קריאה: 2,000.

אילן גילאון: 2,000?

אילן גילאון: 2,000, אדוני.

אילן גילאון: בבקשה, 2,000.

אילן גילאון: אני סומך על זיכרונו של אדוני יותר מעל שלי.

אילן גילאון: למה אני אומר את הדברים האלה בפתח הדברים?

אילן גילאון: תראה, הדבר הראשון שהייתי מצפה – אני אטען בעיקשות שחוסר ניסיון, אדוני, הוא תנאי הכרחי לעשות מהפכה, אבל הוא לא תנאי מספיק.

אילן גילאון: אי-אפשר לבוא רק עם חוסר ניסיון, זאת לא תכונה מספיקה.

אילן גילאון: אז אתה מצפה שמי שמדבר על פוליטיקה חדשה, על גישה חדשה לדברים, הוא יסתכל אחרת, הוא יסתכל נכוחה בתוך המציאות, אבל מתוך מסגרתיות אחרת מזו שהייתה קודם.

אילן גילאון: הוא לא יעשה more of the same, הוא לא יעשה את אותו דבר עוד.

אילן גילאון: בוודאי לא כאשר אנשים מבטיחים לתת כאן איזה מפנה, איזה כיוון שהוא כיוון חדש.

אילן גילאון: אני לא יכול להתעלם לרגע, ושיהיה ברור: אני יודע שיאיר לפיד, שר האוצר, הוא תמיד כאן מי שעומד על המוקד כל הזמן.

אילן גילאון: אני לא שוכח לשנייה אחת שיש לממשלת ישראל ראש ממשלה, שעד כדי כך לא אחראי, שהוא קשר את קולר האוצר על צווארו של שר האוצר הנוכחי יאיר לפיד; לא מתוך כך שהוא ידע שהוא הולך להציל ולעשות את הרפורמות הכל-כך דרושות בכלכלת ישראל, אלא מתוך כך שהוא יכול להביט על הדברים מן הצד ולשמוח לאידו של זה, איך שהוא נכשל, ואיך שמבזים אותו, ואיך שמקלסים אותו ואיך שהוא יורד ממעמדו.

אילן גילאון: זה היה ראש ממשלת ישראל.

אילן גילאון: הייתה בעבר דוגמה כזאת אצל ראש ממשלה אחר, ואני אותה לא רוצה להזכיר.

אילן גילאון: ואז הוא אומר לעצמו: ירקוד הנער לפני.

אילן גילאון: והנער שבא אולי עם כוונות טובות הולך ומסתבך, הולך ומסתבך.

אילן גילאון: הולך ומסת

אילן גילאון: בך משום שהוא נבלע לתוך בולען שהוא לא יודע איך להתמודד אתו.

אילן גילאון: לכן כל מה שאנחנו אומרים בשעה הזאת, בשעה הנוכחית, שזה 16:20, יכול להיות שב-17:30 נצטרך לומר דברים אחרים.

אילן גילאון: רק היום שמעתי, אדוני, שבסופו של דבר יש מגמה להטיל 2% מס חברות, וזה פנטסטי, התחלנו מ-1%, 1.5%, 2% – יכול להיות שביתרת הימים שיש לנו עד אישור התקציב אולי באמת נוכל להגיע לדברים אמיתיים, בסופו של דבר, אבל חבל כל כך שאנחנו כתזזית, בתוך הזיגזג המטורף הזה, אנחנו היום מייצרים או מעמיקים את האי-אמון בין האזרחים לבין מדינתם.

אילן גילאון: והנער שרוקד לפניו, שהוא שר האוצר, והוא איש רציני, והוא גם מדבר אנגלית טובה, וגם מתראיין טוב באנגלית, ואני קראתי את הדברים כמובן בעברית, כי לי אין עוד אנגלית כל כך טובה כדי לקרוא את ה"ניו-יורק טיימס", אני מודה – אני לא קורא את ה"ניו-יורק טיימס", רק קראתי כמה פנינים מתוך הריאיון ב"ניו-יורק טיימס".

אילן גילאון: אני מציע לך, אדוני, אני יודע שאתה אחד היורשים, אני מציע לך, תיזהר היטב, אתה, בתור חבר ליכוד, כי על-פי הריאיון שנתן היום שר האוצר ל"ניו-יורק טיימס", הוא הגיע לתובנה חדשה; הרי אתה יודע ששר האוצר כל שעתיים-שלוש מגיע לתובנה.

אילן גילאון: ולדעתי התובנה החדשה הזאת, אדוני – שים לב טוב – היא שהוא הולך להיות ראש ממשלה בעוד שנה-שנתיים, אבל הוא הבין שהדרך הטובה ביותר להיות ראש ממשלה זה דרך המפלגה שלך, דרך הליכוד, ולא בדרך אחרת.

אילן גילאון: אחרת איך אתה יכול להסביר שעולה התלמיד על רבו – הרי חזית צירוף כזאת, או העמקת הדוקטרינה של האין-פרטנר – הוא אמר שהוא מעולם לא פגש פלסטינים, הוא היה קרוב, הוא פגש את חנין זועבי, אה, הוא לא פגש, הוא מעולם לא פגש פלסטינים, ואבו מאזן הוא לא פרטנר למשא-ומתן, ואת ההקצבה להתנחלויות צריך להמשיך, מהגזזת צריך לקחת, אבל ההתנחלויות צריך להמשיך, זאת אומרת, ברית האחווה, האחוכים בנט-לפיד, היא היחידה שכאן מתקיימת, הם כבר הפכו מזמן לישות אחת.

אילן גילאון: אני אומר לך, אדוני, ככה, אתם רוצים להיות קפיטליסטים?

אילן גילאון: סבבה, זה בניגוד למצפון שלי, בניגוד לשיטה שלי, של המפלגה שלי, אבל – קפיטליזם לכולם.

אילן גילאון: מה זאת אומרת אתם כאן מייסרים בשוטים ובעקרבים ושם אתם מפתחים מדינת רווחה?

אילן גילאון: כלומר, בהתנחלות אסור לגעת, אבל מעקרת בית אתה הולך ולוקח מס בריאות שעולה – אני לא יודע עכשיו, כי העלו בעוד 0.5%, אז יכול להיות שזה משתווה למס שמטילים על החברות במדינת ישראל – מס החברות נגד מס החברות.

אילן גילאון: אז תגיד לי אתה, אדוני, מה אני עלול לחשוב על הדבר הזה?

אילן גילאון: – ומתעלה התלמיד על רבו.

אילן גילאון: אז אני שואל אותך, בשביל דבר כזה אני צריך לבזבז 19 מנדטים?

אילן גילאון: אתה יודע, במסעדות הרומניות יש מושג "נלו האמיתי", כאילו המסעדה המקורית, זאת שהייתה.

אילן גילאון: יש לי ביבי אורגינל, מה אני צריך חיקויים?

אילן גילאון: בשביל הדבר הזה טרחנו?

אילן גילאון: אז שיפסיקו – ושיפסיק שר האוצר עם נאומי ה"דודה" שלו; אם היה לי זמן הייתי לובש טי-שירט והייתי בא להפגין אתכם, אבל אתם לא מבינים שאתם מפגינים בעד עצמכם, כי המדינה מתמוטטת ואתם תפסידו את הבית והוא יהיה שווה חצי ערכו?

אילן גילאון: אדוני, כל השאלה הפוליטית שידעת אותה כששאלת איפה הכסף – ידעת בדיוק איפה הכסף, רק שאתה לא מעז לגעת עוד בזה.

אילן גילאון: השאלה הפוליטית היחידה, מי מקבל ומי משלם – כל מה שאני אומר לך, גם בתוך השעון הזה, שעומד כל היום אבל פעמיים ביום הראה את השעה נכון – פעם אחת כאשר הוא רצה להגדיל את מסגרת הגירעון ל-4.9%, והפעם השנייה כאשר הוא רצה לצמצם את תקציב הביטחון ל-4.5%; מילא מסגרת הביטחון – תמיד תימצא רזרבה, לא לכל שאר הדברים האחרים, ראה דברי קודם על משל הקוקוס.

אילן גילאון: בעניין הזה, גם אז, בפעמיים היחידות שהוא הצביע נכון, לכיוון הנכון, גם אז בא ראש הממשלה וטרף את העניין שלו.

אילן גילאון: וכל זה קורה באווירה, אדוני, של חוסר אמון.

אילן גילאון: יש הרבה ניחוח צרפתי בסביבה שלנו, כי פעם ז'אן ז'אק רוסו אמר שהבושה היא בת-לווייתה של היכולת להבחין בין טוב לרע, וכאשר לאנשים אין בושה, כנראה נעלמת היכולת להבחין בין טוב לרע.

אילן גילאון: יש אצלנו ניחוח צרפתי, אין שום ספק, לצערי הוא לא מהתקופה הנוכחית, הוא מהתקופה של מרי אנטואנט, שאמרה שאם אין לחם יאכלו עוגות.

אילן גילאון: אני אומר את זה ברמיזה, שהוצאות ניקיון ב-200,000 שקל מוכיחות אחת משתיים: או שזה שווה היום להיות עובד משק בית, כי מרוויחים המון כסף, או שיש במקום הזה הרבה מאוד ויותר מדי לכלוך.

אילן גילאון: ואז, כמו שאמר איש שאני הכי מעריץ במקורות – הוא אמר:

אילן גילאון: שמעו הדבר הזה פרות הבשן אשר בהר שומרון, העושקות דלים, הרוצצות אביונים, האומרות לאדוניהם: הביאה ונשתה.

אילן גילאון: היות שאני איש אופטימי וחיובי, אני אומר, לא נגמרו לכם 100 הימים הראשונים; אתם יכולים לעשות תיקון, נותרו לכם כמעט עוד 30 ימים.

אילן גילאון: אתם יכולים לעשות תיקון, אבל אוי ואבוי לאן אתם מדרדרים אותנו ב-more of the same of the same – איזה פוליטיקה חדשה.

אילן גילאון: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אילן גילאון שהציג הצעת אי-אמון מטעם הסיעות מרצ ויהדות התורה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצעת האי-אמון של סיעת ש"ס: קיצוצים דרקוניים וחסרי חמלה שיפגעו בשכבות הביניים הנרמסות ובדלי העם הנאנקים.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת אריה דרעי.

יולי יואל אדלשטיין: ינמק את ההצעה חבר הכנסת אריאל אטיאס.

יולי יואל אדלשטיין: עד עשר דקות לרשות אדוני.

אריאל אטיאס: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כולנו שמענו על הטרגדיה שקרתה בבאר-שבע היום, הרצח הנורא והטרגדיה שנלוותה לזה.

אריאל אטיאס: אני רוצה לשלוח תנחומי למשפחות, החלמה לפצועים, ולבקש מהרשויות, גם מרשויות הרווחה וגם מרשויות האכיפה, שתיעשה בדיקה מעמיקה על הנסיבות שהובילו לטרגדיה הזאת.

אריאל אטיאס: אני חושב שיש הרבה מקרים שכאשר בודקים אותם לפני, ומטפלים בהם קודם, מונעים את הטרגדיות האלה.

אריאל אטיאס: אנחנו הגשנו אי-אמון בממשלה לאור העובדה שכל ההבטחות שהיו ערב הבחירות קרו בדיוק הפוך, ויותר חמור.

אריאל אטיאס: זה דבר שקורה במערכות בחירות, שמתלהבים ומתחייבים יתר על המידה, אבל דבר כזה עוד לא היה, ש-100% מה שמתחייבים שלא יהיה, ובצורה מפורטת: אנחנו לא נעשה כמו שעשו בפוליטיקה הישנה, אנחנו לא נעשה כמו שעשתה הממשלה הקודמת, אנחנו לא נפגע במעמד הביניים, אנחנו לא נטיל מסים; אמר שר האוצר: המסים זה קו אדום.

אריאל אטיאס: כל מה שהוא אמר "אני לא", הוא עשה הפוך, אבל עם ריבית, כדי שכל כך נאמין לו וניקח ברצינות את מה שהוא יגיד גם בעתיד.

אריאל אטיאס: למשל, שיהיה טוב יותר בעוד שנה, שנה וחצי או שנתיים.

אריאל אטיאס: למשל, שבסוף הוא יתמוך בתהליכים מדיניים – אבל במקביל הוא מגדיל את התקציבים להתנחלויות.

אריאל אטיאס: למשל, כל ההסדרים שהוא מנסה לעשות – מצד אחד מדברים על זה שהיה הסדר עם עופר עיני, על חזקים כמובן, לא לעשות רפורמה בנמלים בלי הידברות בשלב הזה, לא לעשות רפורמה בחברת חשמל, והנה, כאשר פתאום מתרגשת הצרה הגדולה במגרש הביתי, ברשתות החברתיות, בפייסבוק, במקומות ששם שר האוצר חשב שהוא שחקן יחיד, זה מתהפך עליו.

אריאל אטיאס: אז מה עושים?

אריאל אטיאס: מפזרים רימוני הלם.

אריאל אטיאס: פעם רימוני ההלם היו החרדים – הגירעון בגללכם בכלל, אתם אשמים.

אריאל אטיאס: קיצצתם, הורדתם, מחקתם, ופתאום מתברר שזה לא מספיק, ואז גזירות על כולם.

אריאל אטיאס: מה רימון ההלם החדש?

אריאל אטיאס: אותות המלחמה בנמלים.

אריאל אטיאס: מתחרים ביניהם שרים בממשלה, בעיקר שר הכלכלה – אני כשר בשתי ממשלות עוד לא מבין מה הסמכות שלו בנמלים בכלל.

אריאל אטיאס: הוא כולו קשור לעולם של הריכוזיות.

אריאל אטיאס: רפורמה בנמלים, למיטב ידיעתי, ואני קצת יודע, היא באחריות שר התחבורה ושר האוצר.

אריאל אטיאס: אז יש – הרי זה אחים, נכון?

אריאל אטיאס: אז יש אחים בפייסבוק, יש אחים ש – אתה יודע, בצ'פחות, שלפעמים ה"קנאק" בגב, אם לא שומעים אותו זה לא מספיק מצ'ואיסטי, אז – האחים דואגים אחד לשני; שלחו את האח לזרוק רימון הלם החוצה ולדבר בססמאות קרב של מלחמה, איך אנחנו נילחם בהם, ואיך אנחנו נעשה להם – זה בכלל לא בסמכות שלו למיטב ידיעתי, ואני אשמח, אדוני היושב-ראש, אם יתקנו אותי, ושהממשלה תדבר בקול אחד.

אריאל אטיאס: שר האוצר אומר: יש לי הסדר עם עופר עיני, אני מנעתי שביתה, קיבלנו מיליארד וחצי שקל, נמשיך לדבר; פתאום אנחנו מקבלים אותות קרב, כדי שהציבור יחשוב שהאויב החדש של הכלכלה זה ועד העובדים בנמל.

אריאל אטיאס: ושלא תטעו, אנחנו בעד רפורמה בנמלים, אבל אנחנו לא בעד הסתה בציבור כדי לייצר מסך עשן על הגזירות הכלכליות הנוראיות שהיו כאן.

אריאל אטיאס: אומר לפיד בעצמו: מעולם לא היו קיצוצים כאלה.

אריאל אטיאס: היא הנותנת.

אריאל אטיאס: עם כל כך הרבה הבטחות – אני אומר:

אריאל אטיאס: מעולם לא הייתה הונאה כזו גדולה.

אריאל אטיאס: להתחייב במערכת הבחירות פעם אחרי פעם, לשאול איפה הכסף ולהגיד: אני לא אפגע במעמד הביניים, ולפגוע בדיוק בהם.

אריאל אטיאס: וכמי שמייצג – מפלגה שמייצגת את השכבות החלשות, עליהן כמעט לא מדברים, ואני רוצה לשמש להן לפה.

אריאל אטיאס: אתם יודעים, במחאה דיברו על אלה שלא יכולים לגמור את החודש ולא דיברו על אלה שלא יכולים להתחיל את החודש.

אריאל אטיאס: המעמד החלש ביותר, העשירונים התחתונים – 23% מהאוכלוסייה נמצאים מתחת לקו העוני.

אריאל אטיאס: האנשים העובדים.

אריאל אטיאס: אותו אדם עובד שמר לפיד, שר האוצר, מדבר עליו הרבה, מתברר שהוא פשוט עבד עליו.

אריאל אטיאס: לקחת בדיוק ממנו – לקצץ 2 מיליארד שקלים בקצבאות הילדים זה הדבר שלוקח מהם את הלחם והחלב שייתנו להם להתקיים.

אריאל אטיאס: להעלות את המע"מ זה בדיוק לא שוויון בנטל, בגלל שאותו אדם חזק שיש לו כסף, המע"מ לא מדבר אליו בכלל, אבל אותו אדם חלש שמשתכר שכר מינימום או אפילו קצת מעל שכר המינימום, בשבילו העלאת המע"מ במקרים מסוימים זה לקחת לו 10% מההכנסה שלו; ועוד הורדת לו מההכנסה, מקצבאות הילדים – פירקת אותו לגמרי.

אריאל אטיאס: זה גם משפיע על התא המשפחתי.

אריאל אטיאס: זה מעניין מישהו?

אריאל אטיאס: מדברים בססמאות, הכול "פלֵטים".

אריאל אטיאס: תקציב של פחד.

אריאל אטיאס: בזה זה נגמר.

אריאל אטיאס: חושבים שהציבור לא זוכר.

אריאל אטיאס: אז אני רוצה להזכיר משהו.

אריאל אטיאס: התבשרנו ב"ניו-יורק טיימס" שלפיד רוצה לרשת את נתניהו.

אריאל אטיאס: וואו, איזה בשורה.

אריאל אטיאס: הוא רוצה לרשת אותו.

אריאל אטיאס: נתניהו, כשהיה שר האוצר ב-2003, נתן מכה חזקה מאוד לשכבות החלשות.

אריאל אטיאס: היו פה הפגנות של האימהות החד-הוריות, בראשן הייתה ויקי קנפו, שצעדה ברגל ממצפה-רמון לירושלים וריגשה את כל המדינה.

אריאל אטיאס: הוא לא נהיה אחרי זה ראש הממשלה, הוא קיבל 12 מנדטים.

אריאל אטיאס: אז אם לפיד חושב שדרך ראיונות ב"ניו-יורק טיימס" ודרך ססמאות וסטטוסים בפייסבוק הוא יהיה ראש ממשלה, אני חושב שהוא טועה.

אריאל אטיאס: ואני חושב דבר נוסף.

אריאל אטיאס: הדבר הכי מביש בתקציב הזה, זה שהוא נעדר צמיחה.

אריאל אטיאס: אפס צמיחה.

אריאל אטיאס: זה מה שיש לי להגיד על התקציב הזה.

אריאל אטיאס: לבוא ורק להוריד ולקצץ ולקצץ ולא לתת תמריצים – לא לפריפריה.

אריאל אטיאס: בפריפריה – יושב כאן שר הרווחה, ידידי מאיר כהן, שאני מאוד מעריך את העבודה שהוא עשה בדימונה.

אריאל אטיאס: ואני זוכר שהוא בא לברך אותנו על מענקי המקום שמשרד הבינוי והשיכון נתן ב-2010 הודות ללחץ שהפעילה ש"ס, שכל זוג צעיר שקונה דירה ראשונה בפריפריה מקבל מענק וסבסוד פיתוח בהיקף של 100,000 שקל.

אריאל אטיאס: התקנה הזאת הגדילה את התחלות הבנייה בפריפריה ב-30%.

אורלי לוי אבקסיס: – – – כי הכול חוזר בחזרה.

אריאל אטיאס: כשלוקחים 30% הגדלה של התחלות הבנייה – לא מכרז שמחזירים בחזרה, התחלת בנייה, טרקטורים, זה אומר שבלי המענקים האלה היו בונים פחות.

אריאל אטיאס: מה עושה המענק הזה?

אריאל אטיאס: הוא נותן תמריץ לזוגות הצעירים לקנות את הדירה.

אריאל אטיאס: זה מגדיל את הביקושים וזה גורם לתוספת של דירות בפריפריה.

אריאל אטיאס: אם את הדבר הפשוט הזה, שהוא גם כלכלי למדינה – עזבו את הבשורה החברתית.

אריאל אטיאס: מבחינה כלכלית, המע"מ על דירה של 600,000 שקל שווה בדיוק למענק שנותנים, ובלי המענק לא היה היקף הבנייה הזה.

אריאל אטיאס: אז זה גם כלכלי.

אריאל אטיאס: אלא מה?

אריאל אטיאס: זה לא מתאים למשנה של נערי האוצר, שהתנגדו לזה גם אז ומתנגדים לזה גם עכשיו.

אריאל אטיאס: אבל מאחר ששר האוצר לא ירד לפרטים – קשה לבקש מאדם שהגיע לפני חודשיים מאולפני הטלוויזיה פתאום להבין בתקציב המדינה ולרדת לכל כך הרבה פרטים – הלכו וחיסלו את זה במחי יד אחת.

אריאל אטיאס: ואני שואל, אם זו הבשורה של המדינה בפריפריה, לבטל את מענקי המקום לדיור, אז מה צריך ראש קבינט לדיור?

אריאל אטיאס: מה הבשורה שלו בדיור?

אריאל אטיאס: אתם יודעים מה הבשורה?

אריאל אטיאס: להטיל מס על משפרי דיור.

אריאל אטיאס: אני אתן לכם קצת מספרים.

אריאל אטיאס: במדינת ישראל יש בממוצע 110,000 עסקאות דיור בשנה.

אריאל אטיאס: זה סך כל העסקאות – קנייה ומכירה.

אריאל אטיאס: מתוך היקף העסקאות הזה, 75% בערך זה דירות יד שנייה.

אריאל אטיאס: מתוך סך העסקאות, 37% זה משפרי דיור.

אריאל אטיאס: זאת אומרת שהמאסה הגדולה – הרי משפרי דיור בדרך כלל מחליפים דירה ישנה; או קונים חדשה או קונים דירה ישנה אחרת.

אריאל אטיאס: המאסה הגדולה שהולכים לפגוע בה זה משפרי הדיור, כדי לקחת את הכסף שלהם.

אריאל אטיאס: ההיקף הכספי שבו ייפגעו האנשים האלה זה בין 40,000 שקל, הממוצע הנמוך ביותר, ל-80,000 שקל, הממוצע, לא כולל דירות היוקרה.

אריאל אטיאס: עכשיו תגידו לי, מה הבשורה של הקבינט לדיור?

אריאל אטיאס: לקחת עוד כסף.

אריאל אטיאס: עכשיו, זה מס על מס.

אריאל אטיאס: זה על גבול הגזל, בגלל שהאנשים האלה, שהם משפרי דיור, כבר שילמו מס רכישה פעם אחת.

אריאל אטיאס: כשהם קנו דירה גבו מהם מס.

אריאל אטיאס: עכשיו הם מוכרים את הדירה.

אריאל אטיאס: הם יכולים לקנות דירה, אגב, יותר קטנה.

אריאל אטיאס: לא משנה, ישלמו עוד פעם.

אריאל אטיאס: מי שיש לו ארבעה חדרים, ירד לשלושה – גם ישלם.

אריאל אטיאס: הוא כבר שילם פעם; תשלם עוד פעם.

אריאל אטיאס: זו הבשורה שיש לממשלת ישראל ולשר האוצר שאחראי על קבינט הדיור.

אריאל אטיאס: זו הבשורה שלו למעמד הביניים, במקום לעשות את הדבר הפשוט הבא: אתה שר האוצר, יש לך הרבה כסף ביד – לזרז הליכי בנייה.

אריאל אטיאס: קח מיליארד, 2 מיליארד, קדם מימון.

אריאל אטיאס: זה רק הלוואה, רבותי, זה לא כסף שלא יחזור אליו.

אריאל אטיאס: תתחיל להשקיע בתשתיות, בתב"עות מפותחות, ואז, כשעושים מכרז, בתוך חצי שנה כבר מתחילים לבנות.

אריאל אטיאס: היום לוקח שנתיים מהמכרז עד שמתחילים לבנות.

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים, אדוני.

אריאל אטיאס: אם זו הבשורה שאחרי ההונאה הגדולה, שמבטיחים לנו שנה שלמה מאז ששר האוצר עזב את אולפני הטלוויזיה עד שהוא הגיע לכנסת, הבטחה אחרי הבטחה וקווים אדומים ובומבות ופצצות ונאומים וחבל על הזמן – אם זה מה שאנחנו מקבלים, זה תקציב שהוא תקציב ההונאה הגדול ביותר שהיה כאן במדינה.

אריאל אטיאס: ואני חושב שהציבור התחיל להגיד את דברו.

אריאל אטיאס: אותן רשתות חברתיות שהעלו את המפלגה הזאת יכולות גם להפיל אותה אם היא לא תשנה את דרכה במהרה.

אריאל אטיאס: ואני מצפה – ובזה אני מסיים – מראש הממשלה בנימין נתניהו, למרות שהוא קצת בורח מהתקציב ומהאש שנלווית אליו כדי שזה לא ילחך את שולי גלימתו, אני מצפה ממנו שיתערב ויהיה ראש ממשלה אקטיבי; זה בסדר להתעסק קצת בדברים אחרים – בפועל לבטל את הסעיפים הדרקוניים הפוגעים בשכבות החלשות.

אריאל אטיאס: ועד אז אנחנו נביע אי-אמון בממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אריאל אטיאס, שהציג הצעת אי-אמון מטעם סיעת ש"ס.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הצעת האי-אמון הבאה היא של סיעות בל"ד, רע"ם-תע"ל-מד"ע וחד"ש: השלכות התוכנית הכלכלית על האזרחים הערבים.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, והוא גם ינסה לשכנע אותנו לתמוך בהצעת האי-אמון.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: עד עשר דקות לרשותך.

ג'מאל זחאלקה: מכובדי היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, לפני כניסתי למליאה קיבלתי מספר טלפונים נזעמים מהיישוב רהט.

ג'מאל זחאלקה: שתי רשתות הטלוויזיה המסחריות, ערוץ 2 וערוץ 10, החליטו שמי שעשה את המעשה בבאר-שבע הוא ערבי מרהט.

ג'מאל זחאלקה: גם כשרואיין ראש העיר ואמר: הוא לא מרהט, הוא לא ערבי, הקריין התעקש; המשיך כאילו ראש העיר לא אמר כלום.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שזו לא פעם ראשונה שממהרים באמצעי התקשורת לעשות דברים אלה.

ג'מאל זחאלקה: אני לא יודע אם אפשר לכפות את זה בחוק, אבל אני חושב שחברי כנסת – – –

נחמן שי: יש אתיקה, יש כללי אתיקה.

ג'מאל זחאלקה: כללי אתיקה.

ג'מאל זחאלקה: כן, אנחנו נגיש תלונה בנושא הזה, אבל מעבר – – –

נחמן שי: יש כללי אתיקה, אבל כשאומרים תושבי רהט אז אומרים – – –

דוד רותם: אתה צודק.

דוד רותם: בשביל זה צריך להביע אי-אמון בממשלה.

ג'מאל זחאלקה: לא, אני רק רציתי – – –

נחמן שי: זה לא שייך, אבל הוא צודק.

ג'מאל זחאלקה: כמובן שצריך להביע אי-אמון בממשלה בגלל מעשיה, או בגלל מה שהיא מתכוונת לעשות.

ג'מאל זחאלקה: כלומר, יכול להיות שמישהו יגיד: הממשלה הזאת קצרת ימים, תן ימי חסד.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שלאזרחים מגיע יותר חסד מאשר לממשלה הזאת.

ג'מאל זחאלקה: מדובר בתוכנית כלכלית, תקציב וחוק ההסדרים שמטילים גזירות קשות מאוד, קיצוצים בתקציבים חברתיים-אזרחיים, קיצוצים גדולים מאוד; מסים על מעמד הביניים ועל העניים וגזירות מגזירות שונות.

ג'מאל זחאלקה: התוצאה של התוכנית הכלכלית הזאת היא פגיעה דרמטית בחייהם של מיליוני אזרחים.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, הפגיעה באזרחים הערבים היא עוד יותר דרמטית, היא עוד יותר קשה, משתי סיבות: בגלל המבנה של האפליה כנגד הציבור הערבי ובגלל שהרוב של הציבור הערבי, על-פי סטטיסטיקה רשמית, הם עניים.

ג'מאל זחאלקה: 54% מהציבור הערבי הם ציבור עני.

ג'מאל זחאלקה: זה מספר מקומם.

ג'מאל זחאלקה: הממשלה לא עושה כלום לשיפור המצב, ובשני העשורים האחרונים זה רק עולה ועולה.

ג'מאל זחאלקה: למה עולה?

ג'מאל זחאלקה: יגיד מישהו: למה כל כך עולה?

ג'מאל זחאלקה: הרי מצב המשק משתנה, חבר הכנסת ריבלין: פעם צומח ופעם יורד למטה, נופל.

ראובן ריבלין: – – –

ג'מאל זחאלקה: אבל האזרח הערבי אומר: גם כשהוא צומח אני צונח וגם כשהוא נופל אני צולל.

ראובן ריבלין: צומח וצונח.

ג'מאל זחאלקה: זה המצב.

ג'מאל זחאלקה: צומח וצונח, וכשהוא נופל אני צולל.

ג'מאל זחאלקה: זה המצב האמיתי.

ג'מאל זחאלקה: כשיש צמיחה, הצמיחה היא דיפרנציאלית, ואז הפערים גדלים.

ג'מאל זחאלקה: כלומר מי שצומח מהר זה השכבות החזקות, והשכבות החלשות בקושי – מדשדשות במקום, לפעמים נסוגות, לפעמים מתקדמות קצת, והפער גדֵל.

ג'מאל זחאלקה: כשיש נסיגה, יש מצב כלכלי קשה, מי שמשלם את המחיר הכי גדול מבחינתו – זה העניין: אתה לוקח ממישהו 100 שקל, ויש הבדל בין אם אתה לוקח 100 שקל שזה מפת הלחם שלו, לבין אם זה מחשבון, איך אומרים, היין המשובח מהריביירה הצרפתית.

ג'מאל זחאלקה: יש הבדל.

ראובן ריבלין: – – –

ג'מאל זחאלקה: כשלוקחים ומקצצים קיצוצים כאלה, וחלק מהצעדים הם צעדים רגרסיביים, כמו העלאת המע"מ, כמו קיצוץ בתקציבים חברתיים ואזרחיים, אלה פוגעים בכולם באותה מידה כאילו, כביכול באותה מידה, אבל כשאתה בוחן את אחוז הפגיעה הזאת – באדם עני היא מגיעה ל-10% או 20%, ובאדם עשיר זה 1 על 1,000, והוא אפילו לא מרגיש את זה.

ג'מאל זחאלקה: לכן נוצר מעגל קסמים, מעגל כזה שכשהוא עולה – למטה אני יורד, וכשהוא יורד אני יורד.

ג'מאל זחאלקה: איך יוצאים מהדבר הזה?

ג'מאל זחאלקה: צריך לעשות משהו.

ג'מאל זחאלקה: עכשיו, אני מסתכל על התקציב הנוכחי, ואני חושב שחברי הכנסת צריכים, אני מציע לכם כאן, לא להסכים להצבת יעדים כלכליים בלי הצבת יעדים חברתיים.

ג'מאל זחאלקה: לא יכול להיות שבאה ממשלה, מציבה: אני רוצה גירעון כזה, אני רוצה מאזן תשלומים כזה ואני רוצה ככה יעדים כלכליים – התוצאה החברתית, איך אומרים, מעלימים עין ממנה.

ג'מאל זחאלקה: אני לא חושב שיש קונספירציה ויושב ראש הממשלה עם שר האוצר ומחליטים איך לדפוק את העניים, אלא פשוט לא אכפת להם.

ג'מאל זחאלקה: זה העניין.

ג'מאל זחאלקה: אני מייצב את המשק, אני מסדר את העניינים, ואז התוצאה החברתית היא פועל יוצא.

ג'מאל זחאלקה: לא התכוונתי.

ג'מאל זחאלקה: אבל קריצת עין, העלמת עין יותר גרועה מכוונה זדונית.

ג'מאל זחאלקה: אז מה לעשות?

ג'מאל זחאלקה: בואו נניח שהממשלה צודקת ומצב המשק קשה, ואני אדרוש 1, 2, 3 ו-4 ואתם תגידו: אין לי.

ג'מאל זחאלקה: אי-אפשר להילחם בעוני, אי-אפשר להגדיל את ההשתתפות של נשים ערביות בעבודה, אי-אפשר להגדיל תקציבי חינוך ואי-אפשר ואי-אפשר.

ג'מאל זחאלקה: אני כאן רוצה לצטט דברים שאמר השופט תיאודור אור בוועדת הפנים של הכנסת; אני פשוט שמעתי אותו.

ג'מאל זחאלקה: הוא אמר דבר כזה לנציגי הממשלה, ואני מסכים אתו: צריך להגדיל השקעה במגזר הערבי – אני מצטט אותו וככה הוא אמר; הממשלה יכולה להגיד אין לי.

ג'מאל זחאלקה: הוא אמר: אני לא אתווכח אתכם.

ג'מאל זחאלקה: אין לכם – אין לכם.

ג'מאל זחאלקה: מה שאני דורש הוא שתיקחו את העוגה ותחלקו אותה מחדש כך שהחלק של האזרחים הערבים יהיה גדול יותר.

ג'מאל זחאלקה: מה, אם יש משבר כלכלי ויש זה, אז העניים צריכים לשלם ויהיו יותר עניים?

ג'מאל זחאלקה: מצבם צריך להיות יותר קשה?

ג'מאל זחאלקה: דווקא בזמנים האלה צריך לתת יותר סיוע ולחזק את השכבות החלשות, כי הן יחיו במצב חירום, כי הן ישלמו את המחיר.

ג'מאל זחאלקה: כאן יש צעדים שהממשלה יכולה לעשות.

ג'מאל זחאלקה: דוגמה קלאסית לחלוקה, וטוב ששר הרווחה שומע את זה כי זה קשור גם במשרדו.

ג'מאל זחאלקה: דוגמה קלאסית לחלוקה מחדש: הנה משרד האוצר, ולא ג'מאל זחאלקה – אני הגשתי חוקים כאלה, אבל משרד האוצר הגיש בעצמו.

ג'מאל זחאלקה: פקידי האוצר באו לכנסת מספר פעמים ואמרו: יש לנו הצעה: לחלק מחדש – תקשיב לי טוב, שר הרווחה.

מאיר כהן: מקשיב, מקשיב.

ג'מאל זחאלקה: לחלק מחדש את התמיכה הממשלתית בתקציבי הרווחה של רשויות מקומיות.

ג'מאל זחאלקה: תקשיב טוב.

ג'מאל זחאלקה: אם אתם נותנים עכשיו לג'סר-א-זרקא כמו לרעננה, הוא אומר לך: לא.

ג'מאל זחאלקה: או אפילו לנתיבות כמו לרעננה: לא.

ג'מאל זחאלקה: תן לנתיבות ולג'סר-א-זרקא יותר מלרעננה מבחינת אחוזים.

ג'מאל זחאלקה: יש תוכנית כזאת.

ג'מאל זחאלקה: יש חוק כזה.

ג'מאל זחאלקה: מי מתנגד לחוק הזה, אץ רץ להתנגד לו?

ג'מאל זחאלקה: כמובן יושבת-ראש מפלגת העבודה, גברת שלי יחימוביץ, גדעון סער, שר הפנים דהיום, וגם אחרים, כי הם נתונים ללחצים של ראשי הערים הגדולות.

ג'מאל זחאלקה: בעצם הם בדמגוגיה אומרים: אתם דורשים מאתנו, מהארנונה של תושבי תל-אביב ורעננה.

ג'מאל זחאלקה: זה לא מהארנונה שלהם.

ג'מאל זחאלקה: זה מהתמיכה הממשלתית שצריכה להיות דיפרנציאלית.

ג'מאל זחאלקה: אני אומר לך בשיא הכנות: תילחם על זה.

ג'מאל זחאלקה: אל תיכנע ללחץ של חולדאי ושל ראשי הערים הגדולות.

ג'מאל זחאלקה: תשמע מה אומר בוסקילה למשל, ראש מועצה מקומית, שנלחם למען דבר כזה.

ג'מאל זחאלקה: יש את החוק של ארנונה ממשלתית.

ג'מאל זחאלקה: אני אומר שבצעדים שלא יעלו לאוצר אפילו שקל אחד, ורק בחלוקה מחדש של התקצוב הממשלתי ליישובים שונים על-פי מפתח סוציו-אקונומי, אפשר להגדיל את התקציב, ואני מוכן להסביר את זה במספרים.

ג'מאל זחאלקה: אני אחראי על מילתי.

ג'מאל זחאלקה: אני קראתי בדיוק מה אמרו פקידי האוצר, שאנחנו תמיד מקללים אותם – לא מקללים – מותחים ביקורת עליהם, וביקורת קשה.

ג'מאל זחאלקה: בעניין הזה הם צודקים.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, אני פניתי לשר לפיד וביקשתי ממנו שיתמוך בעמדת האוצר.

ג'מאל זחאלקה: במכתב רשמי אמרתי לו: מר לפיד, תמוך בהצעה של משרדך.

ג'מאל זחאלקה: הפלוס של ההצעה הזאת, של כל החוקים האלה, ויש שלושה-ארבעה חוקים, של חלוקה מחדש של התמיכה הממשלתית – וזה כסף ממשלתי ולא כסף של העיריות, כי ראשי הערים הגדולות בדמגוגיה אומרים "זה כסף שלנו"; זה לא שלהם – אפשר להגדיל את התקציב של היישובים החלשים ב-2.5 מיליארדי שקלים ואפילו יותר.

ג'מאל זחאלקה: אפשר להגדיל בצורה כזאת את התקצוב של היישובים הערביים במיליארד שקל.

ג'מאל זחאלקה: זה יציל אותם.

ג'מאל זחאלקה: הם חנוקים.

ג'מאל זחאלקה: הם נופלים עוד מעט.

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים.

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים, אדוני.

ג'מאל זחאלקה: אז אפשר.

ג'מאל זחאלקה: אני אומר: צריך לצאת ממעגל הקסמים הזה – שכשצומח העניים צונחים, כשצומח העני צונח, וכשנופל העני צולל – על-ידי חלוקה מחדש של התקציב בצורה צודקת.

ג'מאל זחאלקה: דרוש תקציב עם ראייה של צדק חברתי ודרושה הוגנות, ברשותכם.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נשמע את תשובת הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: ישיב לכל המציעים חבר הכנסת מיקי לוי, סגן שר האוצר.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר תשובתו של סגן השר בוודאי שיתקיים דיון סיעתי.

יולי יואל אדלשטיין: יש רשימת דוברים.

ראובן ריבלין: – – –

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, ראו זה פלא, אני מוצא את עצמי עוד פעם ועוד פעם ועוד פעם, מדי שבוע עולה פעמיים-שלוש ביום בימי מליאת הכנסת כדי להשיב על איזשהם רסיסי מידע שאתם דולים מן העיתונות.

מיקי לוי: הרי עדיין התקציב לא נדון בממשלה עצמה.

מיקי לוי: אני מניח שבעוד כשבוע, שבוע וחצי התקציב יונח על שולחן הכנסת, ואז נוכל לבוא ולדון בכלל הסעיפים.

מיקי לוי: אבל לך, חבר הכנסת זחאלקה – אילו היו גם גובים ארנונה במידה הראויה ביישובים הערביים, הרי בטוח, בוודאי ובוודאי, שהמשבר ביישובים האלה לא היה כל כך עמוק.

מיקי לוי: אני בהחלט חושב שהמדינה – שמשרד האוצר אמור לתמוך, אמור לעזור, אמור לסייע, ככלל, כפי שהוא מסייע לכלל היישובים במדינת ישראל, והרי אנחנו מדינה דמוקרטית, והחלוקה צריכה להיות חלוקה שווה, וצריך לעשות תיקונים שב-65 שנות קיומה של המדינה לא נעשו, אני בהחלט מסכים אתך, אבל – – –

ג'מאל זחאלקה: לא כל שוויון צודק.

ג'מאל זחאלקה: אתה צריך צדק, לא שוויון.

מיקי לוי: אתה יודע שזה תלוי בעיני המסתכל, אבל אני כרגע לא אכנס אתך לוויכוח.

מיקי לוי: אתה יודע, אני מקבל מכתבים, קיבלתי בשבועיים האחרונים מכתבים מתושבים מסביב ליישוב טירה על הפרעות ועל זיהום אוויר מכל מיני בתי-עסק ובתי-חרושת שעובדים בסביבה, ובתי-אירוח ואולמות שמחות, וזה בסדר, זה עלא כיפאק לעשות שמחות, אלא מאי?

מיקי לוי: כמעט כולם עובדים ללא רישיון ומפרים את השלווה והדממה אל תוך השעות המאוחרות של הלילה.

מיקי לוי: וכשאני פונה למנכ"ל עיריית טירה ולאנשים שמנהלים את העיר, אז אומרים: אנחנו מצטערים, אנחנו לא יכולים להטיל את מרותנו לרישוי עסקים, ובהכרח גם לא גובים ארנונה.

מיקי לוי: אני מניח שאם הייתה גבייה של ארנונה נכונה, ארנונת אמת, הנטל היה הרבה הרבה יותר קל, ואז גם הממשלה הייתה אמורה לסייע, כפי שהיא מסייעת לכלל.

מיקי לוי: כמה שכרגע ישקיעו, כנראה תמיד יהיה פער תקציבי.

מיקי לוי: לעצם העניין – אני מוצא את עצמי עולה פה שבוע אחרי שבוע, ופעם אחת מע"מ על פירות וירקות, ואחרי יומיים כבר אין מע"מ על פירות וירקות; ופעם על הטלת מס על קרנות ההשתלמות, וצעקו לי: מעמד הביניים הוא אשר שלח אותך ואת חבריך – – –

ראובן ריבלין: אדוני סגן השר, אולי זה כי – – – חוזרת בה.

מוחמד ברכה: אולי זה משפיע – – – הדברים האלה לא יצאו מהדוכן הזה, הם יצאו מהממשלה – – –

קריאות: – – –

מיקי לוי: אני שמח, חברי כנסת נכבדים – –

אילן גילאון: פעם ראשונה שיש השפעה, אדוני – – –

מיקי לוי: – – שאנחנו כנסת פעילה וערנית ומביאה את דברה מעל דוכן זה, אני אפילו מכבד את זה, זה הליך דמוקרטי ראוי אפילו.

ראובן ריבלין: ומצליחה, מצליחה.

מיקי לוי: בבקשה, אדוני?

ראובן ריבלין: היא גם מצליחה, אין פה עוררין; אומרים: למה מע"מ על פירות וירקות, והנה, אין מע"מ על פירות וירקות.

מיקי לוי: בוודאי.

מיקי לוי: אין מע"מ על פירות וירקות, קמה פה צעקה – – –

קריאה: אולי בגלל הצעקה – – –

אילן גילאון: סגן השר, אנחנו יודעים את דעתו של שר האוצר לפני שהוא יודע אותה.

יולי יואל אדלשטיין: חברים, זאת ממשלה כל כך קשובה, למה אתם רוצים להביע בה אי-אמון?

יולי יואל אדלשטיין: אני לא מבין אתכם.

מיקי לוי: כל מה שאמרתם כאן שמעתי, ישבתי כאן שעות רבות, התגלגלתי ברגל למשרד האוצר, למשרדי, והבאתי את דבריה של כנסת נכבדה זו, של האופוזיציה, אל אוזנו של שר האוצר, ואנחנו מאוד מאוד קשובים, אני חייב להגיד – –

ג'מאל זחאלקה: איפה הוא, דרך אגב, איפה השר?

מיקי לוי: – – כי לא הטלנו מע"מ על ירקות ופירות – –

קריאה: – – –

מיקי לוי: – – ולא הטלנו מע"מ באילת, ולא הטלנו מע"מ על קרנות השתלמות, ועוד כהנה וכהנה וכהנה צעקות.

מיקי לוי: אני חושב, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, שמן הראוי להמתין עד שהממשלה תאשר את התקציב, התקציב יובא בפני המליאה, ואז נוכל באמת לנהל ויכוח ענייני, ראוי, אבל – עוד פעם, בואו לא נקדים את המאוחר.

מיקי לוי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: אתה מבקש להסיר – – – אז אני מבקש שנצביע בעד האי-אמון.

מיקי לוי: אני בהחלט מבקש לדחות את האי-אמון.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מודים מאוד לסגן שר האוצר, חבר הכנסת מיקי לוי.

אילן גילאון: אחרי כל הדברים האלה אני שוקל להסיר את האי-אמון.

מיקי לוי: אני מאוד אודה לך.

יולי יואל אדלשטיין: כן, מה שאמרתי לך, הממשלה כל כך קשובה שאני חושב שאתם עושים טעות.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לדיון הסיעתי; תכף נשמע מגוון דעות.

יולי יואל אדלשטיין: מטעם העבודה תשתתף בדיון חברת הכנסת מיכל בירן; בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה, מטעם יש עתיד – חברת הכנסת עליזה לביא.

יולי יואל אדלשטיין: עד שלוש דקות לרשות כל דובר, לרבות דוברת.

מיכל בירן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, מצאתי את זה במרחב הווירטואלי.

מיכל בירן: למי זה שייך?

מיכל בירן: "אתם מכירים את חישוב הפלאפל?

מיכל בירן: זה הולך ככה; שכר המינימום בישראל הוא 3,335 שקלים בחודש.

מיכל בירן: אז משפחה ישראלית רגילה – אבא, אימא, שלושה ילדים – מבינים שהם לא יכולים לחיות מזה, פשוט אי-אפשר.

מיכל בירן: הם מחליטים שהם יעזבו את הבית, ימכרו את האוטו, יגורו באוהל ויאכלו רק את האוכל הכי בסיסי שיש, פלאפל.

מיכל בירן: עם שתייה.

מיכל בירן: עכשיו מגיע חישוב הפלאפל.

מיכל בירן: מנה פלאפל, 10 שקלים.

מיכל בירן: עזבו מנה, חצי מנה, 5 שקלים.

מיכל בירן: זול.

מיכל בירן: שתייה, גם 5 שקלים.

מיכל בירן: גם לא יקר במיוחד.

מיכל בירן: 10 שקלים כפול חמישה אנשים – 50 שקלים לארוחה; לא משביעה במיוחד, אבל ארוחה.

מיכל בירן: שלוש פעמים ביום, 31 יום בחודש, זה יוצא 4,650 ש"ח בחודש, תסמכו עלי, עשיתי את החשבון.

מיכל בירן: אז אם אתה גר באוהל, בלי נסיעות, בלי ספרי לימוד, בלי מחברות, בלי בגדים, בלי צעצועים, בלי כלום, זה עדיין עולה יותר משכר המינימום בחודש.

מיכל בירן: אתה לא יכול להרשות לעצמך את הדבר הכי בסיסי בעולם – אוכל.

מיכל בירן: אי-אפשר לחיות ככה.

מיכל בירן: אי-אפשר לחיות פה.

מיכל בירן: "ישראל היא אלופת העולם.

מיכל בירן: אנחנו לא אלופי העולם בכדורגל, לא בכדורסל.

מיכל בירן: אנחנו אלופי העולם רק בשני דברים; מדינת ישראל מחזיקה בשיא העולמי בשיט על גלשני רוח ובאחוז הילדים העניים בין המדינות המפותחות.

מיכל בירן: כל ילד שישי במדינה חי מתחת לקו העוני.

מיכל בירן: אם אתם לא יודעים איפה קו העוני, זה לא מסובך, זה 1,775 שקלים בחודש.

מיכל בירן: לפי נתוני הביטוח הלאומי חיים בארץ 713,600 ילדים מתחת לקו העוני, 713,600 ילדים שלא יכולים להרשות לעצמם אפילו חצי מנה פלאפל.

מיכל בירן: ואתם יודעים מה?

מיכל בירן: אם אתה לא יכול להרשות לעצמך חצי מנה פלאפל, אתה לא תלמד, ולא תצא מהמעגל, ולא תמצא עבודה.

מיכל בירן: אתה תישאר עני.

מיכל בירן: אתה נולדת עני, ואתה תחיה עני, ואתה תמות עני.

מיכל בירן: זה כל מה שתהיה בחיים.

מיכל בירן: "אז מה שאנחנו מבקשים מכם – ב-29 בספטמבר יהיה כאן ערב שידורים מיוחד כדי ששום משפחה לא תישאר רעבה בראש השנה.

מיכל בירן: והאמת – אני שונא לבקש את זה מכם; אני שונא לבקש את זה מפני שזה לא בסדר.

מיכל בירן: זה לא בסדר לפנות אליכם, כי אתם לא אשמים, אתם לא גרמתם למצב הזה.

מיכל בירן: לא היינו פונים אליכם, אבל אין לנו למי לפנות, זה או אתם או כלום.

מיכל בירן: ואני מסכים שהמדינה הייתה צריכה לטפל בזה.

מיכל בירן: " אז מי שעוד לא ניחש, את הדברים האלה אמר שר האוצר שלנו, יאיר לפיד, ב-2005, כפרזנטור לאחד מארגוני הסיוע.

מיכל בירן: אז, יאיר, אומנם שכר המינימום עלה ל-4,300 שקלים בחודש, אבל גם מנה פלאפל מזמן כבר לא עולה 10 שקלים.

מיכל בירן: מאז מצבו של הציבור הישראלי, ובמיוחד המצב של השכבות החלשות והמוחלשות, רק החמיר.

מיכל בירן: דוח ה-OECD שהתפרסם לאחרונה מגלה שישראל הפכה להיות למדינה עם שיעור העניים הגבוה ביותר בקרב המדינות המפותחות.

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים.

מיכל בירן: מייד מסיימת.

מיקי לוי: רק – אני שואל באחריות מי זה היה, לא יותר.

יעקב ליצמן: – – –

קריאות: – – –

מיכל בירן: אם אתה הולך להשית קיצוץ בקצבאות הילדים, העלאת המע"מ, פגיעה בזכאות לצהרונים, להחזיר את תוכנית ויסקונסין, לשים ארנונה על הקברים – אני יכולה לנחש רק דבר אחד, אדוני שר האוצר: גם בראש השנה הבא אנחנו נצטרך פרזנטור שיקרא לנו לתרום לארגוני הסיוע, אבל עכשיו, שר האוצר יאיר לפיד, המדינה זה אתה.

מיכל בירן: אפשר לתקן את זה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת מיכל בירן.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת עליזה לביא מטעם סיעת יש עתיד; עד שלוש דקות.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי מטעם סיעת הבית היהודי.

מיקי לוי: אנחנו עם שכפ"ץ – – –

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, חברת הכנסת מיכל בירן, אנחנו פה כולנו חשבנו שהתנאים הם אחרים, לא גילו לנו הכול.

עליזה לביא: כשהתקרבנו ולמדנו מקרוב ראינו שהבור הוא עמוק מאוד.

נחמן שי: אז למה נכנסתם?

עליזה לביא: דברים שרואים מכאן לא רואים משם.

עליזה לביא: הייתה לכם אפשרות להצטרף, לראשת המפלגה שלך, לבוא לתת כתף, לקחת חלק, לתרום מניסיונה.

עליזה לביא: הדברים שאת באה ואומרת, ומצטרפים לכך החברים מש"ס ועוד חברים שמדברים ככה בלהט הפתוס הבאמת "אתם ואתם ואתם ואתם".

עליזה לביא: מה בדיוק רציתם שנעשה?

עליזה לביא: הרי לבוא ולהשתתף בעשייה וביצירה – – –

עמר בר-לב: שימשיכו את המדיניות – – –

עליזה לביא: באנו, וזה צעדי חירום.

עליזה לביא: כשאתה רואה דימום – מי כמוך יודע את זה, סיפרת לי שנפלת מהאופניים וחבר'ה עצרו לך – כשאתה רואה דימום אתה חייב לעצור אותו.

עליזה לביא: אתה חייב לעצור אותו.

עמר בר-לב: נכון, אבל יש דרכים לעצור אותו, אפשר לעצור את זה בדרך אחרת.

עליזה לביא: שר האוצר קיבל חודש וחצי לבנות תקציב, לבנות תקציב כשהתקציב מדמם והחברה פצועה והמון דברים טויחו פה ולא סופרו ושקיפות לא הייתה.

עמר בר-לב: אז כל הבעיה זו בעיה של זמן?

עליזה לביא: חלק מהבעיה זו בעיה של זמן ויש פה קדימות – –

עמר בר-לב: אולי זו בעיה של מדיניות?

עמר בר-לב: אולי הוא לא מבין באוצר?

עליזה לביא: – – ויש פה חלק מהדברים שנעשו בבליץ התקשורתי.

עליזה לביא: אנחנו לא הטלנו מע"מ, לא על פירות וירקות, ולא מס על קרנות ההשתלמות, שראשת המפלגה שלכם חזרה ובאה ואמרה ופירטה והרחיבה על דברים שלא היו ולא נבראו.

עליזה לביא: אין מחטפים בחוק ההסדרים, כמו שבאתם והפחדתם, וכל מי שרואה וקורא ולומד לעומק – וחלקכם הגדול בעלי ניסיון הרבה יותר משלנו, אנחנו הגענו לא מזמן.

עליזה לביא: אבל צריך דבר ראשון לעצור, צריך דבר ראשון לאפס, צריך לחשוב על החברה הישראלית כולה.

עליזה לביא: אנחנו לא נציגים של מגזר כזה או אחר, אצלנו אין ותק נישואין כדי לתת למי להיות בדירה הזאת או למי לקבל כך ולמי לקבל אחרת.

עליזה לביא: אנחנו לא נציגים של אף מגזר, אנחנו חושבים על החברה הישראלית כולה, כולה, כולה, כולה, כולה.

עליזה לביא: הורגלנו להיות תרבות של 12 השבטים, חזרנו לכל שבט שדואג לעצמו.

מסעוד גנאים: מה עם 13?

עליזה לביא: אתה צודק.

עליזה לביא: אנחנו חזרנו לתרבות, אנחנו, העם היהודי, העם היהודי חזר לתרבות השבטים, אתה יודע?

עליזה לביא: זה חל גם על העמים בתוכנו ועל הקבוצות בתוכנו.

מסעוד גנאים: לא, אני אומר בציניות – – –

עליזה לביא: אבל אתה צודק, אתה צודק.

עליזה לביא: הדבר הראשון שעשיתי בוועדה למעמד האישה זה להזמין נשים ערביות ונשים חרדיות שלא מיוצגות בכנסת, שחלק מהמפלגות חרתו על דגלן שהן לא תהיינה מיוצגות בכנסת, שתהיינה משקיפות; הן מוזמנות באופן קבוע כדי לתת ביטוי, כדי לתת ייצוג, כדי להביא את הרגישויות של כלל החברה בישראל.

עליזה לביא: כי אני לא נציגה של קבוצה כזו או אחרת, וזה הכוח שלנו, וכך אנחנו בעצם נעמיד אותן בשורה ראשונה.

עליזה לביא: אז המון דברים שאמרתם כאן, תאמינו לי, הם לא יקרו.

עליזה לביא: ניזונו גם, חלקנו, מהתקשורת, אבל דברים לא קורים.

עליזה לביא: אז כן ניסינו וכן – – –

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת לביא, משפט אחרון.

עליזה לביא: משפט אחרון.

עליזה לביא: שלום לך.

יחיאל חיליק בר: שלום.

עליזה לביא: התחלפתם תוך כדי.

יחיאל חיליק בר: נכון.

עליזה לביא: לא הבנתי למה הלכת לפני, כן.

מיקי לוי: תקראי להם לגלות ממלכתיות.

יצחק הרצוג: אז זו פעם ראשונה?

יחיאל חיליק בר: פעם ראשונה.

יצחק הרצוג: קבל ח"ח.

עליזה לביא: כן, אז באמת לגלות ממלכתיות, להביא את הצעדים שעשינו – היה מאוד מאוד קל להתנהג כפי שהתנהגה הממשלה הקודמת ובאמת ככה להיות פופוליסטים.

עליזה לביא: אנחנו רוצים לצאת מהמיתון, אנחנו לא רוצים שיהיו פה רעבים, ואת יודעת מה?

עליזה לביא: אין פה רעבים.

עליזה לביא: אין פה רעבים במובן של רעב עמוק.

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

עליזה לביא: יש פה, ותשאלי את שר הרווחה, מענקים שמשרד הרווחה קיבל, התקציב הוגדל, ותקציב בריאות הוגדל וסל התרופות הוגדל.

עליזה לביא: תבואי, תפתחי את הנתונים, תפתחי את ספר התקציב, תקשיבי, עוד מעט ידבר פה שר האוצר, תראי את הדברים, תלמדי אותם לעומק – – –

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת לביא, תודה.

עליזה לביא: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה לך.

יצחק הרצוג: רגע, אנחנו מברכים את היושב-ראש על כך שהיום הוא מנהל את הישיבה כסגן יושב-ראש.

יחיאל חיליק בר: ישיבתי הראשונה, תודה.

יצחק הרצוג: פעם ראשונה.

יחיאל חיליק בר: אל תנצלו את – – –

עליזה לביא: אני אברך אותו מהבמה?

יצחק הרצוג: בדיוק, ניתן לחברת הכנסת לביא לברך אותך.

עליזה לביא: אני רוצה לברך אותך.

עליזה לביא: לברך אותו שמה, פעם ראשונה?

יצחק הרצוג: כן, כסגן יושב-ראש.

עליזה לביא: אז, אדוני, זו פעם ראשונה כסגן יושב-ראש, ברכות כולנו, אנחנו כולנו מברכים אותך.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: אל תנצלו את זה, אני ניהלתי מרכז מפלגה, אני מנוסה בזה.

יחיאל חיליק בר: תעלה ותבוא חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי מהבית היהודי, ואחריה – חבר הכנסת מרגי מש"ס.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת מועלם, שלוש דקות, בבקשה.

שולי מועלם-רפאלי: אדוני היושב-ראש, ברכות.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

שולי מועלם-רפאלי: מזל טוב, יישר כוח וחזק וברוך מראש.

שולי מועלם-רפאלי: חברי וחברותי, הרמב"ם בהלכות דעות כותב: הואיל והיות הגוף בריא ושלם מדרכי השם הוא, שהרי אי-אפשר שיבין או ידע דבר מידיעת הבורא כאשר הוא חולה, לפיכך צריך להרחיק אדם עצמו מדברים המאבדים את הגוף ולהנהיג את עצמו בדברים המבריאים ומחלימים.

שולי מועלם-רפאלי: הרמב"ם מביא לידי ביטוי את דעתו הנחרצת שחובתנו לשמור על בריאותנו.

שולי מועלם-רפאלי: נוכח דוח ארגון הבריאות העולמי שפורסם בימים האחרונים נראה שאנחנו לא כל כך מצליחים בכך, לא מצליחים לשמור על בריאותנו, לא מצליחים לשמור על החוסן שיוביל אותנו לבריאות מלאה.

שולי מועלם-רפאלי: יש לנו, חברי וחברותי, פחות מבית-חולים אחד על כל 100,000 תושבים.

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו לא מצליחים לשמור על בריאותנו, בתי-החולים שלנו צפופים להחריד, 34 מיטות בסך הכול לכל 100,000 אנשים.

שולי מועלם-רפאלי: מדינת ישראל, שחברה בארגון הבריאות העולמי, ולפני שנתיים הפכנו, וזו זכות מופלאה, להיות מדינה תורמת בארגון הבריאות העולמי – אנחנו יודעים שעושים פה את העבודה טוב מאוד בתוך מערכת הבריאות, רק שמשהו חסר.

שולי מועלם-רפאלי: להיות חברים תורמים בארגון זה חשוב מאוד, אבל אין ספק שכשאין לנו מספיק מכוני CT בדרום ובצפון – בפריפריה אין חולים?

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו מתחת לסלובניה ואורוגוואי וקצת לפני בנגלדש בכמות יחידות ה-CT וה-MRI.

שולי מועלם-רפאלי: הרי זה לא הגיוני לדעת כולם שתושבי רמת-הגולן ייסעו עד בית-חולים רמב"ם בחיפה כדי לשמור על בריאותם ושתושבי אילת ייסעו מאות קילומטרים, אם לא יטוסו, כדי לעשות MRI.

שולי מועלם-רפאלי: בתי-החולים שלנו מכניסים מאות מיליוני שקלים מתיירות מרפא, וכמה ביקורת שלא תהיה לחלק מאתנו על התופעה, זה אומר שאנחנו נותנים שירות מצוין במערכת הבריאות שלנו, וצריך לחזק את זה כמובן.

שולי מועלם-רפאלי: אנשים מגיעים לפה מעבר לים בשביל שירותי הבריאות שלנו, אבל הם לא טובים מספיק לנו.

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו מפלים, לצערי, בין מי שיש לו לבין מי שאין לו, אנחנו מעדיפים אנשים מסוימים על פני אחרים.

שולי מועלם-רפאלי: אני שמחה מאוד על ההחלטה של שרת הבריאות להקים ועדה לבחינת הרפואה הציבורית.

שולי מועלם-רפאלי: אני מקווה שהמסקנות של הוועדה הזאת יוגשו במהרה, ושהן בעיקר ייושמו במערכת הבריאות הציבורית, שתהיה מערכת שתספק מענה לכל מי שצריך את שירותיה.

שולי מועלם-רפאלי: ובעיקר אני מאחלת לכולנו – העיקר הבריאות.

שולי מועלם-רפאלי: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חברת הכנסת מועלם-רפאלי.

יחיאל חיליק בר: יעלה ויבוא יעקב מרגי, חבר הכנסת, ואחריו – חבר הכנסת יעקב ליצמן.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת מרגי נמצא?

יחיאל חיליק בר: כן.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני, שלוש דקות.

יעקב מרגי: תחילה תרשה לי לברך אותך בברכת הצלחה בתפקיד הרם.

יעקב מרגי: אין ספק שתעשה אותו בצורה מכובדת, כפי שאתה יודע לעשות בכל תפקידיך עד היום.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

יעקב מרגי: אני רוצה לנצל את ההזדמנות לאחל מהדוכן הזה תנחומים למשפחות בבאר-שבע, ארבע משפחות שהטרגדיה נחתה עליהן היום בעקבות השוד המזוין, ולאחל החלמה לפצועים.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי שר הביטחון, אני רוצה להקריא לכם טור שכתבתי עם עצמי: לבי עליכם, אחי ממעמד הביניים, נקלעתם שלא בטובת

יעקב מרגי: כם למציאות עגומה וכואבת.

יעקב מרגי: הנה נבחרה ממשלה חדשה שחלק ממרכיבה נישאים על גלי ההדרה ולשם המתינות לא אומר גלי השנאה.

יעקב מרגי: ולמה לבי עליכם, אחי ממעמד הביניים?

יעקב מרגי: כי בדרך כשרוצים להכות ולהכאיב לחרדים, לערבים, לדוסים, מכים בכם ומכאיבים לכם ולא בצדק.

יעקב מרגי: מילא אם היו מקצצים בקצבאות הילדים למשפחות בעלות ארבעה ילדים ומעלה, הייתי מבין, זה פוגע בחרדים, פוגע בערבים, אבל בגלל הרצון להכאיב לחרדים ולערבים פוגעים בקצבאות הילדים גם לכם, מעמד הביניים, אותו מעמד הביניים שלא גומר את החודש.

יעקב מרגי: לבי עליכם, אחי ממעמד הביניים, שוב, כי פרט לקצבאות הילדים מוסיפים לכם 1% נוסף במע"מ.

יעקב מרגי: כן, על כל ההכנסה הפנויה שלכם עוד 1% למע"מ.

יעקב מרגי: ואם לא די בכך, גם רוצים למסות לכם את קרן ההשתלמות, אחי ממעמד הביניים.

יעקב מרגי: ואני חשבתי לתומי שאתם שלחתם לכנסת את הנבחרים החדשים בקואליציה שיחזקו את מעמד הביניים, והנה התקיים בכם מה שאמר המקונן: נהפך אוהב לאויב.

יעקב מרגי: ואני, הנציג התמידי של מעמד הביניים, מתייצב כאן להגן עליכם ומבקש מעל במה זו מהממשלה: אל תסתתרו מאחורי גבם של החרדים והערבים.

יעקב מרגי: הנה אני כאן מבקש מהממשלה, תמצאו מסלול שיספק תאוותכם, שיפגע כנראה רק בחרדים ובערבים.

יעקב מרגי: אנחנו, החרדים, ספגנו ונספוג, רק אל תפגעו באחי ממעמד הביניים.

יעקב מרגי: היום נצביע על מסגרת תקציב דו-שנתי במסגרת הצעה שהממשלה מביאה.

יעקב מרגי: שר האוצר הבטיח הרבה דברים לפני הבחירות ואחרי הבחירות; הבטיח להציל את מעמד הביניים, במקום זה הוא חובט בו, הוא הבטיח לבטל את התקציב הדו-שנתי, אתם זוכרים שהוא אמר את זה בלהט כאיש טלוויזיה?

יעקב מרגי: והיום הוא מגיש תקציב דו-שנתי.

מיקי לוי: הוא ביטל, הוא ביטל, אני יכול להגיד לך שהוא ביטל.

יעקב מרגי: היום אתה מגיש לי תקציב דו-שנתי, מסגרת – – –

מיקי לוי: מה לעשות שגררנו את זה עד – – –

יעקב מרגי: כל שנה כך זה היה.

יעקב מרגי: הוא התחייב בלהט לא להגיש תקציב דו-שנתי.

יעקב מרגי: על הגל הזה, על גל ההבטחות האלה שהבטיח לנו שר האוצר הוא נבחר, וגם קצר הצלחה.

יעקב מרגי: וכנראה, מה שהוא הבטיח – לא כנראה – הוא לא הולך – – –

יחיאל חיליק בר: – – –

יעקב מרגי: מייד אני מסיים.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יעקב מרגי: הוא גם הבטיח לנו, בססמאות, שיגלה לנו היכן הכסף.

יעקב מרגי: אבל הוא לקח כנראה את כל תוכניות המגירה באוצר, יישם אותן אחת לאחת – בזה אני מסיים.

יעקב מרגי: ואני שואל בשאלה לסיום: האם כך מתנהג מי שרוצה להיות ראש ממשלה – להבטיח ולא לקיים?

יעקב מרגי: וכן, שוב להונות את הציבור?

יעקב מרגי: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת מרגי.

יעקב מרגי: הממשלה לא ראויה לאמון.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

דוד רותם: הוא למד ממישהו.

יחיאל חיליק בר: יעלה חבר הכנסת יעקב ליצמן מיהדות התורה, ואחריו – חבר הכנסת עמרם מצנע.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אני חושב שחבר הכנסת מצנע לא פה.

יחיאל חיליק בר: אם לא, אז אחריו – חבר הכנסת ניצן הורוביץ.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני, שלוש דקות.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, קודם כול, ברכות לסגן יושב-ראש הכנסת.

יעקב ליצמן: אנחנו מדברים כרגע על נושא של אי-אמון בממשלה, הממשלה שגזרה גזירות על הציבור החרדי, ממש בלתי מוגבל בגזירות.

יעקב ליצמן: אני דווקא רוצה קצת לשנות את הכיוון, ואני רוצה לפנות לראש הממשלה.

יעקב ליצמן: אני רוצה להבין איך ראש הממשלה, לא רעדה היד שלו כשהוא הרים אותה לקיצוץ 45% בתקציב הישיבות – 400 מיליון שקל בישיבות ו-50 מיליון שקל של תלמידי חו"ל.

יעקב ליצמן: איך ראש הממשלה, לא רעדה היד שלו כשהוא קיצץ, נתן תמיכה, בקצבאות ילדים, וזה אחרי שהוא עשה את זה בסיבוב הראשון?

יעקב ליצמן: והוא מכניס מאות אלפי ילדים מתחת לקו העוני.

יעקב ליצמן: אז מילא לפיד, אני מבין, הוא שונא דת, הוא שונא חרדים, אז אין מה לעשות.

יעקב ליצמן: ראינו את זה בהופעה שלו כאן, כשהיה כאן, אז כשהוא הופיע כשר האוצר.

יעקב ליצמן: אבל ראש הממשלה, לא שמענו ממנו מילה אחת שהוא הגן עלינו, והיינו בעלי ברית עד לפני תקופה קצרה.

יעקב ליצמן: לא ראיתי שום דבר שהנושא, כל הנושאים החברתיים, שהממשלה הגיבה על זה.

יעקב ליצמן: הכי גרוע, שדבר שהממשלה, כולל ראש הממשלה, התפארה בו, בנושא של טיפולי השיניים לילדים, אז בא שר האוצר, ואני חייב להגיד כאן בשיתוף שרת הבריאות – ואני ממש מוחה על זה – והיא מקפיאה את זה.

יעקב ליצמן: היא לא נותנת להמשך – לילדים.

יעקב ליצמן: מה זה, שם גם מדובר על חרדים?

יעקב ליצמן: לא יכול להיות, לא שמענו שום קול, ואני שמעתי היום שאחד מחברי הכנסת ביקש שחברי הכנסת צריכים להגן, להגיב, לגנות את האלימות.

יעקב ליצמן: אני לא יודע על איזו אלימות הוא מדבר.

יעקב ליצמן: אני יודע דבר אחד, שלא שמעתי משום חבר כנסת כאן שהוא מגנה את האלימות של שר האוצר שדיבר כאן בפראות לפני כמה שבועות.

יעקב ליצמן: לא שמעתי שום דבר, שמישהו מגנה.

יעקב ליצמן: הוא עושה הסתה ממש, על דם, על הציבור החרדי.

מיקי לוי: ממש לא.

יעקב ליצמן: ממש לא.

מיקי לוי: חבר הכנסת ליצמן – – –

יעקב ליצמן: ואני מציע לך, אני מוכן לוותר על הנאום, ובוא נשמיע כאן את הנאום שלו, מה שהיה בפעם הקודמת.

יעקב ליצמן: בושה וחרפה ששר האוצר במדינת ישראל ידבר ככה על הציבור.

יעקב ליצמן: בושה וחרפה.

מיקי לוי: הוא לא אמר כלום.

יעקב ליצמן: ועוד, שראש הממשלה אפילו לא מגיב כלום.

יעקב ליצמן: אז איך הוא רוצה להגיד שאנחנו חברים?

יעקב ליצמן: בני ברית?

יעקב ליצמן: איזה בני ברית?

יעקב ליצמן: ועוד מישהו בא, שאומר: אחים.

יחיאל חיליק בר: נכבדי – – –

יעקב ליצמן: איזה אחים?

יחיאל חיליק בר: משפט סיום, נכבדי.

יחיאל חיליק בר: אתה סיימת את הזמן.

יעקב ליצמן: אני מסיים.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יעקב ליצמן: איזה אחים?

נסים זאב: אחים לצרה.

יעקב ליצמן: לא, הוא אוכל שמנת.

יעקב ליצמן: אני, אין לי לחם לאכול.

יעקב ליצמן: איזה "אחים לצרה"?

קריאה: גלידה, גלידה.

יעקב ליצמן: הוא מקבל התנחלויות, הוא מקבל כסף ל-.

יעקב ליצמן: אבל הכי אבסורד, שבמקרה שקיצצו כרגע לישיבות, הוא לא שם לב אפילו, קיצצו גם לישיבות של ההסדר.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יעקב ליצמן: ולכן, אני מוחה.

יעקב ליצמן: ואני, כמובן, אין לנו – אי-אמון בממשלה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת ליצמן.

יחיאל חיליק בר: יעלה חבר הכנסת עמרם מצנע מהתנועה – נמצא?

יחיאל חיליק בר: לא נמצא.

יחיאל חיליק בר: יעלה אחריו חבר הכנסת ניצן הורוביץ, ואחריו – חבר הכנסת אברהים צרצור.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, חבר הכנסת הורוביץ.

ישראל חסון: – – – צרצור – – –

יחיאל חיליק בר: סליחה, לא אמרתי נכון?

יחיאל חיליק בר: צרצור, צרצור.

ניצן הורוביץ: אדוני היושב-ראש, חברות וחברים, לפני שנתיים, כשיצאו לרחובות אלפים, עשרות אלפים, מאות אלפים, עלו כאן אנשים בכנסת שלא הצליחו להבין למה האנשים האלה מפגינים, ושאלו על מה ולמה – מה האנשים האלה רוצים?

ניצן הורוביץ: מה הם מבקשים?

ניצן הורוביץ: למה הם לא מציגים דרישות ברורות?

ניצן הורוביץ: עברו שנתיים, והדרישות המאוד ברורות של האנשים הללו לא רק שלא נענו, אלא הממשלה החדשה, שחלקים ממנה נבחרו והגיעו הנה על אותם גלי מחאה, מביאה לנו את הדברים בריבית דריבית.

ניצן הורוביץ: ושוב, לפני שבועיים, ובשבת האחרונה, ואני אומר לכם שגם שבוע אחר שבוע, לאורך כל הקיץ הקרוב, יוצאים אלפים של אנשים בתל-אביב, בירושלים, בחיפה, וזה רק ילך ויגבר לנוכח התקציב שמתקרב כאן, ודורשים את הדברים הברורים האלה.

ניצן הורוביץ: והממשלה מאחזת את עיניהם, ומוליכה אותם ואותנו בקש.

ניצן הורוביץ: כשהאנשים האלה אומרים שיש כאן קבוצה זעירה ממש ששולטת על העושר הלאומי, ורק הולכת ונוגסת ממנו חלקים הולכים וגדלים, הם נענים בכל מיני דיבורים על ועדים.

ניצן הורוביץ: כאילו שהוועדים הם הבעיה הגדולה.

ניצן הורוביץ: ואני לא אומר שאין בעיה בוועדים; יש בעיה בוועדים, ויש ועדים שמגזימים וצריך לטפל בזה.

ניצן הורוביץ: אבל לשים הכול על הוועדים?

ניצן הורוביץ: זה שקר גס.

ניצן הורוביץ: וכשיש אנשים שאומרים שלא ייתכן שיש כאן חברות ענק, ענק, שבכלל לא משלמות מס הכנסה, והאדם העובד משלם עשרות אחוזים משכרו כמס הכנסה, אז באים אליהם עם כל מיני סיפורים על ייצוא גז.

ניצן הורוביץ: חברות וחברים, אל תתפלאו, ואני אומר את זה כאן – אנחנו עכשיו בסוף חודש מאי – אם הקיץ הזה יהיה סוער וקשה ברוח הקייצים האחרים, אבל הפעם לא יוכלו לבוא מפלגות, לרחוץ בניקיון כפיהן, לרכוב על גלי המחאה ואחר כך לדפוק את אותם אנשים שהביאו אותן לשלטון.

ניצן הורוביץ: ואני מתייחס כאן לכמה מפלגות ששותפות בקואליציה הזו, ושבמקום לתקן את העוולות האלה, במקום להוריד את מחירי הדיור, ואתם יודעים שאפשר; במקום לחזק את הרפואה הציבורית, ואתם יודעים שאפשר; במקום לחזק את החינוך הממלכתי, ואתם יודעים שאפשר – עושים בדיוק את ההפך.

מיקי לוי: תחכה.

ניצן הורוביץ: תחכה למה, מיקי?

ניצן הורוביץ: אני רואה את התקציב שאתם מביאים, למה אני אחכה, לנסים ונפלאות?

מיקי לוי: – – – ממש לא נכון.

קריאה: – – –

מיקי לוי: – – – תשמע כמה הוספנו לתקציב החינוך וכמה הוספנו לתקציב הבריאות.

ניצן הורוביץ: וכמה הוספתם למע"מ שאני משלם, וכמה הוספתם למס הכנסה שאני משלם.

מיקי לוי: – – –

ניצן הורוביץ: אה, לא?

מיקי לוי: זה, באמת – –

ניצן הורוביץ: מה לא? מה?

ניצן הורוביץ: מה?

ניצן הורוביץ: לא?

מיקי לוי: – – תסתכל בנטל הכללי של המס, ב-OECD – –

יחיאל חיליק בר: נכבדי, משפט אחרון.

מיקי לוי: – – תראה איפה אנחנו נמצאים.

ניצן הורוביץ: אם אנחנו כבר מדברים על ה-OECD, אני ראיתי את הסטטיסטיקה שאנחנו משתרכים בתחתית הרשימה של ה-OECD מבחינת הנתונים, מה שנקרא: החציוניים.

ניצן הורוביץ: לא הממוצע, לא שקר הממוצע – הנתונים החציוניים.

יחיאל חיליק בר: תודה, נכבדי.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

ניצן הורוביץ: אדוני היושב-ראש, כדי – – –

יחיאל חיליק בר: לא, משפט אחרון.

יחיאל חיליק בר: משפט אחרון.

ניצן הורוביץ: אוקיי.

ניצן הורוביץ: המפגינים האלה יצאו ויוצאים על דברים אמיתיים וצודקים וראויים.

ניצן הורוביץ: וכדאי שהממשלה, במקום לאחז את עיניהם, תתחשב במה שהם אומרים, כי אין צודק מזה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, ניצן הורוביץ, חבר הכנסת.

יחיאל חיליק בר: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת החלטת ועדת הכנסת בדבר דיון משולב בשתי הצעות חוק בקריאה השנייה והשלישית, לפי סעיף 142 לתקנון הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: 1.

יחיאל חיליק בר: ממשלה אנטי-חברתית המכבידה ידה על המעמד הבינוני והציבור העני בישראל;

יחיאל חיליק בר: 3.

יחיאל חיליק בר: קיצוצים דרקוניים וחסרי חמלה שיפגעו בשכבות הביניים הנרמסות ובדלי העם הנאנקים;

יחיאל חיליק בר: יעלה לדבר חבר הכנסת אברהים צרצור, ואחריו – חבר הכנסת מוחמד ברכה.

אברהים צרצור: כבוד היושב-ראש, מכובדי השר, כנסת נכבדה, גם אני מצטרף לתנחומים למשפחות השכולות שאיבדו את יקיריהן היום בבאר-שבע, ומאחל מתוככי לבי החלמה לכל הפצועים.

אברהים צרצור: אבל באותה נשימה אני גם מגנה בכל תוקף את התפרצות התקשורת לדלת הפתוחה וההאשמות שהטיחו בפני האוכלוסייה הערבית בכלל ותושבי רהט בפרט.

אברהים צרצור: לפני ציטוט של חדשות ערוץ 2: אירוע הירי בבנק בבאר-שבע; היורה הוא יהודי תושב העיר אשר פתח במסע ירי חסר הבחנה כנקמה על סגירת חשבונו בשל חוב.

אברהים צרצור: זאת העובדה.

אברהים צרצור: על כן, יש צורך שהתקשורת תתעשת ותפסיק להלך אימים ולבחור את הקורבן הקל ביותר, דהיינו הערבים.

אברהים צרצור: הגיע הזמן שגם הכנסת הזאת תמצא את הדרך להעניש את התקשורת הזאת, שממהרת להאשים את הערבים באופן מיוחד בפשעים מהסוג הזה.

אברהים צרצור: קשה מאוד להאמין שאנשים אחראים באמצעי התקשורת השונים יכולים להופיע גם ברדיו וגם בטלוויזיה ולדבר בצורה רהוטה ביותר, כאילו שהם מסתמכים על מקורות מהימנים וניזונים ממקורות מדויקים ביותר – ככה התנהגו בשעות הבוקר; בסוף הכול התהפך, ואני חושב שיש כאלה שצריכים לתת את הדין על הפשע הנורא שהם ביצעו נגד האוכלוסייה הערבית בכך שהם האשימו אותנו ברצח שהיה הבוקר בבאר-שבע.

אברהים צרצור: זה מוכיח, כבוד היושב-ראש, שהאלימות היא תופעה חוצה תרבויות, חוצה אוכלוסיות, חוצה, לצערי הרב, דתות, ועל כן הצורך להילחם בתופעת האלימות מוטל על כתפי כולנו, ללא הבדל.

אברהים צרצור: אבל כולנו יודעים שהאוכלוסיות בכלל הן חלשות, אין בידיהן כלים כדי לטפל או כדי להתמודד עם האלימות על כל צורותיה.

אברהים צרצור: הרי כולנו יודעים, אלימות זה לא רק אלימות מילולית, יש גם פשעים, והפשעים אי-אפשר להתמודד אתם בכלים רגילים, לכן יש מוסדות, לכן יש משטרה, לכן יש משרד לביטחון פנים, ולכן יש תקציבים שמזרימים למשרדים האלה, כדי לטפל בסוגיות מהסוג הזה, שאם חלילה יתפשטו, הן פשוט מאוד ישרפו את כולנו, ללא הבדל צבע, מין, לאום או דת.

אברהים צרצור: והדבר הזה קשור, כבוד היושב-ראש – –

יחיאל חיליק בר: משפט אחרון.

אברהים צרצור: אני מסיים.

אברהים צרצור: – – גם לנושא של התקציב.

אברהים צרצור: היות שמדברים עכשיו על מה שנקרא קיצוץ רוחבי, שיפגע בכל משרדי הממשלה, ומי כמוכם יודעים שמשרדים מסוימים מטפלים באופן ישיר בנושא של האלימות, למשל משרד הרווחה, שמטפל באופן ישיר – או: באופן מקיף – גם בסוגיות כאלה, שהן, כפי שאמרתי, יתפשטו, הן פשוט ישרפו את כולנו – –

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

אברהים צרצור: – – ועל כן יש מקום – משפט אחרון – שהממשלה הזאת לפחות – כפי שאמרו קודמי, אין מקורות כספיים, אין מקורות של כסף; צריכים להביא את העוגה של התקציב ולחלק אותה בצורה שתבטיח שאכן מטפלים בסוגיות הבוערות, ולא בסוגיות אחרות.

אברהים צרצור: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני, חבר הכנסת צרצור.

יחיאל חיליק בר: יעלה חבר הכנסת מוחמד ברכה, ואחריו – חברת הכנסת חנין זועבי.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, חבר הכנסת ברכה.

יחיאל חיליק בר: שלוש דקות.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ראשית, אני מברך אותך לרגל מינויך לסגן יושב-ראש הכנסת ומאחל לך הצלחה.

יחיאל חיליק בר: תודה, נכבדי.

מוחמד ברכה: אני – בהמשך לדבריו של חברי חבר הכנסת אברהים צרצור, אני חושב שהמעשה שנעשה על-ידי ערוץ 2 וערוץ 10 הוא מעשה נפסד, שיש בו חוסר מקצועיות ויש בו מעין עבירה פלילית.

מוחמד ברכה: אני מציע לשני הערוצים כבר עכשיו להתנצל באופן מיידי על הניסיון להדביק את הרצח ואת השוד לאזרח ערבי מהעיר רהט.

מוחמד ברכה: אין מקום לדברים האלה, והם חייבים להתנצל עכשיו.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, ראיתי את שר האוצר כאן, לא?

יחיאל חיליק בר: הסגן נמצא פה לייצג אותו.

מוחמד ברכה: לא לא, אני לא מתייחס למשרד, אני מתייחס לרעיון המהולל של שר האוצר היום, שבו – בעצם, בעניין הכלכלי-חברתי מדקלמים את אותם דברים של הממשלה הקודמת ושל נתניהו ושל שטייניץ, ואמרנו, אולי יש זיק של תקווה בנושא המדיני.

מוחמד ברכה: גם שם שום דבר: התמיכות בהתנחלויות ימשיכו לזרום, הצורך בשינוי במדיניות ההתנחלויות – אין צורך לא להקפיא ולא שום דבר, ירושלים המזרחית תישאר תחת כיבוש, הנשיא הפלסטיני הוא לא פרטנר, ונתניהו – זה העידוד של לפיד – נתניהו מוכן יותר ממה שאנשים חושבים.

מוחמד ברכה: מה יותר?

מוחמד ברכה: כבר אמרת הכול.

מוחמד ברכה: בעצם הממשלה הזאת, דרך העומד בראשה והשותף הבכיר שלו, לא מביאה בשורה לא בעניין הכלכלי-חברתי, לא בעניין התקציבי, לא בעניין השכבות החלשות ולא שכבות הביניים, וגם לא בעניין המדיני.

מוחמד ברכה: הממשלה הזאת, אדוני היושב-ראש, מחרחרת מלחמה.

מוחמד ברכה: יש מי שמטעה את עצמו או משלה את עצמו שירח הדבש של הכיבוש הזה יימשך לעד.

מוחמד ברכה: לפני כשבועיים הייתה עדות מאוד נוקבת, כשהצבא נכנס לרחבת מסג'ד אל-אקצא, ובאותו יום נעצר המופתי הפלסטיני.

מוחמד ברכה: זה שבירת כלים לא רק עם העם הפלסטיני, אלא גם עם ירדן.

יחיאל חיליק בר: משפט אחרון, יקירי.

מוחמד ברכה: כן.

מוחמד ברכה: ואנחנו ראינו את הפרלמנט הירדני עומד פה-אחד ודורש לסלק את השגריר הישראלי, שכמה ימים לאחר מכן עזב את ירדן.

מוחמד ברכה: אני רוצה להזכיר לכם שאותו הפרלמנט בירדן זה אותו הפרלמנט, אותו יושב-ראש הפרלמנט שעמד בזמנו מול גלי ביקורת כשאישרו את ההסכם עם ישראל, הסכם "ואדי ערבה".

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

מוחמד ברכה: הממשלה הזאת שורפת כל חלקה, גם בתחום הפנימי וגם בתחום המדיני, כל חלקה של תקווה או כל זיק של תקווה, וכנראה לפיד, עם נתניהו – – –

יחיאל חיליק בר: תודה.

מוחמד ברכה: אני מסיים, אדוני.

מוחמד ברכה: – – – לפיד נכנס עם נתניהו לאותו משחק אש קטסטרופלי שיכול להמיט עלינו אסונות.

מוחמד ברכה: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת ברכה.

יחיאל חיליק בר: תעלה חברת הכנסת זועבי, ואחריה – חבר הכנסת ישראל חסון.

יחיאל חיליק בר: חנין זועבי לא נמצאת.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת חסון נמצא.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

ישראל חסון: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

ישראל חסון: אני מצטרף לברכות שמברכים אותך, ושיהיה בהצלחה – –

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

ישראל חסון: – – ואני מאחל לך שלא תשב הרבה זמן בתפקיד הסגן.

יחיאל חיליק בר: גם את זה צריך לעשות.

ישראל חסון: אדוני סגן שר האוצר, אני רוצה – שמעתי את דבריך, מדוע אתה עומד פה כל שבוע ושומע ושומע.

ישראל חסון: יקירי, חבר הכנסת ריבלין השיב לך כי זו כנראה הדרך להשפיע, אבל אני רוצה לספר לך שכנראה הימים – או: הספירה לא התחילה מהיום שיאיר לפיד נבחר לשר האוצר.

ישראל חסון: הבית הזה, הזיכרון שלו קצת יותר ארוך.

ישראל חסון: אז אולי אתם לא ידעתם לקראת מה אתם באים, אני לא מאשים, אבל זה גם לא כבוד גדול לטעון טענה כזאת – – –

קריאה: – – –

ישראל חסון: כן.

ישראל חסון: הגברת שהייתה פה, אני לא זוכר מה שמה, זו הייתה טענתה.

קריאות: – – –

ישראל חסון: אני חוזר ואומר לך: אתם לא ידעתם באופן מלא; יותר גרוע מזה, מי שהיה ממונה על כך לא ידע.

ישראל חסון: אני אעמוד פה כל שבוע ואשאל שאלה אחת – אני אשאל שאלה אחת, ואני מחכה לתשובה עליה: האם המערכת המקצועית באוצר – שיש לי הרבה כבוד אליה – התריעה בפני שר האוצר הקודם ובפני ראש הממשלה על הבור הזה?

ישראל חסון: אני רוצה לדעת את זה מכאן.

ישראל חסון: אם כן, הדיון הוא א', ואם לא, אז תבין למה אנחנו דואגים.

ישראל חסון: אם כן, הדיון הוא פוליטי, מישהו פה הוליך בכחש; מישהו פה שיקר, לא הוליך בכחש, שיקר.

ישראל חסון: ואני מבקש, בפעם הבאה שתעמוד פה, גם אם זה יהיה הערב, בבקשה, תן לעם ישראל את התשובה על השאלה הזאת, משום שאי-אפשר לבקש מאתנו שניתן אמון במשהו ש – או שהוא מוּלַך, כמו שקודמיו הולכו, או שהוא עוד לא יודע.

ישראל חסון: אמון רוכשים בזיעה.

ישראל חסון: את כל הקרדיט יש לכם, אבל תן לי תשובה, כדי שגם אני – ואזרחי ישראל יירגעו.

ישראל חסון: תודה לך.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת חסון.

יחיאל חיליק בר: יעלה חבר הכנסת באסל גטאס, ואחריו – חבר הכנסת יריב לוין.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: שלוש דקות.

באסל גטאס: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בשבוע שעבר, כשעמדתי כאן ודיברנו על הממשלה, ולמה צריך להביע אי-אמון, רוב טענותי היו שהממשלה בתקציב המוצע דוהרת לכיוון התהום ומפעילה רק את הבלמים.

באסל גטאס: ברצוני להוסיף ולהסביר את כוונתי ואת הסיכון בזה שמדינה שלמה מתנהלת בעצם על-פי תזרים מזומנים ולוחצת את הבלמים בשביל לקצץ בהוצאות, והרי יש לנו דוגמאות מההיסטוריה, הם לא ממציאים – לא יאיר לפיד ולא ביבי נתניהו ממציאים את הגלגל הכלכלי.

באסל גטאס: הלחיצה על הבלמים עלולה להוביל לשני מצבים – לחיצה על הבלמים בלבד, הכוונה.

באסל גטאס: מצב אחד, שהאוטובוס לא ייעצר לפני המדרון.

באסל גטאס: מי אמר שבכל הגזירות שהממשלה מטילה עלינו אכן הגירעון יקטן, אכן המצב ישתפר מבחינת הקופה הציבורית?

באסל גטאס: הדבר השני, אם משתמשים רק בבלמים, יכולים לעצור לפני המדרון, אבל יכולים לעצור להרבה זמן, להרבה שנים.

באסל גטאס: זה קרה ביפן, וזה קרה בארצות אחרות, תעשייתיות, שהמשק שלהן הרבה יותר גדול מהמשק הישראלי.

באסל גטאס: כשדיברנו על הצורך בהפעלת כל חלקי הרכב, כלומר גם להשתמש בהגה ולשנות כיוון, הכוונה הייתה בעיקר לכיוון צמיחה.

באסל גטאס: התקציב הנוכחי, בצורתו המוגשת, כפי שיצא, אין בו הזרעים, היכולת לצמוח בחזרה.

באסל גטאס: מה היה בתקציב שעשוי לתת למשק ולנו את האמונה שאכן יש שינוי כיוון?

באסל גטאס: שני דברים: אחד, שימוש דיפרנציאלי בכל מיני מסים שמטילים, כמו שאמרנו על מסי הכנסה, מס פרוגרסיבי של חברות, מס ערך מוסף דיפרנציאלי.

באסל גטאס: לא השתמשו בזה, אפילו לא חשבו איך להתחיל להשתמש בזה.

באסל גטאס: זה אומר שעומדים באותו מקום מבחינת קונספציה כלכלית; מה שהיה הוא שיהיה – עצירה מוחלטת, ובנוסף אין מנועי הצמיחה הנדרשים.

באסל גטאס: דבר נוסף – –

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

באסל גטאס: – – שהיה נותן לנו תקווה שאכן הולכים בכיוון חדש – עניין חוק עידוד השקעות הון.

באסל גטאס: אנחנו לא רק עשינו חוק מס הכנסה – מס חברות לא פרוגרסיבי, אלא עשינו אותו רגרסיבי הפוך:

באסל גטאס: אנחנו נותנים במו ידינו הנחות גדולות במס הכנסה לחברות הגדולות הכי רווחיות במשק.

באסל גטאס: ממשלה שרצתה להביע תקווה חדשה – –

יחיאל חיליק בר: משפט אחרון.

יחיאל חיליק בר: בבקשה לסיים.

באסל גטאס: – – הייתה משתמשת בשני הכלים האלה: מסים דיפרנציאליים – ומשנה כיוון.

באסל גטאס: זה לא נעשה, וזה שוב אומר שצריך לשנות את הנהג.

באסל גטאס: לכן אנחנו רוצים להביע אי-אמון בממשלה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת גטאס.

יחיאל חיליק בר: יעלה חבר הכנסת יריב לוין.

יחיאל חיליק בר: אחריו ישיב למתדיינים שר האוצר חבר הכנסת יאיר לפיד.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת לוין נמצא?

יחיאל חיליק בר: כן.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: שלוש דקות.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, כבוד השרים, חברות וחברי הכנסת, שוב אנחנו בריטואל שאני מניח שיהיה ריטואל קבוע, של הצעות אי-אמון ביום שני, אבל, אדוני היושב-ראש, אני חושב שהקפדה בכבוד הכנסת זו לא רק חובה של הקואליציה ושל הממשלה, זאת גם חובה של האופוזיציה.

מיכל רוזין: אנחנו פה.

יריב לוין: ואני שואל אתכם, חברי לאופוזיציה – אני מסתכל, למשל, חברת הכנסת רוזין, על ההצעה של סיעת

יריב לוין: כם, סיעת מרצ, שאומרת כך: כישלון הממשלה בתחום הכלכלי, החברתי והמדיני – –

תמר זנדברג: גם ריטואל.

יריב לוין: – – ואני שואל אתכם, זה רציני?

מיכל רוזין: מאוד רציני.

יריב לוין: זה רציני?

מיכל רוזין: – – –

יריב לוין: הממשלה הזאת עוד לא הספיקה להתחיל לעבוד בכלל – –

מיכל רוזין: – – –

יריב לוין: – – לא עברו מספיק ימים כדי שנספיק להעביר כאן את ההצעות הראשונות שלה בקריאה שנייה ושלישית.

יריב לוין: שום דבר.

יריב לוין: התקציב עוד לא הונח לקריאה ראשונה, לא כל שכן לא עבר.

יריב לוין: הממשלה כבר נכשלה?

יריב לוין: איך אתם יודעים?

ניצן הורוביץ: אז הקודמת נכשלה.

יריב לוין: מאיפה?

יריב לוין: יכול להיות.

יריב לוין: תגיש אי-אמון נגד הממשלה הקודמת, אבל אתה הגשת אי-אמון נגד הממשלה הזאת.

מיקי לוי: – – –

יריב לוין: מישהו יכול להתייחס ברצינות לדבר הזה?

יריב לוין: אני שואל אתכם, אתם אנשים רציניים.

יריב לוין: אולי הגיע הזמן לחכות קצת, לבוא ולומר, רבותי, נבחרתם, אנחנו מכבדים את רצון העם, אנחנו נותנים לכם פרק זמן, נבחן אתכם, נתקן כשנחשוב שאתם טועים.

יריב לוין: מייד – אי-אמון, מייד: נכשלו.

יריב לוין: בתחום המדיני, אני שואל אתכם בכנות, אם מרצ הייתה בראשות הממשלה היה הסכם שלום עכשיו – –

מיכל רוזין: כן.

יריב לוין: – – אחרי חודשיים?

מיכל רוזין: היה מזמן.

יריב לוין: אה, מזמן היה.

יריב לוין: אחרי חודשיים?

יריב לוין: אני אומר לכם את האמת – גם לכם לא הייתה מידת חוסר האחריות כדי להיכנע ולוותר באופן הזה בתוך חודשיים.

יריב לוין: אז אני מציע, אולי, לחברי, בואו נתייחס לכנסת ברצינות, כי אני אומר לכם שכשאתם מתייחסים לכנסת ככה – כי הרי הנייר הזה סובל הכול, אחר כך אל תבואו בטענות שהכיסאות ריקים, שאנשים לא נמצאים, שהדיונים לא מספיק ענייניים, שההחלטות אולי לא נכונות ולא טובות.

ג'מאל זחאלקה: מה הקשר?

יריב לוין: אני חושב, אדוני יושב-ראש הכנסת, הגיע הזמן – –

קריאות: – – –

יריב לוין: – – הגיע הזמן שגם בנושא אי-אמון בממשלה תהיה התייחסות רצינית והולמת; שיוגש אי-אמון כאשר אנשים יודעים מהי המדיניות, כאשר המדיניות אושרה בכנסת, כאשר עבר פרק זמן ואפשר באמת לבחון את תוצאותיה.

יריב לוין: לכן, אני בוודאי קורא לכנסת לדחות גם הפעם הזו את הצעות האי-אמון, ואני משוכנע שכך יהיה.

יריב לוין: תודה.

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יריב לוין.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את שר האוצר חבר הכנסת יאיר לפיד להשיב למתדיינים.

יולי יואל אדלשטיין: אני מבקש משר החינוך שי פירון – אני מבקש משר החינוך שי פירון לפזר את ההפגנה.

יולי יואל אדלשטיין: לא מקובל להפגין במליאה.

יולי יואל אדלשטיין: וחבר הכנסת אייכלר ודאי יסביר את הדברים האלה לחבר הכנסת אטיאס בישיבה; לא בישיבה שבה לומדים את הגמרא, אלא בישיבה כשהם ישובים שניהם.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אמנון כהן.

יולי יואל אדלשטיין: שר הפנים אדוני חבר הכנסת גדעון סער, אדוני ישב.

יולי יואל אדלשטיין: והשר לענייני גמלאים הוא פעיל כמו הגמלאים בחדרי כושר כל הזמן.

יולי יואל אדלשטיין: סגן שר האוצר, אתה יכול בבקשה ככה להושיב את השר הפעיל לענייני אזרחים ותיקים.

יולי יואל אדלשטיין: השר שלום, תודה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: ביקשת להשיב למשתתפים בדיון.

יאיר לפיד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מבין שיש פה סערה גדולה שחלקה לפחות נובע מאי-ידיעת העובדות, אז אולי אנחנו נציג את העובדות.

יאיר לפיד: האופוזיציה ודאי צריכה לדעת אותן לפני שהיא מעלה כל כך הרבה הצעות אי-אמון.

יולי יואל אדלשטיין: – – –

יאיר לפיד: מה קרה באמת?

יאיר לפיד: בוא נתחיל בתקציב החינוך, כי אני רואה פה את שר החינוך יושב, רוכן על תלמודו כבר מעכשיו.

יאיר לפיד: תקציב החינוך לא ירד, תקציב החינוך לא קוצץ.

יאיר לפיד: תקציב החינוך בתקציב החדש הועלה ב-6.5 מיליארד שקלים.

יאיר לפיד: יש תוספת של 6.5 מיליארד שקלים לתקציב החינוך.

יאיר לפיד: לא נגענו בחינוך המיוחד.

יאיר לפיד: אני יודע שיש פה חברי כנסת שחרדים במיוחד לנושא החינוך המיוחד, אני כמובן אחד מהם.

יאיר לפיד: לא נגענו באגורה שחוקה אחת מתקציבו של החינוך המיוחד.

יאיר לפיד: לא נגענו בפרויקטים כמו פרויקט השאלת ספרים, למשל.

יאיר לפיד: אני ראיתי פרסומים שנגענו בפרויקט השאלת ספרים.

יאיר לפיד: לא נגענו בפרויקט השאלת ספרים.

יאיר לפיד: לא הועלו תשלומי ההורים.

יאיר לפיד: אלה מכם שהם הורים, סבים, רוצים להיות הורים, אתם צריכים לדעת – לא נגענו בתשלומי ההורים.

יאיר לפיד: תשלומי ההורים, להפך.

יאיר לפיד: הוספנו 100 מיליון שקלים של מלגות לילדים המוחלשים.

יצחק הרצוג: אבל ארנונה למבוגרים כן.

יאיר לפיד: הארנונה, חבר הכנסת הרצוג, לאנשים מבוגרים היא רק לאנשים שהכנסתם מעל ההכנסה הממוצעת, כי הקפדנו לא לגעת באנשים מתחת להכנסה הממוצעת.

יאיר לפיד: הוספנו – הייתה יוזמה יפה של חברי כנסת מיש עתיד, אז הוספנו 35 מיליון שקלים למינהל הסטודנטים כתמיכה לסטודנטים אתיופים.

יאיר לפיד: עשינו לא מעט דברים.

יאיר לפיד: עכשיו מדברים, ובצדק, וחשוב שהכנסת תהיה כל כך חרדה לשכבות המוחלשות, אז אנחנו דאגנו לשכבות המוחלשות, כי הכנסת צודקת.

יאיר לפיד: הוספנו תוספת של 1.2 מיליארד שקלים לתקציב הבריאות.

יאיר לפיד: אני מופתע, חשבתי שבשלב זה יהיו כבר קריאות ביניים, אבל אני מבין שכל עוד אני אמשיך להסביר לכם – – –

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אדוני – – –

יאיר לפיד: לא, אני מאוד מתרשם.

יולי יואל אדלשטיין: עכשיו הגזמת, אדוני.

יחיאל חיליק בר: אדוני השר, אנחנו רוצים שתמשיך לנאום.

יולי יואל אדלשטיין: אני מוכן לעשות הפסקה, להציע שיקראו קריאות ביניים ולאחר מכן ימשיך; מה זה.

יאיר לפיד: אוקיי, אני אמשיך.

יאיר לפיד: לא התכוונתי חלילה – – –

יולי יואל אדלשטיין: התכוונת שיהיו מחיאות כפיים.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני ימשיך ולא צריך קריאות ביניים.

איתן כבל: אדוני השר, אז איפה קיצצתם?

יאיר לפיד: אני אמשיך.

יאיר לפיד: אז אני רוצה להמשיך להפיג את הדאגות של האופוזיציה.

יאיר לפיד: הוספנו 0.5 מיליארד שקל לתקציב הרווחה.

יאיר לפיד: מתוך זה שמנו 200 מיליון שקלים בקרן לילדים כדי לדאוג לביטחון תזונתי לכל ילד.

יאיר לפיד: לא יהיו ילדים רעבים במדינת ישראל.

יאיר לפיד: הוספנו 500 מיליון שקלים לניצולי השואה.

יאיר לפיד: הוספנו 300 מיליון שקלים לסל התרופות.

יאיר לפיד: בכל שנה הוספנו 75 מיליון שקלים למחלקות הפסיכיאטריות.

קריאות: – – –

מיכל רוזין: – – –

יאיר לפיד: הוספנו 35 מיליון שקלים למינהל הסטודנטים.

יאיר לפיד: אה אמרתי, לפרויקטים של סטודנטים אתיופים.

יאיר לפיד: לא נגענו, לא נגענו באגורה שחוקה אחת של קצבאות הזיקנה.

קריאות: – – –

יאיר לפיד: אני יודע שהתיאוריה שלכם נהרסת, אני מצטער על זה.

יאיר לפיד: אני מבין את מצבכם, אבל לא נגענו בקצבאות הזיקנה, לא נגענו בקצבאות הנכות.

יאיר לפיד: העברנו כסף לפרויקט הנגישות לנכים בכל רחבי הארץ.

יאיר לפיד: לא נגענו במענקי האיזון לרשויות החלשות.

יאיר לפיד: היה ונשאר 2.8 מיליארד שקלים.

יאיר לפיד: אנשים אומרים: לא נגעתם בחזקים.

יאיר לפיד: איך זה שלא נגעתם בחזקים?

יאיר לפיד: האם לעובדות אין כבר שום ערך?

יאיר לפיד: האם העובדות כבר לא חשובות לאף אחד?

נחמן שי: – – – אבל הן לא עובדות, הן לא עובדות.

יאיר לפיד: בפעם הראשונה הלכנו למקומות אחרים, בפעם הראשונה דאגנו לזה שמי שהיה חסין עד עכשיו הפעם גם הוא שילם.

יאיר לפיד: מה שעשינו פה בחודשיים האחרונים כדי לאזן בין חזקים לחלשים לא נעשה במשך שנים.

יאיר לפיד: הוקמה ועדת אנדורן, כי מישהו צריך להילחם בתספורות של הטייקונים.

יאיר לפיד: זה משום מה נשכח.

יאיר לפיד: הקמנו את ועדת ששינסקי 2 כדי לבחון את התמלוגים על משאבי טבע.

יאיר לפיד: משום מה שכחתם את זה.

קריאות: – – –

יאיר לפיד: העלינו את מס החברות ל-26.5%, העלינו את המס במסגרת החוק לעידוד השקעות הון, העלינו את המס על מוצרי היוקרה.

יאיר לפיד: קיצצנו 10% מהשכר של עצמנו.

נחמן שי: – – – יאיר לפיד לא היה מאמין – – –

יאיר לפיד: אנחנו החזקים, אז קיצצנו והלכנו למקומות שמעולם לא נגעו בהם.

יאיר לפיד: בתי-ספר שלא ילמדו לימודי ליבה יתוקצבו ב-35% בלבד.

יאיר לפיד: חוק נהרי בוטל.

יאיר לפיד: זה חיסכון של 400 מיליון שקל לרשויות המקומיות.

קריאות: – – –

נסים זאב: – – –

איתן כבל: – – – לא עומדים בזה.

נחמן שי: – – –

יאיר לפיד: תקציב הישיבות קוצץ ב-450 מיליון שקלים, ואני רוצה להגיד לחברי הכנסת החרדים – –

נסים זאב: – – – כל הכבוד לך – – –

יאיר לפיד: – – 200 מיליון שקלים מהכסף הזה יופנו להשמה לתעסוקה של חרדים.

יאיר לפיד: אנחנו רוצים לעזור לחרדים לצאת לשוק העבודה.

יאיר לפיד: אנחנו נשים כסף אמיתי כדי לעזור לחרדים לצאת לשוק העבודה.

יאיר לפיד: אני לא כופר בזה כמובן, אני לא כופר בזה שהטלנו גם עומס חדש על מעמד הביניים.

יאיר לפיד: אני לא כופר – – –

יצחק הרצוג: רגע, מה עם קצבאות הילדים?

יאיר לפיד: כן, אנחנו קיצצנו גם את קצבאות הילדים.

יאיר לפיד: אמרתי את זה כבר על דוכן הכנסת:

יאיר לפיד: הגוף האחראי על ילדים נקרא הורים.

יאיר לפיד: הורים צריכים לטפל בילדיהם.

מיכל רוזין: לא, המדינה צריכה להיות – – –

יאיר לפיד: אני לא כופר בזה שהוטלו גזירות גם על מעמד הביניים, ואני מודה שריקי כהן תשלם 385 שקלים יותר בחודש למדינת ישראל.

יאיר לפיד: ב-385 שקלים ריקי כהן קנתה לעצמה תעודת ביטוח.

יאיר לפיד: יש לה ביטוח מפני הרעיון שהכלכלה תתפורר ותתרסק סביבה.

יאיר לפיד: ב-385 שקלים היא יודעת שהיא לא תגור ביוון, והיא לא תגור בספרד, ולא יהיה פה 32% אבטלה, ולא 50% אבטלת צעירים.

יאיר לפיד: אני חושב שב-385 שקלים היא עשתה עסקה יוצאת מהכלל.

יאיר לפיד: שוב, אני לא כופר בזה שזה הרבה כסף.

יאיר לפיד: אני לא כופר בעובדה שאנשים מתקשים לשלם את זה, אבל זו תעודות הביטוח שלנו כדי שנדע שהכלכלה הישראלית תמשיך להיות חזקה, והצמיחה תישאר 3.5%, והאבטלה תישאר 6.5%.

יאיר לפיד: זו תעודות ביטוח.

יאיר לפיד: ואתם מדברים על מעמד הביניים – אני לא דאגתי למעמד הביניים.

יאיר לפיד: לכו, חברי מפלגת העבודה, תשאלו את עופר עיני – לדעתי, הוא חלק מכם – אם היה בכלל דיון על קרנות ההשתלמות.

יאיר לפיד: אני לא חלמתי לרגע לגעת בקרנות ההשתלמות, אפילו לא קיימנו על זה משא-ומתן.

יאיר לפיד: למה?

יאיר לפיד: כי זו הקופה הקטנה של מעמד הביניים, ואני לא אגע בקופה הקטנה של מעמד הביניים הישראלי אף פעם.

יאיר לפיד: לא עלה בדעתנו.

איציק שמולי: – – –

יאיר לפיד: הוספנו סייעות לגיל הרך.

יאיר לפיד: למה?

יאיר לפיד: כי זה למעמד הביניים.

יאיר לפיד: שמים פתוחים – זה למעמד הביניים.

יאיר לפיד: איחוד תאגידי המים – זה למעמד הביניים.

יאיר לפיד: יישום המלצות ועדת המזון – זה למעמד הביניים.

יאיר לפיד: גבינה צהובה תעלה פחות, נקניק יעלה פחות, הרכבת לכרמיאל ובית-שאן, שייסעו וייבנו – גם הם למעמד הביניים, כי גם בפריפריה יש וצריך להיות מעמד ביניים חזק ואיתן.

יאיר לפיד: ועדת השוויון בנטל נמצאת בישורת האחרונה.

יאיר לפיד: אנחנו מביאים מהפכה שממשלות נפלו בגללה ומרפאים פצע שדימם במרכז החברה הישראלית.

יאיר לפיד: לכו תקראו בספר התקציב את הפרק על המלחמה בהון השחור.

יאיר לפיד: עוד שנה מעכשיו אנשים ירעדו לפני שהם יעלימו מס.

יאיר לפיד: אנשים ירעדו לפני שהם יעלימו מס.

יאיר לפיד: הם ייאלצו לקחת – – –

יחיאל חיליק בר: מה עם המענקים לדיור בפריפריה?

יאיר לפיד: גם זה שוויון בנטל – הצורך של כולנו לשלם מסים.

יאיר לפיד: אז מה עולה מכל מה שאמרתי עד עכשיו?

יאיר לפיד: לקחנו משק שאיימה עליו סכנה ובזמן קצר להפליא ובתנאים קשים שמנו אותו על המסלול.

יאיר לפיד: וזה שיש טענות, זה בסדר.

יאיר לפיד: אבל האנשים שנגדנו בחרו למחות ולצעוק – אנחנו בחרנו להיות בפנים ולעשות את העבודה.

יאיר לפיד: תודה רבה.

קריאה: לא – – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר האוצר חבר הכנסת יאיר לפיד.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודיע שרשמנו היסטוריה, אדוני שר האוצר.

יולי יואל אדלשטיין: שר האוצר, נאמת ולא הפריעו מי יודע מה.

יאיר לפיד: כתוב בספרים: ניכרים דברי אמת.

יולי יואל אדלשטיין: ניכרים דברי אמת זה יפה, וגם נרשמה – אני מודיע לפרוטוקול – נרשמה קריאת ביניים של חבר הכנסת נסים זאב, כל הכבוד, כל הכבוד.

יולי יואל אדלשטיין: זה חשוב להודיע לפרוטוקול, אם לא כולם שמעו.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת אנחנו עוברים להצבעות.

נסים זאב: מה עם המיטה המעופפת של ראש הממשלה?

יולי יואל אדלשטיין: ארבע הצעות אי-אמון לפנינו.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו מצביעים כרגע על הצעת אי-אמון של סיעת העבודה: ממשלה אנטי-חברתית המכבידה ידה על המעמד הבינוני והציבור העני בישראל.

יולי יואל אדלשטיין: המועמדת להרכיב את הממשלה הנה חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 1 בעד הצעת סיעת העבודה להביע אי-אמון בממשלה – 44 נגד – 61 נמנעים – אין הצעת סיעת העבודה להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד ההצעה – 44, נגדה – 61, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת האי-אמון של סיעת העבודה לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: כישלון הממשלה בתחום הכלכלי, החברתי והמדיני – של סיעות מרצ ויהדות התורה.

יולי יואל אדלשטיין: המועמדת להרכיב את הממשלה היא חברת הכנסת זהבה גלאון.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 2 בעד הצעת סיעות מרצ – יהדות התורה להביע אי-אמון בממשלה – 45 נגד – 61 נמנעים – אין הצעת סיעות מרצ – יהדות התורה להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: התוצאות הן: 45 בעד, 61 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: גם הצעת מרצ ויהדות התורה לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נצביע על הצעת אי-אמון של סיעת ש"ס; המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת אריה דרעי.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 3 בעד הצעת סיעת ש"ס להביע אי-אמון בממשלה – 45 נגד – 61 נמנעים – אין הצעת סיעת ש"ס להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: האחרונה בהצעות האי-אמון היא הצעת אי-אמון של סיעות בל"ד, רע"ם-תע"ל-מד"ע וחד"ש.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הפעם הוא חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 4 בעד הצעת סיעות בל"ד–רע"ם-תע"ל-מד"ע–חד"ש להביע אי-אמון בממשלה – 43 נגד – 60 נמנעים – אין הצעת סיעות בל"ד–רע"ם-תע"ל-מד"ע–חד"ש להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 43 בעד, 60 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: גם הצעת הסיעות בל"ד, רע"ם-תע"ל-מד"ע וחד"ש לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הכנסת דחתה את כל הצעות האי-אמון.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הודעה ליושב-ראש ועדת הכנסת, חבר הכנסת צחי הנגבי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת הנגבי, אנחנו מצביעים על ההודעה?

יולי יואל אדלשטיין: לא.

יולי יואל אדלשטיין: רק הודעה ליושב-ראש ועדת הכנסת.

): שום דבר דרמטי, אדוני היושב-ראש.

): ועדת הכנסת החליטה כי ועדת המדע והטכנולוגיה היא שתדון בהצעה לסדר-היום של חבר הכנסת נחמן שי בנושא: "גוגל" וישראל.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לחבר הכנסת צחי הנגבי.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה מטעם ועדת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: [מס' מ/752; "דברי הכנסת", חוב' ט', עמ' 386; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הסעיף הבא הוא הצעת הרשויות המקומיות (בחירות) (הוראת שעה), התשע"ג–2013, קריאה שנייה ושלישית.

יולי יואל אדלשטיין: תציג את ההצעה יושבת-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה, חברת הכנסת מירי רגב.

יולי יואל אדלשטיין: נא לעלות לדוכן.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני מודיע כבר שלהצעת החוק אין הסתייגויות, כך שמייד תתקיים ההצבעה.

מירי רגב: כבוד היושב-ראש, תודה, ראש הממשלה, שרים וחברי כנסת, אני מתכבדת להביא בפניכם את הצעת חוק הרשויות המקומיות (בחירות) (הוראת שעה), התשע"ג–2013, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

מירי רגב: הצעת חוק זו היא הצעה מטעם הממשלה.

מירי רגב: חוק הרשויות המקומיות, 1965, קובע את מועד הבחירות לרשויות המקומיות וכן מועדים נוספים הנגזרים מכך לפעולות ולאירועים הקודמים לבחירות.

מירי רגב: במצב דברים רגיל, על-פי הוראת החוק נערכות הבחירות ביום ג' בשבוע והמועד האחרון להגשת רשימות המועמדים הוא ביום ה-33 שלפני יום הבחירות.

מירי רגב: הבחירות הקרובות לרשויות המקומיות צפויות להתקיים השנה ביום י"ח בחשוון, 22 באוקטובר.

מירי רגב: בשל מועדי החגים השנה צפוי לוח הזמנים להשתבש.

מירי רגב: כיוון שהמועד האחרון להגשת רשימות מועמדים נופל בט"ו בתשרי, שהוא חג ראשון של סוכות, על-פי החוק, במקרה כזה אמור להידחות המועד האחרון ליום שישי, אך מועד זה יוצר קשיים מעשיים הן בהגשת הרשימות והן בבדיקתן.

מירי רגב: לאור האמור לעיל, מוצע לתקן כהוראת שעה את סעיף 35 לחוק ולקבוע לעניין הבחירות הקרובות כי המועד האחרון להגשת רשימות המועמדים יהיה ביום ה-35 שלפני יום הבחירות, שהוא יום ג', 17 בספטמבר, י"ג בתשרי.

מירי רגב: להצעת חוק זו לא הוגשו הסתייגויות, ולכן אבקש כי הכנסת תאשר את הצעת החוק בקריאה שנייה ובקריאה שלישית בנוסח המוצע על-ידי הוועדה.

מירי רגב: אני מבקשת להודות למנהלת הוועדה, ליועץ המשפטי של הוועדה תומר, ולגלעד.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה מאוד ליושבת-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה, חברת הכנסת מירי רגב.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, כפי שאמרנו, אנחנו נעבור להצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק הרשויות המקומיות (בחירות) (הוראת שעה), התשע"ג–2013 – קריאה שנייה וקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: מכיוון שאין הסתייגויות, נצביע על כל החוק, שם החוק וסעיף 1, שהוא הסעיף היחידי, בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נמנע?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 5 בעד סעיף 1 – 77 נגד – 1 נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 77 בעד, יש מתנגד אחד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי החוק אושר בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד? מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 6 בעד החוק – 79 נגד – אין נמנעים – אין חוק הרשויות המקומיות (בחירות) (הוראת שעה), התשע"ג–2013, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 79, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת חוק הרשויות המקומיות (בחירות) (הוראת שעה), התשע"ג–2013, אושרה כנדרש בשלוש קריאות.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הסעיף הבא הוא הודעת הממשלה בעניין המשרד לשירותי דת.

יולי יואל אדלשטיין: שימו לב, יש הודעה בהתאם לסעיף 31(ד) לחוק יסוד: הממשלה, בדבר העברת שטחי פעולה; כמו כן הודעה בהתאם לסעיף 31(ב) לחוק יסוד: הממשלה, בדבר העברת סמכויות.

יולי יואל אדלשטיין: בכל הנוגע להעברת סמכויות יתקיים מייד דיון והצבעה לאחר הדיון.

יולי יואל אדלשטיין: יציג את ההודעה, או ימסור את ההודעה, סגן השר המופקד על הקשר בין הממשלה לכנסת, חבר הכנסת אופיר אקוניס, בבקשה, אדוני.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מתכבד להודיע לכנסת, כי הממשלה החליטה בישיבתה מיום 5 במאי 2013 שורה של החלטות בעניין המשרד לשירותי דת, והיא מבקשת להביא אותן לידיעת הכנסת ולאישורה.

אופיר אקוניס: ואלה ההחלטות – אדוני, כדאי שחברי הכנסת יהיו מרוכזים, מי שנמצא פה, שיקשיב.

אופיר אקוניס: כל דבר פה הוא אמירה.

יולי יואל אדלשטיין: תכף, אנחנו נשתדל.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מירי רגב, יושבת-ראש הוועדה, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: סגן שר האוצר, יושב-ראש ועדת הכספים ופורום הנשים שם, חברת הכנסת אורית סטרוק, חברת הכנסת איילת שקד, השרה לבנת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גבירותי.

יולי יואל אדלשטיין: אני אפילו לא מזהה מי זה עם הגב אלי, שמדבר עם חבר הכנסת כץ.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת שלח, יושב-ראש סיעת יש עתיד.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עפר שלח, נכון, אפילו לא הצלחתי לזהות.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

אופיר אקוניס: תודה, אדוני.

אופיר אקוניס: בהתאם לסעיף 31(ד) לחוק-יסוד הממשלה, החליטה הממשלה להעביר שטחי פעולה כדלהלן: א.

אופיר אקוניס: להעביר ממשרד ראש הממשלה למשרד לשירותי דת את הרבנות הראשית לישראל כיחידת סמך ואת מערך הגיור על תקניהם ותקציביהם; ב.

אופיר אקוניס: להעביר ממשרד התיירות למשרד לשירותי דת את האחריות לעמותה הממשלתית המרכז הארצי לפיתוח המקומות הקדושים.

אופיר אקוניס: בהתאם לסעיף 9(א)(11) לחוק הממשלה, התשס"א–2011, הממשלה מבקשת להביא החלטה זו לידיעת הכנסת.

אופיר אקוניס: ההחלטה הנ"ל, בעניין העברת שטחי פעולה, תיכנס לתוקפה במועד קבלת אישור הכנסת להעברת הסמכויות, כמפורט בסעיף 2.

אופיר אקוניס: וזה הסעיף הבא, אדוני, שעליו נדרשת הצבעה, והוא העברת הסמכויות המוקנות לראש הממשלה ולשרים לפי הפירוט הבא: להעביר את הסמכויות המוקנות לראש הממשלה לשר לשירותי דת לפי החוקים הבאים – אני מציע לכולכם להאזין היטב, וכך גם ללמוד על כמה מן החוקים שיש בספר החוקים של מדינת ישראל: א.

אופיר אקוניס: חוק הרבנות הראשית לישראל, התש"ם–1980; ב.

אופיר אקוניס: חוק איסור הונאה בכשרות, התשמ"ג–1983; ג.

אופיר אקוניס: חוק עסקאות במקרקעין (קיום מצוות שמיטה), התשל"ט–1979; ד.

אופיר אקוניס: פקודת מאכל כשר לחיילים, 1948; ה.

אופיר אקוניס: חוק למניעת הונאה בספרי תורה ובמגילות, בתפילין ובמזוזות, התשל"ה–1974; ו.

אופיר אקוניס: סעיף 6 לתוספת לחוק מס קנייה (טובין ושירותים), התשי"ב–1952; סעיף 3(2) לחוק ועדת שמיטה ממלכתית, התשס"ח–2008; ח.

אופיר אקוניס: פקודת העדה הדתית (המרה), 1927 – בנושאי גיור – חבר הכנסת הורוביץ, אתה שומע מה שהולך כאן?

ניצן הורוביץ: אני שומע.

אופיר אקוניס: פקודת העדה הדתית (המרה), 1927 – בנושאי גיור, חבר הכנסת מרגי; ט.

אופיר אקוניס: חוק המועצה להנצחת מורשת יהדות ספרד והמזרח, התשס"ג–2002; סעיף 74יז(ה) לחוק ההוצאה לפועל, התשכ"ז–1967.

אופיר אקוניס: עד כאן.

אופיר אקוניס: להעביר משר התיירות לשר לשירותי דת את הסמכויות המוקנות לפי החוקים הבאים – כבוד שר התקשורת, איפה נמצא השר לשירותי דת שמקבל את כל הסמכויות האלה?

אלי בן-דהן: – – –

אופיר אקוניס: אה, סגנו נמצא פה.

אופיר אקוניס: מייצג את המשרד.

אופיר אקוניס: חשוב מאוד.

אופיר אקוניס: ובכן, תראה מה אתם מקבלים, חבר הכנסת בן-דהן, זה פשוט מדהים.

אופיר אקוניס: מקבלים: סעיף 70 לחוק המים, התשי"ט–1959; סעיף 22(ב) לחוק גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה, התשנ"ח–1998; סעיפים 29 ו-32 לחוק העתיקות, התשל"ח–1978; סעיף 99 לחוק התכנון והבנייה, התשכ"ה–1965; סעיף 77 לחוק הנפט, התשי"ב–1952 – זה כנראה סעיף מאוד ספציפי, בן-דהן, שיש לו קשר לשירותי דת; סעיף 14 לחוק הרשויות המקומיות (ביוב), התשכ"ב–1962 – – –

אלי בן-דהן: זה – – – של המשרד.

אופיר אקוניס: ביוב, אדוני.

אופיר אקוניס: כבוד הסגן.

אופיר אקוניס: ביוב.

אופיר אקוניס: שאר הסעיפים לא.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת הורוביץ, שאר הסעיפים לא עוברים, רק אלה.

ניצן הורוביץ: – – – נפט וביוב.

יחיאל חיליק בר: ביוב, נפט – כן.

יחיאל חיליק בר: ביקשתי – אדוני היושב-ראש, שלום לך – מכל חברי הכנסת הקשבה מלאה לסעיפים שעוברים, אחרת לא ידעו חלילה על מה מצביעים.

יעקב מרגי: מה עם קידוחי גז?

אופיר אקוניס: אני ממשיך.

אופיר אקוניס: לא סיימתי, אדוני.

אופיר אקוניס: סעיף 6(2) לחוק הדרכים (שילוט), התשכ"ו–1966 – שמע, חבר הכנסת בן-דהן, תצטרך להסביר את הדברים האלה; סעיפים 51(א) – לחוק פינוי ובינוי של אזורי שיקום, התשכ"ה–1965; סעיף 4 לחוק השמירה על המקומות הקדושים, התשכ"ז–1967, למעט סמכות הטיפול בקבר רבי שמעון בר יוחאי.

אופיר אקוניס: מה זה אומר?

אופיר אקוניס: איפה זה נשאר, במשרד התיירות?

אלי בן-דהן: – – – בפיקוח.

אופיר אקוניס: מעניין.

אופיר אקוניס: זה באמת מרתק, אני מוכרח להגיד לכם.

אופיר אקוניס: סעיף 22(א) לחוק הניקוז וההגנה מפני שיטפונות, התשי"ח–1957; סעיף 34(ב) לחוק רשות נאות מרפא, התשל"ג–1973.

אופיר אקוניס: עכשיו לא יהיה חבר כנסת אחד שלא ידע על מה הוא מצביע, איזה סעיף מתוך חוק יצא ועבר ממשרד התיירות למשרד לשירותי דת, כבוד שר התקשורת.

אופיר אקוניס: מדהים.

אופיר אקוניס: אני ממשיך.

אופיר אקוניס: להחזיר את סמכויות המשרד לענייני דתות וסמכויות השר לענייני דתות, שהועברו לראש הממשלה, לשר לשירותי דת ולמשרד לענייני דת, לפי החוקים הבאים: א.

אופיר אקוניס: סעיף 9(ב)(2) לחוק הרשות לקידום מעמד האישה, התשנ"ח–1998; ב.

אופיר אקוניס: סעיף 8(א)(1) לחוק הרשות לפיתוח ירושלים, התשמ"ח–1988.

אופיר אקוניס: המשרד לשירותי דת יהיה המשרד הממונה על השמיטה, ויוענקו לו כל הסמכויות הנגזרות והתקציבים הנצרכים, בלי לפגוע, חברות וחברי הכנסת, בסמכויות משרד החקלאות בנושא.

אופיר אקוניס: אפשר לבחון אחר כך על כל הדבר הזה.

יחיאל חיליק בר: אנחנו נעשה בחינה בעל-פה, כולל סעיף קטן 1.

יריב לוין: תקרא את זה עד הסוף.

אופיר אקוניס: אם אתה רוצה, יש לנו לילה – הרי אם לא היה לילה כל כך ארוך, הייתי עושה את זה מההתחלה – – –

יחיאל חיליק בר: הפיליבסטר מתחיל עכשיו?

אופיר אקוניס: הפיליבסטר שהממשלה שעושה לעצמה.

אופיר אקוניס: בהתאם לסעיף 31(ב) לחוק-יסוד: הממשלה, הממשלה מבקשת את אישורה של הכנסת להחלטה בדבר העברת הסמכויות כאמור.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך, אדוני היושב-ראש.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, אדוני סגן השר.

יחיאל חיליק בר: אם יש עוד מישהו שרוצה להירשם, נא לגשת למזכירת הכנסת עכשיו, ולא, הרשימה סגורה.

יחיאל חיליק בר: יש לכם שתי דקות להירשם.

יחיאל חיליק בר: אני מבקש מחבר הכנסת אברהים צרצור לעלות.

יחיאל חיליק בר: האם אברהים צרצור נמצא?

יחיאל חיליק בר: לא נמצא.

יחיאל חיליק בר: אני מבקש את חבר הכנסת ישראל אייכלר.

יחיאל חיליק בר: הרב אייכלר, בבקשה.

אופיר אקוניס: אייכלר, אתה לא חייב לדבר.

אופיר אקוניס: הרב אייכלר – – –

יחיאל חיליק בר: על כל הסעיפים, ודאי.

יחיאל חיליק בר: כולל סעיף 9(ד) – – –

אופיר אקוניס: כולל – – –

יחיאל חיליק בר: אחריו תעלה חברת הכנסת תמר זנדברג, אם היא נמצאת, ואחריה – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, כבוד השרים, חברי הכנסת, התבשרנו השבוע שהולכים לעשות רפורמה בשירותי הדת.

ישראל אייכלר: זה תמיד דבר טוב שהולכים לנער את הביורוקרטיה המשרדית ויורדים לחייהם של האזרחים, זה נשמע טוב.

ישראל אייכלר: אבל המילה "רפורמה" מזכירה לי קצת היסטוריה, ואני היסטוריון חובב.

ישראל אייכלר: מה זה רפורמה?

ישראל אייכלר: הייתה תנועת הרפורמה בגרמניה לפני 200 שנה, של משה מדעסוי, שרצה לתקן את הדת היהודית.

ישראל אייכלר: התוצאה ההיסטורית – ואני מדבר לא דעות והשקפות, אלא עובדות היסטוריות – שכל אותם אנשים שנהו אחרי בשורות הרפורמה, אף אחד מצאצאיהם וצאצאי צאצאיהם איננו נמצא – לא רואה את עצמו כחלק מהעם היהודי ולא נמצא בארץ-ישראל.

ישראל אייכלר: כל היהודים בארץ-ישראל היום, שיהיו החילוניים ביותר, הם צאצאים של אותו גרעין קשה שהתנגד לרפורמה, שלא נהה אחרי האורות הגדולים של אירופה, שהתרבות האירופית הבטיחה ובישרה לעם ישראל.

ישראל אייכלר: זה היה הגרעין הקשה, של אותם אנשים שהיום קוראים להם שחורים, פרימיטיבים, קשוחים, אנשים לא נאורים, שלא לומדים ליבה ולא רוצים לשמוע את בשורת האור הגדול של הרפורמה.

ישראל אייכלר: אז כשבאים אנשים דתיים שהם אורתודוקסים, והם רוצים שהילדים שלהם והנכדים שלהם גם יישארו יהודים אורתודוקסים – אגב, המילה "אורתודוקסיה" היא מושג שאיננו שייך בכלל אלינו, הוא שייך לתרבות האירופית, אנחנו יהודים כי אנחנו יהודים; אין דבר כזה בכלל ביהדות רשתות וזרמים שונים, ביהדות.

ישראל אייכלר: יש יהדות אחת, ואין בלתה, וזאת היהדות שהובילה אותנו 3,300 שנה.

ישראל אייכלר: יש הרבה אנשים שחשבו לעשות יהדות אחרת, יצאה מזה הנצרות, יצאה מזה הקראות, יצאו מזה המתבוללים מכל הדורות.

ישראל אייכלר: אף אחד לא הצליח לעשות יהדות אחרת, כי הקדוש-ברוך-הוא הבטיח שזאת התורה לא תהא מוחלפת, ולא תהיה תורה אחרת מאת הבורא יתברך שמו.

ישראל אייכלר: יכול אדם להגיד: אני לא רוצה להיות יהודי, הוא יכול להגיד: אני רוצה להיות יהודי, אבל לא בכל המצוות, קשה לי לקיים את כל המצוות; אבל לעשות יהדות אחרת זאת לא רק פגיעה בעם ישראל, זאת פגיעה קודם כול בעצמו ובילדיו.

ישראל אייכלר: כמו שהילדות והבנות של מנדלסון התנצרו, וכששאלו אותן למה אתן עושות את זה הן אמרו:

ישראל אייכלר: אנחנו יודעות בדיוק למה אבא שלנו התכוון; והוא וכל חבריו עשו תיאוריה שלמה.

ישראל אייכלר: לארצות-הברית הגיעו יהודים יהודים, לא רפורמים ולא קונסרבטיבים ולא אורתודוקסים, יהודים.

ישראל אייכלר: באו הרפורמים ואמרו שם: לא, פה כבר לא מתאים להיות ככה, כמו באירופה, פה בואו, ניתן לכם את הרפורמה, אנחנו נהיה הגשר.

ישראל אייכלר: הרפורמה הוציאה מיליוני יהודים מן העם היהודי להתבוללות, יהודים שלא זוכרים בכלל שהם יהודים.

יחיאל חיליק בר: משפט אחרון, אדוני.

יחיאל חיליק בר: תודה.

ישראל אייכלר: אדוני, לשבחה של ארץ-ישראל אני רוצה לומר שפה האיש החילוני ביותר יודע מתי זה יום כיפור.

ישראל אייכלר: הוא יודע מתי יום כיפור, הוא גם יודע מתי ליל הסדר.

ישראל אייכלר: בארצות-הברית יש מיליוני יהודים, ויהודי אחד מצלצל לחברו: "הלו, ג'יי, אתה יודע שהיום יום כיפור?

ישראל אייכלר: אתה רוצה לבוא לטמפל?

ישראל אייכלר: פעם בשנה אנחנו הולכים לשם".

ישראל אייכלר: "אוי, I forgot about it".

ישראל אייכלר: הוא שכח לגמרי שיום כיפור.

ישראל אייכלר: רבותי, מי שמתחיל רפורמה, צאצאיו ונכדיו לא יוכלו להבטיח שהם ירצו להיות יהודים.

ישראל אייכלר: רק מי שדבק ביהדות אמת, גם אם הוא עצמו, בוא נאמר, איך אומרים החילונים – בית-הכנסת שאני לא הולך אליו הוא בית-כנסת אורתודוקסי.

ישראל אייכלר: גם אם הוא עצמו לא כל כך מקיים מצוות, גם אם הוא לא קיבל חינוך, היהדות שלו היא יהדות של יום כיפור, היהדות של בורא עולם, היהדות שניתנה מסיני.

ישראל אייכלר: היא תהיה נצחית, ומי שיזכה, גם הוא וגם ילדיו וצאצאיו יהיו דבקים ודבוקים ביהדות.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת אייכלר.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת תמר זנדברג נמצאת?

יחיאל חיליק בר: לא נמצאת.

יחיאל חיליק בר: יעלה חבר הכנסת מאיר פרוש.

יחיאל חיליק בר: מאיר פרוש לא נמצא.

יחיאל חיליק בר: תעלה חברת הכנסת מיכל רוזין, ואחריה – חבר הכנסת אורי מקלב.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת מוזס.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת יעקב אשר.

יחיאל חיליק בר: אז אם אתם רוצים להודיע לחבריכם בסיעה שיגיעו, אתם מוזמנים.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, חברת הכנסת רוזין.

יחיאל חיליק בר: שלוש דקות.

מיכל רוזין: הרב אייכלר, חבל שאתה יוצא, אני אשמח לענות לך על הדברים.

ישראל אייכלר: – – –

מיכל רוזין: כבוד היושב-ראש, לצערי הרב – – –

ישראל אייכלר: – – –

מיכל רוזין: לא לא, אין צורך שתענה, אתה הפעם צריך להקשיב.

מיכל רוזין: לפעמים צריך גם להקשיב.

יריב לוין: הוא כבר הציע היום את חברת הכנסת גלאון לראשות הממשלה.

יריב לוין: נדמה לי שהוא עשה צעד ענק.

ישראל אייכלר: – – –

מיכל רוזין: נכון.

מיכל רוזין: אז אני רוצה לספר לו מה יקרה אם חברת הכנסת גלאון תהיה ראשת הממשלה.

ישראל אייכלר: – – –

קריאות: – – –

מיכל רוזין: אז לצערי הרב, כבוד היושב-ראש – –

יחיאל חיליק בר: חברים, נא לאפשר לחברת הכנסת רוזין לדבר.

יחיאל חיליק בר: תודה.

מיכל רוזין: – – הכוונות, אולי הטובות, אבל לצערי לא מספיקות, של מפלגת הבית היהודי והשותפים שלהם, האחים והאחיות במפלגת יש עתיד, לנסות להחליף את הכיפה השחורה בכיפה הסרוגה, אין להן ולו דבר, לא עם פלורליזם, ולא עם פתיחות, ולא עם שינוי המצב פה, במדינת ישראל, בכל הנושא של כפייה דתית והנושא של הפרדת דת מהמדינה.

מיכל רוזין: יש פה צורך אדיר של ציבור גדול מאוד שיכירו בו, שיכירו ביהדות שלו, שהוא רוצה להיות יהודי, הוא רוצה לחוש יהודי, הוא רוצה להרגיש את יהדותו ולדבוק בה על-פי אמונתו ועל-פי דרכו, והעובדה שאתה כל פעם מחדש מחליט וקובע שיש יהדות אחת בלבד, ופרשנות אחת בלבד, מרחיקה שוב ושוב את אותו ציבור גדול שרוצה מאוד מאוד להרגיש את יהדותו ולקיים אותה על-פי דרכו.

מיכל רוזין: עכשיו, הכוונות של המשרד לשירותי דת הן כוונות באמת לשנות את הכיפה משחורה לסרוגה, כוונות שמנסות להגיד: אם תקבלו שירות עם חיוך, אז לא תפריע לכם הכפייה הדתית; לא יפריע לכם שאתם צריכים להינשא ולהתגרש אך ורק ברבנות; לא יפריע לכם שכשאתם הולכים להירשם לנישואין לא מרשים לכם להביא עדות נשים על הרווקות, אלא חייבים להביא עדים גברים – שזה לא מחויב על-פי ההלכה, אבל מה זה חשוב, כמו שלא אסור על-פי ההלכה לעטות טלית ולהניח תפילין, אבל זה לא נהוג, אז לא נהוג להביא עדים לרווקות נשים, אז מביאים רק גברים.

מיכל רוזין: וכאשר רוצים לרשום לאחר שמתחתנים את שם המשפחה – להשאיר את שם הנעורים, אזי המדינה מחליטה, למרות העובדה שיש חוק מ-1995 שתיקן את חוק השמות, לשנות את שם האישה לשם בעלה; והדרכת כלה שמחויבת כל אישה לעבור, כאשר היא הולכת להירשם ברבנות, הדרכה משפילה, מעליבה, שאינה תואמת את החיים המודרניים ואינה תואמת את חיי הציבור החילוני – כל הדברים האלה לא ישתנו אם הכיפה תהיה סרוגה ואם מי שנותן את השירותים רק יחייך יותר יפה.

מיכל רוזין: יש צורך פה להנהיג נישואין וגירושין אזרחיים, לעשות רישום נישואין – –

יחיאל חיליק בר: משפט סיכום.

מיכל רוזין: – – ואז כל אדם, על-פי דתו, על-פי אמונתו, יעשה את החתונה המסורתית שלו.

מיכל רוזין: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חברת הכנסת רוזין.

יחיאל חיליק בר: יעלה חבר הכנסת אורי מקלב, אחריו – חבר הכנסת מוזס, ואחריו – חבר הכנסת אשר.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: שלוש דקות לרשותך.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך, חברי חברי הכנסת, מכובדי השרים, כנראה לא שר הדתות ולא סגן שר הדתות נמצאים פה.

אורי מקלב: סמכויות הם רוצים, חוקים לשנות הם רוצים, אבל לשמוע מה יש לדוברים להגיד על כך הם לא מוצאים לנכון.

אורי מקלב: אבל זה לא ימנע מאתנו להגיד את האמת, שעל הראשונות אנחנו בוכים, ועכשיו אנחנו גם רוצים להוסיף עוד סמכויות לשר הדתות ולסגנו, כשאנחנו רואים רק בתקופה האחרונה באיזה חוקים הם תומכים ובאיזה תהליכים הם מובילים אותנו.

אורי מקלב: וכפי שאתמול הכריזו גם שר הדתות וגם סגנו, מהבית היהודי, על רפורמות בשירותי הדת – ואני רוצה להגיד כאן באופן ברור: זה לא רפורמות בשירותים של הדת, זה לא נושא של אדמיניסטרציה, זה לא נושא של שיפור שירות; זה נושא של רפורמה בהלכה, וזה מה שהיום מובילים שר הדתות וסגנו, שמוצאים לנכון – לכן עדיף מבחינתנו שזה יישאר במשרד ראש הממשלה, שלא יביאו עוד סמכויות.

אורי מקלב: אנחנו יודעים שמה שהפריטו – ואם עוד קודם, עד עכשיו, הסתפקנו בדברים שהשר לשירותי דת היה ממונה עליהם, אנחנו צריכים להוסיף עוד תוספת?

אורי מקלב: על מה?

אורי מקלב: כנראה לא מספיקים הג'ובים, וצריך עוד מינויים ועוד ג'ובים לתת לאנשים, ולכן צריך להרחיב סמכויות ולמנות אנשים?

אורי מקלב: מה מביא אותם לדרישה הזאת, של הסמכויות הנוספות והרחבת תחומי הפעילות, כשמה שמוביל זה לפתוח אזורי רישום לנישואין, כדי לאפשר לכל מי שלא אפשרו לו עד עכשיו להינשא יותר בקלות?

אורי מקלב: אנחנו יודעים שאין כאן שיפור שירות.

אורי מקלב: כל מה שאומרים, וכל מה שדיברו עד עכשיו, זה הסתה, זה מציאות לא נכונה, ואני חולק עלייך, חברת הכנסת זנדברג.

קריאה: מיכל רוזין.

אורי מקלב: מיכל רוזין, סליחה.

אורי מקלב: מקבלים שירות מאוד מאוד מצוין, שירות מסביר פנים, הרבה הרבה הרבה יותר מבכל משרד ממשלתי אחר.

אורי מקלב: מה הבהילות הזאת לפתוח את כל אזורי הרישום?

אורי מקלב: אדם שרוצה להירשם כנשוי במשרד הפנים, בלי תהליך – זה לא תהליך של בדיקה, אין בדיקת יהדות מסביב לדבר הזה, אין בירורים שצריכים לעשות – בסך הכול מביא תעודת נישואין; רוצה לרשום בתעודת הזהות שהוא נשוי – הוא לא יכול להירשם שלא במקום המגורים.

אורי מקלב: הוא צריך להירשם דווקא במקום המגורים.

אורי מקלב: להירשם לנישואין, שהמשמעות הרבה יותר רחבה, זה אפשר?

אורי מקלב: זה דבר שאפשר וזה דבר שבקלות?

אורי מקלב: לא סתם חז"ל אומרים: "הרוצה לשקר ירחיק עדותו".

אורי מקלב: מה שאומרים, שאנשים שגרים בתל-אביב ולומדים בבאר-שבע, דוגמאות שהביאו בוועדות בעבר – שזה מקשה עליהם, אני אומר לכם כאן באופן ברור, באופן מוסמך: אדם שלומד בבאר-שבע, סטודנט שלומד בבאר-שבע, יכול להירשם גם בבאר-שבע.

אורי מקלב: אדם שגר בבאר-שבע ועובד בתל-אביב, הוא שוכר בתל-אביב ועובד בתל-אביב, יכול להירשם גם בתל-אביב.

יחיאל חיליק בר: נכבדי, לסיים.

יחיאל חיליק בר: משפט אחרון, בבקשה.

אורי מקלב: לכן אני אומר, אנחנו צריכים להגיד את זה באופן מלא: כל מה שאתם אומרים, שאתם רוצים לעשות רפורמה בשירותים, אין כאן רפורמה בשירותים.

אורי מקלב: קודם כול, אל תתהדרו בדבר שלא אתם המצאתם; הדבר הזה היה כבר קודם.

אורי מקלב: הדבר הזה, במשך קדנציה של ארבע-חמש שנים ניסו להוביל את זה, ולא הובילו.

אורי מקלב: היום מגיע שר הדתות עם בשורה: רפורמה בשירותי הדת.

אורי מקלב: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה לך, חבר הכנסת מקלב.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת מנחם מוזס – לא נמצא.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת יעקב אשר, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת מסעוד גנאים, אחריו – חבר הכנסת עיסאווי פריג', וחבר הכנסת נסים זאב אחריו.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, חבר הכנסת אשר, שלוש דקות לרשותך.

אדוני היושב-ראש, אנחנו נמצאים בתקופה שנפתחה התחרות הרשמית ל – מי שולף רפורמה או משתמש לפחות במילה "רפורמה" על כל דבר ודבר.

אבל אנחנו נראה בסוף שהרפורמות שרק השתמשו בשם "רפורמה" בשביל אג'נדה פוליטית והשתלטות מחודשת על ממסד מסוים – ברפורמות הגדולות והאמיתיות כמו הנמלים וחברת חשמל, והדברים האלה, זה יישאר בגדר משא-ומתן, וכוונה לרפורמה, אבל כאן, היום, כל מילה זה רפורמה, ועכשיו תור משרד הדתות לרפורמות, ובמסגרת התחרות הזאת, של הרפורמות, התבשרנו אתמול שהולכים לעשות רפורמה בכל הנושא של הרבנות והנושא של נישואין וכו', והדגל של העניין הזה, שזה יהיה נגיש לציבור.

עם זה אני מסכים.

איך אמר אתמול השר בנט?

בוא נראה את הרבנים, מי יהיה יותר נחמד, מי יהיה יותר סימפתי, ולפי זה יבחרו את הדברים הללו.

אני חושב, כהצעה, לדעתי לא רק ברבנות זה צריך להיות ככה.

לדעתי גם במס הכנסה.

למה פקיד שומה, אני צריך ללכת דווקא לאותו אחד שנמצא באזור שלי?

אפשר ללכת לפקיד שומה אחר, נחמד יותר, נגיש יותר.

אולי גם בוועדה מחוזית.

למה להגיש תכנון על בניין שנמצא במקום מסוים, אולי אפשר להגיש אותו בעיר אחרת?

לבוא ולומר על דבר שיש בו היגיון, על דבר שנוצר כולו בעצם על בסיס הלכתי – אם רוצים לעשות נגישות, הנגישות הכי טובה זה שאפשר לוותר בכלל על כל ההלכות, ובוא נהיה ככל העמים.

גם זה אפשרות לנגישות.

זה אולי אפילו יזכה למחיאות כפיים כאלה ואחרות.

אנחנו רוצים שהבסיס שלנו, שהוא הבסיס של העם היהודי בנישואים, בגירושים, בדברים הללו יהיה על-פי ההלכה.

יעבוד בצורה הנכונה.

אפשר בהחלט לדבר על שיפורים, אפשר בהחלט לעשות נגישות יותר טובה, אבל להפוך את זה לדבר של כביכול רב שיקל יותר, רב שיהיה נחמד יותר, שיחליט שההלכה היא לא נר לרגליו, ושמה יהיה תור גדול יותר של אנשים?

הרי זה דבר הזוי.

זה דבר לא נכון.

אנחנו לא רוצים לברוח מהיסודות ההלכתיים שלנו.

אפשר כל דבר לשפר.

יחיאל חיליק בר: משהו לסיכום – – –

אלעזר שטרן: אבל מה – – –

רגע, אל תפריע – – –

יחיאל חיליק בר: הוא בסיום דבריו.

יחיאל חיליק בר: אנא, משפט אחרון.

זה בסדר, זה בסדר.

אלעזר שטרן, מותר לו להעיר לי הערות.

יחיאל חיליק בר: כשיש לך זמן.

אני בא, אני אומר דבר אחד.

אני לא מדבר כרגע על צמצום המועצות הדתיות, אם יש עודף כוח-אדם, ולזה אני לא נכנס.

אני מדבר רק על הנושא הזה, שרב ייבחן, שרב ייבחן לפי כמות הקולא שהוא הולך בה, או שיוותר על הספר שממנו הוא נהיה רב.

הוא קיבל הסמכה לרב על סמך הלכות מסוימות.

לוותר על זה כדי שיהיה לך תור יותר גדול, ואתה תבחר מי הרב היותר נחמד שלא ישאל אותך שאלות קשות?

זה אסון, זה אסון לכולנו.

זה אסון לילדים שלך, זה אסון לילדי מדינת ישראל כולה.

תודה רבה.

אלעזר שטרן: – – –

יחיאל חיליק בר: תודה, נכבדי.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת מסעוד גנאים, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת שטרן, אני מבקש קריאות ביניים רק במסגרת הזמן, לא אחרי שתם הזמן.

אלעזר שטרן: אה, סליחה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אי-אפשר לעבור לסדר-היום בלי באמת לגנות את הלינץ' התקשורתי ואת ההסתה שהיום עשו כלי תקשורת לאוכלוסייה הערבית, במיוחד לתושבי רהט, כאשר הם מיהרו והתנפלו על הטרף הקל – להאשים אותו, להכפיש אותו, להסית נגדו, על ערבי, בדואי מרהט.

מסעוד גנאים: הוא שהרג, הוא שירה, הוא ששדד, הוא שעשה את השוד.

מסעוד גנאים: כלי תקשורת כאלה אין להם בושה, אדוני היושב-ראש.

מסעוד גנאים: כבר הערבי במדינה הזו הוא מואשם, נגזר דינו בלי להוכיח את זה.

מסעוד גנאים: וזה מנוגד לכל כללי הצדק וההגינות.

מסעוד גנאים: אני חושב שעל כלי תקשורת כאלה להתנצל בפני הציבור הערבי על הלינץ' הזה, על ה"עליהום" הזה שכולו מקורו שנאה, גזענות נגד האוכלוסייה הערבית.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, אני אנצל את ההזדמנות של הדיון על המשרד לשירותי דת כדי לדבר על עניין שהוא מאוד חשוב ועל בעיה שתמיד התרענו ותמיד אמרנו שהיא בעיה מאוד רצינית, במיוחד בקשר לדת המוסלמית.

מסעוד גנאים: אני מתכוון למשרות ולתפקידים הדתיים כמו אימאמים, שעושים את התפילה, כמו המואזין, שקורא לתפילה במסגד.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, יש מחסור גדול מאוד במשרות כאלה.

מסעוד גנאים: יש מקומות, יש מסגדים, יש כפרים שאין בהם, אין בהם המשרות האלה.

מסעוד גנאים: הם רוצים אותם אבל משרד הפנים בעיקר – בגלל שמחלקת העדות שייכת למשרד הפנים, והמוסלמים, התפקידים האלה, המשרות האלה, הם בשליטתה של המחלקה הזו, מחלקת העדות במשרד הפנים ולא של שירותי הדת.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, מאות משרות לא מאוישות.

מסעוד גנאים: האנשים, העדות המוסלמיות, המסגדים דורשים שהמשרות האלה והתפקידים האלה יאוישו, אבל לצערי הרב משרד הפנים, מחלקת העדות לא משיבה להם ולא נותנת להם לאייש את המשרות האלה.

מסעוד גנאים: לכן הוועדות במסגדים הן שמממנות את המשרות האלה והן שנותנות את המשכורת לאנשים האלה.

מסעוד גנאים: אני חושב, פה יש הפליה שעל משרד הפנים והממשלה לתקן אותה.

מסעוד גנאים: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת עיסאווי פריג', בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת נסים זאב, ואחריו – חבר הכנסת טלב אבו עראר.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: שלוש דקות.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, ראשית כול ברכות על התפקיד.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

עיסאווי פריג': חברים, שרים, אני חושב שלא ניתן לעלות כאן ולהתעלם מהרצח הנפשע שהיה בבאר-שבע, רצח אנשים שכל מה שהם עשו – הלכו לבנק לעשות פעילות כלכלית.

עיסאווי פריג': צר לי מאוד, ואנחנו משתתפים בצערן של המשפחות.

עיסאווי פריג': אבל הסוגיה שהחברים שלי, ועכשיו חברי מסעוד התחיל בה, מאוד מקוממת, ואני מצטרף לכל החברים שהתייחסו לנושא, שהתקשורת צריכה לגלות אחריות ומקצועיות.

עיסאווי פריג': אבל אני רוצה להרחיב בנושא הזה.

עיסאווי פריג': במגזר הערבי אנחנו חיים את התופעה הזו יום-יום.

עיסאווי פריג': נשק בלתי חוקי מסתובב בבתים, בקרב הצעירים, בקרב כל אחד.

עיסאווי פריג': נשק בלתי חוקי מכל הסוגים.

עיסאווי פריג': רק תשלם, תיקח, תקבל עד למשרד את הכלי שאתה מבקש.

עיסאווי פריג': עוני קיים, עיקולים קיימים בבנקים.

עיסאווי פריג': כל האלמנטים וכל הסוגיות קיימות.

עיסאווי פריג': אז המקרה, מה שחווינו ומה שקראנו בבאר-שבע מסוגל בכל עת ליפול במגזר הערבי.

עיסאווי פריג': כל התנאים קיימים.

עיסאווי פריג': כל התנאים קיימים.

עיסאווי פריג': אני קורא מכאן לכל מי שמקשיב, במיוחד לשר הביטחון.

עיסאווי פריג': אדוני שר הביטחון, אתה לא צריך לבנון ולא סוריה.

עיסאווי פריג': יש לך אלפי כלי נשק בלתי חוקי בין כפר-סבא לפתח-תקווה.

עיסאווי פריג': גדוד של נשק.

עיסאווי פריג': תבוא לקחת אותו.

עיסאווי פריג': לא לעצום עיניים.

עיסאווי פריג': החצר האחורית שמאגדת את כל הנשק הבלתי-חוקי הזה, זה ישליך על הרבה חצרות.

עיסאווי פריג': אז אני פונה אליך, אדוני שר הביטחון, בנושא הזה אי-אפשר להמשיך ולהמשיך בעצימת עיניים.

עיסאווי פריג': אני קורא לכם, זה אחריות וזה אחריות.

עיסאווי פריג': הדבר הזה לא יכול להימשך.

עיסאווי פריג': מה שקרה היום זה רק נקודה שאנחנו נראה רבות ממנה.

עיסאווי פריג': הנושא השני, נושא הדיון שאני נמצא בגינו עכשיו, נושא הדתות.

עיסאווי פריג': מה שקורה אצלנו במגזר הערבי, הערבים המוסלמים מהווים 84% בקרב הערבים במדינת ישראל.

עיסאווי פריג': הדת המוסלמית, עם כל הקיום שלה בכפרים, שמים אותה במשרד הפנים באיזה מקום נידח עם תקציב כמעט אפסי ואומרים לה: תסתדרו.

עיסאווי פריג': אדוני, הם לא חלק מאזרחי מדינת ישראל?

יחיאל חיליק בר: משפט סיכום, נכבדי.

עיסאווי פריג': כן.

עיסאווי פריג': אני קורא לממשלה ולשר הפנים במיוחד – הגיע הזמן לעשות רפורמה במשרד הדתות של הערבים במדינה.

עיסאווי פריג': והרפורמה הזו צריכה להיות בקדנציה הזו והיא אכן תהיה.

עיסאווי פריג': תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת נסים זאב וחבר הכנסת טיבי הצריחו אחד את השני אז חבר הכנסת טיבי ידבר ראשון.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת נסים זאב, ואחריו – חבר הכנסת טלב אבו עראר.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: שלוש דקות.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להצטרף לכל אלה שנדהמו, כעסו היום לשמוע את הדיווחים בשני הערוצים בתקשורת הישראלית על הזהות, כביכול, של היורה בבנק בבאר-שבע במעשה הרצח הנורא והכואב.

אחמד טיבי: עוד לפני שהדברים התבהרו והעובדות התגלו, כותרות בשני הערוצים – אני לא יודע אם היו עוד – אמצעי תקשורת אחרים – ציינו שמדובר כנראה בשני תושבי רהט.

אחמד טיבי: בדרך כלל העבודה העיתונאית אומרת: אתה בודק, או שאתה מקבל דיווח מהמשטרה, או שאתה בעצמך מגלה את האמת.

אחמד טיבי: אז יש שתי אפשרויות: או שזה תגובה פבלובית, אוטומטית, סטריאוטיפית וגזענית, שאומרת שכל ירי כזה חייב להיות ירי המבוצע על-ידי ערבי, כי בדרך כלל יהודים הם מלאכים, הם לא נוגעים בנשק, לא יורים ולא הורגים.

אחמד טיבי: ערבים עושים את זה.

אחמד טיבי: המציאות היא לא כזאת.

אחמד טיבי: או שמישהו ראה אדם, למשל – איך מכנים זאת בתקשורת הישראלית, אדוני חבר הכנסת מזרחי – בעל חזות מזרח-תיכונית, או מזרחית.

אחמד טיבי: יכול להיות שזו הסיבה.

אחמד טיבי: אני מנסה להסביר.

אחמד טיבי: עכשיו מה, כל חזות מזרחית במדינת ישראל היא ערבי?

אחמד טיבי: 60% מכם נראים ככה, 60% מכם נראים ערבים, מזרחים.

אחמד טיבי: לכן, אי-אפשר שלא לומר: זאת פרקטיקה גזענית להאשים מייד את המיעוט, את החלש, את תושבי רהט, לעשות "עליהום", להגדיל את השנאה כלפי המיעוט הערבי, בעיקר הבדואי, בבאר-שבע.

אחמד טיבי: עכשיו, כשהוא מתברר כיורה יהודי, מתחילים להסביר מה המניעים.

אחמד טיבי: יש לו מניעים.

אחמד טיבי: אם הוא ערבי, זה אוטומטית טרוריסט.

אחמד טיבי: אם הוא יהודי, יש לו מניעים: חשבון שנסגר, 6,000 שקל, מצוקה אישית וכדומה.

אחמד טיבי: אני מציע לאמצעי התקשורת האלה, שעשו חטא נורא, הם פשעו ציבורית כלפי תושבי רהט וכלפינו כולנו, לחזור בהם, להתנצל על-ידי כותרות: התנצלות.

אחמד טיבי: ב"ניו-יורק טיימס", אדוני היושב-ראש לשעבר, יש כמעט עמוד, או פינה קבועה יומיומית, אדוני היושב-ראש לשעבר – העיתון הכי חשוב בעולם – הם מתנצלים כשהם טועים.

גלעד ארדן: מי שאמר שהוא הכי חשוב?

יחיאל חיליק בר: משפט סיום, אדוני.

אחמד טיבי: סליחה?

גלעד ארדן: מי אמר שהוא הכי חשוב?

אחמד טיבי: אחרי "ישראל היום" כמובן.

אחמד טיבי: לכן אני מבקש, אני דורש, התנצלות – – –

ראובן ריבלין: דרך אגב, הם מרבים להתנצל.

אחמד טיבי: הם מרבים להתנצל.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

אחמד טיבי: לכן, אדוני, אני דורש מהם להתנצל.

אחמד טיבי: לפחות להתנצל.

אחמד טיבי: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת נסים זאב.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת טיבי, אני מצטרף לכך שההנחה המוקדמת שזה תושב ערבי מבישה ודורשת התנצלות של כלי התקשורת.

יחיאל חיליק בר: זה בהחלט לא כבוד גדול לכולנו.

ראובן ריבלין: זו עבירה פלילית לדעתי.

אחמד טיבי: נכון – – –

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת נסים זאב, ואחריו – חבר הכנסת טלב אבו עראר, ואחריו – חבר הכנסת יעקב מרגי.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, חבר הכנסת זאב.

יחיאל חיליק בר: שלוש דקות לרשותך.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת אחמד טיבי, מה כולך מקים זעקה גדולה ומרה?

נסים זאב: אז הייתה טעות, חשבו שזה תושב רהט, מה, אתה כל כך נפגע?

עיסאווי פריג': זו טעות קבע.

עיסאווי פריג': זו טעות קבע, קבע.

נסים זאב: תפסיק להיות שחקן פה, כאילו אתה מרגיש איזו מין עוולה נעשית לך.

נסים זאב: אז בתקשורת תיקנו.

נסים זאב: תאמין לי, יכלו לחשוב – – –

אחמד טיבי: מה תיקנו?

אחמד טיבי: לא תיקנו.

נסים זאב: תיקנו.

נסים זאב: הנה, אתה תיקנת עכשיו.

נסים זאב: כל התקשורת שמעה אותך, ומחר אתה תראה גם ב"קול ישראל", ברשת ב', וכולם ידעו שזה לא איש תושב רהט.

נסים זאב: אז למה לעשות מזה עניין?

נסים זאב: אתה עומד פה שלוש דקות, משמיץ את מדינת ישראל כאילו שיש פה איזו מדיניות רק להשמיץ את הערבים והערבים מסכנים ונרדפים.

נסים זאב: די.

נסים זאב: תאמין לי שאתם המאושרים עלי אדמות.

נסים זאב: איפה אתם זוכים ליחס כזה בכל המזרח התיכון?

מסעוד גנאים: תודה רבה.

נסים זאב: יַעְנִי "יַאלכֻּם", אומרים בערבית.

נסים זאב: אשריכם שאתם פה, במדינת ישראל.

נסים זאב: אז תפסיקו לבכות כל הזמן.

נסים זאב: תגידו קצת תודה רבה.

אחמד טיבי: אפשר להעביר רשימה שמית שיפוטר נסים זאב?

נסים זאב: קצת הכרת הטוב.

נסים זאב: עכשיו לגופו של עניין, אדוני היושב-ראש.

איתן כבל: תבקש שישלחו לך מתנה.

איתן כבל: תודה.

נסים זאב: לא, זה בשביל ראש הממשלה, הוא מקבל את זה תמיד במטוס.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, זה פשוט לא יאומן.

נסים זאב: אני פותח היום את העיתון ורואה: מהפכה בשירותי הדת.

נסים זאב: איזו מהפכה.

אחמד טיבי: מה אתה עושה מזה עניין?

נסים זאב: לא, לא עושה מזה עניין, רק רציתי להבין מה המהפכה.

נסים זאב: אני יודע שבסוריה יש מהפכה.

נסים זאב: שם השיעים והסונים שוחטים אחד את השני, ואת העלאווים.

אחמד טיבי: מה אתה עושה מזה עניין?

אחמד טיבי: אתה כבר שתי דקות על הבמה ועושה מזה עניין.

נסים זאב: מה לעשות, שם יש מהפכה, אבל מה יש בשירותי הדת כבר מהפכה?

נסים זאב: מה היעדים שלהם בכלל?

נסים זאב: הלוא ראש הממשלה אריק שרון עמד פה ב-2002 ואמר: אנחנו מקצצים בכל הנושא של התקציב, אנחנו עכשיו נוכל לצמצם את הגירעון, ותראו מה הפלא – מה הוא הביא לנו, איזו בשורה טובה: אנחנו מבטלים את משרד הדתות, אנחנו מוחקים אותו מהמפה הלאומית של מדינת ישראל; לא יהיה עוד משרד הדתות, רחמנא ליצלן.

נסים זאב: ואני אומר לכם: אתם, הבית היהודי, אתם היום נהנים מהפירות של ש"ס – כל הכבוד לכם.

נסים זאב: אתם בקואליציה היום.

נסים זאב: אנחנו נאבקנו להחזיר את משרד הדתות בשלבים, במאבקים הקואליציוניים, ולהחזיר את הכבוד של הרבנות הראשית לישראל, והיום אתם הולכים להחריב אותה.

נסים זאב: ואני אומר לך, כי המטרה שלכם היא לצמצם את המועצות הדתיות, וזו לא סתם איזושהי מטרה.

נסים זאב: אתם רוצים להכניס בדלת האחורית את כל העניין של רבני "צהר", את כל העניין של הנישואים, שיהיה הרבה יותר קל.

נסים זאב: במה יהיה יותר קל?

נסים זאב: הרי ההלכה היא אותה הלכה, התורה היא אותה תורה.

נסים זאב: אם יש רב רושם נישואים שצריך להיכנס לסוגיה של גיור, מה הוא מבין כל כך בגיור?

יחיאל חיליק בר: משפט סיכום, אדוני.

נסים זאב: לכן, אדוני היושב-ראש, אני אומר לך, הנושא הזה הוא בעייתי; אנחנו אומנם בתחילת הדרך חשבנו שיש מקום אולי להכניס 15–20 רבני "צהר", אבל שרבני "צהר" יהפכו להיות הרבנות הראשית למדינת ישראל?

נסים זאב: זה לא.

יחיאל חיליק בר: אדוני, תודה.

יחיאל חיליק בר: ברשותך, אני רק אגיד שאני חושב שאם היו מציינים בעיתון שחושדים שהיורה הוא ממוצא מרוקאי אתה היית נזעק, ותימני – איתן כבל היה נזעק, ובצדק.

נסים זאב: לא, אני הייתי נזעק אם היה רשום שזה עיראקי.

נסים זאב: כן.

יחיאל חיליק בר: זה בהחלט בהחלט לא ראוי.

יחיאל חיליק בר: אבל בסדר.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת טלב אבו עראר, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת יעקב – – –

מסעוד גנאים: איננו.

יחיאל חיליק בר: לא?

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת יעקב מרגי, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת משה גפני, ואחריו – חבר הכנסת ניצן הורוביץ.

אברהם מיכאלי: הנה, איתן כבל פה.

יחיאל חיליק בר: איתן נרשם והוא ידבר.

יחיאל חיליק בר: ודאי.

אברהם מיכאלי: לפי הסדר.

יחיאל חיליק בר: הוא נרשם בסוף.

אברהם מיכאלי: – – – מדלגים – – – הוא כזה קטן – – –

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני חושב שמוצדקת הביקורת כלפי ערוצי התקשורת שמיהרו להסיק מסקנות עוד בטרם ידעו על זהות הרוצח.

עיסאווי פריג': – – –

נסים זאב: יש דמוקרטיה בש"ס.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי שר הביטחון, הממשלה מודיעה היום לכנסת על העברת הרבנות הראשית ממשרד ראש הממשלה למשרד לשירותי הדת, וכן את מערך הגיור ואת הרשות לפיתוח המקומות הקדושים, אף הם למשרד לשירותי הדת.

יעקב מרגי: בימים כתיקונם הייתי תומך במהלך כזה, ואף מברך את הממשלה, אך בימים שהממשלה, כאג'נדה, מובילה קו הסברה מתוזמר שכל תחלואי הכלכלה של מדינת ישראל, וכן כל תחלואי החברה הישראלית, הכול, הכול והכול, בסיבתם של החרדים והממסד הדתי, וכשמפלגת הבית היהודי, שמטעמה מכהנים שר וסגן שר במשרד לשירותי הדת, משתתפים בגל הזה, לצערי הרב, אני אומר, של ההסברה האנטי-דתית נגד הממסד שהם ממונים עליו – את מי שרוצה לתפוס כותרות סרק לרגע ומכריז על רפורמה בשירותי הדת, שאין מאחוריה שום דבר חוץ מלומר את הדברים הבאים: ששירותי הדת הם גרועים, שהרבנים לא מאירי פנים, והם גובים תשלומים שלא כדין, ואף מעוניינים לצמצם את השפעת הציבור בעיצוב שירותי הדת ביישוב לפי אופיו של היישוב – ותתפלאו, בניגוד להצהרות שהם מגישים לנו ומציעים לנו, הם גם מגישים לנו הצעה להקים ועדת איתור, לאיתור מועמדים שמתאימים.

יעקב מרגי: מי שמסית כנגד הרבנות הראשית ומי שמכריז על רפורמה בשירותי הדת מבלי להיוועץ ברבנות הראשית, אני אומר לכם בוודאות מלאה, לא ראוי להיות ממונה על הרבנות הראשית.

יעקב מרגי: מי שאין לו אמון ברבנות הראשית וחושב שהוא יכול להכריז על רפורמה בשירותי הדת, לפתוח אזורי רישום בלי תיאום עם הרבנות הראשית, מי שאצה לו הדרך לקיים מסיבת עיתונאים ראוותנית על מהפכה בשירותי הדת מבלי להיוועץ במחלקות המקצועיות של המשרד שלו, פרט ליועצי תקשורת ומשרדי פרסום, מתנהל כנראה לפי רייטינג, ואני חושש להעביר לו סמכויות נוספות.

יעקב מרגי: רבותי, הבית המכובד הזה יש בו את המרבץ הגדול של הצביעות.

יעקב מרגי: בימים כתיקונם, העברת סמכויות למשרד לשירותי הדת, למשרד הדתות, הייתה כמעט מפילה ממשלה.

יעקב מרגי: הרפורמים בעולם היו מפעילים לחצים על ראש הממשלה, אפילו באמצעות איפא"ק, תתפלאו לשמוע, שהם לא ייתנו לו גב, לראש הממשלה, בארצות-הברית אם הוא יעשה את המהלך הזה.

יחיאל חיליק בר: משפט סיכום, אדוני.

יעקב מרגי: לסיום, אדוני היושב-ראש, היום מקימים מחדש את משרד הדתות המיתולוגי של המפד"ל ז"ל, עם אותה הסתאבות.

יעקב מרגי: אני הייתי מזהיר את הבית היהודי מהמהלך הזה.

יעקב מרגי: חברי סגן השר, הרב אליהו בן-דהן, אני הייתי מזהיר אתכם מהמהלך הזה, אתה יודע למה?

יעקב מרגי: כי בתקציב הבא תהיה כאן הסתה פרועה, שהנה תקציב המשרד הזה המיותר, משרד הדתות, גדל במאות אחוזים.

יעקב מרגי: שומו שמים, שוד הקופה הציבורית.

יעקב מרגי: רבותי, בסרט הזה היינו – –

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יעקב מרגי: – – חבטו במשרד הזה בגלל התמונה הגדולה של התקציב הגדול.

יעקב מרגי: כל עוד התקציב היה קטן והאגפים קטנים, אף אחד לא חיפש אותו.

יעקב מרגי: אפילו המכ"ם של יש עתיד לא קלט אותו.

יעקב מרגי: להתראות.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת מרגי, תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת גפני נמצא?

יחיאל חיליק בר: לא.

יחיאל חיליק בר: יעלה חבר הכנסת ניצן הורוביץ, אחריו – חבר הכנסת דב חנין, ואחריו – חבר הכנסת יריב לוין, וינעל את הדיון חבר הכנסת איתן כבל.

ניצן הורוביץ: אדוני היושב-ראש, אני אמשיך מדבריו של שר הדתות הקודם, יעקב מרגי, שהגדיר את המשרד כמשרד מיותר – – –

יעקב מרגי: במירכאות – – –

ניצן הורוביץ: אז הנה, לפרוטוקול, לא במירכאות.

ניצן הורוביץ: אכן, לדעתי, משרד מיותר, רק שבמקום לבטל אותו – אני חושב שזה קיים גם במצע יש עתיד, אם אני לא טועה – ביטול משרד הדתות.

ניצן הורוביץ: אני צריך לבדוק אבל אני חושב שיש עתיד התחייבה לבטל את משרד הדתות.

ניצן הורוביץ: בכל אופן, יושב-ראש יש עתיד הצהיר על כך פעמים רבות.

ניצן הורוביץ: אביו זיכרונו לברכה ביטל גם את משרד הדתות – היה אחד מהישגיו שהתפאר בהם לאורך השנים.

יצחק כהן: מי בנה אותו?

ניצן הורוביץ: את מה?

ניצן הורוביץ: את משרד הדתות?

יצחק כהן: מחדש?

ניצן הורוביץ: המפד"ל, הבית היהודי.

יצחק כהן: לא לא – – –

ניצן הורוביץ: הממשלה החדשה.

ניצן הורוביץ: אבל העניין הוא – ואני באמת לא רוצה לנצל את זה כדי לדבר על דברים אחרים אלא לדבר על הדבר עצמו.

ניצן הורוביץ: כשעמד כאן

ניצן הורוביץ: סגן השר אקוניס ומנה את הסמכויות החדשות שיועברו למשרד הדתות – באמת, דברים שנוגעים לנפט וביוב ושיטפונות ומעיינות מרפא וכל מיני דברים שבאמת נשמעו לי וגם לו, אני חייב להגיד, כשהוא עמד כאן, די מוזרים.

ניצן הורוביץ: אני רוצה לומר שהדרך הטובה ביותר להעניק שירותי דת היא באמצעות הרשויות המקומיות, כפי שלמשל קיים ביישוב שוהם.

ניצן הורוביץ: הרב דוד סתיו, שאני יודע שאנשי הבית היהודי דווקא מעריכים אותו, הוא רב מטעם המועצה המקומית, אין מועצה דתית בשוהם.

ניצן הורוביץ: הרב דוד סתיו מעניק שירותי דת לשביעות רצון התושבים המקומיים בשוהם, בלי כל מיני בעיות שאנחנו יודעים ממועצות דתיות אחרות, שהתפקיד האמיתי שלהן הוא אחר – הוא לא בעצם לספק שירותי דת, הוא בעיקר לספק משרות לכל מיני מקורבים.

ניצן הורוביץ: אני חושב שצריך ללכת לפי המודל בשוהם.

ניצן הורוביץ: הרשות המקומית צריכה לספק את שירותי הדת באמצעות אנשים ראויים שמקובלים על האוכלוסייה, כמו למשל הרב דוד סתיו, ואני אומר את זה לא כאדם דתי אלא כמי שמעריך אותו ואת פועלו.

ניצן הורוביץ: זו צריכה להיות דרך המלך, כך אנחנו כמדינה ניתן את השירותים האלה, שהם שירותים נחוצים, והתושבים יקבלו אותם באופן ראוי והולם בלי פוליטיזציה ובלי המעורבות של המשרד, שאני שוב אומר פה מה שאמר יאיר לפיד פעמים רבות, משרד מיותר.

ניצן הורוביץ: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת הורוביץ.

יחיאל חיליק בר: יעלה חבר הכנסת דב חנין, אחריו – חבר הכנסת איתן כבל, ויסכם את הדיון – חבר הכנסת יריב לוין.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: שלוש דקות לרשותך.

דב חנין: תודה, אדוני היושב-ראש, ברכות על כניסתך לתפקיד.

יחיאל חיליק בר: תודה.

דב חנין: אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, אכן, את הדיון הזה צריך להתחיל מהמקום שבו עמד חברי חבר הכנסת הורוביץ, מאותו אוסף משונה, מעורר התפעלות, של סמכויות מן הגורן ומן היקב שמבקשת הממשלה משום מה להעביר דווקא למשרד לשירותי דת.

דב חנין: אני מניח שמאחורי הדברים ישנה איזושהי השקפת עולם, שכנראה רק סיוע מלמעלה יוכל לסייע לנו לפתור את הבעיות שלנו בתחום הנפט ובתחום הסביבה ובתחומים אחרים.

דב חנין: אבל מעבר לחיוך שהיה צריך לעלות כאן על שפתי כולם בכנסת, אני חושב שאנחנו צריכים להתמרמר על כך שהממשלה פעם נוספת גוזרת ומדביקה סמכויות שונות ומשונות מצרכים פוליטיים ומטעמים פוליטיים.

דב חנין: אין מבנה הגיוני, רציונלי, שיטתי למשרדי הממשלה, אלא כל פעם תופרים את החליפה אחרת כדי להתאים אותה לצרכים הפוליטיים המשתנים.

דב חנין: הדבר הזה, אדוני היושב-ראש, צריך לעורר אצל כולנו דאגה.

דב חנין: לא כך צריך לנהל ממשלה, לא כך צריך להביא דברים בפני הכנסת.

דב חנין: החלוקה חייבת להישמר במישורים ענייניים, ואסור לה להיות כל כך קוניונקטורלית וכל כך מוטה לפי השיקולים והצרכים הפוליטיים.

דב חנין: אבל אני רוצה, אדוני היושב-ראש, להתייחס גם לדברים שנאמרו פה בדיון קודם על האירוע הקשה והנורא שהתרחש בבאר-שבע היום, וקודם כול להביע מכאן את השתתפותי בצערם של בני משפחות ההרוגים, הנספים, וכמה דברים צריך לשים אליהם לב.

דב חנין: צריך לשים לב לאינפלציית הנשק המטורפת שעדיין קיימת אצלנו בארץ.

דב חנין: אנשים משיגים נשק בקלות גדולה מדי – מאבטחים לשעבר, שוטרים במילואים, חיילים בחופשה, אנשי משמר גבול שאינם בתפקיד, וסתם אזרחים שמצליחים להשיג נשק מתוך המאגר העצום הזה של נשק בלתי חוקי שמסתובב בארץ.

דב חנין: את השערורייה הזו, את ההפקרות הזאת צריך לסיים.

דב חנין: נקודה שנייה שכמובן צריך לשים אליה לב היא, שככל שאנחנו נגיע למצב כלכלי וחברתי יותר קשה, כך המשמעויות, המחירים והדברים הנוראים שאנחנו ניתקל בהם – גם של פגיעה של אנשים בעצמם וגם של פגיעה של אנשים חס וחלילה באחרים – התופעות האלה תלכנה ותתרבינה.

דב חנין: מי שחשב שאפשר לנהל מדיניות אכזרית בתקופה של משבר כלכלי בלי שהאכזריות הזאת תתפשט לרחובות שלנו ותפגע ברבים רבים מאתנו, פשוט לא מכיר את המציאות של איך נראה באמת משבר חברתי.

דב חנין: והערה אחרונה, אני חושב שכולנו חייבים בחשבון-נפש על הקלות הרבה מדי, המזעזעת הזו שבה כבר הטיחו האשמות בציבור הערבי, באזרחים ערבים.

דב חנין: כמה זה קל, כמה זה מתפשט, כמה זה מהיר וכמה לא מוצאים לנכון לפחות להבהיר, להתנצל – –

יחיאל חיליק בר: נא לסיים, אדוני.

דב חנין: – – ולעשות חשבון-נפש כאשר דברים כאלה קורים.

דב חנין: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת חנין.

יחיאל חיליק בר: יעלה חבר הכנסת איתן כבל, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, חברי, שלוש דקות לרשותך.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, קודם כול ברכות.

יחיאל חיליק בר: תודה.

איתן כבל: אני פעם ראשונה עולה כשאתה מנהל את הדיון.

איתן כבל: שיהיה בהצלחה.

איתן כבל: חברי חברי הכנסת, רבותי השרים, אני עליתי לכאן כדי באמת לברך על ההחלטות שהוביל סגן השר בן-דהן, ואני אומר את זה ממקום הכי נקי.

איתן כבל: ואני אומר את זה לחברי מש"ס, ואני אומר את זה לשר – השר לשעבר מרגי, ובעזרת השם, מי יודע, ישוב ויהיה – זאת החלטה נכונה.

איתן כבל: ואני אומר את זה לכם בצורה הכי ברורה, הייתי שותף להצעת חוק שגם תובא לחקיקה.

איתן כבל: הנושא הזה, של אזורי רישום, אדוני סגן השר, נכון שאתם מוציאים אותו לדרך, אבל יש סגן שר, הלך סגן שר, בא שר, הלך שר, ותקנות אפשר לשנות בהינף קולמוס, ולכן אנחנו נביא את זה בחקיקה.

איתן כבל: הצעת החוק הזאת, שהובילה אותה חברת הכנסת פאינה, היום סגנית השר פאינה, אולי זאת הצעת חוק שיש בה נסים, כולם נהיו סגני שרים, בהצעת החוק הזאת, להוציא אותי, אז היום אני החתום היחיד על הצעת החוק הזאת, ויחד עם חבר הכנסת דודו רותם אנחנו נביא אותה לדין רציפות ונביא את הנושא הזה כחוק.

איתן כבל: ואני רוצה להוסיף ולומר לך, אדוני סגן השר, אני מקווה שתצליח לעמוד בפרץ סביב נושא קיצוץ המועצות הדתיות, או ביטול תקנים במועצות הדתיות.

איתן כבל: שומו שמים, איך הסכימו חבריך ואיך מסכימים חבריך?

איתן כבל: הרי חלק מהתפיסה היה להיות בקואליציה ולקבל את תיק הדתות, בשביל זה, ואתה הולך לגדוע את מטה לחמם, אבוי לך.

איתן כבל: ואני אומר לך, אל תיפול רוחך, אתה עושה מעשה נכון, ואני אומר את זה כאדם שבא מבית דתי, ואני לא בא לדברים האלה, חס וחלילה, ממקום של אנטי, אלא ממקום, באמת, שאומר שאלה דברים שמקרבים, אדוני, חבר הכנסת רובי ריבלין.

איתן כבל: מקרבים לדת.

איתן כבל: אלה פעולות שמקרבות לדת, ולא מרחיקות.

איתן כבל: ולכן אני אומר לך ומבקש ממך שגם נושא צמצום המועצות הדתיות, תביא אותו בחוק, תביא אותו בחקיקה.

איתן כבל: אם לא תביא אותו בחקיקה חברי ואני נביא אותו בחקיקה, כי זה לא פחות מהעניין של שינוי אזורי הרישום, שקראתם לו מהפכת הגז השנייה, או מהפכת הנמלים, סליחה – זה בסדר, זה בסדר גמור.

איתן כבל: אבל יחד עם זאת אני אומר לך שגם העניין הזה חייב שיובא בחוק, כי אם, אדוני שר החינוך, הנושא הזה לא יובא בחוק – ואני מסיים ואומר לך – הוא עוד הרבה יותר "בעייתי" משינוי אזורי הרישום.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: יישר כוח.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת כבל.

יחיאל חיליק בר: יעלה לסכם חבר הכנסת יריב לוין.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, חבר הכנסת לוין, שלוש דקות לרשותך.

יריב לוין: תודה רבה.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, כבוד השרים, חברות וחברי הכנסת, שוב, אני מוכרח לומר, אני מתקשה להבין את העמדה של האופוזיציה ואת ההתנגדות.

יריב לוין: הרי אחרי ככלות הכול הממשלה צריכה לארגן את סדרי עבודתה ואת חלוקת העבודה בין משרדיה, ולא נשמעה – ואני הקשבתי פה לפחות לחלק מהנאומים – שום טענה שיש בתהליך הזה כדי לפגוע באיזשהו אופן בעבודה של הממשלה או בשירותים שהיא אמורה לתת.

יריב לוין: אבל – וכאן, אם מותר לי, חבר הכנסת הורוביץ, לפנות אליך; חבר הכנסת הורוביץ, חבר הכנסת הורוביץ, חבר הכנסת הורוביץ, אם מותר לי לפנות אליך – לא לא, אתה לא מפריע לי בכלל, אני פשוט רוצה לשאול אותך שאלה, כי אני האזנתי לנאום שלך, ואני מוכרח לומר שלא הצלחתי בסוף לרדת לסוף דעתך.

יריב לוין: מה הבעיה?

יריב לוין: הבעיה היא שיש משרד דתות שצריך לבטל?

יריב לוין: מה שרוצים לבטל זה את המשרד, או מה שאתה רוצה זה בכלל את הדת?

יריב לוין: לא הבנתי, אז אני אומר לך, נותן לך הזדמנות – – –

עיסאווי פריג': זה קודם.

ניצן הורוביץ: פרה-פרה.

יריב לוין: אז אני כמובן הבנתי לא רע.

יריב לוין: אז אני יכול לומר לך, חבר הכנסת הורוביץ, אני מתפלא, ודווקא עליך, ואני אומר לך מדוע; כי אתה בא מהמקום שבו מנופפים כל הזמן בדגל של הפלורליזם, של הפתיחות, של ההבנה לצרכיו של האחר, של הבנת השונות, ואני חושב שמהמקום הזה לא יכול להיות ויכוח שיש ציבור עצום – אגב, גם אני לא אדם דתי – אבל יש ציבור עצום, והוא כולל, אגב, גם אנשים כמוני, שאינם דתיים ורוצים וזקוקים וצריכים לקבל שירותי דת כאלה ואחרים.

יריב לוין: ולכן משרד שאמון על טיפול בעניין שעבור רבים מאוד הוא עניין מהותי ומרכזי, הוא לא איזה דבר שולי, הוא דבר נחוץ, ודבר שטוב שהממשלה מספקת אותו, אגב, ליהודים, ולדרוזים, ולמוסלמים, ולנוצרים, ולכל מי שזקוק – ולצ'רקסים.

עיסאווי פריג': מחלקה קטנטונת, יריב.

עיסאווי פריג': המחלקה שלנו קטנטונת.

יריב לוין: ולכן עכשיו אני אומר – הנה בא חבר הכנסת פריג' – את זה אני מבין – הוא אומר: תשמע, חסר, צריך להוסיף, צריך לתגבר, צריך לשפר; מאה אחוז.

יריב לוין: אבל לבוא ולומר שהמשרד מיותר והדת מיותרת, חבר הכנסת הורוביץ – –

ניצן הורוביץ: דרך הרשויות המקומיות – – –

יריב לוין: – – אני חושב שבכל הכבוד זה לא מסתדר עם השקפת העולם שלך, לא שלי.

יריב לוין: ולכן, אני מציע בעניין הזה, רבותי, תנו לממשלה לפעול, היא רוצה לנהל את העניינים בצורה הזאת, חילקה את הסמכויות בין השרים.

יריב לוין: אין חולק שהדבר הזה יאפשר פעולה תקינה של השירותים שבהם מדובר, ולכן אני חושב שאין שום סיבה שלא לאשר ולא לתמוך בבקשה הזאת של הממשלה.

יריב לוין: תודה.

יחיאל חיליק בר: אני מודה לך, חבר הכנסת לוין.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עכשיו נעבור להצבעה על הודעת הממשלה – – –

ראובן ריבלין: הממשלה צריכה לסכם.

יחיאל חיליק בר: אבל לא ביקשו.

יחיאל חיליק בר: אוקיי, לא ביקשו.

יחיאל חיליק בר: אלינו לא הועברה בקשת הממשלה להגיב.

יחיאל חיליק בר: מישהו מהממשלה?

יחיאל חיליק בר: – לא.

יחיאל חיליק בר: בסדר.

יחיאל חיליק בר: חבר'ה, לא חייב, אנחנו יודעים איך – אחרי שעה ניהול ישיבה אני יודע איך לנהל ישיבת כנסת, בחייכם.

יחיאל חיליק בר: לא נתבקשה – אנחנו עוברים להצבעה על הודעת הממשלה בעניין המשרד לשירותי דת כפי שהציג אותה סגן השר אקוניס, הודעה בהתאם לסעיף 31(ד) לחוק-יסוד: הממשלה בדבר העברת שטחי פעולה.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 7 בעד הודעת הממשלה – 43 נגד – 21 נמנעים – 1 הודעת הממשלה על העברת סמכויות מראש הממשלה ומשר התיירות לשר לשירותי דת נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: בעד – 43, נגד – 21, אחד נמנע.

יחיאל חיליק בר: עברה הודעת הממשלה בעניין המשרד לשירותי דת, הודעה בהתאם לסעיף 31(ב) לחוק-יסוד: הממשלה.

יחיאל חיליק בר: הודעה מזכיר הכנסת – בבקשה.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק למניעת הסתננות (עבירות ושיפוט) (הוראת שעה), התשע"ג–2013, שהחזירה ועדת הפנים והגנת הסביבה.

נאזם בדר: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: [מס' מ/505; "דברי הכנסת" ה-18, מושב שני, חוב' כ"ח, עמ' 9846.

יחיאל חיליק בר: ]

יחיאל חיליק בר: [מס' מ/686; "דברי הכנסת" ה-18, מושב רביעי, חוב' כ"ז, עמ' 28872.

יחיאל חיליק בר: ]

יחיאל חיליק בר: [מס' מ/656; "דברי הכנסת" ה-18, מושב רביעי, חוב' י"ז, עמ' 26770.

יחיאל חיליק בר: ]

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק הבאות: א.

יחיאל חיליק בר: הצעת חוק הרשות לשימור המורשת של עדות ישראל, התש"ע–2010; ב.

יחיאל חיליק בר: הצעת חוק לתיקון דיני הרשויות המקומיות (סיוע לרשות מקומית אחרת בשעת-חירום), התשע"ב–2012.

יחיאל חיליק בר: תציג שרת המשפטים, חברת הכנסת ציפי לבני.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, גברתי.

ציפי לבני: טוב, הממשלה מבקשת ומודיעה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת החוק הבאות:

ציפי לבני: הצעת חוק הרשות לשימור המורשת של עדות ישראל – אני מוכרחה לומר, כמי שעברה את החוויה שבה הגיעו הצעות חוק על כל עדה בנפרד אני מברכת על זה שיש חוק אחד לכל עדות ישראל ויבוטלו החוקים הקיימים שעסקו בעדות ספציפיות; הצעת חוק לתיקון דיני הרשויות המקומיות (סיוע לרשות מקומית אחרת בשעת-חירום) – מוצע להסמיך עירייה לפעול בשעות חירום גם מחוץ לתחומה באישור שר הפנים; הצעת חוק החברות (תיקון מס' 18) (קרן לתועלת הציבור והוראות לעניין חברה לתועלת הציבור) – מוצע להסדיר את מעמדן ופעילותן של קרנות לתועלת הציבור, הסדרה תאגידית מיוחדת, הוראות בעניין ניהול כספים, מינוי דירקטורים ועוד הסדרים שהם הסדרים שיהיו מיוחדים, כולל סנקציות על אי-עמידה בהוראות המיוחדות האלה.

ציפי לבני: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: אני רק אעדכן שההודעה כללה גם את סעיף הצעת חוק החברות (תיקון מס' 18) (קרן לתועלת הציבור והוראות לעניין חברה לתועלת הציבור), התשע"ב–2012.

יחיאל חיליק בר: סיעות שרוצות להתנגד להודעה זו יכולות למסור התנגדותן בתוך שבועיים.

יחיאל חיליק בר: אין הצבעה על ההודעה הזאת.

יחיאל חיליק בר: הצעת חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום התוכנית הכלכלית לשנים 2009 ו-2010) (תיקון מס' 12), התשע"ג–2013 [מס' מ/749; "דברי הכנסת", חוב' י', עמ' 956; נספחות.

יחיאל חיליק בר: ]

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים עכשיו לדיון משולב בהצעת חוק-יסוד: תקציב המדינה לשנים 2009 עד 2012 ולשנת 2013 (הוראות מיוחדות) (הוראת שעה) (תיקון מס' 3) ובהצעת חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום התוכנית הכלכלית לשנים 2009 ו-2010) (תיקון מס' 12), התשע"ג–2013 – קריאה שנייה ושלישית.

יחיאל חיליק בר: יציג את הצעות החוק בדיון המשולב יושב-ראש ועדת הכספים, חבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

ניסן סלומינסקי: אדוני היושב-ראש, חברי חבר הכנסת ואדוני השר, פטנט ישראלי שהיה אז זה להכין תקציב מדינה דו-שנתי.

ניסן סלומינסקי: ויש בזה הרבה היגיון שאומר: כל שר שנכנס למשרדו רוצה לחשוב קדימה, לא רוצה לחשוב מעכשיו לעכשיו, וחשוב מאוד שידע מה התקציב שעומד לרשותו, לא לשנה אחת אלא לשנתיים.

ניסן סלומינסקי: יש בזה הרבה היגיון, יש בזה הרבה שכל, ואפשר אפילו לרשום על זה פטנט, אולי, של מדינת ישראל.

ניסן סלומינסקי: יכול להיות שבהתחלה באמת הוא עשה את שלו.

ניסן סלומינסקי: אבל מה אפשר לעשות שבמדינתנו ואולי גם בעולם זה לא הולך כל כך פשוט, והדברים לא זורמים על מי מנוחות, ושנה זה המון זמן; שנתיים – בכלל אי-אפשר לדמיין.

ניסן סלומינסקי: ואכן התברר שכתוצאה מהתקציב הדו-שנתי – לפחות אחת הסיבות – קבעו איזשהו יעד לגביית המסים, להכנסות של המדינה, אבל מאחר שהמציאות משתנה כל כך מהר, ולא היה מי שיעקוב ולא שמו לב, כשנגמרו השנתיים התברר שלא רק שלא עמדו ביעד – נוצר גירעון אדיר.

ניסן סלומינסקי: במילים פשוטות: השיטה הזאת שהיא טובה, הגיונית, לא טובה למדינת ישראל, ואולי בכלל לא לתקופות שבהן השינויים הם כל כך מהירים ולא צפויים.

ניסן סלומינסקי: ולכן המסקנה של ההליך הזה היא שצריך להיות תקציב חד-שנתי בלבד.

ניסן סלומינסקי: ואכן החליט שר האוצר והודיע – אני לא יודע אם זו החלטת ממשלה – אבל שר האוצר הודיע, וועדת הכספים שמעה את ההודעה והצטרפה להחלטה, שמכאן ולהבא – וכשאני אומר מכאן ולהבא הכוונה מ-2015 – יהיה אך ורק תקציב חד-שנתי.

ניסן סלומינסקי: נקודה.

ניסן סלומינסקי: ועמדנו בדילמה, מה עושים בינתיים.

ניסן סלומינסקי: אנחנו כבר נמצאים עכשיו בסוף מאי.

ניסן סלומינסקי: עד שהתקציב יידון יהיה כבר אוגוסט 2013.

ניסן סלומינסקי: אם התקציב של 2013 יהיה חד-שנתי, אז עוד אנחנו לא גומרים לדון בתקציב הזה, וכבר צריך להתחיל לדון בתקציב של 2014.

יעקב מרגי: – – – מה קרה?

ניסן סלומינסקי: מאחר שזה בלבול גדול מדי, הוחלט, חד-פעמי, בשנה הזו.

ניסן סלומינסקי: מאחר שמדובר רק על שנה וחצי, אפילו פחות, שנה וארבעה חודשים – כי עד שהתקציב הזה יאושר זה כבר אוגוסט – לעשות חד-פעמית את התקציב הזה, מה שנקרא: דו-שנתי, כשבפועל הוא לא דו-שנתי, הוא בפועל שנה ו-, לא מעבר לזה.

ניסן סלומינסקי: שוב, מתוך חוסר ברירה, כי הבחירות היו, ועד שקמה ממשלה וזהו.

ניסן סלומינסקי: תוך התחייבות של שר האוצר והחלטה של ועדת הכספים שזה התקציב, נקרא לזה, הדו-שנתי או שנה וחצי האחרון, ומ-2015 יהיה תקציב חד-שנתי.

ניסן סלומינסקי: לכן, אני מציע לחברי חברי הכנסת לאשר את התקציב כדו-שנתי – של 2013–2014, וכל אחד יכול לקבל כהנחת יסוד שזהו זה, ומ-2015 יהיה תקציב חד-שנתי.

ניסן סלומינסקי: תודה לך, אדוני.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני, יושב-ראש ועדת הכספים, חבר הכנסת סלומינסקי.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים עכשיו להנמקת הסתייגויות לשתי הצעות החוק שהציג חבר הכנסת סלומינסקי.

יחיאל חיליק בר: אנחנו – – –

ראובן ריבלין: – – – זה דיבור.

יחיאל חיליק בר: כן.

ראובן ריבלין: הסתייגויות דיבור – – –

יחיאל חיליק בר: בוודאי, בוודאי.

יחיאל חיליק בר: על-פי התקנות חילקנו את זה לחמישה סבבים.

יחיאל חיליק בר: אנחנו נתחיל בסבב הראשון.

יחיאל חיליק בר: לכל דובר חמש דקות.

יחיאל חיליק בר: וראשון המסתייגים – חבר הכנסת אילן גילאון.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת ניצן הורוביץ, ואחריו – חברת הכנסת מיכל רוזין, ואחריה – עיסאווי פריג'.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, חבר הכנסת גילאון, חמש דקות לרשותך.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, אני שמעתי קודם פרזנטציה של השר – פרזנטציה מאלפת, אגב.

אילן גילאון: באמת.

אילן גילאון: אני חושב שעם פרזנטציות כאלה, עוד יום אחד אפשר להגיע ולעשות פרזנטציות לבנק גדול במדינה.

אילן גילאון: ונאמרו הרבה דברים כאן על-ידי השר – חלקם הם דמיון, חלקם הם מציאות, חלקם הם תשלובת של שני הדברים גם יחד.

אילן גילאון: אני רוצה להגיד לך בתור מי שהתנסה בתקשורת, תקופה קצרה, מסוימת, ודווקא עשיתי את המהלך ההפוך – יצאתי מן הפוליטיקה אל התקשורת.

אילן גילאון: הייתה לי תוכנית רדיו ב-103.

אילן גילאון: לא, אל תסתכל עלי, סגן השר, הייתי, מה שנקרא טאלנט זול, לא משהו.

אילן גילאון: הייתי פילר של "זהבי עצבני".

אילן גילאון: אבל אני רוצה להגיד לך, לצורך העניין, שבתקשורת יש לאנשים תחושה שהם מולידים ובוראים את המציאות, אף שהמציאות לא מתקיימת.

אילן גילאון: הייתה לי תחושה שאני לוקח את המיקרופון ביד ואני יכול לחפור לכל האנשים בראש, ואף אחד לא יכול להרביץ לי, לעשות לי כלום.

אילן גילאון: והייתי בטוח כל פעם שאני יוצא מן התוכנית הזאת, שאני בורא כך את המציאות.

אילן גילאון: ונדמה לי, כבוד סגן השר, שמשהו מזה תופס גם בשר.

אילן גילאון: שמעתי את הפרזנטציה שלו.

אילן גילאון: אני, אגב, לא מגיע מקבוצה של אנשים שהם נמהרים ומתלהמים, ומנחסים מהבוקר את היום.

אילן גילאון: להפך, אנחנו תמיד מאחלים בהצלחה.

אילן גילאון: אנחנו גם – אגב, לא מחייבים את אף אחד, בזמן כל כך קצר, לשנות מציאות כל כך קשה, וגם לא מחייבים אתכם על העבר.

אילן גילאון: הנה, השבוע, סוף-סוף, קיבלנו מדליית זהב.

אילן גילאון: באמת, אני מתפלא איך מהוועד האולימפי לא התקשרו לראש הממשלה, וליובל שטייניץ, שר האוצר, כי צריך להעניק 50,000 שקל לכל מי שמקבל מדליית זהב.

אילן גילאון: אנחנו רק קיבלנו אותה בתחום העוני.

אילן גילאון: מקום ראשון ב-OECD בעוני.

קריאה: – – –

אילן גילאון: אנחנו קיבלנו.

אילן גילאון: אני לא חושב שזה שייך לשר העתיד, זה שייך לשרי העבר.

אילן גילאון: שרי העתיד צריכים לתקן את העתיד, ואני הולך עם זה.

אילן גילאון: וכל מעשה טוב שיעשה – ובתוך אלה יש גם מעשים טובים.

אילן גילאון: שמעתי משהו על דירה שנייה – על הכיף-כיפאק, צודקים.

אילן גילאון: דירה ריקה, צריך ללכת, לקרוע את הבעלים שלה בכפול ארנונה.

אילן גילאון: אני אומר לך פה.

אילן גילאון: אבל תראו, זוהי פיקנטריה.

אילן גילאון: כי ללכת באמת לפתור את מנגנוני – המנגנונים, המנוע המרכזי של הבעיה, לעשות רפורמות אמיתיות.

אילן גילאון: צריך ללכת ולשנות את מוקדי הכוח של הכסף במדינת ישראל.

קריאה: – – –

אילן גילאון: אין דרך אחרת.

אילן גילאון: צריך ללכת חזק מול הכי גדולים.

אילן גילאון: תשמע, אני לא יודע מה לחשוב.

אילן גילאון: אני, תראה, ברגע שאתם נופלים בו, בשני דברים – אחד, אני אגיד אותו עכשיו: משרד הביטחון.

אילן גילאון: משרד הביטחון כנראה כל כך להוט שלא ייגעו לו בתקציב, עד כדי כך שהוא רוצה לקחת גם את תפעול הנמלים במדינה, שמעתי.

אילן גילאון: באמת, רעיון פנטסטי.

אילן גילאון: אם משרד הביטחון יפעיל גם את הנמלים, ואגב, למה רק את הנמלים?

אילן גילאון: למה גם לא מערכות אחרות?

אילן גילאון: למה לא בתי-חולים?

אילן גילאון: למה לא בתי-ספר?

אילן גילאון: למה לא את הממשלה, בעצם?

אילן גילאון: הרי גם הממשלה היא אולי ממשלה שהמשכורות שם הן גבוהות; כשהם עובדים הרבה הם גם מזיקים, הפוך מאשר בנמלים.

אילן גילאון: אולי גם שם צריך להכניס צבא.

אילן גילאון: בכלל, אתה יודע, העיקרון הזה, אצלי בבית, אצל ההורים שלי, אימא שלי הייתה אומרת: אפילו בצחוק לא אומרים את זה.

אילן גילאון: להכניס צבא לנמל?

אילן גילאון: אפילו בצחוק לא אומרים את זה.

אילן גילאון: מפאת כבודה של הדמוקרטיה, ומפאת כבודו של הצבא.

אילן גילאון: אתם לא אמרתם את זה, אבל אני אומר שבאווירה הנוכחית – לא, לא, לא מייחס – שמעתי, מי אמר, מי התייחס.

אילן גילאון: תראה, אני אומר לך: גם כאשר יש עז, אמור לי מי עזך ואומר לך מי אתה.

אילן גילאון: ולכן, אני אומר לך: יש עוד זמן.

אילן גילאון: כמה ימים עברו?

אילן גילאון: יש לכם עוד 30 יום?

אילן גילאון: אני ככה בסוף הדברים, בנאום הקודם שלי, התחלתי בתנועת התיקון שאתם צריכים לעשות.

אילן גילאון: אני רוצה שאתם תצליחו.

אילן גילאון: אני אגיד לך למה: כי אני מגדל כאן ילדים, אני מגדל כאן נכדים, ואני מאוד מעוניין שהם יוכלו לחיות כאן בכבוד ולא למצוא אותם בגדה המערבית במנהטן; לאלץ אותם לא לעשות את מה שאני כל החיים חשבתי שמי שעוזב כאן הוא נפולת של נמושות.

אילן גילאון: ולכן, תראה, סגן השר, השאלה המרכזית היא איך אתה שומר על התקציב מתוך לקיחה הוגנת, של הגינות.

אילן גילאון: אתם לא יכולים לדבר על מלחמה בעוני כאשר במקביל אתם פוגעים בקצבאות ומעלים את המע"מ.

אילן גילאון: באופן אוטומטי הנתון הסכֶמטי הזה מכניס אתכם מתחת לקו העוני ומוסיף עוד 50,000 ילדים מתחת לקו העוני.

אילן גילאון: לא יעזור כלום.

אילן גילאון: לבוא ולספר לנו שאבא ואימא אחראים לילדים?

אילן גילאון: בחייך, הרי אנחנו יודעים את הדבר הזה, אבל יש ילדים שחיים כאן, מי ידאג להם?

אילן גילאון: איך אנחנו נדאג שהם לא ייכנסו מתחת לקו העוני?

אילן גילאון: יש איזשהו מדרג; חשבתם שהפתרון לכל דבר הוא השוויון בנטל, אני יודע שעכשיו יש לכם ועדה – זה הבל ורעות רוח, שוויון בנטל.

אילן גילאון: אתם עכשיו מחפשים מיליארד שקלים כדי לשלם למי שלא רוצה לשרת, במקום לקחת את המיליארד שקלים ולתת אותם לאלה שכן רוצים.

אילן גילאון: תחשבו על זה.

קריאה: – – –

אילן גילאון: אבל הבעיה המרכזית שלכם בתקציב הזה, שהוא כמעט לא דו-שנתי, אבל הוא דו-שנתי, ואמרתי לכם, אם היה תקציב טוב וכוונה טובה וראש טוב הייתי מסכים לתקציב חומש.

אילן גילאון: פה אתם עושים את אותו הדבר שעשיתם כל הזמן, ורק מעמיקים את האי-אמון של מדינה שבה כל אזרח, כל עוד לא הוכיח את חפותו, הוא בגדר נאשם, הוא צריך להגיד תודה רבה אם הוא מתקיים, ולשרוד כל הזמן, לבין מערכת שלא מאמינה בו, לבין אזרח שלא מאמין במערכת.

אילן גילאון: הדבר היחיד שנשאר זה שוב לצאת לרחובות, ונדמה לי שהפעם זה גם צריך לתת תוצרים פוליטיים.

אילן גילאון: תודה רבה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: הכול נראה מאוד יפה מכאן.

רות קלדרון: אני מזמינה את חבר הכנסת ניצן הורוביץ, ואחריו – את חברת הכנסת מיכל רוזין.

ניצן הורוביץ: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני חושב שאם יש משהו שמקומם את הציבור, והוא כמעט בקונסנזוס, זה הסיפור של מחירי הדיור והכישלון המתמשך של הממשלה בהתמודדות עם המחירים.

ניצן הורוביץ: הדברים האלה חוצים מגזרים וחוצים מפלגות.

ניצן הורוביץ: בשעה הזאת, ככה שעת תחילת הערב, אם אדם למשל יסתובב בשכונת ימין-משה בירושלים, ידידי רובי ריבלין, או בתל-אביב, במגדלי היוקרה, הוא יראה שכמעט כל הדירות וכמעט כל החלונות חשוכים.

ניצן הורוביץ: דירות במחירים פשוט בלתי מתקבלים על הדעת, במקומות הכי יפים בארץ.

ניצן הורוביץ: דירות שנבנו במתן אחוזי בנייה נדיבים ביותר ליזמים, הדירות עומדות ריקות, נטושות.

ניצן הורוביץ: רובן נקנו על-ידי משקיעים, על-ידי יזמים, על-ידי אנשי חוץ שבכלל לא גרים כאן, ואנחנו, תושבי המדינה, נאלצים להתמודד עם בעיית דיור קשה ביותר.

ניצן הורוביץ: כשאנחנו מביאים את הדברים בפני הממשלה אומרים לנו: כן, אבל אין מה לעשות, ככה זה השוק.

ניצן הורוביץ: זה לא השוק, זה גישה מסוימת שמשרתת אינטרס מסוים, ואפשר לפתור את זה.

ניצן הורוביץ: יש בידי המדינה, יש בידי הרשויות, יש בידינו, כממלכה, את האמצעים ואת הכלים להוזיל את הדיור.

ניצן הורוביץ: קוראים לזה בנייה תקציבית באמצעות מחיר למשתכן.

ניצן הורוביץ: עשינו את זה הרבה פעמים בארץ שלנו, במהלך גלי העלייה.

ניצן הורוביץ: רבים, הורי למשל, אחרים, התחילו את דרכם בחיים בדירות שהם קנו מחברות ציבוריות, וככה הם בנו משפחה ובנו את עצמם.

ניצן הורוביץ: היום, לעומת זאת, כשבחור צעיר, משפחה, זוג צעיר, רוצה להתחיל בחיים, בחור בן 25, משפחה, זוג עם ילד או שניים, אין להם שום דרך ושום אפשרות, והחלום הזה, על דירה, נראה ממש כמו מדע בדיוני.

ניצן הורוביץ: אני חושב שיש דרך אחרת, רק לצערי בתקציב הזה היא לא מופיעה.

ניצן הורוביץ: ראינו למשל את הסיפור בעיר חריש, ששם, עם גישה מתאימה של הממשלה, יוצעו לציבור דירות במחיר של כ-600,000 שקל לדירה חדשה של ארבעה חדרים; 600,000 שקל לדירה חדשה של ארבעה חדרים.

ניצן הורוביץ: זה יכול להיות גם בירושלים, גם ברמת-גן וגם בתל-אביב.

ניצן הורוביץ: הדרך לעשות את זה היא לקחת את הקרקעות שהן בידי הציבור, בידי המדינה או בידי חברות עירוניות, ולבנות מראש באופן כזה.

ניצן הורוביץ: הנה, שר השיכון אטיאס – גברתי, זה קצת מפריע – שר השיכון אטיאס, אני בטוח שעכשיו, כשאתה באופוזיציה, תסכים אתי – – –

חיים כץ: – – –

ניצן הורוביץ: יפה.

רות קלדרון: חברי הכנסת מש"ס, אני מאוד מבקשת מכם שתשמרו על תרבות דיון ושיהיה נעים פה.

רות קלדרון: אם תצטרכו לצאת, אתם יכולים לצאת.

ניצן הורוביץ: – – – אבל אין לי ספק, אגב, שעכשיו כשהוא יושב באופוזיציה הוא יסכים אתי – – –

אריאל אטיאס: עשינו משהו לא בסדר?

רות קלדרון: כן, אתם מראים את הגב לדובר, וזה לא נעים לדבר כשמישהו מדבר עם מישהו אחר.

אריאל אטיאס: זה הגב.

ניצן הורוביץ: אבל תקשיב שנייה.

ניצן הורוביץ: אתה ודאי תסכים אתי שהיות שעלויות הבנייה ידועות, והקרקע בידי הציבור, אין בעיה לקבוע במכרז מראש את מחיר הדירה הסופי, מה שנקרא המחיר למשתכן, כמו שעשו את זה בחריש; הנה, גם שר השיכון הטרי נמצא כאן.

ניצן הורוביץ: אפשר לעשות את זה גם בשאר ערי ישראל.

אריאל אטיאס: – – –

אורי אריאל: – – –

ניצן הורוביץ: אבל תשמע, לא יכול להיות שמחיר של בית ממוצע שעומד על אדמה בארצות-הברית הוא חצי מהמחיר של דירה ממוצעת בישראל, כשמשכורות בישראל באופן ממוצע הרבה יותר נמוכות מבארצות-הברית.

ניצן הורוביץ: זאת אומרת, הסיכוי של ישראלי להגיע לדירה משלו נמוך בחצי מהסיכוי של אמריקני להגיע לבית, והמצב הזה הוא פשוט בלתי אפשרי.

ניצן הורוביץ: מי שבוחר להגיד לציבור שאין דרך לשווק דירות זולות, פשוט משקר לציבור.

ניצן הורוביץ: אנחנו יודעים, מתוך הניסיון שלנו, של משפחותינו, והניסיון של המדינה שלנו, שאפשר לבנות דירות בזול לציבור, בין אם הוא חילוני ובין אם הוא חרדי, בין אם הוא בצפון ובין אם הוא במרכז.

ניצן הורוביץ: מי שבוחר ללכת בדרך אחרת ונתלה באילנות הגבוהים של השוק ועקרונות השוק, מאחז את עיני הציבור.

ניצן הורוביץ: זה פשוט משרת אינטרסים של קבוצה מאוד קטנה, של יזמים, של קבלנים, שרוצים לשמור בידיהם את נתח הארי ולעשות רווחים מופקרים על חשבון הציבור.

ניצן הורוביץ: אני חושב שבתקציב כזה שמוגש עכשיו, לצערי, זה לא נמצא.

ניצן הורוביץ: אם הייתה באה הממשלה ומציגה גישה שפויה כלפי בעיית הדיור בישראל, ומציגה תוכנית מסודרת – לא חייבים הכול בבת אחת, אבל אפשר לעשות את זה בהדרגה – היינו יכולים לחסוך חלק ניכר מההפגנות שאנחנו נראה בשבועות ובחודשים האחרונים.

ניצן הורוביץ: כי אם יש משהו – ותשאלו את המפגינים, אני הולך אתם ואני נמצא אתם ברחוב, וכשאתה אומר להם: מה הבעיה שהכי מציקה לך?

ניצן הורוביץ: אז הוא אומר לך: שכר הדירה, הוא אומר לך: המשכנתה, הוא אומר לך: עכשיו נולדה לי ילדה, והוא גר אצל ההורים עם אשתו.

ניצן הורוביץ: אלה הדברים שמציקים.

ניצן הורוביץ: אני לא רואה בתקציב הזה, אני לא רואה בחוק ההסדרים הזה, שום פתרון שיוזיל את הדיור, ויש כלים לעשות את זה.

רות קלדרון: תודה, חבר הכנסת הורוביץ.

ניצן הורוביץ: וסליחה, זה שעושים דברים כאלה, למשל, רק בשטחים, לא מקובל עלי.

ניצן הורוביץ: לא מקובל עלי.

ניצן הורוביץ: אפשר לעשות את זה גם בתחומי ישראל, לכלל האוכלוסייה.

ניצן הורוביץ: תודה רבה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: חברת הכנסת מיכל רוזין, ואחריה – חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

רות קלדרון: נמצא כאן?

מיכל רוזין: איך אומרים בעברית, כבוד היושבת-ראש או כבודת היושבת-ראש?

מיכל רוזין: שאלה טובה, לא? בעברית.

מיכל רוזין: טוב, אז שמענו היום את שר האוצר מדבר ומספר לנו כמה הכול נפלא, כמה הכול מצוין, כמה התקציב שהוא הולך להעביר פה, בכנסת, ישפר את חיי תושבי ישראל.

מיכל רוזין: רק שמשום מה אזרחי ישראל כבר הפסיקו להאמין.

מיכל רוזין: הם מיואשים, חסרי אמונה, כי כבר שנים אומרים להם: תצמצמו, תהדקו, תצמצמו עוד ועוד ועוד, ויהיה בסדר.

מיכל רוזין: יהיה בסדר, אנחנו נציל את הגירעון ויהיה בסדר, והמצב רק הולך ונהיה קשה יותר ויותר.

מיכל רוזין: ושר האוצר החסיר שתי נקודות מאוד קריטיות בתקציב שעומד לעבור: הוא החסיר את נושא העלאת המע"מ ב-1% – או, הנה סגן שר האוצר, אני שמחה שאתה פה.

מיקי לוי: – – –

מיכל רוזין: אז אני בכל זאת אגיד את דעתי.

מיקי לוי: תגידי, אבל הוא דיבר על זה.

מיכל רוזין: אני הקשבתי, לצערי לא שמעתי אותו מדבר על כך שיש שתי – אני לא רוצה להגיד גזירות, כי גזירות זה כמו איזה פריץ בפולניה שגוזר גזירות על היהודים.

מיכל רוזין: זה לא גזירות, זה סדרי עדיפויות.

מיכל רוזין: זה לא טעות, זו מדיניות.

מיכל רוזין: אנחנו חוזרים על זה שוב ושוב.

מיכל רוזין: ויש פה שתי החלטות שאין ספק שהן פוגעות במעמד הביניים ובשכבות החלשות:

מיכל רוזין: האחת היא העלאת ה-1% במע"מ, והשנייה זה העלאת 1.5% במס ההכנסה.

מיכל רוזין: ואין ספק ששתי ההחלטות האלה שמושתות באופן אחיד על כל שכבות האוכלוסייה פוגעות בעיקר בשכבות החלשות.

מיכל רוזין: כי ידוע שאותם אלה שמרוויחים את משכורתם ומוציאים כמעט את כל משכורתם, אם לא יותר מכך, על צריכה, הם אלה שישלמו 100% מהעלאת המע"מ ב-1%.

מיכל רוזין: לעומת זאת אלה שמרוויחים יותר ומוציאים 50%–60% ממשכורתם על צריכה ועל תנאי מחיה – הם ישלמו לא 1% של מע"מ – הם ישלמו 50% מכך או 60% מכך.

מיכל רוזין: וכשאנחנו מדברים על מס אז יש מס פרוגרסיבי – –

מיקי לוי: – – –

מיכל רוזין: – – וכשאתה אומר1.

מיכל רוזין: 5% על כולם, אתה לא מתחשב בכך שיש פערי שכר ויש הבדלי – – –

מיקי לוי: חוץ מהחלק התחתון.

מיכל רוזין: חוץ מהחלק התחתון; אנחנו מדברים פה על מעמד הביניים שישלם 1.5% בין אם הוא מרוויח 100,000 לחודש או מרוויח 10,000 שקל לחודש – –

מיקי לוי: – – –

אילן גילאון: למה יש פטור ממע"מ – – –

מיכל רוזין: – – הם משלמים יותר.

מיכל רוזין: 1.5% הוא אותו 1.5%.

מיכל רוזין: זה נכון שנומינלית בסוף הם ישלמו יותר, אבל 1.5% הוא אותו 1.5%.

מיכל רוזין: באים ולוקחים אוכל מפיהם של ילדים עניים, מקצצים את הקצבאות, ואני לא רואה שמציעים אופק; אני לא רואה שמציעים לאוכלוסיות המוחלשות – אם זה ערבים, אם זה חרדים – חוץ מאשר לגזור עליהן את קיצוץ קצבאות הילדים בעצם לא מציעים שום אופק.

מיכל רוזין: איפה הכשרה מקצועית?

מיכל רוזין: להגיד להם: צאו לעבוד – לא, בוא תראה לי בתקציב את ההעלאה.

מיקי לוי: – – –

מיכל רוזין: בעשור האחרון רק ירד התקציב – ירד וירד וירד במאות מיליונים.

מיקי לוי: – – –

מיכל רוזין: אז אם מדובר בהכשרה מקצועית, הרי בסופו של דבר אומרים להם, צאו לעבוד.

מיכל רוזין: כולם יהיו עובדי קבלן.

מיכל רוזין: מתוך 3 מיליון עובדים במשק הישראלי 2 מיליון הם עובדי קבלן, הם עובדים לא בהעסקה ישירה.

מיכל רוזין: אז מה רוצים, שהם יהיו עובדי ניקיון?

מיכל רוזין: איפה ההכשרה?

מיכל רוזין: איפה היכולת שלהם להשתלב בשוק התעסוקה?

מיכל רוזין: מדברים על נשים ערביות שלא מצליחות להשתלב בשוק התעסוקה.

מיכל רוזין: רק 25% מהנשים הערביות משתלבות בשוק התעסוקה.

מיכל רוזין: האם יש הכשרה הולמת?

מיכל רוזין: האם יש עידוד של מעסיקים להעסיק נשים ערביות?

מיכל רוזין: הרי מה זה עידוד להעסיק נשים ערביות?

מיכל רוזין: מעבר לתמרוץ של אותן נשים, ומעבר לכך שישוו את שכרן לגברים, אם לא מבנים פה מעונות-יום, צהרונים, בתי-ספר עם יום לימודים ארוך ועם הזנה, אין שום יכולת לנשים להשתלב באופן הולם ובאופן שוויוני בשוק התעסוקה.

מיכל רוזין: אז כל הדברים האלה בעצם הם בלי חזון, בלי ראייה למרחוק, בלי שינוי.

מיכל רוזין: ואולי הייתם צריכים להיות אמיצים ולהגיד: הדרך היחידה שבה אנחנו יכולים לקחת כסף היא רק ממעמד הביניים.

מיכל רוזין: תהיו אמיצים, תגידו את זה, אז נכבד אתכם – –

מיקי לוי: – – – היה לך מאוד נוח – – – שר האוצר.

מיכל רוזין: – – אבל אתם לא אומרים את זה, אתם כל הזמן אומרים שאתם לא לוקחים ממעמד הביניים.

מיקי לוי: – – –

מיכל רוזין: בסופו של דבר – – –

רות קלדרון: תודה רבה, סגן שר האוצר.

רות קלדרון: עמדת בזמנים בדיוק בלי שעון.

רות קלדרון: אני מזמינה את חבר הכנסת פרִיג', ואחריו – את חברת הכנסת תמר זנדברג.

עיסאווי פריג': פרֵיג'.

רות קלדרון: פרֵיג', סליחה.

רות קלדרון: זה לא מנוקד, וזאת פעם ראשונה.

רות קלדרון: לא אחזור על זה.

עיסאווי פריג': שלום, גברתי היושבת-ראש, היום נגיד הרבה מזל טוב.

עיסאווי פריג': אז מזל טוב.

רות קלדרון: תודה רבה, חבר הכנסת פריג'.

עיסאווי פריג': שיהיה לך בהצלחה ובכיף ותעשי את זה בהנאה.

ראובן ריבלין: זה לא מזל – בחרו אותה.

עיסאווי פריג': בחרו אותה?

ראובן ריבלין: זה לא מזל.

ראובן ריבלין: מזל זה בפיס.

עיסאווי פריג': אבל זה התפקיד שלה.

עיסאווי פריג': הגיע תורה בסיעה, זה בסדר.

עיסאווי פריג': סגן השר מיקי, למה אתה הולך?

עיסאווי פריג': אתה מתאמץ יותר מדי.

עיסאווי פריג': תאמין לי שזאת החובה שלך כאיש קואליציה, כסגן שר.

עיסאווי פריג': אתה משתדל לעשות את זה טוב, אבל מתוך אמונה אמיתית.

עיסאווי פריג': חברים, שמענו את שר האוצר.

עיסאווי פריג': אני אגיד לכם מה – הוא באמת סופר, עיתונאי, חבל על הזמן.

עיסאווי פריג': הוא צריך להגיד את הדברים שהוא לא מאמין, לתת להם את הגושפנקה שזה טוב לעם, טוב לעניים, טוב למעמד הביניים, טוב לכולם.

עיסאווי פריג': שר האוצר צריך לעמוד כאן ולהגיד את הדברים בניגוד לאמונה האישית שלו.

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': כי הוא שר האוצר, הוא עשה תוכנית.

עיסאווי פריג': אז אני אומר את זה מכאן בקול רם: אדוני שר האוצר וסגן שר האוצר שמקשיב, אתה טעית.

עיסאווי פריג': התוכנית הכלכלית, התקציב שאתה מביא לנו הוא תקציב כושל.

עיסאווי פריג': זה לא מה שאתה, זה בניגוד למה שאמרת לבוחרים, וזה בניגוד לתפיסת עולם פוליטית שלך ושל רבים.

עיסאווי פריג': אתה מאלץ את עצמך להגיד דברים שאתה לא מאמין.

עיסאווי פריג': השבוע קראתי את דוח העוני האלטרנטיבי של עמותת "לתת".

עיסאווי פריג': נדהמתי.

עיסאווי פריג': רבים, חברים, צריך להודות בזה – העוני במדינה – קראתי גם במוסף "סופשבוע" – – –

רות קלדרון: סליחה רגע, חבר הכנסת.

רות קלדרון: אדוני סגן שר האוצר, קודם כול אנחנו צריכים לתת דוגמה – כשאדם מדבר, להקשיב לו.

מיקי לוי: אני מתנצל, גברתי.

רות קלדרון: תודה רבה לך.

רות קלדרון: בבקשה.

עיסאווי פריג': השבוע עיינתי בדוח העוני, ובמקביל עיינתי בכתבה, ריאיון עם הרב אריה דרעי.

עיסאווי פריג': הוא אמר: אני מתכוון לפנות למוסדות בין-לאומיים אם יפגעו בשכבות החלשות.

עיסאווי פריג': ברוך הבא למועדון, כבוד הרב.

עיסאווי פריג': ברוך הבא.

עיסאווי פריג': כשאני קראתי כותרת שהרב אריה דרעי שוקל לפנות למוסדות בין-לאומיים אם יפגעו בחלשים, באמת ברוך הבא.

עיסאווי פריג': זה מאוד מחמם לי את הלב.

עיסאווי פריג': ערבים וחרדים ביחד – –

אילן גילאון: – – –

עיסאווי פריג': – – אחים.

עיסאווי פריג': 75% מהעניים במדינת ישראל – ערבים וחרדים.

עיסאווי פריג': אז למה ש-2 מיליון איש, 20%, יהיו במרכז השיח הפוליטי?

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': הם שני מגזרים נידחים, עניים, נשאיר אותם במלכודת העוני.

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': כל המאמרים הכלכליים למיניהם.

עיסאווי פריג': השבוע יוג'ין קנדל, יושב-ראש המועצה הכלכלית, אמר את זה והזהיר: בעוד עשור נגיע לגירעון של 10%.

עיסאווי פריג': הדרך היחידה לא להגיע לזה היא לפנות לקהלים הערבים והחרדים ולשלב אותם בכלכלה, בעשייה; שלא יהיו מגזרים צרכניים, אלא מגזרים יוצרים, תורמים.

עיסאווי פריג': למה אתם מתעקשים להשאיר אותם במלכודת העוני?

עיסאווי פריג': 4,300 – איך אפשר, איך אפשר במשפחה?

מיקי לוי: – – –

עיסאווי פריג': אדון מיקי, אתה לא צריך להצטדק.

עיסאווי פריג': כל מה שתגיד – כתוב.

עיסאווי פריג': זה לא מה שאתה.

מיקי לוי: – – –

עיסאווי פריג': זה לא מה שאתה.

מיקי לוי: – – –

עיסאווי פריג': למה אתם מתעקשים להשאיר, לקבור את העני עוד שתי שכבות באדמה?

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': 70% מהעניים במדינה, ערבים וחרדים; עובדים, אבל עובדים בשכר של 3,500 ו-4,000 שקל.

עיסאווי פריג': איך יצאו מהעוני?

עיסאווי פריג': למה אתם פוחדים לנגוע בתספורות למיניהם?

עיסאווי פריג': למה אתם פוחדים לנגוע בחוק ההשקעות?

עיסאווי פריג': הון של מיליארדים בתכנוני מס.

עיסאווי פריג': אני לא אגיד מילים גסות עכשיו.

עיסאווי פריג': למה אתם פוחדים לנגוע בהם?

עיסאווי פריג': בריכוזיות?

עיסאווי פריג': למה אתם פוחדים?

עיסאווי פריג': אתם פוחדים לנגוע בזה.

עיסאווי פריג': קל לכם לנגוע בעניים, להוסיף את המע"מ.

עיסאווי פריג': מי ישלם את המע"מ?

עיסאווי פריג': האיש התפרן שמרוויח 3,000 שקל.

עיסאווי פריג': מי יקבל 1.5% מס הכנסה?

עיסאווי פריג': על מה ישלם את זה?

עיסאווי פריג': חברים, אני אומר את זה בקול רם: נכשלתם, נכשלתם, נכשלתם.

עיסאווי פריג': ולא לנסות להצטדק.

עיסאווי פריג': זאת האמת.

עיסאווי פריג': זאת האמת, ותגידו את זה בקול רם.

עיסאווי פריג': תודה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: חברת הכנסת תמר זנדברג.

רות קלדרון: אחריה – חבר הכנסת יעקב ליצמן.

מיקי לוי: אני מבקש לענות לו.

עיסאווי פריג': בכוח רוצים לענות.

מיקי לוי: כל הדברים שהוא אמר אינם נכונים.

מיקי לוי: כל הדברים שהוא אמר אינם נכונים.

רות קלדרון: סגן השר, אני מבקש שתחכה לסוף הדיון.

רות קלדרון: אנחנו נזמין אותך לעלות.

תמר זנדברג: ברכות ליושבת-ראש – –

רות קלדרון: תודה רבה.

תמר זנדברג: – – אבל חייב לנכוח שר במליאה בזמן הדיון.

רות קלדרון: נכון.

תמר זנדברג: אם אפשר לדאוג לכך שזה יקרה.

מרב מיכאלי: את שמה לב שזה קורה כל הזמן כשאת עולה לדבר?

תמר זנדברג: ראית מה זה?

תמר זנדברג: איך שאני עולה לדבר.

תמר זנדברג: או שאני רק שמה לב לזה.

מרב מיכאלי: את היחידה ששמה לב, זה בדיוק.

תמר זנדברג: בינתיים, עד שהשר יגיע, את השעון את צריכה לעצור לי.

רות קלדרון: זה לא על חשבונך.

מרב מיכאלי: שירה בציבור.

תמר זנדברג: כן, אני רוצה בינתיים – – –

מרב מיכאלי: את רוצה להוביל שירה בציבור?

תמר זנדברג: לא, לא.

קריאות: – – –

תמר זנדברג: אני רוצה בינתיים לברך את מנהלת סיעת מרצ, רונית חייקין-יעקבי, שעושה את תפקידה נאמנה ובצורה מדהימה, וככה – אם שאלתם את עצמכם איך זה שחברי וחברות סיעת מרצ הם הדוברות הראשונות, אחת אחרי השנייה, כל השישה, זה הודות לעבודה המצוינת שלה.

תמר זנדברג: אז תודה לך, רונית; כל הכבוד.

עיסאווי פריג': – – –

אילן גילאון: למה את חושפת את השיטות שלה?

אילן גילאון: הם חשבו שאנחנו הכי טובים פשוט.

תמר זנדברג: אנחנו הכי טובים, זה נכון, אבל יש גב שדואג לזה, זה חשוב.

תמר זנדברג: חשוב להכיר תודה ולציין.

תמר זנדברג: וגם ליושבת-ראש.

תמר זנדברג: אני – – –

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: אין לך מה לומר בקשר לחוק?

תמר זנדברג: לא, יש לי, אני מחכה, אני רוצה שנציג הממשלה ישמע.

תמר זנדברג: מה, אנחנו נדבר סתם?

קריאה: – – –

תמר זנדברג: נכון, אנחנו ממתינים לו.

רות קלדרון: חברת הכנסת זנדברג, את יכולה לדבר כרגע בלי הגבלת זמן.

רות קלדרון: ברשותכם – – –

תמר זנדברג: אבל אני רוצה שהשר ישמע, מה זאת אומרת?

תמר זנדברג: פה לא מדברים סתם.

רות קלדרון: סגן השר רוצה להגיב?

רות קלדרון: הוא יגיב.

רות קלדרון: רק שנייה.

עיסאווי פריג': אני דיברתי ללא שר – – –

רות קלדרון: ברשותכם, אני שואלת אתכם, האם מקובל עליכם שנמשיך בינתיים את הדיון עד שיבוא שר, או שנכריז על הפסקה?

אילן גילאון: אני דיברתי ללא שר והיה כיף, היה נחמד מאוד.

רות קלדרון: חברים, אני מבקשת, בתוקף סמכותי, כפי שאתה אומר "במינויי", כיושבת-ראש, להמשיך את המליאה.

רות קלדרון: בבקשה, חברת הכנסת זנדברג.

רות קלדרון: אני מתחילה עכשיו את הזמן.

מיכל רוזין: לא, ללא הגבלת זמן.

תמר זנדברג: הזמן נספר רק כשהשר במליאה.

תמר זנדברג: לא, סגן שר לא נחשב.

ראובן ריבלין: – – – יכול להפסיק את הדיון או לאפשר לדובר לדבר בלי שעון.

רות קלדרון: בבקשה, תדברי בלי שעון.

רות קלדרון: בכבוד.

ראובן ריבלין: להפעיל את השעון מרגע שנכנס שר.

אילן גילאון: אבל סגן השר מיקי מספר לשר מה אומרים פה.

תמר זנדברג: כן, בסדר.

תמר זנדברג: לא, אין בעיה, אנחנו נסמוך עליו, אבל – – –

קריאה: – – –

תמר זנדברג: נדבר בינתיים, נוביל שירה בציבור, משהו.

תמר זנדברג: לא, אבל האמת, רציתי לדבר על נושא שהוא דווקא לא מתאים לאווירה ההומוריסטית כאן.

תמר זנדברג: חברות וחברים – – –

קריאות: – – –

רות קלדרון: חברים.

תמר זנדברג: חברות וחברים, היום התרחש בבאר-שבע אירוע קשה.

תמר זנדברג: היום התרחש בבאר-שבע אירוע אלימות, אירוע טרור, על רקע כלכלי.

תמר זנדברג: אדם שחייו השליכו אותו אל עבר ייאוש, רצח, לקח את חייהם של כמה אנשים, כולל חייו שלו.

תמר זנדברג: והספקולציות במהלך היום על התוצאות, ואני לא מדברת על התוצאות האישיות, אני מדברת על הסיבות, סליחה, החברתיות של האירוע הזה, ככה רצו בפרשנויות ובכלי התקשורת לאורך כל היום, עד שהסתבר שאותו אדם, שהיה עד לא מזמן איש נורמטיבי, עובד, מתפקד וכו', נקלע למצב של ייאוש כלכלי, של חוב של אלפי שקלים בודדים שגרם למצב שבגינו הוא לא יכול היה למשוך כסף בכלל, ולמעשה נותר מוגבל, ממש כאבק אדם.

תמר זנדברג: רק לפני – בקיץ שעבר כולנו היינו עדים לאירוע המצמרר שבו נלקחו חייו של משה סילמן.

תמר זנדברג: "אפקט משה סילמן" נקראה אז לקיחת החיים הזאת.

תמר זנדברג: אני לא יודעת אפילו אם לקרוא לזה רצח, הרג, התאבדות, או פשוט מושלכות מהחיים התקינים, של אדם שבגלל הסתבכות קלה, שיכולה לקרות לכל אחת ואחד מאתנו, הוא מאבד כל טעם לחייו.

תמר זנדברג: וזה לא בגלל נסיבות פסיכולוגיות, וזה לא בגלל אירוע ביטחוני או אישי כזה או אחר, זה בגלל מצוקה כלכלית, ומצוקה כלכלית שעשויה להיראות לכל אחד ואחד מאתנו פעוטה, קטנה, אלפי שקלים, זה הכול, אבל עבור יותר ויותר נשים ואנשים במדינת ישראל המציאות הזאת הופכת לסכנת חיים, לא פחות מזה.

תמר זנדברג: וכפי שאמרנו וצעקנו ברחובות בהפגנות, וכמו שנאמר כאן מעל הדוכן, ולא בהזדמנות אחת, זו לא טעות, וזה לא מקרה, וזה לא גזירת גורל, זה תוצאה של מדיניות.

תמר זנדברג: והיום, לצערנו הרב, אני בטוחה שזה לצער כולנו, נוסף על אפקט משה סילמן – נוסף לנו גם אפקט אבנר כהן.

תמר זנדברג: זה לא המקרה היחיד; במדינת ישראל כמה מאות אנשים מתאבדים בשנה על רקע של מצוקה כלכלית.

תמר זנדברג: אבל המקרה הזה, בגלל חומרתו, ומכיוון שהוא נטל חיים של כמה אנשים, בסיטואציה כל כך טרגית וכל כך קשה, אני חושבת שמן הראוי שניתן את הדעת לא רק על לקיחת החיים הזאת, גם אם היא באמת טרגית וקשה – ואני בטוחה שכולנו מצטרפים לשליחת התנחומים על כל ההרוגים, כולל האדם שלקח את חייו – אבל שניתן את הדעת על המדיניות שמובילה למצבים האלה, על המדיניות שביד אחת מעניקה הסדרי חוב, הטבות מפליגות, פגישות בבתים שנסגרות בהנחות של מיליארדים, ולעומת זאת חובות של אלפי שקלים בודדים שמשליכים אנשים למות, פשוט כך.

תמר זנדברג: ולכן אני חוזרת על הצעה שכבר העליתי כאן

תמר זנדברג: בעבר, ואני חושבת שבזמן שאנחנו דנות ודנים בהצעת החוק הזאת מן הראוי שניתן עליה את הדעת; טוב עשה שר האוצר שביטל את הסדר החוב לדנקנר, אבל בואו ניקח, בתור התחלה, בתור פיילוט, את הסכום הזה, שנחסך, ונחלק אותו – נתחיל מלמטה, ממשפחות החייבים העניות ביותר, מחייבי הביטוח הלאומי, מפונות הדיור הציבורי, חייבי הבנקים והמשכנתאות, שמוצאים את עצמם באמת ללא מוצא.

תמר זנדברג: ו – שוב, היום ראינו, וזה לא הפעם היחידה, שחיי אדם תלויים בכך.

תמר זנדברג: את הסכום הזה ניקח, ובמקום לחלק אותו למעלה, נחלק אותו למטה, למשפחות העניות ביותר; נפרוס את הסכום ונעשה שמיטת חובות למשפחות האלה, כדי שיוקל מעט מצבן הכלכלי, שיוכלו קצת יותר ברווחה לכלכל את ילדיהן.

תמר זנדברג: ואני חושבת שראינו היום שהדבר הזה יש לו פוטנציאל להציל חיים, ולכן זה לא הצעה של מה בכך, זו הצעה אמיתית, שצריך ליישם אותה – – –

פנינה תמנו: – – – שיש עוני או מצוקה – – –

תמר זנדברג: חלילה.

תמר זנדברג: לא, אי-אפשר להצדיק.

תמר זנדברג: אי-אפשר להצדיק אלימות ואי-אפשר להצדיק לקיחת חיים בשום מקרה.

תמר זנדברג: אבל צריך להבין שהמדיניות שנקבעת בממשלה, והמדיניות שנקבעת בבית הזה, יש לה תוצאות בחוץ, יש לה השלכות.

תמר זנדברג: היא לא עומדת בחלל ריק.

תמר זנדברג: יש לה השלכות מיידיות על חיי נשים ואנשים מדי יום, וזה אחד מהם.

תמר זנדברג: עכשיו, נציג הממשלה עדיין לא נמצא?

רות קלדרון: יש לנו שר מזמן, כך שיש לך עוד דקה.

תמר זנדברג: איפה?

תמר זנדברג: אה, יש לנו שר.

תמר זנדברג: אוקיי, ברוך הבא, שר השיכון.

תמר זנדברג: אז – אם שר השיכון הוא השר התורן במליאה, אני רוצה לסיים – –

אברהם מיכאלי: – – –

תמר זנדברג: – – – אני רוצה לסיים במשפט על הדיור הציבורי.

תמר זנדברג: במהלך השנים, לצערנו, בחוק ההסדרים, שעכשיו אנחנו מבקשים להאריך את תוקפו בשנה וחצי, כל פעם הדיור הציבורי הולך, וחוק הדיור הציבורי של חבר הכנסת לשעבר רן כהן מוקפא כל פעם מחדש.

תמר זנדברג: זה חוק שהוא לבדו היה בכוחו להוציא מעוני, ממש כך, את חייהן של עשרות אלפי משפחות בישראל.

תמר זנדברג: הבעיה שלו היא שהצד הראשון שלו, שזה הענקת קורת הגג למשפחות, בוצע, אבל הצד השני שלו, שזה התחלות בנייה בדיור הציבורי למשפחות החלשות ביותר בישראל, מעולם לא בוצע ולא יושם, ואני רוצה לנצל את ההזדמנות לקרוא לשר השיכון גם להחריג את הקפאת חוק הדיור הציבורי מחוק ההסדרים ולדאוג לבניית דיור ציבורי חדש בישראל.

תמר זנדברג: תודה רבה.

רות קלדרון: תודה רבה לחברת הכנסת זנדברג, שבעצם, אם הבנתי נכון, את מציעה להחזיר את היובל, שמיטת החובות.

רות קלדרון: אני בעד.

רות קלדרון: סגן השר מיקי לוי, על-פי סעיף 31(ג), מבקש לענות.

רות קלדרון: בבקשה, אדוני.

קריאה: למה אתה ממהר, סגן השר?

מרב מיכאלי: – – –

אילן גילאון: לא, הוא ישכח.

אילן גילאון: הוא עונה לכל מפלגה בנפרד – – –

מיקי לוי: גברתי היושבת-ראש, קודם כול בהצלחה לפעם הראשונה – – –

עיסאווי פריג': תגיד את מה שאתה מרגיש.

מיקי לוי: זה יהיה קצר, תאמין לי.

מיקי לוי: חברי כנסת נכבדים, האמת, חברת הכנסת זנדברג, עליתי רק בשבילך.

מיקי לוי: כבוד גדול.

מיקי לוי: אני חושב שפה היינו נוכחים בחוצפה שאין כדוגמתה; חוצפה ועזות מצח לעשות שימוש בטרגדיה בבאר-שבע.

מיקי לוי: חבל שאת, חבל שהאופוזיציה יורדת לרמה כזו.

מיקי לוי: חבל שעושים שימוש כל כך נמוך בטרגדיה לצרכים פוליטיים.

אילן גילאון: זה לא בכיוון הנכון מה שאתה עושה – – –

קריאה: אתה לוקח את זה למקום – – –

מיקי לוי: על-פי המידע שקיים בפנינו, אותו מבצע – ואני יכול להגיד, אני לא רוצה לכנות אותו במילים קשות – שהתאבד אחר כך ולקח חייהם של חפים מפשע, התנהל מול הבנק, כאשר, למיטב ידיעתי, הוא היה חייב לו סכום כסף לא גדול, סדר גודל של 6,000 שקלים.

מיקי לוי: וכשאת לוקחת את העניין הזה ומנצלת אותו לצרכים פוליטיים, זו תהום עמוקה מאוד ורמה באמת נמוכה, עליבות ראויה לשמה, שחצתה קו של ציניות.

מיקי לוי: זה לא מכובד, וטוב תעשי אם תתנצלי.

מיקי לוי: תודה רבה.

עיסאווי פריג': – – – לעשות את זה.

עיסאווי פריג': זה לא עניין – – –

תמר זנדברג: – – – במקום לקרוא לי עלובה, עם כל הכבוד.

רות קלדרון: חבר הכנסת ליצמן.

רות קלדרון: אני מבקשת להזמין את חבר הכנסת גפני, ואחריו – את חבר הכנסת מאיר פרוש.

אילן גילאון: זה סימן שלא הבנת שום דבר ממה שהיא אמרה.

מיקי לוי: הבנתי יפה מאוד שהיא עשתה שימוש ציני בטרגדיה.

מיקי לוי: זו חוצפה.

אילן גילאון: אתה מדבר על ציני.

רות קלדרון: חבר הכנסת גפני, אנחנו מחכים לך.

מרב מיכאלי: תמר, את יכולה לענות לו.

מרב מיכאלי: יש לך זכות.

תמר זנדברג: אני יכולה לבקש הודעה אישית לענות לו?

מרב מיכאלי: סעיף 34 בתקנון – הודעה אישית.

תמר זנדברג: איזה סעיף?

רות קלדרון: חברת הכנסת זנדברג, אם תבואי לרגע לכאן אנחנו נסביר לך בדיוק איך עושים את זה.

רות קלדרון: תודה.

רות קלדרון: בבקשה, אדוני.

משה גפני: גברתי היושבת-ראש, ראשית, אני רוצה לברך אותך.

משה גפני: אני פעם ראשונה מדבר כשאת מנהלת את הישיבה.

משה גפני: אני מברך אותך על בחירתך לסגנית יושב-ראש הכנסת.

רות קלדרון: ברוך תהיה.

משה גפני: שיהיה לך בהצלחה.

רות קלדרון: תודה רבה.

משה גפני: רבותי חברי הכנסת, אני רוצה להתוודות בפניכם שהיום ממש התגברתי על יצרי.

משה גפני: עמד כאן שר האוצר ודיבר, מילה אחת אמת הוא לא אמר, אחת – תכף אני אנתח את מה שהוא אמר – ולא צעקתי לו כלום.

משה גפני: אני נוהג לקרוא קריאות ביניים, לפעמים פחות טוב, לפעמים יותר טוב.

משה גפני: אנחנו החלטנו, אנחנו החרדים החלטנו שאנחנו לא קוראים לו קריאות ביניים, שזה מוסיף לו מנדטים.

משה גפני: אגב, מאז שהפסקנו לקרוא לו, לפני שבועיים וחצי, הוא ירד בסקרים מ-30 מנדטים ל-16.

משה גפני: אז הפסקנו לקרוא לו קריאות ביניים.

משה גפני: ועכשיו אני אגיד רק את האמת.

משה גפני: אמר שר האוצר את מה שאנחנו כבר הספקנו לשכוח: יהיה טוב – לא נהיה יוון.

משה גפני: יהיה טוב – לא נהיה ספרד.

משה גפני: יהיה טוב.

משה גפני: אני זוכר לפני ארבע שנים אמרו לי, אז יוון עוד לא כיכבה כל כך, אבל אמרו לי אנשי האוצר, שצריך לעשות א', ב', ג', ד', אחרת אנחנו נתמוטט.

משה גפני: תראה מה שקורה בעולם, אמרו לי, תראה מה שקורה בעולם.

משה גפני: בנקים נסגרים בארצות-הברית, אירופה נופלת, האבטלה גואה בכל המקומות האלה.

משה גפני: אנחנו חייבים, והוציאו לי מהמגירות את כל החוקים, את מה שהוציאו ללפיד.

משה גפני: אמרתי להם, עם כל הכבוד, אני מכיר את הדברים האלה משנים קודמות, תמיד אמרתם שעכשיו צריך לעשות כך כדי שאחר כך יהיה טוב.

משה גפני: לא הסכמנו לחלק גדול מהדברים, לא נתתי להם.

משה גפני: הייתי חבר בקואליציה, הייתי יושב-ראש ועדת הכספים, חלק שיניתי וחלק העברנו, לא הייתה ברירה.

משה גפני: עכשיו אני אתן לכם דוגמה: אני חרדי, לא הלכתי עם מעמד הביניים בבחירות, לא הלכתי.

משה גפני: היה מישהו שהלך עם מעמד הביניים.

משה גפני: הביאו אלי את החוק של שינוי נטל המס, שמעלים את המס ב-1% וב-2% ובכל מיני נוסחאות שהם הביאו, ואמרתי: לא יקום ולא יהיה.

משה גפני: א.

משה גפני: אלה שמשתכרים בין 5,000 ל-14,400, לא יועלה להם המס.

משה גפני: לא רק שלא יועלה – יופחת ב-2%.

משה גפני: לאחרים יועלה, וזה מעמד הביניים הקלאסי, אולי אפילו קצת נמוך.

משה גפני: ואמרתי, אתם רוצים, תעשו מדרגת מס נוספת לאלה שמשתכרים הרבה כסף.

משה גפני: מגיע לכאן שר האוצר שהלך עם הדגל – הוא הלך עם כמה דגלים – הלך עם הדגל של מעמד הביניים.

משה גפני: הדבר הראשון, בחנו אותו, תגיד מה עשית עם העלאת המס למעמד הביניים?

משה גפני: 1.5%?

משה גפני: אני אומר לכם, במצב הזה, במצב הכלכלי של מדינת ישראל, אני מתחייב לכם, לו הייתי יושב-ראש ועדת הכספים, זה לא היה עולה.

משה גפני: תעשה ככה, אני הייתי פה, לא אתה.

קריאה: איך, איך היית – – –

משה גפני: לא היה עולה, הייתה מדרגת מס נוספת לעשירים.

משה גפני: לא היה עולה למעמד הביניים.

משה גפני: הם באו אלי עם אותם טיעונים, ולא פעם אחת.

משה גפני: הם באו עם טיעונים שאנחנו נתמוטט כלכלית.

משה גפני: לא נבהלתי.

משה גפני: העלינו את המס, העלינו בצו, על הסיגריות, על האלכוהול, עשינו דברים.

משה גפני: לא העלינו למעמד הביניים.

משה גפני: אתם יודעים מה הראיה שלי?

משה גפני: אנחנו, בקדנציה הקודמת, בקדנציות קודמות גם, אבל בקדנציה הקודמת היו חוקים שהעברנו כדי להיטיב עם האזרחים.

משה גפני: לא כלכליים.

משה גפני: חובת דיווח לרשות המסים, שתהיה פחות זמן.

משה גפני: הדיווח המקוון במע"מ, זה מקל על אנשים, מקל עליהם.

משה גפני: פשוט עושה יותר טוב.

משה גפני: המצב רע.

משה גפני: פוגעים באנשים, אפילו בגברת כהן של יאיר לפיד הוא פוגע.

משה גפני: לפחות בדברים המקלים על האזרחים, לפחות את זה תשאיר.

משה גפני: תקבלו את חוק ההסדרים, גבירותי ורבותי.

משה גפני: תקבלו את חוק ההסדרים, אתם תראו שם את החוקים שעושים רע לאנשים.

משה גפני: סתם.

משה גפני: רשעים.

משה גפני: למה?

משה גפני: אתם עושים רע כלכלי, למה אתם מכניסים חוקים שעושים נזק לאזרחים?

משה גפני: הביאו, אני כל כך הייתי מבסוט, הביאו את החוק שאני העברתי יחד עם כמה חברים, אורי היה, אורי מקלב, חבר הכנסת מקלב ואחרים, המס על חלקות קבר.

משה גפני: לדעת היועץ המשפטי, ארנונה בחלקות קבר צריך לשלם הנפטר.

משה גפני: מעולם לא גבו את זה, זה ב-2003, ביבי העביר את זה בחוק אז, ב-2003, שצריך לשלם ארנונה.

משה גפני: מאז ועד שאנחנו העברנו את החוק אף אחד לא שילם.

רות קלדרון: חבר הכנסת גפני, יש לך עוד 30 – – –

משה גפני: לא מאמין.

רות קלדרון: תסתכל.

משה גפני: אני צריך לילה שלם.

קריאה: אנחנו נהנים לשמוע.

משה גפני: בסדר, אני כבר מסיים.

משה גפני: זה לא מוסיף כסף לאף אחד, לא גורע כסף מאף אחד.

משה גפני: אני אומר לכם, מ-2003 לא נגעו בעניין הזה, אפילו לא בשקל.

משה גפני: מכניסים את זה גם כן.

משה גפני: על הדרך מכניסים את זה גם כן.

משה גפני: הפטור מארנונה שעשה חבר הכנסת גפני מבוטל.

משה גפני: על הדרך עוד חוק שעשו, ההוסטלים של תשושי נפש, של אלה שהם פגועים – –

רות קלדרון: חבר הכנסת גפני, אני מצטערת.

משה גפני: בסדר, אני מסיים.

משה גפני: – – שהם פטורים מארנונה, גם את זה הם ביטלו.

משה גפני: מישהו אמר את זה ליאיר לפיד, אז הוא רץ מהר ואמר, צעק על הפקידים, מה עשיתם לי?

משה גפני: אז את זה כנראה מוציאים.

משה גפני: תדעו לכם שעל הדרך יצאו הרבה מאוד דברים.

משה גפני: הכנסת תוציא דברים בגלל ששר האוצר, שעמד פה בהתרברבות כזו ודיבר על מה שהולך להיות, אפילו לא יודע מה יש בחוק ההסדרים.

משה גפני: תאמינו לי.

רות קלדרון: תודה רבה, חבר הכנסת גפני.

רות קלדרון: יהיו לך עוד הזדמנויות.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: אני מציע לחברי הכנסת מהקואליציה ומהאופוזיציה להיות ערים למה שמגיע כאן, להוציא את הדברים שלא צריך לעשות אותם.

משה גפני: ותאמינו לי, המשק הישראלי הוא יציב, הוא חזק.

משה גפני: פקידי האוצר, הם לא עומדים, הם לא מתגברים על יצרם; יש להם עכשיו שר אוצר תמים, לא מבין, חדש – –

רות קלדרון: חבר הכנסת גפני, תודה רבה.

משה גפני: – – לא היה חבר כנסת, את כל המגירות הם פתחו.

רות קלדרון: אני רוצה להגיד לך תודה כיושבת-ראש על זה שלא קראתם קריאות ביניים, כל הכבוד ותודה רבה על דבריך.

רות קלדרון: אני מבקשת מחבר הכנסת מאיר פרוש לעלות.

רות קלדרון: חבר הכנסת אורי מקלב, ואחריו – חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

רות קלדרון: חברת הכנסת זנדברג מוזמנת להגיד את הודעתה האישית בסיום הדיון, אחרי ההצבעה.

רות קלדרון: בבקשה, אדוני.

אורי מקלב: מכובדתי היושבת בראש, גם אני מברך אותך, אני בכל אופן כאן בפעם הראשונה כשאת יושבת בראש – – –

רות קלדרון: גם שלי.

אורי מקלב: אה, זו גם פעם ראשונה שלך בכלל, אז יצא לי טוב.

אורי מקלב: באמת שתהיה לך דרך צלחה בניהול ישיבות הכנסת.

רות קלדרון: תודה רבה – – –

אורי מקלב: חברי חברי הכנסת, מכובדי השר – סגן שר האוצר חבר הכנסת מיקי לוי, חברים, צריך להיות כן, גם אם אני באופוזיציה, צריך להגיד בכנות שכל מי שהיה, בין בקואליציה ובין באופוזיציה – כל שר אוצר היה צריך לקצץ.

אורי מקלב: זה לא הוגן לבוא ולהגיד: שמעו, קיצוצים; בכל קיצוץ להגיד: לא היית צריך לקצץ, ומישהו היה ממלא את הקערה מאליה, הבור היה מתמלא מחולייתו.

אורי מקלב: זה לא הוגן להגיד כך.

אורי מקלב: כל שר אוצר קיבל גירעון בתקציב, בעיות במשק, יש המשכיות, גם הממשלה ממשיכה בשינויים כאלה ואחרים, וגם כאלה שהיום באופוזיציה היו חלק מהקואליציה.

אורי מקלב: אבל יש בכל אופן לבוא ולהגיד, שכשצריך באמת לפעול, וצריך לקצץ, וצריך לגזור גזירות ולעשות שינויים, איך עושים אותם, מה סדר העדיפויות, מה האיזונים הנכונים, מה רואים לנגד עיניהם מי שצריכים לקבל את ההחלטות.

אורי מקלב: וכאן אנחנו נמצאים בפני מצב שקודם כול אנחנו מתבקשים שוב לאשר תקציב דו-שנתי.

אורי מקלב: ואם נהיה כנים, חלק מהבעיה שלנו, שאנחנו היום נמצאים בגירעון כזה, זה כי הלכנו על תקציב דו-שנתי.

אורי מקלב: יכול להיות שגם מי שתמך אז בתקציב דו-שנתי, כניסיון, יכול להגיד: זה היה נכון, אבל כיום זה לא נכון.

אורי מקלב: לומדים מטעויות.

אורי מקלב: ויכול להיות שזה היה נכון אז וזה לא נכון להיום.

אורי מקלב: זה לא דבר שאם פעם אחת מאשרים זה חייב להיות מכאן ואילך שיטה שתמיד צריכה להיות, שהיא השיטה הנכונה.

אורי מקלב: מותר להגיד את זה, שהיא גמישה.

אורי מקלב: במיוחד שבתקופה הזאת של התקציב הדו-שנתי התוודענו והיינו בתוך מחאה חברתית.

אורי מקלב: וכאן יושבים גם חברי כנסת שניהלו והובילו את המחאה החברתית, ואנחנו תמכנו במחאה החברתית, ואנחנו חושבים שהיא הייתה צודקת, אבל חלק גדול מהגירעון, מהבור שאנחנו נמצאים בתוכו היום, אם נגיד בכנות, זה בגלל המחאה החברתית ודרך הטיפול שלנו במחאה החברתית.

אורי מקלב: מה קרה במחאה החברתית?

אורי מקלב: אנחנו באמת עצרנו את הצמיחה – אי-אפשר עכשיו להאריך, לתת שיעור בכלכלה, שיעור ארוך, בדקות הספורות שיש – אנחנו אלה שגרמנו לכך שהפסיקה הצמיחה, או: מיתנו את הצמיחה, מצד אחד, ואת ההכנסות מצד שני, יחד עם הוצאות ממשלתיות, כדי להרגיע את המחאה החברתית, ולא היה שווה הנזק בצער המלך.

אורי מקלב: להשקיע מיליארדים, עם כל התועלת שיש בצהרונים, בחינוך חינם, שזה דבר טוב מאוד, וציבור שלם נהנה וזה מקל עליו, אבל מה שזה גרם – מה שהוא משלם, אותו ציבור שנהנה מצהרון חינם או מעוד תוספת שנת לימודים בחוק חינוך חינם, הוא משלם את זה בדרך השנייה והעקיפה, הרבה הרבה הרבה יותר ממה שהוא קיבל.

אורי מקלב: בסך הכול כל הציבור קיבל, גם מי שיש לו קיבל, בצהרונים חינם ובצהרונים אחרים, בהגדלת חוק חינוך חינם – בהגדלה בגיל.

אורי מקלב: כל הדברים האלה הביאו לנו דבר אחד; אנשים קיבלו מתנות כדי להשתיק את המחאה החברתית, ובסופו של דבר אנחנו העמקנו את הבור, ואנחנו היום צריכים לבוא ולגזור גזירות הרבה יותר קשות.

אורי מקלב: אבל כאן הגיע השילוב – אנחנו היום נמצאים במצב שהציבור איבד את האמון, לא בגלל קואליציה ולא בגלל אופוזיציה; הציבור איבד את האמון בדרך ההתנהלות של האוצר ושר האוצר והממשלה כולה.

אורי מקלב: זה שילוב של חוסר ניסיון עם יהירות, ובעיקר ניהול של קופה ציבורית, וניהול של האוצר, וניהול של תקציב, על-ידי יחסי ציבור – מה יותר אלקטורלי, מה פחות יפגע, איך אני מסית נגד ציבור שלם, ואני אומר "איפה הכסף?", אמרתי לכם איפה כסף, וכאן תראו ומה שאני עושה, גזירות אחרות, אני כאן פעלתי, ועשיתי; לנסות להסיט את הציבור מהדרישה ומתשובות אמיתיות.

אורי מקלב: וחוץ מזה, גם להסיט את הנושא נגד ציבור מסוים, וגם להסיט את הנושא.

אורי מקלב: וראינו את זה גם היום, כשדיברו על גזירות קשות, דברים לא סבירים, תמיד הכניסו את הנושאים האחרים, נושא של מגזר מסוים בתוך הציבור הישראלי, הוא ישלם, הוא אשם בכול.

אורי מקלב: וזה לא עוזר.

אורי מקלב: דבר שני, ראינו חולשה; ראינו חולשה נגד ועדים חזקים, נגד אנשים חזקים, נגד כאלה שיש להם ייצוג – כל אלה קיבלו את שלהם בפגישות ליליות או בפגישות לא ליליות, והעניין נסגר.

אורי מקלב: ומי שבסוף – מי הציבור שצריך לספוג את הכול?

אורי מקלב: ציבור שאין לו לא לוביסטים ולא אנשים חזקים שעומדים מולו, זה האוכלוסיות החלשות, ששוב ישלמו את המחיר.

אורי מקלב: גם היום, מנסים היום למצוא חן ולפתור את הבעיות על-ידי ניסיונות להשתיק ועדים חזקים, גופים חזקים, ואת המחיר ישלמו אנשים אחרים.

אורי מקלב: במתווה הזה, שממשיכים הלאה ופוגעים באוכלוסיות, בדברים מהותיים שהיו בציבור, כמו נושא הדיור, שלא מקבל שום מענה בתקציב הזה – כל הדיבורים שהיו במשך השנים, שדיברו שהנה, תהליכים ארוכים, אחרי כמה שנים יבוא לידי פתרון, אנחנו רואים לא רק שלא עשו ולא שיפרו, אלא הדברים נהיו הרבה יותר גרועים.

אורי מקלב: גם בחסמים, כשרשות המסים – – –

רות קלדרון: חבר הכנסת, אני רואה שאתה יודע את הזמן, אז אני מבקשת – – –

אורי מקלב: אנחנו עם ניסיון.

אורי מקלב: יש לנו אולי ארבעה סבבים, אז נספיק בכל פעם לדבר על נושא אחד.

אורי מקלב: בנושא הדיור, בזה אני אסיים.

אורי מקלב: מעבר לנושאים אחרים שלא קיבלו שום מענה, אנחנו יודעים שלא רק שלא ייבנו, זה שמתכננים או לא מתכננים – כל החסמים שהיו במשך השנים, לא רק שהם נותרו, אלא אף תוגברו ונהיו הרבה יותר קשים.

אורי מקלב: אבל עוד מסים, דברים אחרים, שאנחנו – הקלות במסים, רשות המסים באה ואמרה: נקל על אנשים כדי שיוכלו לבנות ונוריד מס רכישה ומסים אחרים, ואנחנו היום, בתקציב הזה, אנחנו רוצים לבטל.

אורי מקלב: לכן בנושא הדיור אין לנו בשורה, וזה אחד מהנושאים שלא מקבלים שום מענה ואחד מהנושאים הבעייתיים והאקוטיים לציבור.

אורי מקלב: תודה רבה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: חבר הכנסת מוזס.

רות קלדרון: חבר הכנסת אייכלר, נמצא כאן?

רות קלדרון: חבר הכנסת יעקב אשר.

רות קלדרון: חברת הכנסת ראש האופוזיציה שלי יחימוביץ.

שלי יחימוביץ': באמת?

שלי יחימוביץ': תורי?

רות קלדרון: כן.

רות קלדרון: הלל היה אומר: אם אני כאן, הכול כאן.

שלי יחימוביץ': גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מבקשת קודם כול להשתתף בצערם של מי שאיבדו את יקיריהם באירוע הקשה, האלים, המזעזע, מכמיר הלב, שהיה היום בבאר-שבע.

שלי יחימוביץ': עכשיו לדברים שנאמרו כאן.

שלי יחימוביץ': כמה – כמה, אדוני ראש הממשלה בנימין נתניהו ואדוני שר האוצר יאיר לפיד, כמה אתם יכולים לסמוך על הזיכרון הקצר של הציבור?

שלי יחימוביץ': כמה אפשר לחשוב שכולם מטומטמים?

שלי יחימוביץ': רק השבוע – רק השבוע פורסם הדוח של ה-OECD, ששם אותנו במקום הראשון בעוני מכל המדינות המפותחות.

שלי יחימוביץ': במקום הראשון.

שלי יחימוביץ': מזנבות בנו צ'ילה, טורקיה, מקסיקו, אבל אנחנו מככבים שם.

שלי יחימוביץ': מה אתם רוצים, שנמחק את זה?

שלי יחימוביץ': שנשכח את הנתון הזה?

שלי יחימוביץ': ניסיתם להעלים את דוח מינהל הכנסות המדינה.

שלי יחימוביץ': לפני הבחירות ניסיתם להעלים אותו, ואחרי הבחירות ניסיתם להעלים אותו, שנטל המסים – זה הידיעה האחרונה שיוצאת משם, בחלקים-חלקים – נטל המסים על המאיון העליון הולך ויורד, ואצל מעמד הביניים הוא הולך ועולה כל הזמן.

שלי יחימוביץ': נתון עובדתי, מספרים, לא אגדות, לא סיפורים, לא תרגילים, לא ספינים, לא מסעי פרסום עם שחקנים שמשלמים להם כסף.

שלי יחימוביץ': האמת, האמת, בנתונים ובמספרים.

שלי יחימוביץ': ודוח אחר, שגם אותו התאמצתם להסתיר, שגם אתם כבר אתם סומכים עלינו שנשכח, ש-70% מהטבות המס הלכו לארבע החברות העשירות והגדולות ביותר במשק.

שלי יחימוביץ': הם קיבלו 4 מיליארד שקלים הטבות מס ושילמו מיליארד שקלים מס.

שלי יחימוביץ': מה אתם רוצים שנעשה עם הנתונים האלה, שנעלים אותם?

שלי יחימוביץ': נמחק אותם מהדיסקט?

שלי יחימוביץ': מה לעשות שבסוף הם זולגים אל בני-האדם והם יודעים את האמת?

שלי יחימוביץ': הם מרגישים את האמת.

שלי יחימוביץ': עכשיו אני שומעת שכשאתם מבינים שיש לכם קצת בעיות אז אתם הולכים להעלות את מס החברות ל-27% במקום ל-25%.

שלי יחימוביץ': הבעיה היא לא מס על העסקים הקטנים והבינוניים, שנלחמים על הישרדות.

שלי יחימוביץ': הבעיה היא ההטבות שאתם ממשיכים וממשיכים וממשיכים לשפוך על החזקים ביותר.

שלי יחימוביץ': אתם אתם הולכים לדבר שיחות אישיות, מדברים אתם שאולי כדאי שהם ישלמו קצת מסים, אולי, בטובם; בפגישות אישיות.

שלי יחימוביץ': למה אתם לא מבקשים את הטובה הזאת ממעמד הביניים?

שלי יחימוביץ': מהעניים?

שלי יחימוביץ': ומה אתם עושים, מנסים להפוך את הפירמידה?

שלי יחימוביץ': מנסים לעשות את ההפך מהשגיאה הזאת?

שלי יחימוביץ': לא, עוד ועוד ועוד מאותה מחלה.

שלי יחימוביץ': עוד מסים על העניים ביותר, מע"מ, המס הכי לא צודק שיש, עוד מס הכנסה על כולם, והמשך חגיגת הפטורים, והמשך אי-העלאת התמלוגים על אוצרות הטבע של כולנו, של כל אזרחי מדינת ישראל, עניים ועשירים כאחד.

שלי יחימוביץ': כל הזמן מדברים על התאומים הפוליטיים בנט ולפיד.

שלי יחימוביץ': לא לא, התאומים האמיתיים הם לפיד ונתניהו, תאומים סיאמיים, אותה רטוריקה, אותה מדיניות, אותן שגיאות כתיב בחוק ההסדרים, זה מגיע לאבסורד, באמת, במקום להפוך את הפירמידה אתם מעצימים אותה.

שלי יחימוביץ': עכשיו, שמעתי את לפיד אומר שריקי כהן קנתה תעודת ביטוח ב-300 ומשהו שקלים.

שלי יחימוביץ': קודם כול, שקר, זה יעלה הרבה יותר למשפחה ממוצעת.

שלי יחימוביץ': שנית, למה שהיא תקנה מכם תעודת ביטוח?

שלי יחימוביץ': למה שהיא תאמין לכם אחרי הפרה מוחלטת של כל הבטחה אפשרית?

שלי יחימוביץ': מילא הפרת הבטחה, הרי עם ישראל זה עם שמוכן לשאת סבל, גזירות, מלחמות, מילואים ומסים, הכול, אבל בתנאי שתהיה איזו תקווה למשהו טוב.

שלי יחימוביץ': איפה?

שלי יחימוביץ': תראו לי מנוע אחד של תקווה וצמיחה בכל התוכנית הזאת; אחד, אחד, של תקווה וצמיחה.

שלי יחימוביץ': במקום זה אתם הורגים את מנוע הצמיחה המרכזי של המשק, שהוא מעמד הביניים; פוגעים בכושר שלו לשלם מסים, פוגעים בכושר שלו לקנות.

שלי יחימוביץ': בעצם אתם מצמצמים גם את השירותים, גם את יכולת הפעילות של העסקים הקטנים והבינוניים, גם את יכולת הצריכה של האזרחים.

שלי יחימוביץ': מאיפה תבוא הצמיחה?

שלי יחימוביץ': מאיפה תבוא התקווה?

שלי יחימוביץ': למה שנקנה מכם תעודת ביטוח?

שלי יחימוביץ': כל הזמן אנחנו מדברים על מעמד הביניים, ובצדק אנחנו מדברים על מעמד הביניים, כי הוא חוט השדרה של המשק.

שלי יחימוביץ': אבל מה עם העניים?

שלי יחימוביץ': מה עם העניים?

שלי יחימוביץ': מישהו מכם, צמד התאומים החדש, נתניהו ולפיד, ניסה פעם לפרנס משפחה שלמה מ-5,500 שקלים בחודש, שזה מה שמרוויחים חצי מהעובדים בישראל?

שלי יחימוביץ': העובדים, לא מקבלי הקצבאות, חצי מהעובדים.

שלי יחימוביץ': ראיתי את האיור בדף הפייסבוק של לפיד, האיור של המובטל שוכב על ערסל, על חוף הים.

שלי יחימוביץ': איזו חוצפה, איזה זילות של העוני, איזו אכזריות כלפי העניים.

שלי יחימוביץ': ככה נראה מובטל?

שלי יחימוביץ': שוכב על ערסל?

שלי יחימוביץ': אתם לא מתביישים?

שלי יחימוביץ': אני אסיים, ברשותך, גברתי היושבת-ראש, ברוחך, במילים מהמקורות, תהילים ל"ה: "מציל עני מחזק ממנו ועני ואביון מגֹזלו; שועת עניים אתה תשמע, צעקת הדל תקשיב ותושיע".

שלי יחימוביץ': תודה רבה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: יש מוזיקה מצוינת של קובי אוז למילים האלה.

רות קלדרון: חבר הכנסת יצחק הרצוג, ואחריו – חבר הכנסת איתן כבל.

יצחק הרצוג: גברתי היושבת-ראש, גם לך איחולי הצלחה, אם כי אני חושב שניהלת כבר כמה ישיבות, לא?

רות קלדרון: לא, זאת הראשונה שלי.

רות קלדרון: תודה רבה.

שלי יחימוביץ': ברכות גם ממני.

יצחק הרצוג: שיהיה לך בהצלחה.

יצחק הרצוג: את רואה שאת כבר מדביקה אותנו, אז בהמשך לדבריה של חברת הכנסת יחימוביץ אני גם אזכיר את הפסוקים מישעיהו: "הלוא פרס לרעב לחמך ועניים מרודים תביא בית כי תראה ערם וכסיתו".

יצחק הרצוג: כל הדברים הללו לפתע פתאום נשכחו מאתנו לחלוטין כשזה הגיע להחלטות שנתפסות לכאורה, על-ידי המערכת שהביאה אותן, כהחלטות חברתיות.

ראובן ריבלין: ההבטחה של יום כיפור היא לא סתם.

יצחק הרצוג: נכון, אגב, זה נכון, יפה.

רות קלדרון: בכנסת הזאת יש בקיאות.

יצחק הרצוג: אני רוצה לומר לך, גברתי היושבת-ראש, חברי וחברותי חברי הכנסת, שזה לא דבר של מה בכך.

יצחק הרצוג: לוקחים את סוגיית קצבאות הילדים ואומרים: מה, בזבוז; יש איזה קמפיין שמנוהל, בין בעקיפין ובין במישרין, שמדובר בבזבוז כסף.

יצחק הרצוג: אנשים אומרים לך: אני לא צריך לקבל קצבאות ילדים.

יצחק הרצוג: זאת אי-הבנה עמוקה מאוד לגבי המבנה של רשת הביטחון הסוציאלי של מדינת ישראל.

יצחק הרצוג: מתחילים בקטן, וככה שוחקים אותה עוד ועוד ועוד.

יצחק הרצוג: לדוגמה, מביאים בתוך החבילה שנוגעת בקצבאות הילדים גם החלטה לכאורה הכי הגיונית בעולם: עשירי העשירים במדינת ישראל לא יקבלו קצבאות ילדים.

יצחק הרצוג: מתי זה יקרה?

יצחק הרצוג: עוד שנה וחצי.

יצחק הרצוג: עכשיו אני רוצה להגיד לכולם כאן, תרשמו לפניכם; זה מתחיל ב-case על העשירים, אבל זה יהיה התקדים לחסל את הרשת הזאת.

יצחק הרצוג: לאט-לאט אנחנו נראה את זה נע לעבר עוד עשירונים ועוד עשירונים, כי יגידו שאין כסף, ולאחר מכן זה יגיע לקצבאות הזיקנה, כי זה בדוק אותו מנגנון.

יצחק הרצוג: הקצבאות האלה הן רשת ביטחון שאזרחי המדינה משלמים עליה, בדין, טבין ותקילין, כל חייהם.

יצחק הרצוג: באמנה בין המדינה לבין האזרח הוא זכאי – בגרעין, בבסיס, של רשת הביטחון הזאת, לקצבאות זיקנה ולקצבאות ילדים.

יצחק הרצוג: אבל קצבאות הילדים משמשות בראש ובראשונה למאות אלפי משפחות לתוספת משמעותית לסל ההכנסות המשפחתי.

יצחק הרצוג: כאשר מעלים את סל ההוצאות המשפחתי במע"מ, בארנונה, בייקור החשמל, בייקור תשומות לכל אורך החזית, מתשלומי הורים ועד תשלומים לפי חוק ביטוח סיעוד – הכול על השולחן, הכול.

יצחק הרצוג: זה עוד אלמנט ועוד אלמנט ועוד אלמנט, ומשפחות שלמות נמצאות בקריסה.

יצחק הרצוג: והנה עולה הכורת גם על מקור הכנסה למשפחות שעובדות, גברתי היושבת-ראש, וזאת תהיה מכה שתוביל אותנו לאסון חברתי.

יצחק הרצוג: רשמו לפניכם: אסון חברתי.

יצחק הרצוג: אבל מתנהל סביב זה קמפיין שלם, אומרים לך: זה לחרדים וזה לערבים, וזה שקר מוחלט.

יצחק הרצוג: קודם כול, זה לכל עם ישראל, כל מניינו ובניינו של הציבור.

יצחק הרצוג: בכלל, בממשלות הקודמות העלינו את קצבאות הילדים לילד שני, שלישי ורביעי, שזה באמת רוב מניינו ובניינו של הציבור; זה לא הולך למגזר כזה או אחר.

יצחק הרצוג: הקיצוץ הזה הוא קיצוץ שיגרום למשפחות שהן על הסף להתמוטט, זה יגרום לאנשים שידם אינם משגת, לא יודע, להגיע לפשיטת רגל ברחובות.

יצחק הרצוג: היום קיימתי דיון בראשותי של השדולה לביטחון תזונתי.

יצחק הרצוג: שר הרווחה מאיר כהן הגיע, יושב-ראש מרכז השלטון המקומי הגיע, ארגונים חברתיים מכל הארץ.

יצחק הרצוג: מי שחושב שגם אם נגיד שאין מחסור במזון, אפשר לקנות את הלוקש הזה, טועה.

יצחק הרצוג: המחסור במזון הוא אמיתי, הוא מגיע למאות אלפי בתי-אב.

יצחק הרצוג: יש בעיה אמיתית בהכנסות של משפחות מסוימות, משפחות שעובדות.

יצחק הרצוג: אני שמח שהגיע שר הרווחה והודיע שתהיה חבילה של 200 מיליון שקל לתחום הזה.

יצחק הרצוג: צריך להבין כיצד זה יגיע, באיזה צורה זה יגיע, מתי זה יגיע.

יצחק הרצוג: אין תרגיל שמשרד האוצר לא עשה בשנים האחרונות כדי לטרפד את המהלך הזה.

יצחק הרצוג: אין תרגיל.

יצחק הרצוג: לכן, ספק בעיני שזה בסוף יתממש, וצריך לוודא שזה יתממש.

יצחק הרצוג: אבל זה חלק משורת צעדים רחבה, מפורטת, אכזרית ביותר, שמגיעה לכיסו של כל אזרח ואזרח בישראל, כאשר יש אלטרנטיבות שאפשר להתווכח עליהן.

יצחק הרצוג: אנחנו נאתגר ונציג את האלטרנטיבות האלה בחודש יוני, כשתגיע לכאן הצעת התקציב המלאה של ממשלת ישראל, לכל אורך החודש, בכל הוועדות, במליאה.

יצחק הרצוג: יהיו פה ימים ולילות קשים מאוד, מכיוון שאנחנו נציע חלופות אחרות, כיוון שכל אדם בר-דעת, כשהוא קורא חלק מהגזירות האלה, מבין שחלקן לא ישימות, וחלקן לא הגיוניות, וחלקן אכזריות, וחלקן תגרומנה לאסונות.

יצחק הרצוג: ואני אומר את זה היום – אנחנו התעקשנו לקיים את הדיון הזה גם אם הוא יגיע לשעה מאוחרת יותר, כדי לומר אמירה לבית הזה ולמליאה הזאת; הרף, חלק מהגזירות האלה יצטרכו להתבטל, יש אלטרנטיבות האחרות, גברתי היושבת-ראש, ואותן אנחנו נציג בפני הבית הזה.

יצחק הרצוג: תודה רבה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: חבר הכנסת איתן כבל, ואחריו – חברת הכנסת מרב מיכאלי.

איתן כבל: גברתי היושבת-ראש, ברכות מכל הלב, שיהיה לך בהצלחה.

איתן כבל: אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אני הכנתי כאן נאום, אבל אני אומר לכם, בעיקר לך, אדוני סגן השר, שאמון על ההגנה על משרד האוצר ועל השר, שאחרי ששמעתי את הנאום כאן של שר האוצר – שהיה לך אולי רגוע, ואני הסתכלתי איך אתה דרוך וראיתי איך שרת הבריאות מחאה כף, ככה בשקט, שאף אחד לא יראה.

איתן כבל: ומי שקורא את הנאום שלו, נאום זחוח, כל כך זחוח, כל כך – ואתה יכול להתפתל ולעשות לי את הקולות האלה.

איתן כבל: תוציא את הפרוטוקול, או בלילה, תקליט את הנאום הזה.

איתן כבל: זה לא נאום של שר אוצר, זה נאום של פרסומת של בנק לאומי.

אבישי ברוורמן: – – –

איתן כבל: בנק לאומי, עם ה"לפנק".

איתן כבל: כבר היה לנו כאן שר, ראש ממשלה, שעמד כאן על הבמה בדיוק לפני שנתיים וסיפר לנו באיזה גן-עדן אנחנו חיים.

איתן כבל: שאנחנו, אין לנו מושג בכלל.

איתן כבל: שאנחנו צריכים לחלות את פניו, לגעת בשולי אדרתו על הטוב שהוא מעניק לנו.

איתן כבל: ועומד כאן שר אוצר, ואנחנו צריכים להודות בכלל שאנחנו חיים בתקופה שהוא שר אוצר, שנפלה זכות בחלקנו, זכות גדולה.

אברהם מיכאלי: – – –

איתן כבל: כי הוא מרעיף עלינו, אדוני סגן השר, את כל הטוב שבעולם.

איתן כבל: ואני מביט כאן, כולי באמת, בהן צדק, אלוהים בשמים עדי – אני מביט בו, ואני לא מבין.

איתן כבל: אני אומר לעצמי: האם הוא חי כאן?

איתן כבל: ואני אינני אומר זאת בהתרסה כלפיו, אלא כי יושב כאן אדם, במידה רבה בסוג כזה של התנשאות, כשהוא אפילו לא יודע שהוא עושה את זה, זה חלק ממנו.

איתן כבל: האם הוא בכלל מבין שיש אנשים בכל הארץ הזו, אנשים בבניין הזה, עובדים בכנסת ישראל שאינם מסוגלים לסיים את החודש?

איתן כבל: שהנאומים כאן, הגדולים, שבעוד שנתיים כל אחד יעלה אל הבניין אצלו להגיד לו תודה, כשהם לא יודעים איך בכלל לשלם את המשכנתה.

איתן כבל: יש אנשים שלא ישנים בלילה, ומספרם הולך וגדל.

איתן כבל: זה לא נאום שאני עכשיו בא לתקוף, אין לי שום בעיה, אנחנו מבינים – "עת צרה היא ליעקב".

אורי אריאל: "וממנה יִוָשע" – תגמור את הפסוק הזה.

איתן כבל: נכון, אני רוצה לסיים אותו.

איתן כבל: ואני אומר: "ממנה יִוָשע".

איתן כבל: כי בסופו של עניין, כשאני בא ומסתכל על שר האוצר, ואני אומר לו: אדוני, חמלה היא לא רק מילים, זה לא רק לומר שאני עושה חמלה.

איתן כבל: תעשה חמלה.

איתן כבל: ואין טיפת חמלה, אדוני סגן השר, גם אם תניע את ראשך מצד לצד באופן הרבה יותר חזק ממה שאתה עושה עכשיו.

נחמן שי: הוא לא מזיז את הראש.

איתן כבל: ואתה יודע את זה – שום דבר.

איתן כבל: זה הכול נהיה עולם היי-טקי כזה, כאילו אין אנשים.

איתן כבל: בכלל, הציבור מפריע לו בתוכנית.

איתן כבל: המחשבה – אתה מכיר, אדוני סגן השר, את אלה שהם מצטיינים בעבודתם, רק הציבור שהם אמורים לשרת מפריע להם.

איתן כבל: אילו גם הציבור לא היה קיים, אז הייתי בכלל מצטיין, הייתי עושה את עבודתי עוד לאין שיעור יותר טוב.

יעקב מרגי: – – –

איתן כבל: והוא עובר.

איתן כבל: סליחה, אדוני השר לשעבר.

איתן כבל: ואני אומר לך – חמלה.

איתן כבל: אין לו חמלה.

איתן כבל: יש לו אולי דיבור על חמלה, אין בו חמלה.

איתן כבל: יש אנשים בכל הארץ הזו, ואני מציע לו לקום ולתור את הארץ הזו, אנשים שלא יודעים להביט אל פני ילדיהם בבוקר.

איתן כבל: אני מכיר כאלה.

איתן כבל: אני מכיר את זה שמנקה את הרחוב אצלי, אני מכיר אותו בשמו.

איתן כבל: וכשאני מנסה לגעת באיש הזה, ולראות את הרגשתו, איך אינני מבין אנשים שיכולים לגדל משפחות עם 3,000, עם 5,000 שקל.

רות קלדרון: חבר הכנסת כבל.

איתן כבל: אני מסיים.

איתן כבל: וזה לא שאלה אם הם חרדים או חילונים.

מיקי לוי: מה קורה – – –

איתן כבל: ולכן, אני אומר לך, אדוני סגן השר, עת צרה היא ליעקב, אבל לא אתו ניוושע.

איתן כבל: תודה.

רות קלדרון: יישר כוח.

רות קלדרון: חברת הכנסת מרב מיכאלי.

רות קלדרון: אחריה – בבקשה – חבר הכנסת משה מזרחי.

מרב מיכאלי: יש לי פשוט כל מיני נתונים שאני לא אזכור אותם בעל-פה, לצערי, שלא בטובתי.

מרב מיכאלי: אה, הנה הם, איזה יופי.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

מרב מיכאלי: אז ככה, גברתי היושבת-ראש, תתחדשי, את מהממת.

רות קלדרון: תודה רבה.

מרב מיכאלי: חברי וחברותי – אופיר אקוניס, אתה לא יכול לשבת במקום שלי ולהפריע לי לדבר, אני מצטערת.

רות קלדרון: חברי סיעתה של חברת הכנסת מיכאלי, בבקשה, תנו לה לדבר.

מרב מיכאלי: חברות, בדרך כלל אני מתנגדת לשיטה שמקובלת בתרבות הפטריארכלית שלנו, שאומרים מה הכי: מה הכי טוב, מה את הכי אוהבת, מה את הכי שונאת.

מרב מיכאלי: לא אוהבת הכי, אוהבת אופציות, תנו לי כל מיני.

מרב מיכאלי: בתקציב הזה, צריך להגיד, באמת יש כל מיני, הרבה אופציות של גזירות איומות ונוראות ומחרידות וקשות שיפגעו בהרבה מאוד אנשות ואנשים, ויהרסו להם את החיים, ויהפכו עוד עובדות ועובדים לעניים ועניות, אבל יאפשרו להרבה, אולי לפחות, לא יודעת, אבל ליותר מעט לחיות ממש טוב, אבל ממש טוב.

מרב מיכאלי: אבל – אבל, אבל בשונה ממנהגי, בתקציב הזה דווקא יש גזירה אחת שהיא הכי, הכי שערורייתית, איומה, חמורה וחצופה, והיא: הטלת מס בריאות וביטוח לאומי על המכונות "עקרות בית".

מרב מיכאלי: נשים שלא עובדות מחוץ לבית, לא מקבלות שכר, ולכן אין להן הכנסה, אבל הן תצטרכנה לשלם מס בריאות 107 שקלים בחודש וביטוח לאומי 61 שקלים בחודש.

מרב מיכאלי: מאיזה כסף?

מרב מיכאלי: שאלה יפה מאוד.

מרב מיכאלי: עוד פעם אני אומרת, נשים שאין להן הכנסה, לא מרוויחות כסף, לא עובדות מחוץ לבית, תצטרכנה לשלם למדינה את הכסף הזה מדי חודש, אם יעבור חלילה החיפוף הזה.

מרב מיכאלי: אז קודם כול בואו נקרא לזה בשם: מדובר במס הפרימיטיבי, מס גולגולת.

מרב מיכאלי: תרשו לי לספר לכם שב-1377 הטיל אדוארד השלישי, מלך אנגליה, מס גולגלת חד-פעמי בסכום של 4 פנס, שליש שילינג, כדי לממן את מסעו הצבאי נגד צרפת.

מרב מיכאלי: אולי המס הזה כאן ועכשיו מוטל על-ידי קינג ביבי כדי לממן את מסעות המיטה המעופפת שלו.

מרב מיכאלי: לכו תדעו.

מרב מיכאלי: ב-1379, ג'ון מגונט, השליט בפועל עבור יורשו של אדוארד, ריצ'רד השני, העלה עוד מס חד-פעמי בסכום 4 פנס.

מרב מיכאלי: אבל כמרים, אגב, נזירים, ודוכסים היו צריכים לשלם מס יותר גבוה, מה שאי-אפשר להגיד על התקציב שלנו.

מרב מיכאלי: אצלם היה יותר פרוגרסיבי.

מרב מיכאלי: אחר כך הוא הטיל מס שלישי, אבל אז היה מרד איכרים נגד המלוכה והמס, ובשלב מסוים ריצ'רד הבטיח לבטל את המס.

מרב מיכאלי: אבל המרד, לתשומת לב חברי המוחות והמוחים, המרד נכשל, מנהיגיו הוצאו להורג, והמס אכן נגבה.

מרב מיכאלי: אופס.

מרב מיכאלי: אגב, גם מרגרט תאצ'ר ניסתה להעביר מס גולגולת, גם אצלה זה נכשל.

מרב מיכאלי: אבל אצלנו, כאן ועכשיו, קינג ביבי ומי שרואה את עצמו בתור היורש שלו מטילים על עקרות-הבית מס גולגולת.

מרב מיכאלי: אבל האמת שהסיפור של מס גולגולת הוא הבעיה הקטנה שלי.

מרב מיכאלי: הבעיה הגדולה היא התעללות בנשים.

מרב מיכאלי: לא פחות.

מרב מיכאלי: קודם כול, הביטוי הארכאי הזה, עקרות-בית, כאילו מדובר באיזה עבודה שהיא עקרה לגמרי.

מרב מיכאלי: והרי מדובר בעבודה רבה להפליא.

רות קלדרון: שהיא עיקר הבית.

רות קלדרון: היא עיקר הבית.

מרב מיכאלי: היא עיקר הבית.

מרב מיכאלי: עבודה רבה וקשה שיש בה מן הסתם לעתים סיפוק גדול, אבל הרבה מאוד תסכול גם, אבל היא מזינה ומתחזקת משפחות שלמות, ילדות וילדים, הורות והורים, וכמובן, הרבה מאוד מאוד גברים.

מרב מיכאלי: לפי דוח ארגון העבודה העולמי, אילו עבודות הבית היו מחושבות בחשבונות הלאומיים, התמ"ג הלאומי היה גדל ב-30%.

מרב מיכאלי: זה כמה עבודה היא העבודה הזאת, שהיא עדיין עד היום עבודה שקופה שהערך הכלכלי שלה איננו מוכר.

מרב מיכאלי: ורק כדי לתת מושג, בקנדה, מדינה שוויונית הרבה יותר ממדינת ישראל, נשים משקיעות רק בטיפול בילדות וילדים, עוד לפני שספרנו קניות, בישול, כביסה, גיהוץ וכן הלאה, 72% יותר זמן מגברים, כלומר הן עובדות חמישה שבועות בשנה יותר מגברים בעבודות הבית וטיפול בילדות וילדים.

מרב מיכאלי: עבודת חינם כבר אמרתי?

מרב מיכאלי: הממסד ממשיך להתכחש לערך הכלכלי של העבודות האלה.

מרב מיכאלי: מאז 1878 – אז האגודה לקידום נשים בארצות-הברית התעקשה, נאבקה, לא הצליחה אבל נאבקה שיכללו בסטטיסטיקות הרשמיות את העבודה שנעשית על-ידי נשים בבית – ועד 2009, אז בעקבות בג"ץ ורד פרי שהכיר בהוצאות טיפול בילדות וילדים כהוצאה מוכרת לצורכי מס, הממסד מתעלם.

מרב מיכאלי: משרד האוצר – היום שמעתי ממר גפני את הסיפור על איך משרד האוצר שכנע את הכנסת להעביר מייד מייד במהירות חוק שיגרום לא להכיר בהוצאות גידול ילדות וילדים.

מרב מיכאלי: אגב, האוצר אמר שהעלות של חוק כזה תהיה לא פחות מ-12 מיליארד שקל בשנה.

מרב מיכאלי: זאת אומרת, גם האוצר חושב שנעשית פה עבודה של 12 מיליארד שקל חינם אין כסף.

מרב מיכאלי: ועכשיו, העבודה הזאת לא רק לא מוכרת בערך הכלכלי שלה, אלא גם תעלה לנשים האלה כסף.

מרב מיכאלי: נכון שאתם לא מתכוונים ומתכוונות לזה ברצינות, גברתי היושבת-ראש?

רות קלדרון: תודה רבה לך, חברתי חברת הכנסת מיכאלי.

ניצן הורוביץ: מתכוונים בהחלט.

ניצן הורוביץ: מתכוונים.

רות קלדרון: חבר הכנסת משה מזרחי, ואחריו – חבר הכנסת עמר בר-לב.

רות קלדרון: חבר הכנסת נחמן שי.

משה מזרחי: גברתי היושבת-ראש, ברכות.

משה מזרחי: מקסים לראות אותך יושבת פה.

משה מזרחי: חברי וחברותי בכנסת המלאה יחסית, זה יפה.

משה מזרחי: אני רוצה להתחיל עם הטרגדיה האיומה בבאר-שבע.

משה מזרחי: איזשהו לא סימן דרך, כי אנחנו כבר לא יודעים לאיזה קו אדום נגיע כשאנחנו כל פעם אומרים: קו אדום נוסף נחצה; ואתה לא יודע כבר לאן הקו האדום הזה הולך ומגיע.

משה מזרחי: אני מציין את זה, ותנחומי, כמובן, על האזרחים שנהרגו באירוע הטרגי, האיום ונורא הזה, אבל זה עוד דוגמה למשהו שקורה במקומותינו, שנוגע גם למקום שהייתי בו גם קודם.

משה מזרחי: ומי שסובר שהאיום של הפשיעה וההידרדרות ההולכת ומחריפה של הביטחון האישי אינו מהווה סכנה ליציבות של החברה שלנו, אז הוא טועה ובגדול.

משה מזרחי: זו לא פעם ראשונה שנהרגים במקומותינו אזרחים.

משה מזרחי: מי שהיה מופתע היום היה צריך להיזכר בשנים קודמות שבהן אזרחינו נהרגו ברחובות בגלל סיבה אחת פשוטה, שמערכת האכיפה – אם כבר אנחנו מדברים על נתוני ה-OECD וכו' בהקשרים שונים אז צריך להזכיר שאנחנו נמצאים בפערים של אלפי תקנים שראויים להיות במדינה מתוקנת למערכת אכיפת החוק, שכוללת גם את משטרת ישראל, את מערך התביעה וגם את הפרקליטות.

משה מזרחי: הנה אינטרס מאוד רחב של הציבור שהתקציב האנטי-חברתי – וכשאנחנו מדברים על חברתי זה כולל גם כן את הביטחון האישי של כל אחד מאתנו – –

רות קלדרון: סליחה, אדוני.

רות קלדרון: חברי הכנסת ליד הדלת, אני מאוד מבקשת מכם לשמור על שקט במליאה.

רות קלדרון: תודה.

משה מזרחי: – – שהולך והופך להיות מופקר וילך ויהיה הרבה יותר גרוע, וגם בתקציב שהולך ליפול על ראשם של אזרחינו.

משה מזרחי: זאת אומרת, לא רק הביטחון הכלכלי הולך להתערער בצורה חריפה שלא הייתה כמותה, גם הביטחון האישי שלנו.

משה מזרחי: והתירוץ הזה שאנחנו שמענו היום, בעיקר לגבי הבור הזה שמדברים עליו כל כך הרבה, איך הצליחו לרמות את כולנו כל כך הרבה זמן בלי שאף אחד יודע – עמדו פה מנהיגי האומה ודיברו בפה מלא כמה מצבנו יוצא מן הכלל, איך אנחנו מן המדינות הצומחות ומתקדמות קדימה וכו', לא יעלו מסים; ולא נחזור על כל הדיבורים שנאמרו כלאחר יד, אפילו בלי להניד עפעף, מול קהל הבוחרים.

משה מזרחי: זה פשוט חרפה.

משה מזרחי: ואני אומר: אלוהים אדירים.

משה מזרחי: התירוץ הזה של היום, שלא ידענו, הרי כאילו אמרתם או אמרת, כמי שמוביל את מפלגת יש עתיד עם הרבה מאוד מילים וססמאות, שהרבה מאוד אלפים רבים האמינו בהן בכל לבם.

משה מזרחי: הקלפיות אפילו לא הספיקו להתקרר.

משה מזרחי: עוד לא היה מצב כזה שכל כך מהר מי שאמר את הדברים האלה מכל לבו והאמינו לו, היה צריך לסגת מהם בזיגזג כזה ובסלאלום כזה שאמון הציבור בכלל בפוליטיקאים – הפוליטיקה החדשה – התערער עד עפר.

משה מזרחי: עכשיו כל כך טוב כביכול.

משה מזרחי: מה, לא רואים את מה שקורה בציבור?

משה מזרחי: הרי הוא מומחה גם לרשת ולאינטרנט.

משה מזרחי: מאות אלפים רבים מתקוממים מול התוכנית האיומה הזאת, שהולכת להוריד שכבות רחבות של החברה הישראלית למדרון שממנו הן לא יוכלו לעלות גם בעוד שנתיים.

משה מזרחי: האופוריה שאנחנו שומעים אותה פה.

משה מזרחי: שמענו גם את האינוונטר שהציג כאן שר האוצר שלנו.

משה מזרחי: באמת, אין מילה, הגדרה יותר נכונה למצב העוני המחפיר שהולך ומתגבר במדינתנו מאשר להגיד שזה היה אינוונטר של לעג לרש.

משה מזרחי: ואכן, לעג לרש.

משה מזרחי: לא שמענו לא על יעדים של צמצום הפערים, לא של צמצום העוני.

משה מזרחי: הגמלאים, הקשישים והסיעודיים חוטפים שם מכה קשה, החלשים שנבזזים בהחלטות כלאחר יד.

משה מזרחי: איך אלה בדיוק כולם, כולל השכבות האלה, יתאוששו בעוד שנתיים?

משה מזרחי: מי יחלץ את השכבות האלה שיצנחו לתוך הבור הזה שהולכים להעמיק אותו בעוד שנתיים?

משה מזרחי: מה יקרה בעוד שנתיים?

משה מזרחי: איפה תוכנית הצמיחה הכוללנית שאמורה לחלק את העושר הזה לרוחב של כל השכבות?

משה מזרחי: לא שמענו כלום.

משה מזרחי: ואני רק רוצה להזכיר, הוא מזכיר לי את עליסה בארץ הפלאות.

משה מזרחי: המילים שאנחנו שומעים מהאוצר, ואני אומר, אני מתנצל שאנחנו צריכים להיטפל אליו כי אנחנו מחטיאים את המטרה.

משה מזרחי: למה הוא לא אומר מי היה אחראי על הגירעון ועל הבור הזה?

משה מזרחי: מי הוביל אותנו למקום האיום והנורא הזה?

משה מזרחי: הם הרי יושבים פה.

משה מזרחי: הוא מסתובב ומדבר אתנו כאילו הוא עליסה בארץ הפלאות.

משה מזרחי: אז אני רוצה להזכיר לו, יש שם חתול,Cheshire Cat , שהוא פתאום מתפוגג וכל מה שנשאר ממנו זה רק חיוך.

משה מזרחי: תביט, תראה איך הם מחייכים, שני אלה שהיו אחראים להוריד אותנו שאולה ואתה נותן להם גב.

משה מזרחי: אתה מגבה אותם.

משה מזרחי: אל תביט למעלה ותגיד: מישהו לקח אותנו למסיבות בלתי ידועות.

משה מזרחי: לא רק החרדים הורידו אותנו לבור הזה, ממש לא.

רות קלדרון: חבר הכנסת, גם זמן הוא משאב.

רות קלדרון: בבקשה.

משה מזרחי: אני כבר מסיים.

משה מזרחי: דיברו פה על חסד וחמלה כשלא הייתי.

משה מזרחי: אלה מילים שהן מאוד חשובות במדינה כמו שלנו.

משה מזרחי: לא רק גירעון, לא רק מספרים, לא סטטיסטיקות, לא יציבות כלכלית.

משה מזרחי: יש דברים שמדינה צריכה להיות אחראית להם.

משה מזרחי: יש ממשלה שצריכה להיות אחראית במובן של החמלה לא כדי לתת גמילות חסדים אלא מתוך אחריות מובנית גם בכלכלה חופשית, so called, שעשתה אותנו בני ערובה.

משה מזרחי: אל תשאירו אותנו שבויים בקדנציה הזאת.

רות קלדרון: תודה רבה, חבר הכנסת מזרחי.

רות קלדרון: אני מזמינה את חבר הכנסת עמר בר-לב, ואחריו – חבר הכנסת נחמן שי, אם הוא חזר אלינו.

רות קלדרון: אני מבקשת לומר שגם זמן הוא משאב ובבקשה תעמדו בזמנים.

עמר בר-לב: גברתי היושבת-ראש, אמרו שהאופוזיציה מתנפצת על התקציב, אז אני בדרך הנה נפגעתי והתנפצתי על התקציב.

רות קלדרון: רפואה שלמה.

עמר בר-לב: אז זה הלכה למעשה.

עמר בר-לב: אני מתרגל.

מרב מיכאלי: כן.

עמר בר-לב: תקנו אותי אם אני טועה, זה לא המנדט שניתן לכם.

עמר בר-לב: התהדרות הממשלה בנוצות המעטות של הצלחתה בקיצוץ תקציב הביטחון ב-3 מיליארד שקל היא התהדרות בנוצות שעם הזמן יעופו ברוח.

עמר בר-לב: גם אני קיוויתי כי סוף-סוף יש הבנה שביטחון הוא בחברה חזקה ולא רק בציוד משוכלל, אבל כרגיל, תקציב הביטחון בסופו של דבר רק יגדל.

עמר בר-לב: זה ייקח שנה-שנתיים, אבל בסופו של דבר הוא רק יגדל, ונחזור להיכן שאנחנו עומדים היום.

עמר בר-לב: ואולי שכחתם כי ללא חברה חזקה, שוויונית וערכית ניפגע כולנו, גם אם יהיה בינינו, או בידינו, המטוס המשוכלל ביותר.

עמר בר-לב: גברתי היושבת-ראש, שום אדרת חדשה לא תשנה את העובדה כי זו אותה הגברת.

עמר בר-לב: שום ג'ל לא יחליק את העובדה כי שר האוצר שלנו הוא בסך הכול ממשיך דרכו הכלכלית של ראש הממשלה נתניהו, דרך שהובילה אותנו לגירעון עצום, שבו אנו שרויים; גירעון שבו מי שישלם על טעותו הוא לא מי שהוביל אליו, אלא הציבור.

עמר בר-לב: על זה נאמר: הרצחתם וגם ירשתם?

עמר בר-לב: לסיום, הרשה לי, יאיר לפיד, שאיננו כאן, לשתף את החברים בעשר שאלות, דברים שלא ידענו עליך.

עמר בר-לב: הבטחת שבלי לימודי ליבה – – –

רות קלדרון: סליחה, אדוני, אני מצטערת להפריע.

רות קלדרון: אנשי מפלגת העבודה, בבקשה, גם הטלפון וגם הדיבור הבלתי-פוסק עושה את הדיבור כאן לא בטוח.

רות קלדרון: תעשו לנו טובה.

רות קלדרון: אפשר בחוץ ואפשר בשקט.

רות קלדרון: תודה רבה.

אראל מרגלית: אף אחד מיש עתיד לא מפריע...

עמר בר-לב: וזה לקראת ה- punch lineשל עשר השאלות שלא ידענו על יאיר לפיד.

רות קלדרון: זה גם חבר שלכם.

עמר בר-לב: 1.

עמר בר-לב: הבטחת שבלי לימודי ליבה לא ימומנו מוסדות החינוך החרדיים, וחזרת בך; 2.

עמר בר-לב: הבטחת מתווה שוויון בנטל, ובסוף הודעת כי אין כסף לשלם אותו ובפועל רק פגעת בהידברות עם האוכלוסייה החרדית; 3.

עמר בר-לב: הבטחת שוויון בנטל, אבל מתברר כי לא התכוונת לשוויון בנטל הגזירות, והעשירים יהיו עשירים יותר והעניים יהיו עניים יותר; 4.

עמר בר-לב: אמרת שצריך להדק את החגורה לתקופה קצרה בכל המשרדים הממשלתיים, אבל מה עם משרד האוצר?

עמר בר-לב: 5.

עמר בר-לב: אמרת כי זה הזמן לדאוג לאדם העובד, ובינתיים אתה עובד עליו בעיניים; 6.

עמר בר-לב: אמרת לציבור כי יש עתיד, ולא אמרת לו כי הוא ישלם על טעויות העבר של אחרים; 7.

עמר בר-לב: הבטחת לציבור לשנות את דרכו הכלכלית הכושלת של נתניהו, ובחרת להמשיך את דרכו; 8.

עמר בר-לב: בתשובה על פנייה של פרופסור שמרוויח 40,000 שקל בחודש שהציע לגבות ממנו מס יותר גבוה, ענית כי אינך פוגע במי שמצליח; 9.

עמר בר-לב: אמרת כי תפעל לקידום רעיון שתי המדינות, והיום הודעת כי אין עם מי לדבר; חזרת לאמרה הידועה של הליכוד; 10.

עמר בר-לב: והנושא האחרון: אמרת בעבר שאתה לא מבין דבר בכלכלה, ולשם שינוי אני מסכים אתך.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: חבר הכנסת נחמן שי – לא עכשיו?

רות קלדרון: חברת הכנסת סתיו שפיר ראשונה, וחבר הכנסת נחמן שי, בבקשה תשמור על כבוד הדיבור שלה.

נחמן שי: – – –

רות קלדרון: לא, שיהיה שם שקט בזמן שהיא מדברת.

סתיו שפיר: דבר נורא קרה היום – רצח מתועב בסניף בנק בבאר-שבע.

סתיו שפיר: מחקירות המשטרה עולה שהרוצח, אדם כבן 40, ביצע את הטבח הנורא הזה לאחר שקיבל תשובה שלילית מהבנק בנוגע להסדר חוב של 6,000 שקלים.

סתיו שפיר: שעות לאחר מכן הוא חזר אל הבנק עם אקדח והתחיל לירות.

סתיו שפיר: יש פה מי שמתרעמים והתרעמו ויתרעמו, שאסור לקשר בין מעשה מתועב שכזה לבין מצב כלכלי, ובטח יגידו שאסור לקשר בין אותו מצב כלכלי פרטי לבין מדיניות כלכלית, לבין מדיניות תקציבית.

סתיו שפיר: זו בדיוק אותה בגידה של קובעי מדיניות באזרחים שאותם הם באו לשרת – ההתעלמות מההקשר הזה שבין סבלו הפרטי של אזרח לבין מדיניות מלמעלה, לבין מדיניות מכוּונת.

סתיו שפיר: זה הפשע האמיתי.

סתיו שפיר: זו הדרך של הממשלה שלנו לברוח מאחריות: להציב חומה בין הפרט, בין הפרטי, לבין המקרו.

סתיו שפיר: כן, הרי הממשלה מודעת למה שקורה בתחתית הסולם החברתי.

סתיו שפיר: כולנו מודעים לכך שאצל העניים ביותר גם הרגלי התזונה לקויים, יש חשיפה גבוהה יותר לזיהומים, אנחנו מודעים לפערים בתוחלת החיים, אנחנו יודעים ששיעורי תמותת התינוקות שונים בין המרכז לפריפריה, בין יהודים לערבים, בין עולים מאתיופיה לבין ילידי הארץ, אנחנו יודעים שיותר משליש מאזרחי ישראל נאלצים לוותר על תרופות כי אין להם כסף.

סתיו שפיר: אנחנו מודעים להכול, אבל את הקישור – מהקישור אנחנו מתחמקים, ועד היום אנחנו ממשיכים להתעלם מההשלכות של העוני ושל האי-שוויון על החברה כולה.

סתיו שפיר: ב-2009 פורסם בבריטניה ספר מרתק, The Spirit Level, של ריצ'ארד ווילקינסון וקייט פיקט.

סתיו שפיר: מתוך בדיקה של עשרות מדינות מערביות הם הוכיחו את הקשר בין פערים חברתיים לבין חולי, פשע, מחלות נפש, בעיות אמון, פירוק משפחות, אלימות וכדומה.

סתיו שפיר: אבל הדבר המעניין ביותר שהם גילו הוא שהמחלות האלה לא נופלות רק על המעמדות הנמוכים; הן מטפסות גם למעלה.

סתיו שפיר: במילים אחרות, כשהפערים גדלים כולם נופלים יחד, כי בסופו של דבר, כמה שרק ננסה להתעלם מזה, אנחנו חלק מקהילה אחת.

סתיו שפיר: והנה, תראו את החברה הישראלית.

סתיו שפיר: מ-1980 עד 2007, שנים שבהן האי-שוויון התגבר משמעותית, שיעור העבירות האלימות עלה ב-30%, עבירות תקיפה עלו ב-80%, עלייה של עשרות אחוזים בניסיונות לרצח וברצח של ממש.

סתיו שפיר: ובאמת אפשר להגיד שאין שום קשר?

סתיו שפיר: באמת אפשר להפריד בין התפוררות חברתית, בין החלשתם של העובדים, בין החלשתן של המשפחות הצעירות, החלשתם הכפולה והמכופלת של המבוגרים, רמיסת הזכויות של ילדים וילדות ברוב חלקי הארץ לחינוך הגון והוגן – אפשר להפריד בין אלה לבין ההשלכות על נפשה של חברה?

סתיו שפיר: על מה שאפשר לקרוא לו הבריאות החברתית שלנו?

סתיו שפיר: החברה שלנו נמצאת במקום כואב, נורא, במדד האי-שוויון.

סתיו שפיר: רק בשבוע שעבר גילינו שישראל היא המדינה הענייה ביותר במערב לפי מדד ה-OECD.

סתיו שפיר: אחד מכל חמישה אזרחים הוא עני.

סתיו שפיר: לפי הדוח של מינהל ההכנסות, המאיון העליון מרוויח בממוצע כמעט 184,000 שקלים ברוטו, בעוד שכמעט 60% מהעובדים משתכרים פחות מ-7,000 שקלים, וחצי מהעובדים פחות מ-6,000 שקלים בחודש.

סתיו שפיר: אבל מה שיותר מעניין מהנתונים היבשים האלה זה הניידות החברתית, אותו כלי לצמצום פערים.

סתיו שפיר: לפי מחקר של מינהל ההכנסות מהשנה שעברה, הניידות בין עשירוני ההכנסה בישראל נמוכה מאוד בהשוואה למערב.

סתיו שפיר: למעשה, 80% מהישראלים שנולדו למשפחה ענייה יישארו כאלה.

סתיו שפיר: 80%.

סתיו שפיר: התקציב הנוכחי לא עושה דבר וחצי דבר כדי לצמצם פערים חברתיים; הוא מעלה את מס ההכנסה באופן רגרסיבי, הוא מעלה את המע"מ ולא מבדיל בין מי שמרוויח 4,800 שקלים בחודש למי שמרוויח 40,000 – מיסוי עקיף ונורא שמשפיע יותר מכול על מי שהכנסתו נמוכה ביותר.

סתיו שפיר: הקיצוץ בהוצאות המדינה יפגע בצורה הכי קשה במי שנמצא למטה.

סתיו שפיר: קיצוצים בתקציבי הרשויות המקומיות, בחינוך, בתחבורה – כולם ירגישו בהם, ולמי שקשה ממילא יהיה קשה עוד יותר.

סתיו שפיר: מעמד הביניים ילך ויקרוס, הפערים יורחבו עוד ועוד ועוד.

סתיו שפיר: אז יש פה מי שמדברים בלי הפסקה על כך שהמדינה "לא יודעת", היא לא יכולה, היא לא יכולה לנהל, היא לא יכולה לדאוג פה, זה לא תפקידה; האנשים האלה, ממשלת ישראל, שוכחים מה התפקיד, מה באמת התפקיד של מדינה, שוכחים מהו תפקידם של מנהיגים.

סתיו שפיר: בתוך סבך של אינטרסים פוליטיים קטנים ואישיים, של פחד לקבל החלטות אמיצות, של פחד לפגוע בחזקים ביותר, של פחד מהתמודדות עם בעלי האינטרסים הכוחניים ביותר, הם לוקחים אותנו אחורה.

סתיו שפיר: התפקיד שלנו, נבחרי ציבור, משרתי ציבור, הוא לקבוע את הכיוון.

סתיו שפיר: התפקיד שלנו הוא להסתכל מעבר לאיומים ולאתגרים הנקודתיים ולמקד בכל רגע את המבט באופק, במטרה שאליה אנחנו מצעידים את החברה הישראלית.

סתיו שפיר: התפקיד שלנו הוא להחליט לאיפה החברה הישראלית הולכת – אם היא צועדת אל עבר עתיד שוויוני יותר, עתיד שבו אין ילד עני ואין ילדה שלא זוכה לחינוך מצוין; אם אנחנו צועדים אל עבר עתיד של שלום או של מלחמה; אם אנחנו צועדים אל עבר עתיד של חברה מפורקת, אלימה ופושעת, של טבח בבנקים ושל רצח במשפחה, או אל עתיד של בריאות חברתית, של עוצמה אמיתית לחברה כולה.

סתיו שפיר: הבריחה מאחריות מחסלת אותנו.

סתיו שפיר: הפחד לקבל החלטות אמיצות ולשנות את הסטטוס קוו מאיים לשבור אותנו לרסיסים.

סתיו שפיר: הגיע הזמן לבחור – ולפני שיהיה מאוחר מדי – לאן אנחנו מחליטים ללכת.

סתיו שפיר: תודה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: חבר הכנסת אבישי ברוורמן.

אבישי ברוורמן: גברתי סגנית יושב-ראש הכנסת, ד"ר רות קלדרון, אני חושב שאת מוסיפה – – –

רות קלדרון: תודה, אדוני.

רות קלדרון: כשאני יושבת כאן אני יושבת-ראש הכנסת.

אבישי ברוורמן: סגנית יושב-ראש הכנסת.

רות קלדרון: לא.

רות קלדרון: כשאני יושבת כאן – – –

אבישי ברוורמן: יושב-ראש הכנסת – –

רות קלדרון: תודה רבה.

אבישי ברוורמן: ראשת הכנסת.

רות קלדרון: יושבת-ראש, לא?

אבישי ברוורמן: תודה.

אבישי ברוורמן: זה לכבוד לי שאת מכבדת פה את המקום והמקום מכבד אותך.

רות קלדרון: תודה רבה.

אבישי ברוורמן: אדוני השר, רבותי חברי הכנסת, אני רוצה לדבר בקצרה על כמה נקודות.

אבישי ברוורמן: אני רוצה לדבר על העובדה שלמילים יש משמעות, למרות שבעידן המודרני, מילים – אין להן משמעות.

אבישי ברוורמן: אני רוצה לדבר על תקציב שאין לו חזון ובשורה לגבי עתיד מדינת ישראל.

אבישי ברוורמן: אני רוצה לשאול בעבור מה אדם נבחר – האם אדם נבחר כדי לספק את היצרים שלו ולמשול, או שהוא בא מתוך שליחות להביא עתיד טוב יותר לאזרחי מדינת ישראל.

אבישי ברוורמן: רבותי, חבר הכנסת מרגי, יושב-ראש המפלגה, אני מכבד אותה מאוד, אבל אל תפריע לה.

אבישי ברוורמן: היא רוצה להקשיב לדברי.

אבישי ברוורמן: תודה.

יעקב מרגי: מקשיב.

אמנון כהן: אני בטוח – – –

אבישי ברוורמן: לגבי התקציב, נער הייתי וגם זקנתי וגם ראיתי צדיק וזרעו מבקש לחם, אבל אני אומר באמת – שבועיים לפני הבחירות ידענו על גודל הגירעון, האשמנו את ד"ר שטייניץ ומר נתניהו, והבשורה הייתה: אנחנו נביא בשורה למעמד הבינוני, לאדם העובד, לא יהיו מסים ולא יהיו גזירות.

אבישי ברוורמן: הסיפור נגמר ויש לנו בדיוק אותו תקציב, עם שינוי קטן זה או אחר.

אבישי ברוורמן: אני שואל אבל שאלה יותר קשה – ולא נביא אני ולא בן נביא: מה יהיה בעוד שנתיים?

אבישי ברוורמן: אני לוקח, סגן השר מיקי לוי, ואני מסתכל עוד שנתיים קדימה לגבי התקציב הזה ואני שואל את עצמי, האם פתאום בעוד שנתיים נתעורר – אלא אם כן ירד פה איזה מין מן מהשמים, אם אירופה פתאום תתאחד ותצא מהמשבר שלה, אמריקה תפרח – אם זה לא יקרה, וסביר שזה לא יקרה, אנחנו נמצא את עצמנו במצב עוד יותר גרוע.

אבישי ברוורמן: אולי סתמנו את הגירעון, אבל מה שאני למדתי בכלכלה, שבלי מנועי צמיחה אין עתיד.

אבישי ברוורמן: והתעשייה הישראלית היא בעייתית.

אבישי ברוורמן: כן, כבר אמרנו, זה לא Start-up Nation.

אבישי ברוורמן: סטרט-אפ – נהדר, אלה דברים מצוינים, אבל זה רק לקבוצה קטנה; החברות הגדולות זה קבוצה קטנה.

אבישי ברוורמן: רוב התעשייה הישראלית – התפוקה לעובד היא נמוכה, הפריון שלה נמוך, השכר שבה נמוך.

אבישי ברוורמן: כששרי האוצר מתגאים באבטלה של 7% הם לא מציינים ש-50% מהעובדים – יושב-ראש מפלגת העבודה, גברת יחימוביץ – 50% מהעובדים, כמה הם מקבלים?

אבישי ברוורמן: הם מקבלים השלמת הכנסה.

ראובן ריבלין: בקו העוני.

אבישי ברוורמן: אנחנו המדינה הענייה ביותר בעולם המערבי.

אבישי ברוורמן: אז פה צריך להתגאות – כן, יש דת, והדת הזאת, לפעמים נגידי בנק מאמצים אותה.

אבישי ברוורמן: הדת הזאת אומרת: כלכלה זה אך ורק צמיחה, תוצר לאומי לנפש, גירעון, אינפלציה וסטרט-אפים.

אבישי ברוורמן: אני חושב שהציבור התעורר ומבין שזאת דת שקרית.

אבישי ברוורמן: כלכלה זה הכול: כלכלה זה אי-שוויון, ועוני, ורמת החינוך, ויוקר המחיה, והריכוזיות – כל הדברים האלה ביחד.

אבישי ברוורמן: ולכן, מה שמפריע לי כאן – ככלכלן, כאזרח, כאדם שחי עם העם – איך בלי השקעה שתביא לתעשייה צומחת, איך בלי לשפר את רמת החינוך, הבריאות והרווחה, איך אנחנו נתעורר לעולם יותר טוב.

אבישי ברוורמן: אז אומרים לי: לא יהיה פה גירעון.

אבישי ברוורמן: מאיפה הכסף?

אבישי ברוורמן: על זה הלכנו לבחירות – מאיפה הכסף.

אבישי ברוורמן: הכסף, רבותי, נמצא בשני מקורות: הכסף נמצא במס ערך מוסף, הכסף נמצא אצל מעמד הביניים בעיקר, והעומס בקבוצות החלשות – הם מקבלים על-ידי קיצוץ בהוצאות, והכסף נמצא – לא כמו ששר האוצר אמר כאן, ושר האוצר אמר: תיזהרו ממני; ההון השחור – תברחו ממני.

אבישי ברוורמן: לא במילים.

אבישי ברוורמן: מי שרוצה מהפכה בישראל חייב לעשות מהפכה במערכת המיסוי.

אבישי ברוורמן: מערכת המיסוי הישראלית היא פקודה מנדטורית מלפני 65 שנה, היא של עולם שלישי.

אבישי ברוורמן: ברגע שיש לנו את כל האפשרויות שלא לפשט את המס, החברות הגדולות משלמות קצת; החזקים משלמים קצת.

אבישי ברוורמן: מצדי, שה"רמים כספים", הרואי-החשבון, ילכו הביתה.

אבישי ברוורמן: אני רוצה מערכת פשוטה.

אבישי ברוורמן: הכסף הזה הוא כסף גדול, בייחוד מה שדיברנו.

אבישי ברוורמן: אבל זה לא יקרה באיזו הארה, ההון השחור, עם 30 פקידים ומלשינונים או דברים כאלה.

אבישי ברוורמן: זה יקרה כשלא מדברים, כשסוגרים בחדר סגור את טובי האנשים עכשיו ויושבים ואומרים, עושים מהפכה שהכסף ילך למי שמשלם.

אבישי ברוורמן: ואני אגיד לך משהו על מס חברות.

אבישי ברוורמן: אני כבר הסברתי על מס חברות, שמס חברות בגרמניה הוא 30%, ומס חברות – 35%.

אבישי ברוורמן: אבל אני אגיד לך עוד משהו.

אבישי ברוורמן: ישבתי עם התעשיינים.

אבישי ברוורמן: התעשיינים עכשיו לא יודעים מאיפה זה בא להם.

אבישי ברוורמן: הם לא רואים מנועי צמיחה.

אבישי ברוורמן: אז אני אומר לך – גם עם מס החברות שיעלו עכשיו, לא משם הכסף הגדול.

אבישי ברוורמן: חלק גדול ממס החברות זה על עסקים קטנים ובינוניים, אז תעלה.

אבישי ברוורמן: על הגדולים, על הגדולים זה לא פגישות, זה לעשות דברים בחוכמה; ואני לא מדבר על התלהמות, אני לא מדבר על מסים גבוהים.

אבישי ברוורמן: יש פה כספים, אבל בשביל זה צריך מערכת אחרת.

אבישי ברוורמן: מה שקרה כרגע זה בדיוק more of the same.

אבישי ברוורמן: ופה אני בא לנקודה הנוספת: תהליך השלום.

אבישי ברוורמן: כשאני שמעתי את מר לפיד מתראיין אצל סבר פלוצקר, ב"ניו-יורק טיימס" אני נחרדתי.

אבישי ברוורמן: בשביל מה עשינו את הבחירות האלה?

אבישי ברוורמן: אם אין בשורה לגבי תהליך השלום ואין בשורה למעמד הביניים ואין בשורה לשכבות החלשות, בשביל מה הלכנו לבחירות?

אבישי ברוורמן: רק כדי לסתום את הגירעון בשיטת נתניהו?

אבישי ברוורמן: הלוא נתניהו היה מוכן לעשות את זה לפני שנה וחצי.

אבישי ברוורמן: ואני מסכם.

אבישי ברוורמן: רבותי, חברי שהם חובשי כיפה, חברי שאינם חובשי כיפה ולמדו על המקור – כמו רובי ריבלין על התנ"ך – אני אולי קצת מבוגר מחלק מחברי הכנסת, מהחלק הצעיר, אבל אני דבר אחד למדתי: מעשים יותר חשובים לעתיד העם היהודי ממילים.

אבישי ברוורמן: ומה כתוב במשלי י"ח?

אבישי ברוורמן: "לפני שבר גאון ולפני כִּשלון גֹבה רוח".

אבישי ברוורמן: אמור מעט ועשה הרבה.

אבישי ברוורמן: שר האוצר, הגיע הזמן להפסיק לדבר, ללמוד את החומר, לקחת צוותים ולעבוד.

אבישי ברוורמן: תודה רבה.

רות קלדרון: תודה רבה, חבר הכנסת ברוורמן.

רות קלדרון: חבר הכנסת אראל מרגלית, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת איציק שמולי.

רות קלדרון: חבר הכנסת ברוורמן, אני מתנצלת, אתה צדקת – אני יושבת-ראש הישיבה.

אראל מרגלית: כבוד היושבת-ראש – –

רות קלדרון: תודה.

אראל מרגלית: – – של הישיבה, כנסת נכבדה, לא פשוט היום, אני חושב, להיות אזרח ישראלי ואיש ציבור.

אראל מרגלית: מה שקרה בבאר-שבע, שאדם שהיה – –

רות קלדרון: ברוך הבא, אדוני שר החינוך.

אראל מרגלית: – – כאילו חלק מהחיים – אנחנו לא יודעים על זה מספיק – פתאום לקח חיים.

אראל מרגלית: אדם שהיה אדם נורמטיבי פתאום התהפך, ובין אם זה מהסיבות שאנחנו יודעים או עדיין לא בדיוק יודעים, עשה מעשה נורא.

אראל מרגלית: אני חושב שכל אחד מאתנו – חבר כנסת, איש ציבור – צריך לשאול את עצמו היום, או לשאול את עצמה, על חוסר אונים – –

מיקי לוי: – – –

קריאות: – – –

אראל מרגלית: רק רגע.

אראל מרגלית: – – ומה זה חוסר האונים הזה וכמה הוא בעצם משפיע על הרבה מאוד פינות בארץ, ומה אנחנו יכולים לעשות כדי לשנות את התחושה הזאת.

אראל מרגלית: ואני חייב לומר שבאותם מקומות שאני פועל – פה בירושלים דווקא, לא רחוק מפה – אנחנו רואים כל שנה, כל פעם, הרבה מאוד משפחות שהדבר המרכזי שמקפיא אותן זה חוסר האונים.

אראל מרגלית: דווקא בשכונה פה, הקבוצה שבדרך כלל משנה את חוסר האונים חוץ מהילדים עצמם זו קבוצת הנשים.

אראל מרגלית: החוג המבוקש ביותר בשכונת קטמון ח'-ט' ובברזיל, באולסוונגר ובשיכוני תלפיות, זה ניהול משק בית לאימהות – איך לעשות תוכנית עסקית כדי לגמור את החודש.

אראל מרגלית: דווקא היום – אני לא יודע אם ראיתם את זה בבוקר – אבל היה דוח של "גולדמן סאקס" על הקשר בין תעסוקת נשים במשק ובין הרווחה הכלכלית של הכלכלות בעולם, והראו שבעצם כלכלות במדינות שבהן נשים לא תתפוסנה מקום נכבד בתוך הפיתוח הכלכלי של המדינה תישארנה מאחור.

אראל מרגלית: ורואים את הדברים כבר ביפן ובמקומות אחרים שבהם נשים לא יוצאות לעבודה או יוצאות הרבה פחות מגברים.

אראל מרגלית: והבשורה – מדינה שתיתן את הכוח לנשים לצאת לעבודה בצורה אמיתית היא בדרך כלל מדינה שההתפתחות בה תהיה הרבה יותר חזקה.

אראל מרגלית: זה סוג של אינדיקציה שהם מוצאים שם.

אראל מרגלית: אז אני שואל את עצמי אם התקציב הזה – אני דווקא רוצה להסתכל על הקבוצות הכלכליות והחברתיות שלנו דרך התעסוקה של נשים.

אראל מרגלית: בואו נעשה את התרגיל הזה רגע.

אראל מרגלית: אני שואל אם בתוך התקציב הזה יש בשורה לאלו מהשכבות או מהקבוצות האלה, ונתחיל דווקא בנשים הדרוזיות, בדרך כלל בגליל המערבי.

אראל מרגלית: שימו לב, הרבה מאוד מהן הרבה יותר משכילות מהאימהות שלהן והרבה מאוד מהן הרבה יותר מתחילות להיכנס למעגל העבודה, אבל הקרנות כמעט היחידות שנותנות כסף לעסקים קטנים במגזר הדרוזי אלה קרנות פרטיות.

אראל מרגלית: הקרנות הממשלתיות שהיו מעורבות נעלמו ויבשו, והרבה מאוד מהכלכלה של העסקים הקטנים בגליל במגזר הדרוזי זו כלכלה שחייבת עידוד ותמיכה ממשלתית; אין אותה בתקציב הנוכחי.

אראל מרגלית: המגזר הערבי – במגזר הערבי חייבת להיות יוזמה ענקית למען מעורבות של נשים בתעסוקה.

אראל מרגלית: אין יוזמה כזאת, אין בשורה כזאת בתוך התקציב הנוכחי.

אראל מרגלית: המגזר החרדי – בחמש שנים האחרונות עיקר כניסת חרדים למעגל התעסוקה זה דווקא דרך הנשים, ואני שואל את עצמי, ואני מסתכל על כל אותן תוכניות ממשלתיות ספורדיות שהיו פה בשנים האחרונות – האם הן מקבלות עידוד?

אראל מרגלית: אנחנו בשדולה של תעסוקת חרדים, ואנחנו רואים שתקציבים מקוצצים ולא מתרחבים.

אראל מרגלית: במקום לקחת ולעודד את הכניסה של נשים למעגל העבודה במגזר החרדי, רוב מה שקורה – קורה למרות המדיניות הממשלתית ולא בזכותה.

אראל מרגלית: ואני רוצה להגיד משהו גם על המגזר החילוני, ואולי על עולם ההיי-טק, שאבישי מדי פעם קורא לו Start-up Nation ולא שם עליו הרבה.

אראל מרגלית: בכל זאת, אבישי, ההיי-טק הישראלי זה חצי מהתל"ג היום.

אבישי ברוורמן: אני?

אראל מרגלית: כן.

אבישי ברוורמן: Some of my best friends – – –

אראל מרגלית: כן, נכון, אבל היא גם תורמת לכלכלה.

אראל מרגלית: אנחנו לא עושים רק – – –

אבישי ברוורמן: אני חושב שזה מצוין, אבל זה לא מספיק.

אראל מרגלית: הם לא עושים רק אקזיטים מהירים.

אבישי ברוורמן: לא, לא, לא, זה לא מספיק, אנחנו צריכים לראות תעשייה.

אראל מרגלית: לא, זה לא מספיק, וזה גם בשכבה צרה מדי.

אראל מרגלית: אני מסכים אתך.

אבישי ברוורמן: נכון.

יצחק הרצוג: מחלוקת בעבודה.

שלי יחימוביץ': קרע, קרע בעבודה.

אבישי ברוורמן: אנחנו רוצים – – –

אראל מרגלית: היום, היום – ישראל בהיי-טק הקודם שלה בנתה את התשתית הטכנולוגית של העולם בעיקר עם מהנדסים.

אראל מרגלית: המהפכה הבאה בעולם הטכנולוגי היא לא רק של מהנדסים – היא של אנשי פרסום, היא של כותבים, היא של ציירים וציירות והיא של הרבה מאוד מקצועות שמי שמוביל בהם ברמה היצירתית היום בעולם זה דווקא נשים.

אראל מרגלית: ואם אנחנו לא נצליח להבין שהמהפכה הכלכלית הבאה בישראל היא לא רק טכנולוגית, גם בהיי-טק, אלא בעיקר מהפכת תרבותית, אנחנו לא נשכיל להתקדם ולשלב ולעשות כמו שאנחנו יכולים.

אראל מרגלית: ומי שמסתכל על התקציב של המדען הראשי, שזו גם כן בשורה תקציבית לשנים הקרובות, רואה שבר גדול, כי בעצם בהרבה מאוד מקומות ברחבי הארץ שיצרו את המנגנון של יצירת חברות חדשות, ועם כניסתן של נשים ועם חבר'ה צעירים אחרים – הדברים האלה ייסגרו, וזאת – בעצם מה שאבישי אמר קודם – בשורה של חוסר צמיחה ובשורה שאין בה עתיד לכלכלה הישראלית.

אראל מרגלית: ולכן, זה קשה מאוד לראות את זה דווקא ביום כזה של חוסר אונים, שאנחנו לא רואים את האופק עם איזשהו אור.

אראל מרגלית: תודה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: חבר הכנסת איציק שמולי, ואחריו – חברת הכנסת מיכל בירן.

איציק שמולי: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה, גם אני מוסר לך את ברכותי.

איציק שמולי: זו פעם הראשונה שאת מנהלת את הישיבה כשאני נואם – – –

רות קלדרון: זו בכלל הפעם הראשונה.

איציק שמולי: אז אני מנצל את הבמה ובהחלט מאחל לך בהצלחה.

איציק שמולי: גם אני כמובן מצטרף – אי-אפשר שלא להתייחס למה שאירע היום בבאר-שבע.

איציק שמולי: מקרה חמור, מקרה יוצא דופן.

איציק שמולי: אתם יודעים, אני, שלא אולי כמו אחרים כאן, לא ממהר לעשות את החיבור למציאות.

איציק שמולי: אני חושב שבכל זאת צריכים לתת לאבק קצת לשקוע לפני שמסיקים מסקנות.

איציק שמולי: המקרה הוא חמור כשלעצמו, ואני חושב שהוא מצער ואולי מלמד במשהו על המקרה הפרטי של אותו אדם, אבל לא הייתי ממהר ככה להסיק על המצב בכללותו.

איציק שמולי: אני רוצה דווקא להתחיל, אדוני סגן השר – אנחנו כמעט שכחנו במה אנחנו עוסקים כאן, אז בכל זאת מגיעה לכם גם מחמאה קטנה, כי את התקציב הדו-שנתי – מההחלטה הזאת של הממשלה הקודמת אתם כמובן נסוגותם, ואני חושב שזו הייתה החלטה נכונה וטובה.

מיקי לוי: ראוי שתהיה תמימות דעים – – –

איציק שמולי: אני חושב שכשמגיעות מחמאות אז מגיעות גם מחמאות.

מיקי לוי: תודה לך.

איציק שמולי: תראו, קודם דיבר על זה חבר הכנסת חסון.

איציק שמולי: אני חושב שחטאה של הממשלה הקודמת הוא לאו דווקא בכך שלא קיימה את מלוא התחייבויותיה לציבור.

איציק שמולי: הדבר החמור ביותר הוא כמובן הולכת השולל של כולנו – וכשאני אומר "של כולנו" אני כמובן מתכוון גם אל מי שהיה ברחובות – כאילו מדובר כאן במדינת ישראל שהיא אי של יציבות כלכלית שמונהגת על-ידי מנהיגות כלכלית אחראית ורצינית שיודעת לאן אנחנו הולכים.

איציק שמולי: והנה, כעבור שנתיים אנחנו מגלים שלא זו בלבד שמחירי הדיור רק הולכים ועולים, לא זו בלבד שהפערים החברתיים במדינת ישראל רק הולכים וגדלים – ניחא, כי בעניין החברתי אמרו לנו שזה המחיר שאנחנו משלמים – אלא שהסתבר שגם נותרנו עם גירעון כלכלי של 42 מיליארד שקל.

איציק שמולי: זה כמובן לא נופל על קרקע ריקה, מכיוון שרק השבוע, בשבוע שעבר, פורסם דוח ה-OECD, שכפי שנאמר כאן קודם, ממקם את ישראל במקום מאוד לא טוב – במקום הראשון, עם מספר העניים הגדול ביותר בקרב מדינות המערב.

איציק שמולי: ואני תמה, בתקופה שבה אומרים לאנשים לצאת לעבוד – אני שמעתי השבוע את שר הרווחה ולא האמנתי.

איציק שמולי: הוא עלה לשידור ב"קול ישראל".

איציק שמולי: אחרי שהתראיין שם מנכ"ל הביטוח הלאומי שמתריע בשער על כך ש-50,000 ילדים הולכים לטבוע מתחת לקו העוני, עולה שר הרווחה ואומר: אנשים צריכים לצאת לעבודה.

איציק שמולי: גם אני מאמין שאנשים יכולים וצריכים לצאת לעבודה, אבל ל-50,000 ילדים אי-אפשר פשוט להגיד שהם צריכים לצאת לשוק העבודה.

איציק שמולי: ואני, אדוני סגן השר, רוצה לשאול אותך אולי בפעם הרביעית.

איציק שמולי: אני מניח שעל רוב הדברים אנחנו לא נסכים, אבל אני חושב שעל העניין הזה מגיעה לי תשובה, קל וחומר כשזו הפעם הרביעית שאני שואל את זה: למה שלא נתחייב ביחד, אתה ואני, קואליציה ואופוזיציה, ליעדים חברתיים בחקיקה?

איציק שמולי: למה?

איציק שמולי: אתם בעצמכם אומרים: עוד שנתיים יהיה כאן טוב יותר.

איציק שמולי: אז על מה הדברים האלה מבוססים?

איציק שמולי: ואם כבר דבריכם כנים, בואו נתחייב לכך.

איציק שמולי: אני חושב שכאשר מרכיבים תוכנית כלכלית ותקציב – ואני מכבד כמובן אותך ואת העבודה שנעשתה, אבל אני חושב שאנחנו רשאים לדעת מה ההערכות שלכם לגבי מספר העניים שיהיו כאן עוד שנתיים: האם הוא יגדל?

איציק שמולי: האם הוא יפחת?

איציק שמולי: בכמה?

איציק שמולי: כשאנחנו שואלים את השאלות האלה אנחנו לא מקבלים תשובות, ואני חושב שאלו שאלות לגיטימיות.

איציק שמולי: אני, יש עוד הרבה דברים שאני רוצה לומר, אבל, אדוני סגן השר, מכיוון שאני רוצה שהדברים שלי הפעם הזאת יהדהדו, ואני בכל זאת מקווה שהם ייענו, יזכו לאיזושהי תשובה, אז אני אעצור כאן.

איציק שמולי: ואני באמת מבקש שתתייחס לעניין הזה.

איציק שמולי: תודה.

רות קלדרון: תודה רבה.

רות קלדרון: תודה על ארבע השניות שהשארת לנו.

רות קלדרון: חברת הכנסת מיכל בירן, בבקשה, ואחריה – חבר הכנסת נחמן שי.

רות קלדרון: הוא נמצא כאן?

רות קלדרון: אם הוא יגיע עד אז.

מיכל בירן: גברתי היושבת-ראש, שוב ברכות – –

רות קלדרון: תודה רבה.

מיכל בירן: – – כנסת נכבדה, אני רוצה להתחיל עכשיו דווקא עם הספר "1984" של ג'ורג' אורוול.

מיכל בירן: מה שכולנו זוכרים ממנו זה איך נוצרת שפה שאומרת דבר ומתכוונת להיפוכו.

מיכל בירן: בעקבות הכלי הנהדר הזה – זה עוזר לעצב את תודעת ההמונים.

מיכל בירן: היום אני רוצה לדבר על המושג אחריות.

מיכל בירן: אני שומעת את שר האוצר יאיר לפיד ואת חברי יש עתיד האחרים אומרים: כן, זה נכון, אמרנו כל מיני דברים לפני הבחירות, אבל מה לעשות, לא ראינו את המצב לאשורו, ועכשיו דברים שרואים מכאן לא רואים משם.

מיכל בירן: האחריות עלינו, אין מנוס.

מיכל בירן: מה זה אומר האחריות הזאת?

מיכל בירן: אנחנו שומעים את אותו מינוח של אחריות מנערי האוצר כבר מ-1985.

מיכל בירן: הם לומדים את זה בבתי-הספר לכלכלה, הם למדו את זה עוד מאסכולת שיקגו, והם לומדים את זה באוניברסיטאות – שלאחריות יש רק מובן אחד: להדק חגורה, משמעת פיסקלית.

מיכל בירן: בדרך כלל מקנחים את זה במלחמה בעבודה המאורגנת, הפרטה של כל מה שזז.

מיכל בירן: זאת האחריות של הכלכלה השמרנית.

מיכל בירן: אבל מה בעצם אומרת המילה הזאת?

מיכל בירן: אני חושבת שזה בעצם מכסה על הפקרות.

מיכל בירן: ולמה הפקרות?

מיכל בירן: בשני מובנים.

מיכל בירן: דבר ראשון, אם כבר מדברים על האקדמיה, אני, כמתרגלת באוניברסיטת תל-אביב, לימדתי את הסטודנטים שלי שיש שתי גישות בכלכלה: יש כלכלה שמרנית, שבה מקדשים את העמידה במסגרת התקציב, והמדינה מאוד קטנה, ונותנת מעט מאוד לאזרחיה, אך לא נכנסת לחובות; ויש מדיניות אחרת, סוציאל-דמוקרטית – אולי זו מילה שמעצבנת אתכם.

מיכל בירן: אפשר להסתפק בצדק חברתי.

מיקי לוי: כמה אפשר להגיד את זה?

מיקי לוי: כמה?

מיכל בירן: הנה, אז תשתמש בצדק חברתי אם קשה לך עם הסוציאל-דמוקרטיה.

מיכל בירן: אבל מה שבטוח – הגישה הזאת חושבת שהמדינה אחראית לאזרחיה, וכן, גם מוכנה להיכנס לגירעונות בשביל לגרום לצמיחה.

מיכל בירן: מה שקרה פה זה דבר מדהים, שלקחו את הרע בשתי השיטות.

מיכל בירן: איכשהו, גם הצלחנו להיכנס לגירעון מטורף – ולא, לא כי המדינה דאגה לאזרחיה; איכשהו יצאנו קירחים מכאן ומכאן.

מיכל בירן: זאת אומרת, במקום אחריות, בסופו של דבר – הפקרות והפקרה.

מיכל בירן: וזה מביא אותי למובן הבא: למה הפקרות והפקרה?

מיכל בירן: כי, בסופו של דבר, התקציב הזה מפקיר את אזרחי מדינת ישראל איש-איש לגורלו.

מיכל בירן: בסופו של דבר לא ניתנים כאן פתרונות מערכתיים שיכולים לקדם אותנו קדימה כחברה.

מיכל בירן: וכל אחד מאתנו יהיה אנוס, כל אחד בכלים שיש לו ובמקום שיש לו, לנסות ולהתמודד בג'ונגל הפראי הזה.

מיכל בירן: אני מקווה שנצליח למנוע ולעצור לפחות חלק מהגזירות האיומות שהולכות להיות מונחתות על אזרחי ישראל.

מיכל בירן: אבל אני רק מפצירה בכל אחד ואחד מכם, שלפחות האמת תהיה מונחת לפנינו כפי שהיא: זאת לא אחריות.

יוני שטבון: תודה לחברת הכנסת מיכל בירן.

יוני שטבון: יעלה חבר הכנסת נחמן שי, ואחריו – חבר הכנסת אלי ישי.

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: חמש דקות.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, קודם כול, עכשיו יש לנו סדרה של יושבי-ראש חדשים בישיבות.

נחמן שי: אז אני מברך אותך, כמובן.

יוני שטבון: תודה רבה.

נחמן שי: ומאחל לך – לא יודע אם ליהנות, אבל בכל מקרה, שתלווה את הישיבה בחוכמה ובתבונה, כפי שאתה כמובן יודע.

יוני שטבון: תודה.

נחמן שי: אני קודם כול רוצה להביע, אדוני היושב-ראש וחברי חברי הכנסת, קצת אהדה לסגן השר מיקי לוי, שלא לטובתו הפך להיות שק החבטות הלאומי.

נחמן שי: הוא יושב פה וסופג את כל הכעס והביקורת שיש לנו.

נחמן שי: לבי לבי עליך, כי כבר נגמרו לך הנימוקים וההסברים על דרכה השוגה של המדינה היום ושל שר האוצר.

נחמן שי: אבל מילא, אתה צריך להיות פה, אז אני אמשיך בקו שהלכו בו קודמי.

נחמן שי: חברי, ב-7 בספטמבר 2010 התקבלה ישראל ל-OECD.

נחמן שי: עכשיו כולם מדברים על ה-OECD, אז טיפה הלכתי ללמוד.

נחמן שי: אנחנו כבר חברים ב-OECD.

נחמן שי: עוד לפני כן, עוד לפני כן אמר הארגון בדוח שלו – הוא הגדיר את ישראל כמדינה ענייה ומפולגת חברתית, בעלת פערים חברתיים.

נחמן שי: והוא אמר גם, הארגון, עוד לפני שהוא קיבל את ישראל, כי אם ישראל תצטרף לארגון היא תהיה המדינה בעלת שיעורי העוני הגבוהים ביותר בארגון, וגם ציין, בתור צ'ופר, כי מבחינת התמ"ג לנפש, ישראל איננה הענייה ביותר ביחס למדינות ה-OECD.

נחמן שי: עכשיו, מה הייתה צריכה לעשות מדינת ישראל כשה-OECD – שזה היום מילת המפתח בשיח הציבורי – מה הייתה צריכה לעשות?

נחמן שי: לקרוא, להבין וליישם.

נחמן שי: מה הייתה המשימה?

נחמן שי: המשימה הייתה לנסות ולצמצם את ממדי העוני, לנסות ולהתקדם במעלה, כי ב-OECD מדרגים מדינות: גבוה, רחוק יותר מהנקודה הנמוכה ביותר.

נחמן שי: להתרחק מהעוני, לצמצם את הפערים, להקטין את הפילוג, לחשוב על אותן פינות כאילו לא ראויות, לא מוכרות: בצד ההוא – שם נמצאים הערבים; בצד האחר – שם נמצאים החרדים, האנשים השקופים האלה, שלא רואים אותם ולא יודעים כאילו על קיומם, ושם, לכאורה, רק שם מסתתר העוני; וכולנו יודעים כבר שהעוני מסתתר – הוא לא מסתתר, הוא גלוי – בכל השכבות הנמוכות בחברה הישראלית, בשכבות המוחלשות.

נחמן שי: זה מה שהיה צריך לעשות.

נחמן שי: במקום זה התנהלנו באיזו גאווה גדולה: אנחנו כבר ב-OECD, כבר עשינו את זה, כבר נכנסנו למועדון הבין-לאומי, האקסקלוסיבי הזה.

נחמן שי: עכשיו כבר הכול תקין.

נחמן שי: וזו הייתה הטעות החמורה.

נחמן שי: ולכן אין בכלל פלא שלפני כמה ימים התפרסם עוד דוח חדש, ורק שם לנו איזושהי מראה לפני העיניים, ואנחנו מסתכלים על המראה, וכל מה שאנחנו יכולים לעשות זה לשבור את המראה הזאת, זה להגיד: האמת הזאת לא קיימת.

נחמן שי: זה לא באמת נכון.

נחמן שי: אנחנו לא באמת המדינה עם 21% עוני.

נחמן שי: לא, זה לא באמת נכון שאנחנו בחמישייה הפותחת של המדינות בעלות הפערים החברתיים בין עשירים לעניים, מובילה.

נחמן שי: זה לא יכול להיות.

נחמן שי: ובכן, זה יכול להיות.

נחמן שי: זה כבר היה לפני שנתיים, וזה יהיה עכשיו.

נחמן שי: והגרוע מכול – שזה לא ישתנה.

נחמן שי: אולי ייעשה יותר גרוע, ידידי סגן השר מיקי לוי.

נחמן שי: זה יהיה יותר גרוע.

נחמן שי: לא תעזור הופעתו מלאת ההתלהבות, קצת זחוחה – אני מציע לשר להירגע – פה על הדוכן הזה לפני כמה שעות: הוא נותן את זה, והוא נותן את זה, והוא נותן את זה.

נחמן שי: מספרים קטנים, לא משמעותיים.

נחמן שי: בסך הכול אנחנו הולכים לקראת גידול בעוני.

נחמן שי: אני אומר לך, ידידי סגן השר: אנחנו נעמוד שנינו, בעזרת השם, במקום הזה בעוד שנתיים ונראה את הנתונים האלה.

נחמן שי: לא נקטין את העוני.

נחמן שי: ואני רוצה להגיד עוד משהו על עוני: עוני הוא האויב הגדול ביותר של החברה, שלא יהיה לאיש ספק.

נחמן שי: עוני זה האויב הכי גדול.

נחמן שי: זה משאיר נתח משמעותי – אחד מכל חמישה ישראלים הוא עני, זאת אומרת שהוא סובל מחוסר ביטחון תזונתי.

נחמן שי: אנחנו שומעים מילים חגיגיות – היום ידידי בוז'י השיק את השדולה שלו.

נחמן שי: זה לא מילים חגיגיות.

נחמן שי: זה שכשפותחים את המקרר לא בטוחים שיש שם אוכל לאכול.

נחמן שי: כשפותחים את המקרר.

נחמן שי: למעלה מ-800,000 ילדים.

נחמן שי: לא יעזור, זה המספרים.

נחמן שי: אנחנו לא רוצים להכיר בכך.

מיקי לוי: שר הרווחה במשך שנתיים.

נחמן שי: לא בטוחים שתהיה להם מחר ארוחת בוקר.

נחמן שי: זה חוסר ביטחון תזונתי.

מיקי לוי: שר הרווחה במשך שנתיים.

נחמן שי: אז מה?

מיקי לוי: אה, אז מה.

נחמן שי: אז מה?

מיקי לוי: אז כלום.

נחמן שי: אז מה?

מיקי לוי: אז סתם.

יחיאל חיליק בר: מיקי, תגיד עוד פעם – – –

נחמן שי: אני יכול לתאר את ההיסטוריה.

נחמן שי: גם לפני שנתיים הזכרתי נתונים, אז מה?

מיקי לוי: – – –

יחיאל חיליק בר: אתם כבר חודש וחצי – – –

מיקי לוי: לא צריך להתרגז – – –

נחמן שי: לא מעניין אותי.

נחמן שי: אני מסתכל קדימה עכשיו.

נחמן שי: אני אומר: ירשתם מצב איום ונורא.

נחמן שי: יש לכם חור בתקציב, יש לכם עוני, יש לכם הכול; תשפרו.

נחמן שי: ואני אומר לכם, זה מתחיל בחוסר ביטחון תזונתי, זה עובר אחר כך, כשגדלים, לחוסר ביטחון תעסוקתי, ואחר כך זה חוסר ביטחון בכלל, וזה מחלחל ומשסע ומחליש את החברה במדינת ישראל.

נחמן שי: וזה החזון האמיתי שאליו מוליכה אותנו הממשלה ומוליכים אותנו ראש הממשלה ושר האוצר הזה.

נחמן שי: תודה לכם.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת נחמן שי.

יוני שטבון: חבר הכנסת חיליק בר, בבקשה.

יוני שטבון: אחריו – חבר הכנסת אלי ישי, אם יהיה כאן.

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: חמש דקות.

יחיאל חיליק בר: נכבדי סגן שר האוצר, אתה יודע, הייתי פה לפני קצת למעלה משעה ושמעתי את יושב-ראש המפלגה שלך, שר האוצר, עומד פה ומתגאה בהישגיו, במה הוא לא קיצץ.

יחיאל חיליק בר: הוא רק שכח להגיד במה הוא כן קיצץ, כאביר מעמד הביניים, וכמה הוא פגע בנו, בי ובך.

יחיאל חיליק בר: אני לא יודע, אני עדיין שייך למעמד הביניים.

יחיאל חיליק בר: אני מאחל לך שיצאת מהמעמד הזה.

יחיאל חיליק בר: ואני שואל אותו ואותך: במה הוא, במה אתה, אדוני סגן שר האוצר, בדיוק מתגאה?

יחיאל חיליק בר: האם אתה מתגאה בכך שנטל הגזירות נופל כ-25.1% על העשירון התחתון וכ-2.2% על העשירון העליון?

יחיאל חיליק בר: שוויון בנטל אתם רוצים?

יחיאל חיליק בר: תחפשו גם שוויון בנטל הכלכלי.

יחיאל חיליק בר: האם הוא מתגאה, שר האוצר, בפגיעה באנשים העובדים בהעלאת שיעור מס ההכנסה לכל הרמות ב-1.5%, כאילו כולם באותה רמה?

מיקי לוי: עשירון ראשון ושני לא – – –

יחיאל חיליק בר: לא, לא, אנחנו עשינו שיעורי בית, אדוני מיקי לוי.

יחיאל חיליק בר: אני מציע גם לך לעקוב.

יחיאל חיליק בר: האם שר האוצר מתגאה בהעלאת מס החברות לכולם, ללא הבחנה, לרבות עסקים קטנים ובינוניים, שמהווים את הליבה ואת הלב של המשק הישראלי?

יחיאל חיליק בר: האם שר האוצר, האם אתה מתגאה בהעלאת האגרה שישלם קשיש סיעודי לחברות כוח-אדם כמעט ב-50% – מ-70 שקלים ל-105 שקלים?

יחיאל חיליק בר: זה כבר לא מעמד הביניים, אלה השכבות החלשות.

יחיאל חיליק בר: האם אתם מתגאים בביטול נקודות הזיכוי למסיימי תואר ראשון?

יחיאל חיליק בר: את זה הוא שכח לציין בנאום שלו.

יחיאל חיליק בר: עכשיו, בפגיעה בהורים וילדים, האם הוא מתגאה בהחמרת תנאי הזכאות לסבסוד מעונות-יום להורים עובדים?

יחיאל חיליק בר: האם הוא מתגאה בקיצוץ של 3 מיליארד שקלים?

יחיאל חיליק בר: של 2 מיליארד שקלים, סליחה.

מיקי לוי: שני הורים עובדים, נכון.

מיקי לוי: הוא לא ביטל את זה.

מיקי לוי: חבר הכנסת חיליק בר, תדייק.

יחיאל חיליק בר: אבל הוא קיצץ 3 מיליארד שקלים בקצבאות הילדים, סגן השר מיקי לוי.

יחיאל חיליק בר: אדוני, אני מוכן להראות לך את שיעורי הבית שאנחנו עשינו.

מיקי לוי: אתה לא עשית שיעורי בית, צר לי.

יחיאל חיליק בר: האם הוא מתגאה בביטול מתן טיפולי שיניים חינם לילדים בגיל 12–14, או שגם את זה הוא לא עשה?

יחיאל חיליק בר: האם הוא מתגאה בקיצוץ 1.7 מיליארד שקלים מתקציב סבסוד הצהרונים לגילאי שלוש–שמונה, או שגם את זה הוא לא עשה?

יחיאל חיליק בר: האם הוא מתגאה בקיצוץ 348 מיליון שקלים בסבסוד תשלום הורים במערכת החינוך – קיצוץ של 70%, אדוני סגן השר מיקי לוי?

יחיאל חיליק בר: אבל עזוב את מעמד הביניים, בוא נלך לעניים.

יחיאל חיליק בר: האם הוא מתגאה בהעלאת המע"מ לכולם על כל המוצרים ב-1%?

יחיאל חיליק בר: שוב, כולם אותו דבר, ידידי מיקי לוי, במדינה הזאת?

יחיאל חיליק בר: האם הוא מתגאה בהחמרת תנאי הזכאות להנחה בארנונה לבעלי הכנסה נמוכה?

מיקי לוי: יודע לעשות מהר כמה זה 1% מ-5,000?

יחיאל חיליק בר: לא, השארתי את המחשבון בבית.

יוני שטבון: סגן השר מיקי לוי, אם תגיב לכל אחד אז נבלה פה כל הערב.

יוני שטבון: אני אומר את זה בידידות רבה.

יחיאל חיליק בר: האם הוא מתגאה בפגיעתו בנשים, בהטלת מס ביטוח בריאות ומס ביטוח לאומי בסך 162 שקלים בחודש על עקרות-בית שאין להן כל הכנסה?

יחיאל חיליק בר: האם הוא, אביר הפריפריה, מתגאה בקיצוץ של 1.38 מיליארד שקלים בפרויקטי תחבורה בפריפריה?

יחיאל חיליק בר: בסגירת בתי-משפט השלום בבית-שאן, בנהרייה ובעפולה?

יחיאל חיליק בר: האם הוא מתגאה בקיצוץ 90 מיליון שקלים בתקציב משרד הבינוי והשיכון לצורך מתן הלוואות לדיור?

יחיאל חיליק בר: האם הוא מתגאה – נעבור למיעוטים, אולי שם הוא לא פגע – בקיצוץ של 36 מיליון שקלים בתקציב הפיתוח של יישובים דרוזיים, צ'רקסיים ובדואיים, או שגם את זה הוא לא עשה?

יחיאל חיליק בר: האם הוא מתגאה, אדוני סגן שר האוצר, בביטול תוכנית שיקום תשתיות ביישובים הכפריים, בפגיעה בהתיישבות, בקיצוץ 800 מיליון שקלים מלב-לבה של ההתיישבות והתעשייה הכפרית?

יחיאל חיליק בר: במה בדיוק מתגאה שר האוצר?

יחיאל חיליק בר: במה אתם מתגאים, אחרי שעליתם על גבו של מעמד הביניים בבחירות האלה?

יחיאל חיליק בר: ואני רוצה רק להגיד לסיום, אדוני היושב-ראש, כי אתה איש דתי, לא מזמן היה חג הפסח.

יחיאל חיליק בר: אני חושב ששר האוצר קרא את ההגדה של פסח הפוך.

יחיאל חיליק בר: הוא לא הבין אותה נכון, כי הוא יצא לציבור, לאור ההגדה של פסח, והשווה את עצמו ללא פחות ממשה רבנו.

יחיאל חיליק בר: רק שמשה רבנו הוא שגאל את עם ישראל מהגזירות של פרעה, ויאיר לפיד היום, שר האוצר שלנו, במה שהוא עושה בתקציב הנוכחי, הוא לא משה רבנו, אדוני; הוא משחק, ומשחק טוב, בתפקיד פרעה.

יחיאל חיליק בר: אז שיקרא את ההגדה – – –

מיקי לוי: קצת נימוס ודרך ארץ.

יחיאל חיליק בר: סליחה, הוא השווה את עצמו למשה רבנו.

יחיאל חיליק בר: עדיף היה לו שלא היה משתמש באנלוגיה הזאת – –

מיקי לוי: היה ראוי שתתנצל.

יחיאל חיליק בר: – – שמשווה את עצמו למשה רבנו.

יחיאל חיליק בר: ראוי שיהיה נכון גם לקבל תגובה על האנלוגיה שהוא בחר.

מיקי לוי: ראוי שתתנצל – – –

יוני שטבון: תודה רבה, חבר הכנסת חיליק בר.

יוני שטבון: למען הסדר הטוב, חברים, אני מבקש להודיע שלקראת 22:00 אנחנו נערכים להצבעה.

יוני שטבון: גם בסיעות בבקשה להעביר את המסר.

יוני שטבון: חבר הכנסת אלי ישי – נוכח?

יוני שטבון: חבר הכנסת אריה דרעי – נוכח?

יוני שטבון: חבר הכנסת אריאל אטיאס, בבקשה.

אריאל אטיאס: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, החוק שמביאים לנו היום – תקציב דו-שנתי מבית-מדרשו של שר האוצר הקודם יובל שטייניץ.

אריאל אטיאס: הסבירו לנו שבעולם מתפלאים איך ישראל הצליחה בכלכלה שלה, ושבאים ללמוד מאתנו איך עושים תקציב דו-שנתי.

אריאל אטיאס: ואני שואל: התלמידים האלה שבוא ללמוד, מה, הם לא מבינים?

אריאל אטיאס: למה הם לא עושים תקציב דו-שנתי?

אריאל אטיאס: כמה זמן אפשר להסביר להם?

אריאל אטיאס: בשביל לעשות תקציב דו-שנתי עושים חוק, גוזרים וגומרים.

אריאל אטיאס: אלא מה?

אריאל אטיאס: הם הבינו את מה שאנחנו לומדים על בשרנו: מדינה לא יכולה לתכנן הכנסות לשנתיים.

אריאל אטיאס: היא גם לא יודעת לתכנן הוצאות לשנתיים.

אריאל אטיאס: מילא הוצאות.

אריאל אטיאס: אתם יודעים, חוץ מאירועים ביטחוניים שפתאום נכפים עלינו באזורנו הנחמד, אז אפשר להגיד שאפשר פחות או יותר לתכנן.

אריאל אטיאס: הכנסות, במצב גלובלי כזה, בלי קשר למשברים שקרו באירופה ובארצות-הברית?

אריאל אטיאס: באופן כללי, כשיש תוכנית לייצר הכנסות לשנתיים, זה על גבול המגלומניה, לבוא ולהגיד: אני יודע מה יהיו המסים במדינת ישראל כשעוד אין מנועי צמיחה.

אריאל אטיאס: אז שר האוצר כבר אמר שהוא לא יחזור על זה ב-2015.

אריאל אטיאס: אז הוא אמר.

אריאל אטיאס: הוא גם אמר שהוא לא יטיל מסים על מעמד הביניים, והוא חזר בו והוא כן מטיל מסים על מעמד הביניים.

אריאל אטיאס: הוא גם אמר שהוא יקים קבינט לדיור והוא ייתן פתרונות – 150,000 יחידות דיור להשכרה.

אריאל אטיאס: אז הוא אמר.

אריאל אטיאס: אין לנו קרקע ל-150,000 יחידות דיור להשכרה באזורי הביקוש.

אריאל אטיאס: ולכן, מה שאנחנו רואים כאן היום זה פשוט עוד פעם לחשוב שהציבור טיפש.

אריאל אטיאס: עמד כאן שר האוצר היום והסביר שהכול מצוין.

אריאל אטיאס: ריקי כהן המטפורית, לשיטתו של שר האוצר, תפסיד כמדומני רק 389 שקלים בחודש.

אריאל אטיאס: אז או שהוא לא יודע חשבון, או שהוא חושב שאנחנו לא יודעים חשבון.

אריאל אטיאס: והוא חי רק בססמאות, בגלל שרק המע"מ לפני המס הישיר למי שמרוויחה 20,000 שקל בחודש ומתכננת את הנסיעה שלה לחו"ל לא פעם בשנתיים, פעם בשנה, זה עובר את ה-1,500 שקל.

יוני שטבון: חברי הכנסת מסיעת ש"ס, יושב-ראש הסיעה שלכם מדבר.

אריאל אטיאס: זו הסיעה היחידה שלא מקוזזת.

אריאל אטיאס: ולכן, אנחנו רואים כאן פשוט ביזיון, שצוחקים על הציבור.

אריאל אטיאס: אומרים לו דבר אחד ועושים דבר אחר, והכי גרוע – אומרים את זה מול המצלמה, כי שקר שחוזרים עליו הרבה פעמים חושבים שזה נתפס.

אריאל אטיאס: אז זה לא נתפס, כיוון שאנחנו פה, באופוזיציה, ותנועת ש"ס עומדת כאן בגאון, לבוא ולחשוף את המערומים שיש בתקציב הזה – איך פוגעים בשכבות החלשות, איך מעלים מסים, איך מעלים מע"מ, איך מבטלים 2 מיליארד שקל בקצבאות הילדים, שזה פוגע בעיקר בחלשים שלא יכולים להתחיל את החודש.

אריאל אטיאס: איך פתאום השיח נהיה רק מעמד הביניים והשכבות החלשות, שזה 23% מהאנשים העובדים?

אריאל אטיאס: והאדם העובד – עובדים עליו יום-יום, שעה-שעה.

אריאל אטיאס: לפחות אל תשתמשו בססמאות האלה.

אריאל אטיאס: היה צריך לבוא לכאן היום שר האוצר ולהגיד: חטאתי, עוויתי, פשעתי, עבדתי עליכם, לא הבנתי לאן אני נכנס.

אריאל אטיאס: אני פשוט מקבל את התקציב גזור-הדבק מנתניהו ומאגף תקציבים.

אריאל אטיאס: אין לי דרך.

אריאל אטיאס: זאת הדרך היחידה שלי לנסות איכשהו להבטיח לכם הבטחה חדשה שבעוד שנתיים יהיה יותר טוב.

אריאל אטיאס: אם זה כמו ההבטחות שהוא הבטיח לנו לפני חודשיים – וראינו איך הוא מקיים אותן.

אריאל אטיאס: אז מה יהיה בעוד שנתיים?

אריאל אטיאס: הוא חושב שאף אחד לא יזכור את זה.

אריאל אטיאס: רבותי, הגזירות הכלכליות והתקציב הדו-שנתי, שיש לו מניות יסוד בבור התקציבי שיש לנו כאן – הולכים עכשיו ועושים עוד בור.

אריאל אטיאס: כי ראינו בשני סבבים – גם בתקציב 2009–2010 וגם ב-2011–2012 שהמדינה לא יודעת לתכנן הכנסות לשנתיים.

אריאל אטיאס: ודבר אחרון, ובזה אני מסיים: הגרוע ביותר הוא שמאחר שבתקציב הזה אין מנועי צמיחה – ואומרים את זה טובי הכלכלנים – בגלל שהוא רק תקציב של גזירות; רק מקלות, ואין גזרים בצד השני, אז מאיפה יכולים לתכנן הכנסות לשנתיים – על-ידי כך שמסבירים לנו שבעוד שנתיים יהיה יותר טוב?

אריאל אטיאס: לצערי הרב, עם התקציב הזה ועם השיטה הזאת, בעוד שנתיים יהיה יותר גרוע.

אריאל אטיאס: ואני מקווה שעוד לפני השנתיים הממשלה הזאת תוחלף, ויהיה תקציב יותר טוב, ויהיו פה אנשים יותר חברתיים בממשלה, שאכפת להם מהשכבות החלשות.

אריאל אטיאס: כי כשאנחנו היינו בממשלה לא נתנו להוריד 2.5 מיליארד שקלים, אדוני סגן שר האוצר, אלא הוספנו 1.5 מיליארד לכל האוכלוסייה בישראל.

אריאל אטיאס: תודה לכם.

מיקי לוי: בגלל זה יש בור.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת אריאל אטיאס.

יוני שטבון: יעלה חבר הכנסת יצחק כהן, ואחריו – חבר הכנסת משולם נהרי.

יוני שטבון: אנחנו באמצע ההסתייגויות, סגן השר.

מיקי לוי: אני רוצה להשיב.

מיקי לוי: אני שליחו של השר, הוסמכתי לכך.

יוני שטבון: ברשותך, סגן שר האוצר, אחרי חבר הכנסת יצחק כהן תעלה בבקשה לדקה אחת להגיב.

יוני שטבון: חבר הכנסת יצחק כהן, בבקשה.

יצחק כהן: ברוך אתה ה' אלוהינו מלך העולם שהכול נהיה בדברו.

קריאות: אמן.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ידידי סגן שר האוצר מיקי לוי, מיקי, שני משפטים חוזרים כמו מנטרה אצלכם מתחילת הקדנציה, מתחילת הפניקה של גיבוש התקציב.

יצחק כהן: המשפטים הם: חרדים – גירעון, חרדים – גירעון, חרדים – גירעון.

יצחק כהן: אז אוקיי, בוא נתחיל לעשות סדר, בסדר?

יצחק כהן: מה אתם רוצים מהחרדים?

קריאה: – – –

יצחק כהן: אז למה אתם כל הזמן רודפים אותם?

מיקי לוי: חס וחלילה.

יצחק כהן: למה אתם מחפשים להכות אותם?

יצחק כהן: מה עשו לכם?

יצחק כהן: מה עשו לכם החרדים?

מיקי לוי: ידידי סגן השר לשעבר, חס וחלילה.

יצחק כהן: אתם גם טועים, דרך אגב.

יצחק כהן: מבחינה חוקית אסור לכם לעשות מה שאתם עושים.

יצחק כהן: וכל פעם זה חוזר על עצמו.

יצחק כהן: מסבירים לכם משפטנים ופקידים שזה בלתי אפשרי.

יצחק כהן: אגב, לגבי הרפורמה שעשיתם בשירותי דת – הפקידים שם ידעו מזה בכלל?

יצחק כהן: המומחים ידעו מזה שם?

יצחק כהן: אתה יודע שהם תולשים את ציציות ראשיהם?

יצחק כהן: זה בלתי ישים בעליל.

יצחק כהן: אז זכיתם בכותרת, אולי עוד כותרת, אבל זה יהיה מפח נפש כשיסתבר לכם שזה בלתי ישים ובלתי אפשרי.

יצחק כהן: חרדים הכיתם, בכל מה שאפשר: בישיבות, בלימודי ליבה, בכסף למוסדות החינוך שלהם, בלהשבית את האימהות, להחזיר אותן חזרה הביתה מהעבודה.

יצחק כהן: הלוא אם אתה לוקח לאימא חרדית שעובדת, מממשת כושר השתכרות – תפסתם אחלה ססמה – תיקח לה את ההנחה במעונות, היא לא תוכל לעבוד.

יצחק כהן: אז לא אבא ולא אימא יעבדו.

יצחק כהן: אז כל המנטרה הזאת שאתם רוצים להנגיש את שוק העבודה לחרדים – אתם פועלים ההפך.

יצחק כהן: אתם רוצים לראות את האימהות האלה שקשה להן, שבקושי מפרנסות, בעור שיניהן מביאות טרף לילדיהן – גם את זה לקחת להן?

יצחק כהן: אז היא לא תוכל לעבוד.

יצחק כהן: אם תגזול לה את ההנחה במעונות היא לא תוכל לעבוד, היא תחזור הביתה.

יצחק כהן: אתה גוזר עליה חרפת רעב.

מיקי לוי: – – –

יצחק כהן: זה בתוכנית הכלכלית שלכם.

מיקי לוי: אתה מדבר אתי על זוג עובדים?

יצחק כהן: לא, לא, לא, לא, לא, אין שני בני-זוג עובדים.

יצחק כהן: אתה לא תכריח אברך לעבוד, לא אתה ולא אלף כמוך.

יצחק כהן: לא תכריח אברך לעבוד.

יצחק כהן: אברך לומד תורה.

יצחק כהן: אשתו עובדת, היא מפרנסת.

יצחק כהן: קשה לה, היא הביאה פרנסה הביתה, אז גם את זה אתה רוצה לקחת לה?

יצחק כהן: מה זה?

מיקי לוי: תורה ועבודה, נראה לי, זה מושג – – –

יוני שטבון: סגן השר מיקי לוי, אחריו יש לך – – – להגיד את הדברים.

יצחק כהן: אז בוא אני אגיד לך, מיקי: תירגעו, זה לא ילך.

יצחק כהן: תירגעו מההתקפה, מריצת האמוק נגד החרדים.

יצחק כהן: זה לא ילך.

יצחק כהן: עכשיו, הגירעון – כל מהדורת חדשות שקוראים לכם ומראיינים אתכם אתם מתחילים: השאירו לנו גירעון, השאירו לנו בורות.

יצחק כהן: איך אמרתם בהתחלה?

יצחק כהן: לקחו הלוואות ועשו מסיבות.

יצחק כהן: אתה יודע מה המסיבות שעשו, ידידי?

יצחק כהן: הייתה שביתת רופאים, הייתה שביתת עובדים סוציאליים, היו גמלאים, היה אלמן ואלמנה, היו אלמנות צה"ל, היו ניצולי שואה.

יצחק כהן: היו גם גמלאי משטרה, דרך אגב.

יצחק כהן: גם אתה גמלאי של המשטרה.

יצחק כהן: היה גם טרכטנברג – חינוך חובה חינם.

אמנון כהן: – – – המשטרה, הוא – – – אחר.

יצחק כהן: אלה המסיבות שעשתה הקדנציה הקודמת.

יצחק כהן: ואתה יודע מה?

יצחק כהן: יודע מה הגירעון?

יצחק כהן: 40 מיליארד?

יצחק כהן: ב-2009, כששר האוצר יובל שטייניץ נכנס לתפקידו אחרי תקציב חד-שנתי – לא דו-שנתי – אתה יודע מה היה הגירעון?

יצחק כהן: 5.2% תוצר.

יצחק כהן: במושגים שלנו זה 52 מיליארד.

יצחק כהן: אז הוא רץ וצעק: רוני בר-און השאיר לי בור, אני לא יכול לעבוד?

יצחק כהן: הפוך, עשו תוכנית כלכלית שקראו לה "בלימה ותנופה", ותראה את התוצאות, תראה מה קיבלתם.

יצחק כהן: חוץ מהגירעון קיבלתם גם 14.8% צמיחה בארבע שנים; קיבלתם 360,000 מקומות עבודה חדשים; קיבלתם שר שיכון עם מענקים לפריפריה, שדבר ראשון שחשבתם הוא שבגלל ששר השיכון חרדי – בוא נדפוק את הצעירים – הורדתם את המענקים האלה.

יצחק כהן: למה, הוא עשה משהו רע?

יוני שטבון: זה חבר כנסת מהאופוזיציה שמגן על עמדת ראש הממשלה.

יוני שטבון: זה מה שיוצא עכשיו.

יצחק כהן: אני מדבר על הקדנציה שלנו.

קריאות: – – –

יוני שטבון: הוא דיבר על שר האוצר, הוא מדבר – – – ראש הממשלה.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, אני מציע שתעקוב אחרי מה שאני אומר.

יצחק כהן: שר השיכון החרדי הצליח להביא מזור לפריפריה, לזוגות הצעירים, ולהשיג להם מענק של 110,000 שקל, כדי שיוכלו לגור במטולה, בעפולה, באשקלון, בבאר-שבע, באופקים, בירוחם.

יצחק כהן: מה הצעד הראשון?

יצחק כהן: בגלל שהוא היה שר חרדי אז כנראה זה טוב לחרדים.

יצחק כהן: אגב, לסבר לך את האוזן, חרדים לא השתמשו במענקים האלה כמעט; לא, בעצם לא, לא השתמשו.

יצחק כהן: זה זוגות צעירים מהפריפריה, שאתם אמורים לדאוג להם.

יצחק כהן: אז זה מה שיש לכם לעשות – לקחת את המענק העלוב הזה?

יצחק כהן: הנה, יושב פה ראש עיריית ירוחם לשעבר.

יצחק כהן: צעירים בירוחם יכלו לבוא, לשפר דיור – לקבל מענק של 100,000 שקל.

יצחק כהן: רע, מצנע?

איציק שמולי: מה זה "יכלו"?

איציק שמולי: אנשים כבר שילמו כסף לקבלן.

יצחק כהן: בבקשה, מיקי.

יצחק כהן: אנשים כבר שילמו כסף וגזלתם להם את זה.

יצחק כהן: אז איזה מסיבות?

יצחק כהן: על מה אתה מדבר?

יצחק כהן: איזה גירעון?

מיקי לוי: – – –

יצחק כהן: יש גירעון, אוקיי.

יצחק כהן: יש 14% צמיחה, 15% צמיחה?

יצחק כהן: מה הגירעון?

יצחק כהן: אתה יודע מה היה הגירעון ב-2009?

יצחק כהן: יותר גדול: 5.2% תוצר.

יצחק כהן: נו, אז מה?

יצחק כהן: נכנסנו לפניקה?

יצחק כהן: חיפשנו את החרדים?

יצחק כהן: צעקנו: מסיבות?

יצחק כהן: פייסבוק?

יצחק כהן: לא.

יצחק כהן: ישבו צוותים, עשו עבודה – תקציב מדהים.

יצחק כהן: אגב, 2009 זה הרי חד-שנתי, אז על מה אתם מדברים?

יצחק כהן: חבר'ה, תתחילו להתייעץ עם הפקידות הבכירה במשרד.

יצחק כהן: תפסיקו לדבר עם הציבור דרך הפייסבוק.

מיקי לוי: אתה יודע שלא עשינו שום דבר חוץ מגביית – – –

יצחק כהן: לא, אתה מבין?

יצחק כהן: לקחו הלוואות, עשו מסיבות.

יצחק כהן: איזה מסיבות?

יצחק כהן: אני זוכר את יאיר לפיד ב"אולפן שישי" – לא ראיתי "אולפן שישי", סיפרו לי – תוקף את הממשלה על שביתת הרופאים: למה אתם לא נותנים להם?

יצחק כהן: למה אתם לא מסיימים את השביתה הזאת?

יצחק כהן: חולים שוכבים וסובלים במיטות – – –

אברהם מיכאלי: – – – משרד החוץ.

יצחק כהן: כל כך הרבה מסיבות עשינו.

יצחק כהן: גם את משרד החוץ הוא מזכיר לי.

יצחק כהן: גמלאי צה"ל אמרתי, גמלאי משטרה אמרתי, אלמן ואלמנה – איפה חיים כץ?

יצחק כהן: גם את זה אמרתי.

יצחק כהן: אלמנות צה"ל אמרתי, ניצולי שואה אמרתי.

יצחק כהן: אלה המסיבות שהקדנציה הקודמת עשתה, והביאה מזור, והביאה צמיחה, והביאה השקעות ריאליות; מה לא הביאה?

יצחק כהן: הלוואי שתגיעו לזה.

יצחק כהן: אתה יודע שמדינת ישראל הייתה המדינה היחידה במערב, מיקי, שחברות דירוג האשראי העלו לה את דירוג האשראי – כשהם ידעו על הגירעון, אגב.

יצחק כהן: בינואר 2012 ידענו והם ידעו על הגירעון, ובכל זאת – – –

יוני שטבון: חבר הכנסת כהן, תסיים בבקשה.

יצחק כהן: אני מסיים, מסיים.

יצחק כהן: לא, אני רוצה לעזור לו.

יצחק כהן: – – – בכל זאת העלו את דירוג האשראי.

יצחק כהן: המדינה היחידה בעולם שהעלו לה את דירוג האשראי.

יצחק כהן: מה אתם עשיתם אחרי שבועיים?

יצחק כהן: חטפתם כרטיס צהוב וכרטיס אדום וסטירת לחי מחברות דירוג האשראי.

יצחק כהן: אתה יודע כמה ביוקר זה יעלה לנו?

יוני שטבון: תודה רבה.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת יצחק כהן.

יצחק כהן: אתה יודע כמה ביוקר זה יעלה לנו?

יוני שטבון: חבר הכנסת יצחק כהן, לסיים בבקשה.

יצחק כהן: מיקי, אנחנו מוכנים לעזור לכם, אם רק תבקשו.

יוני שטבון: תודה רבה.

יוני שטבון: סגן השר חבר הכנסת מיקי לוי מוזמן להגיב על הדברים.

יוני שטבון: על-פי התקנון גם שר וגם סגן שר בכל עת יכולים להגיב על דברים ועל הסתייגויות.

דוד אזולאי: זה מה שאתה יודע לעשות – – –

ראובן ריבלין: – – – דרך אגב, את התקנון שינו לכבוד איציק כהן.

קריאה: אה, איציק כהן.

ראובן ריבלין: אתם זוכרים את סגן השר איציק כהן?

ראובן ריבלין: את התקנון – מי ששינה אותו היה יושב-ראש הכנסת – – –

מיקי לוי: ידידי, אני מבטיח לכם שזה יהיה קצר מאוד.

יוני שטבון: בבקשה, סגן שר האוצר.

יוני שטבון: בבקשה, חמש דקות.

מיקי לוי: בדקה אני מסיים.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, האמת היא שלא רציתי לעלות עכשיו אלא רציתי לסכם בסוף, אבל, חבר הכנסת אטיאס, אתה יודע, רק בגללך עליתי.

קריאה: – – –

מיקי לוי: אני מסכים אתך.

אברהם מיכאלי: היית אומר איציק כהן לפחות, מה אתה אומר אטיאס?

אברהם מיכאלי: היית אומר – – –

מיקי לוי: אתה יודע מה?

מיקי לוי: אני מסכים אתך שתקציב דו-שנתי הוא לא טוב.

מיקי לוי: זה מה שאמרת עכשיו, נכון?

אריאל אטיאס: למה אתם עושים את זה?

מיקי לוי: אתה, להזכיר לך, הצבעת עבור התקציב הזה.

אריאל אטיאס: – – –

מיקי לוי: אה, נכון.

אריאל אטיאס: אבל זו טעות.

אריאל אטיאס: למה אתם חוזרים על זה?

מיקי לוי: אז תגיד שזו טעות.

מיקי לוי: תגיד פה – – –

ראובן ריבלין: – – – לא רואים משם.

מיקי לוי: תגיד.

מיקי לוי: כשעמדת פה לא שמעתי אותך אומר: אני טעיתי.

מיקי לוי: עכשיו אומר ידידי חבר הכנסת סגן השר לשעבר, שסייע בידי רבות בכניסתי לתפקיד, ואני מודה לו על כך: התקציב הדו-שנתי היה מאור, מאור הגולה, טוב שעשינו אותו, משילות.

מיקי לוי: אתה מצד אחד אומר: אי-אפשר היה לתכנן את ההכנסות, ואני מסכים אתך, אבל תהיו מסונכרנים.

אריאל אטיאס: – – – למה אתם עושים?

מיקי לוי: אתה היית שותף להחלטה הזאת, אתה הרמת את האצבע.

יצחק כהן: זו החלטה טובה, החלטה טובה.

קריאה: לא, החלטה לא טובה.

מיקי לוי: הנה.

מיקי לוי: החלטה טובה – החלטה רעה.

מיקי לוי: תהיו מסונכרנים, משהו.

קריאות: חופש הביטוי וחופש – – –

מיקי לוי: רק פעם אחת תהיו מסונכרנים.

אריאל אטיאס: למה אתם חוזרים על הטעות הזאת?

מיקי לוי: אני רוצה להגיד לך, ואני אגיד את זה גם בנאום הסיכום שלי, ויגיד לך סגן השר לשעבר, כי הוא מבין בזה, שפשוט לא הייתה ברירה.

מיקי לוי: מכיוון שהתקציב הזה, בתוך חודשיים היינו צריכים להביא אותו בפני הממשלה, והוא יידון עכשיו בפני המליאה, ועד שהוא יסוכם יהיה בערך, אני מקווה, 28 עד 30 לחודש השביעי – אני מאוד מאוד מקווה שזה יסתיים אז – זה אומר שהתקציב הוא ל-17 חודשים.

מיקי לוי: אז הוא לא דו-שנתי, מה לעשות?

מיקי לוי: הוא פשוט לא דו-שנתי.

מיקי לוי: ומחוסר ברירה, כי הרי לא ייתכן שהיינו מכינים תקציב לחמישה חודשים ומייד בימים אלה היינו מתחילים לעבוד על תקציב חדש לשנת 2014.

מיקי לוי: ככה לא מתכננים תקציב, זה בלתי אפשרי.

מיקי לוי: אבל אופוזיציה כמו באופוזיציה, הכול לא בסדר.

מיקי לוי: עכשיו, אני רוצה להזכיר לך עוד משהו, השר לשעבר אטיאס.

נסים זאב: סגן השר, אני צריך לדבר בסוף, לא יעזור לכם כלום, גם אם זה יהיה ב-12 בלילה.

מיקי לוי: אני פה.

נסים זאב: אדוני ידבר כמה שרוצה מצדי, עד חצות לילה, אבל אני אדבר פה, שלא – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת, ידידי חבר הכנסת נסים, כל הלילה לפני.

מיקי לוי: אין לי לאן לחזור, אין לי לאן ללכת.

נסים זאב: גם לפני.

מיקי לוי: מפה אני יורד ישר למשרדי באוצר לעבוד.

נסים זאב: מאה אחוז.

קריאה: – – – מסירות נפש.

נסים זאב: לא, כי מגבילים אותנו – – –

מיקי לוי: כשהיית שר השיכון אתה, להזכיר לך, הובלת את הסעיף השערורייתי "ותק בנישואין".

מיקי לוי: אותו הורדנו מראש הרשימה לתחתית הרשימה, למקום האחרון.

מיקי לוי: סעיף זה בא לדאוג לסקטור אחד, סקטור ידוע.

מיקי לוי: ידידי השר כהן – סגן השר לשעבר, סליחה – חבר הכנסת כהן, אמרתי כבר שאני מודה לך על הסיוע וההכנה, אבל לא עשינו דבר בלי להתייעץ עם הפקידות הבכירה באוצר, כי יש לה את הניסיון.

מיקי לוי: יש שם אנשים מוכשרים שרק טובת המדינה עומדת לנגד עיניהם.

מיקי לוי: אבל חוץ ממך כולם פה, כל הבית הזה, תקף את אותם אנשים שעושים עבודת קודש.

מיקי לוי: ואני כל פעם מוצא את עצמי – אל תנענע בראש, כי אני אומר את הדברים כהווייתם.

מיקי לוי: פגע באותם פקידים שאכפת להם, שהם שליחי ציבור, שעושים את עבודתם נאמנה, חדשות לבקרים איך תוקפים אותם, וחבל.

מיקי לוי: תנו להם את הכבוד שמגיע להם כשליחי ציבור.

מיקי לוי: תודה רבה, אדוני.

יוני שטבון: תודה רבה לסגן שר האוצר מיקי לוי.

יוני שטבון: חבר הכנסת משולם נהרי מוזמן, בבקשה.

יוני שטבון: אחריו – חבר הכנסת אמנון כהן.

יוני שטבון: בבקשה.

משולם נהרי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בתקופת הבחירות, עוד הרבה לפני הבחירות, סמוך לבחירות, שמעתי את שר האוצר יאיר לפיד לא פעם אחת מבטיח שכשהוא ייבחר יהיו לפניו שתי משימות: א.

משולם נהרי: לבטל את חוק טל; ב.

משולם נהרי: לבטל את חוק נהרי.

משולם נהרי: וכך הוא גם פרסם בכתובים, ואת שניהם – בשם השוויון בנטל, שוויון בנטל ושוויון לילדי ישראל.

משולם נהרי: ולפני ארבע שעות הוא עמד פה מעל הדוכן וכרך מצה ומרור יחד – דיבר על ההישגים במערכת החינוך, על התוספות במערכת החינוך, שזה נושא בפני עצמו שאפשר לדבר עליו, וגם את הגזירות שבדרך.

משולם נהרי: גולת הכותרת – ביטול חוק נהרי.

משולם נהרי: במערכת הבחירות עוד יכולתי ללמד עליו זכות ולומר: הוא תינוק שנשבה.

משולם נהרי: הוא כנראה לא מכיר את החוק ולא יודע מה מטרתו של החוק, והוא הרי ניזון מהתקשורת.

משולם נהרי: אבל היום, כשהוא כבר נמצא במערכת והוא אמור לדעת את משמעותו של החוק, ופה הוא עומד ורואה בזה הישג, אני מרגיש נבוך.

משולם נהרי: ואני רוצה להסביר לו, וחבל שהוא לא נמצא פה.

משולם נהרי: אם מדברים על שוויון, אין שוויון יותר גדול מאשר החוק הזה.

משולם נהרי: כי מה החוק אומר?

משולם נהרי: איננו מדברים על תקציב מדינה, אנחנו מדברים על תקציב של הרשויות המקומיות.

משולם נהרי: רשות מקומית שיש לה הכנסות עצמיות מארנונה, ממסים, מכל מיני הכנסות, והיא מחליטה להפריש מהתקציב הזה לצורך חינוך, החוק בא ואומר: אנא נהגו בשוויון כלפי כל ילדי היישוב.

משולם נהרי: אל תנהגו איפה ואיפה.

משולם נהרי: כולם שווים.

משולם נהרי: עכשיו, מאחר שמשרד החינוך אינו מתקצב באופן שוויוני את כולם – אינו מתקצב את המוכר שאינו רשמי כמו את רשמי – אז בא החוק ואומר: באותו שיעור שמשרד החינוך מתקצב את התלמיד במשרדו, באותו שיעור גם הרשות המקומית תתקצב את התלמיד.

משולם נהרי: עכשיו שימו לב, בעצם הרשות המקומית, אם היא רוצה, יש לה אפשרות גם לא לתת בכלל.

משולם נהרי: כיצד?

משולם נהרי: כאשר משרד החינוך יבוא ויאמר – הרי זה תלוי בשר.

משולם נהרי: משרד החינוך מבחינת החוק לא חייב לתקצב את המוכר שאינו רשמי.

משולם נהרי: הוא יכול לבוא ולקבוע בתקנות שאינני מתקצב את המוכר שאינו רשמי, ואז גם הרשות לא תתקצב.

משולם נהרי: אבל לא כך נוהג משרד החינוך.

משולם נהרי: משרד החינוך חושב שכן צריך לתקצב, שאי-אפשר להשאיר את ילדי ישראל ללא תקצוב, במיוחד כשמדובר ב-30% מהמערכת.

משולם נהרי: חייבים לנהוג בהם שוויון, ועל-פי החלטתו של משרד החינוך, הרשות המקומית מתקצבת.

משולם נהרי: בא שר אוצר של מדינת ישראל, שמדבר על שוויון, רוצה שוויון, ובדיוק פועל הפוך – עושה דברים שהם לא שוויוניים.

משולם נהרי: אני אומר לשר האוצר: אם אתה חושב שעל זה תהיה תפארתך, הנך טועה.

משולם נהרי: אם תפגע בילדי ישראל, ייזכר לך זאת לדיראון עולם.

משולם נהרי: תודה.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת נהרי.

יוני שטבון: יעלה חבר הכנסת אמנון כהן, ואחריו – חבר הכנסת יעקב מרגי.

יוני שטבון: בבקשה, חמש דקות.

אמנון כהן: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, אני, הדעות שלנו לגבי תקציב דו-שנתי – למרות שהיינו בקואליציה בקדנציה קודמת התנגדנו, אבל תמיד אמרו לנו שזה חד-פעמי, ואחר כך האריכו עוד פעם.

אמנון כהן: אדוני היושב-ראש, אני מאוד מאוד מקווה שיאריכו את זה פעם אחרונה, בגלל שזה שנה וחצי.

אמנון כהן: אני קצת מרגיש שיהיה עוד חוק, שירצו להמשיך את זה אחר כך לעוד שנתיים, כי יגידו: ניכנס לשנת בחירות, עדיף שנעשה את הדיל הזה עוד פעם.

אמנון כהן: יש תחושה כזאת בניסיון שלנו בבית הזה.

אמנון כהן: אני רוצה לנצל את הבמה ואת זה שיושב אתנו שר הרווחה, ידידי מאיר כהן.

אמנון כהן: אדוני, בתקציב הזה שאנחנו רואים – פורסם דוח של ה-OECD, ונכנסנו למועדון היוקרתי הזה לפני כמה שנים, המדינה עשתה מאמצים רבים להיכנס למועדון.

אמנון כהן: אבל כשנכנסים למועדון הזה צריך גם לעמוד בסטנדרטים של המועדון הזה.

אמנון כהן: המועדון הזה אומר היום שאנחנו מובילים בנושא של פערים חברתיים עמוקים ומורחבים ביותר בסולם של ה-OECD, המובילים בין כל המדינות האלה.

אמנון כהן: אני, אדוני כבוד השר, מכיר את הרגישות שלך, יודע מאיזה עיר אתה בא, והתמודדת שם עם בעיות לא פשוטות, גם ברמה האישית וגם ברמה של השלטון המקומי.

אמנון כהן: לא פעם ראיתי אותך בוועדות הכנסת.

אמנון כהן: תמיד קיבלת הערכה, כי דברים יצאו מקירות לבך, וגם קיבלו פתרונות – לכל האזורים של הפריפריה, בזכות הדברים שנאמרו על-ידך, כי באמת ראו בך שליח של אזור הדרום, של הפריפריה.

אמנון כהן: אני אומר, היום אנחנו לא רואים בתקציב הזה שום בשורה של צמצום הפערים החברתיים במדינת ישראל, אלא ההפך: אם אנחנו הולכים מחר לקצץ בקצבאות הילדים, אומר מנכ"ל הביטוח הלאומי שעוד 50,000 ילדים ייכנסו מתחת לקו העוני, ונגיע כמעט למיליון ילדים שהם מתחת לקו העוני.

אמנון כהן: אנחנו עומדים היום על 850,000 בערך, אז כ-900,000 ילדים יהיו מתחת לקו העוני.

אמנון כהן: אני אומר לך, אדוני השר, שזו לא רק בעיה של החרדים, כי ראיתי בדוח אחר ש-40% מההורים כשהבעל והאישה עובדים – עובדים, לפי שיטת

אמנון כהן: כם שאתם אומרים: שיצאו לעבוד; עובדים – 40% מההורים נמצאים עדיין מתחת לקו העוני.

אמנון כהן: זה לא אומר שהם לא רוצים לעבוד.

אמנון כהן: הם מרוויחים ביחד אולי 8,000 שקל, אולי 9,000 שקל, יש להם שניים, שלושה ילדים.

אמנון כהן: אני לא יודע מה זה מעמד הביניים.

אמנון כהן: אני חושב שזו האוכלוסייה של מעמד הביניים.

אמנון כהן: אנחנו הולכים להרחיב את הפערים האלה ויהיו יותר משפחות.

אמנון כהן: אם יש עכשיו 40%, אנחנו נגיע ל-50% ו-60% משפחות שעובדות – לא בהכרח חרדיות – שעובדות ועדיין נמצאות מתחת לקו העוני.

אמנון כהן: אני גם לא רואה שום תוכנית של צמיחה בתקציב הזה, שאנחנו נגיד שיש מנועי צמיחה, ניכנס ולאט-לאט נצא, שיאזן.

אמנון כהן: כי יהיה מיתון, לא יהיה תקציב לציבור להוציא על כל מיני מותרות, אז יהיה מיתון ועסקים ייפלו, עסקים ייסגרו, ואנחנו לא רואים פה שום מנוע צמיחה.

אמנון כהן: זה שאומרים פה הממשלה ושר האוצר שעוד שנתיים נהיה במקום אחר – אני לא יודע על מה הם מתבססים.

אמנון כהן: אני אומר, בשיטה שאתם מובילים היום, בראיה של אי-צמיחה והרחבת הפערים, אני לא יודע בעוד שנתיים מאיזה סיבה זה פתאום יסתדר.

אמנון כהן: אחד שנמצא במעגל מסוים, אם הוא יורד, קשה מאוד להעלות אותו, קשה מאוד, והמדינה צריכה להשקיע המון משאבים להוציא, ולפעמים זה בלתי אפשרי.

אמנון כהן: לכן, צריך לחשוב על הדברים האלה לפני שאנחנו גוזרים גזירה – האם הציבור יכול לעמוד בה.

אמנון כהן: אפילו הקדוש-ברוך-הוא לא מביא גזירה לציבור כשהוא מבין שהוא לא יכול, הציבור לא יוכל לעמוד בה; גם אישי, כלפי כל אחד ואחד.

אמנון כהן: אני חושב שאנחנו – – –

נסים זאב: – – –

אמנון כהן: מה קרה, חבר הכנסת זאב?

אמנון כהן: מה קרה?

נסים זאב: אנחנו לא עוזבים את הכנסת עד אחרון הדוברים, אדוני היושב-ראש.

אמנון כהן: אדוני היושב-ראש יתחלף כשנסים זאב ידבר.

יוני שטבון: חבר הכנסת נסים זאב.

נסים זאב: – – – כדי לטחון קמח טחון.

יוני שטבון: אתה מוזמן לדבר עם יושב-ראש האופוזיציה ולתאם את הדברים.

יוני שטבון: אנחנו ממשיכים.

יוני שטבון: בבקשה.

נסים זאב: כולם ידברו.

נסים זאב: אני רוצה לראות מישהו שלא ידבר.

יוני שטבון: חבר הכנסת זאב, בבקשה, חבר הכנסת כהן יסיים את הדברים.

אמנון כהן: אני עומד לסיים.

אמנון כהן: אני פונה אל שר הרווחה: אדוני, אתה נכנסת חדש – – –

נסים זאב: – – –

יוני שטבון: חבר הכנסת כהן, לסיים בבקשה.

אמנון כהן: הוא לא נותן לי לדבר.

אמנון כהן: אני מקשיב לו.

יוני שטבון: הוא חברך לסיעה.

אמנון כהן: עשיתי לך משהו, נסים?

אמנון כהן: אני עשיתי לך משהו?

אמנון כהן: תן לסיים.

נסים זאב: אני לא שומע אותך פשוט.

נסים זאב: סליחה.

אמנון כהן: אדוני, אתה חייב עוד דקה.

יוני שטבון: חבר הכנסת אמנון כהן, קדימה.

יוני שטבון: משפט אחרון בבקשה ולסיים.

אמנון כהן: כבוד השר, אני מבקש מאדוני, וכבודו גם דיבר על זה, שהוא יקים איזשהו צוות לבדיקה של צמצום הפערים בחברה הישראלית, על כל המשתמע מכך.

אמנון כהן: אני מבקש ממך לעשות את הדבר הזה, פעם אחת – תוכנית לאומית לצמצום הפערים החברתיים במדינת ישראל.

אמנון כהן: אנחנו, אפילו האופוזיציה, נעזור לך בכל דרך אפשרית, בכל ועדות הכנסת, בכל ועדות הכספים.

אמנון כהן: בכל מה שתצטרך אנחנו עומדים לרשותך.

אמנון כהן: פעם אחת איש עם רגש שיבוא ויביא את התוכנית הזאת.

אמנון כהן: התקציב האכזרי הזה יעבור – –

יוני שטבון: תודה רבה, חבר הכנסת אמנון – – –

אמנון כהן: – – אבל אחר כך נצטרך לשבת לעשות את התיקונים, ואנחנו חייבים לתת לזה מענה.

אמנון כהן: תודה רבה.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת אמנון כהן.

יוני שטבון: יעלה חבר הכנסת יעקב מרגי, ואחריו – חבר הכנסת דוד אזולאי.

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: בבקשה, חמש דקות, ולהקפיד.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי כבוד השר, אנחנו דנים באישור הכנסת למסגרת תקציב לשנתיים.

יעקב מרגי: תקציב דו-שנתי.

יעקב מרגי: מאחר ששר האוצר עמד מעל כל במה והצהיר שלא יהיה תקציב דו-שנתי, אני החלטתי שאני אקריא לכם, חברי הבית, את נאומו של שר האוצר במכון למחקרי ביטחון לאומי, ונחזור על דברים שהוא הבטיח לנו, וזה לא עניין של מה שרואים מכאן לא רואים משם; זה משהו שקשור לדנ"א, כי זה חוזר על עצמו באופן סדרתי.

יעקב מרגי: הוא אומר – ככה אומר שר האוצר יאיר לפיד במכון למחקרי ביטחון לאומי: "מה שאתם רואים זה לא קיצוצים.

יעקב מרגי: מה שאתם רואים זה לא רק גזירות ומסים ולא רק העברה של תקציבים מהביטחון לדיור, או מהישיבות לרווחה.

יעקב מרגי: מה שאתם רואים – וככל שיעבור הזמן זה יהיה ברור יותר ויותר – היא הדרך.

יעקב מרגי: מה שאתם רואים היא דרך נחושה, ברורה, שיש לה כיוון אחד, שיש לה מטרה אחת: לשים – – –

יוני שטבון: אתה מוזמן להעיר לחבריך לסיעה.

יעקב מרגי: חברת הכנסת מירי רגב, גם יושבת במקום שלי, גם יושבת בכיסא שלי וגם מפריעה.

מירי רגב: – – –

נסים זאב: זו בעיה שאין עזרת נשים בכנסת, אתה מבין?

נסים זאב: נשות הכותל.

יוני שטבון: בבקשה.

יעקב מרגי: אומר שר האוצר: "לשים במרכז הכלכלה הישראלית את האדם העובד".

יעקב מרגי: ואני מדגיש, אני מדגיש: לשים במרכז הכלכלה הישראלית את האדם העובד.

יעקב מרגי: ואני שואל: זוהי הדרך?

יעקב מרגי: זו הדרך שהוא הבטיח?

יעקב מרגי: זו הדרך – להבטיח ולא לקיים?

יעקב מרגי: להבטיח ולחזור בך?

יעקב מרגי: הוא אומר, שר האוצר: "כשנכנסתי למשרד האוצר, ביום הראשון, במפגש הראשון עם בכירי האוצר – בחדר ישיבות צפוף, עם הרבה אנשים סביב השולחן – אמרתי להם שבעיני חזון הוא לא סדרה שלמה של תוכניות שיש להן תוצאה, אלא רעיון אחד עם סדרה שלמה של תוכניות איך ליישם אותו".

יעקב מרגי: ואני מסכים אתו.

יעקב מרגי: הוא עמד בזה.

יעקב מרגי: רעיון אחד: לקחת את אותן תוכניות, רבותי, שהיו במשרד האוצר לאורך שנים וליישם אותן.

יעקב מרגי: אלה תוכניות שכל הזמן עלו על שולחן הדיונים טרום תקציב וחלקן ירדו מהשולחן עוד בחדרי מזכירות הממשלה בגלל משאים-ומתנים.

יעקב מרגי: הוא הבטיח לנו דרך, הוא הבטיח משהו חדש.

יעקב מרגי: אומר שר האוצר: "החזון האחד הזה – – –

ראובן ריבלין: – – –

יעקב מרגי: גם.

ראובן ריבלין: אתם אישרתם והכנסת בלמה.

יעקב מרגי: גם ממה שאישרנו הכנסת בלמה, אבל גם מה שהגיע לחדרי מזכירות הממשלה שם, באולם הישיבות, זה לא כפי שהגיע לכנסת.

יעקב מרגי: ואומר שר האוצר: "החזון האחד הזה – – –

ראובן ריבלין: אתם אישרתם.

ראובן ריבלין: אתה והשרה אישרתם – –

יעקב מרגי: נכון.

ראובן ריבלין: – – והכנסת מנעה.

יעקב מרגי: נכון.

יעקב מרגי: נכון.

יעקב מרגי: אבל אני אומר לך שגם איך שזה הגיע לכנסת, זה לא הגיע כפי שזה הגיע לממשלה.

ראובן ריבלין: זה נכון.

יעקב מרגי: זה מה שאמרתם.

ראובן ריבלין: כי כבר ידעתם מה – – –

יעקב מרגי: "החזון האחד הזה – הוא האדם העובד", כך אומר שר האוצר.

יעקב מרגי: ואני אומר לכם: רבותי, מי שרואה את התקציב ואת כוונות שר האוצר, הוא שם את העובד במרכז – הוא שם את העובד במרכז החבטות שלו ובמרכז הגזירות.

יעקב מרגי: "לפעמים", כך אומר שר האוצר, "לפעמים קוראים לו מעמד הביניים, לפעמים קוראים לו משלמי המסים, או ציבור העובדים.

יעקב מרגי: " אומר שר האוצר, יאיר לפיד, "תקראו לו איך שתקראו לו, אבל הוא או היא אלה שמחזיקים את המדינה הזו בחיים".

יעקב מרגי: הוא אומר שהעובד באמת מחזיק את המדינה בחיים.

יעקב מרגי: באמת הוא למד זאת מהר מדי, ושם על כתפיו את כל כיסוי הבור – הבור שהוא מדבר עליו כל כך הרבה.

יעקב מרגי: אומר שר האוצר: "מה זה אומר 'חזון האדם העובד'?

יעקב מרגי: זה אומר שהוא במרכז.

יעקב מרגי: זה אומר שמשרד האוצר לא מתעסק בגרפים או בגיליונות "אקסל', אלא בבני-אדם שקמים בבוקר והולכים לעבודה, ומהעבודה הזאת צריכים לקנות במכולת".

יעקב מרגי: והוא למד זאת מהר, והוא אמר:

יעקב מרגי: אם ההכנסה שלו כולה במכולת, אני אטיל עליו עוד 1% מע"מ.

יעקב מרגי: כך אני לוקח לו 1% על כל ההכנסה שלו.

יעקב מרגי: אין מס יותר יפה, יעיל מזה, לכסות את הבור.

יעקב מרגי: "ואותם עובדים", אומר שר האוצר, "שואלים את עצמם איך הם יגמרו את החודש", והם רוצים שיום אחד תהיה להם דירה.

יעקב מרגי: מאחר שהזמן הולך ואוזל, אני אקריא לכם לסיום.

יעקב מרגי: אדלג הרבה ממה שהוא הבטיח ולא קיים.

יוני שטבון: תסיים בבקשה.

יעקב מרגי: אני מייד מסיים.

יעקב מרגי: הוא אומר כך: "אם התשלום הממוצע שמקבלת מדינת ישראל על משאבי הטבע שלה הוא נמוך במיוחד – וכולכם יודעים שאני עדין עכשיו", כך אומר שר האוצר, "אז מכרנו את האינטרסים של האדם העובד וצריך לשנות את זה".

יעקב מרגי: ואני אומר לכם: רבותי, כל מה שהוא נאם במכון למחקרי ביטחון לאומי, הוא עשה בדיוק הפוך.

יעקב מרגי: באופן שיטתי מבטיח וחוזר בו, מבטיח וחוזר בו.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת יעקב מרגי.

יוני שטבון: יעלה חבר הכנסת דוד אזולאי, ואחריו – חבר הכנסת יצחק וקנין.

יוני שטבון: בבקשה, חמש דקות.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, ראשית, אני רוצה לברך את היושב-ראש.

דוד אזולאי: זאת ההזדמנות הראשונה שלי שאני מדבר ואתה – –

יוני שטבון: תודה רבה.

דוד אזולאי: – – ממלא את תפקידך.

דוד אזולאי: אני מאחל לך הצלחה.

יוני שטבון: תודה.

דוד אזולאי: אני רוצה לשגר מכאן תנחומים למשפחות שנפגעו היום ובניהן נהרגו בבנק הפועלים בבאר-שבע, ואני מאחל רפואה שלמה לפצועים.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, בימים אלו, כשהגזירות הכלכליות על סדר-יומנו והשתלחות השר לפיד בציבור החרדי זה להיט – תכה בחרדים, תקבל כותרת – אני רוצה להגיד לכם: אין בלבי על לפיד.

דוד אזולאי: שר האוצר, זו האג'נדה שלו.

דוד אזולאי: הוא הצהיר על כך, הוא אמר את זה לפני הבחירות, ואם הוא לא היה עושה את זה הייתי מתפלא עליו.

דוד אזולאי: הוא הודיע שהוא הולך להכות בחרדים.

דוד אזולאי: אבל אני שואל: איפה ראש הממשלה?

דוד אזולאי: איפה ביבי נתניהו?

דוד אזולאי: שומע פגיעות כאלה, יודע שהולכים לפגוע בצורה הקשה ביותר בציבור החרדי, ואיפה ביבי?

דוד אזולאי: ביבי נעלם.

דוד אזולאי: ביבי איננו.

דוד אזולאי: ראש הממשלה לא מגיב.

דוד אזולאי: אדוני ראש הממשלה, אני אומר לך: כזאת כפיות טובה מצדך עוד לא ראיתי.

דוד אזולאי: אני לא מצטער שאנחנו באופוזיציה, אני לא כועס על כך.

דוד אזולאי: זוהי דרכה של פוליטיקה.

דוד אזולאי: ומנסים כאן כל מיני אנשים לנקות את ראש הממשלה מהדבר הזה.

דוד אזולאי: רבותי, אני קובע חד-משמעית: ראש הממשלה הנוכחי כפוי טובה.

דוד אזולאי: הוא יישא בתוצאות בכך שהוא לא יוכל להגיד בבוא היום, כשהפגיעה תהיה קשה ללא תקנה, ורבים מתושבי הארץ ייכנסו למעגל העוני – הוא לא יוכל להגיד: ידינו לא שפכו את הדם הזה, מפני שהוא שותף לכך.

דוד אזולאי: אני רוצה, ברשותך, אדוני היושב-ראש – הבוקר פגשתי אישה מבוגרת, קשישה, באה אלי בדמעות, בוכה ומספרת לי שהיא ניצולת שואה, וכניצולת שואה פעם בשנה מקבלים הבראה בצורה מאורגנת ומקבלים על כל יום 280 שקל – ביג דיל.

דוד אזולאי: מישהו מכיר מלון כזה שמוכן לארח ב-280 שקל?

דוד אזולאי: אני לא מכיר.

דוד אזולאי: אמרתי: אוקיי, מה הבעיה?

דוד אזולאי: היא אומרת לי: פעם היו מארגנים לנו את זה.

דוד אזולאי: עכשיו במסגרת הגזירות הכלכליות הולכים להפסיק לנו את זה.

דוד אזולאי: עד היכן האכזריות הזאת?

דוד אזולאי: ואם לא די בכך, הרי לכם עוד פגיעה.

דוד אזולאי: אם אי-אפשר לחיות במדינה הזאת, גם למות כבר אי-אפשר.

דוד אזולאי: מחפשים, מחפשים, איפה?

דוד אזולאי: בתי-העלמין.

דוד אזולאי: החליטו להטיל ארנונה על בתי-העלמין.

דוד אזולאי: וכשתקפו את שר האוצר בעניין הזה, הוא הוציא לתקשורת הודעה מתקנת.

דוד אזולאי: מה היא אומרת?

דוד אזולאי: לא, לא בבתי-עלמין, לא במתים, חס וחלילה, אלא בחברות קדישא.

דוד אזולאי: אני רוצה להזכיר לאלה ששכחו אולי, לא הייתם אתנו פה:

דוד אזולאי: חבר הכנסת גפני כיושב-ראש ועדת הפנים, ואנוכי כיושב-ראש ועדת הפנים, עשינו סדר בכל מה שקשור לבתי-העלמין וקבענו מחירים קבועים.

דוד אזולאי: והאמינו לי שרבים מחברות הקדישא זעקו עלינו, קיבלנו בליסטראות מהם, אבל הלכנו וקבענו מחירים, והמחירים האלה יציבים, ואף אחד לא חורג מהם.

דוד אזולאי: אז היה הנושא של הארנונה.

דוד אזולאי: באנו ואמרנו: רק רגע, מאיפה?

דוד אזולאי: למה שהם ישלמו ארנונה?

דוד אזולאי: כפי שישנם מוסדות באותה רשות מקומית שאינם משלמים ארנונה – בית-ספר שדה לא משלם ארנונה – למה שבתי-עלמין ישלמו ארנונה?

דוד אזולאי: עבדכם הנאמן הגיש הצעת חוק לפטור מארנונה לבתי-הקברות.

דוד אזולאי: באה הממשלה הרעה הזאת – – –

יוני שטבון: בבקשה לסיים רק.

דוד אזולאי: אני כבר מסיים, אדוני.

דוד אזולאי: באה הממשלה הרעה הזאת ומה עושה?

דוד אזולאי: החליטה להטיל ארנונה.

דוד אזולאי: על מי?

דוד אזולאי: לא על המתים, על החיים.

דוד אזולאי: ואחר כך יגידו לנו: למה מעלים מחירים?

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לפנות מכאן ולהגיד לכל אלה שחושבים לפגוע בחינוך היהודי הטהור והקדוש:

דוד אזולאי: על זה נאמר "אל תגעו במשיחי ובנביאי אל תרעו".

דוד אזולאי: תודה.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת אזולאי.

יוני שטבון: אנחנו ממשיכים ברשימת המסתייגים.

יוני שטבון: חבר הכנסת יצחק וקנין עולה, ואחריו – חבר הכנסת אברהם מיכאלי.

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: בבקשה, חמש דקות.

יצחק וקנין: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, שמענו היום בנאום של שר האוצר עד כמה התקציב הפלא ופלא: אין מיתון, הכול כשורה, הכול נעשה בשיקול דעת, בתבונה.

יצחק וקנין: רבותי, אני רוצה להגיד לכם משהו.

יצחק וקנין: לפני ארבע שנים, חמש שנים, היה מצב כלכלי הרבה יותר קשה מזה שאנחנו נמצאים בו היום.

יצחק וקנין: בעולם היה המצב עוד יותר קשה.

יצחק וקנין: אני חושב שכל המשבר העולמי התמקד בשנים 2008–2009, ואני זוכר את כל אותן גזירות, כחבר ועדת הכספים, שהניחו לנו פקידי האוצר.

יצחק וקנין: אני לא מצפה משר האוצר – שהוא חודש, חודש וחצי בתפקיד, אולי אפילו חודשיים, חבר כנסת חדש – אני לא מצפה ממנו באמת להיכנס לעומקם של דברים.

יצחק וקנין: בחודש וחצי, גם אם תרצה, לא תוכל להיכנס.

יצחק וקנין: אבל ללכת בזיגזוג של 180 מעלות מכל המצע שלך ולבוא ולהגיד "רבותי, לא הייתה לי ברירה"?

יצחק וקנין: רבותי, אני אתן לכם ברירה פה עכשיו.

יצחק וקנין: הברירה המרכזית שיש לנבחר ציבור זה לא לקחת את מה שנותנים לך, כי בדיוק מה שהאוצר חשב להביא גם אם היה שר אוצר אחר, הביאו לשר האוצר הנוכחי.

יצחק וקנין: רבותי, כאשר אומרים שחברי הכנסת יוותרו על 10% משכרם והשרים על 10%, זאת הדמגוגיה הגדולה ביותר שיכולה להיות.

יצחק וקנין: אני אגיד לכם למה.

יצחק וקנין: אני הייתי מצפה, מכיוון ששר האוצר היה הראשון שהגיב על הדבר – הוא שמע את יושבת-ראש האופוזיציה מדברת, אומרת: אנחנו ננדב.

יצחק וקנין: אמר: נכון.

יצחק וקנין: רבותי, אם רוצים לנדב, הרי זה לא הקופה הקטנה.

יצחק וקנין: גם אם ייקחו את שכר השרים ושכר חברי הכנסת זה אפילו לא הקופה הקטנה שהייתה לנו, לוועדת הכספים, אני אומר לכם את זה – 8 מיליון שקל.

יצחק וקנין: רבותי, אם היו באים והיו אומרים שכל מי שמרוויח היום במדינת ישראל מעל 35,000 שקל יוותר על 10% משכרו – רבותי, זה לא ידגדג אותנו כי נרוויח פחות.

יצחק וקנין: אבל אותם אלה שמרוויחים 4,000 ו-5,000 שקלים, אני אומר לכם, 150 שקלים של קצבת ילדים – אתם כנראה לא מבינים מה זה.

יצחק וקנין: יש איזה פתגם שהמרוקאים אומרים: מי שלא ילד אותו – זה במרוקאית, אני אגיד בעברית: מי שלא ילד אותו – – –

יוני שטבון: אתה מוזמן להגיד במרוקאית.

יצחק וקנין: אלי מא וולדו, מאיחן עליה – מי שלא ילד אותו, לא מרחם עליו.

יצחק וקנין: לכן הוא אומר: מי שהביא ילד לעולם צריך לדאוג לו.

יצחק וקנין: בשיטה שלו אני לא יודע אם אני הייתי פה בכלל.

יצחק וקנין: לא הייתי עומד פה; הרבה לא היו עומדים פה.

יצחק וקנין: רבותי, אין חמלה, כי אתה לא מרגיש את זה על הבשר שלך.

יצחק וקנין: קל לך להגיד לאחרים את מה שאתה אומר, קל מאוד, רבותי, אבל מי שיודע איזה מצוקות יש, רבותי.

יצחק וקנין: אני אגיד לכם, פעם היינו מטפלים בציבור הדתי החרדי; היום לא מטפלים בזה בכלל.

יצחק וקנין: אני אומר לכם את זה באחריות.

יצחק וקנין: מטפלים דווקא באותם אלה שהוא אומר: משפחות עובדות, שהבעל והאישה מביאים 10,000 שקלים ביחד.

יצחק וקנין: מה הם ישלמו בזה?

יצחק וקנין: ארנונה, שכירות.

יצחק וקנין: הרי הכול ערכי.

יצחק וקנין: אני גר, רבותי, בפריפריה של הפריפריה.

יצחק וקנין: אם בשלומי משלמים 3,000 שקל לדירה של שלושה חדרים – תבדקו את הדברים.

יצחק וקנין: אני בין אלה שצרחו וצעקו על נושא הדיור.

יצחק וקנין: אני אומר לכם, כל מה שהוא מביא פוגע בשכבות החלשות.

יצחק וקנין: רבותי, אולי עכשיו הכול – יש פה איזו אופוריה שהכול הולך להיות – הוא גם הפך להיות נביא נוסף לכול: עוד שנה וחצי יהיה טוב, המצב יסתדר בעוד שנה וחצי.

יצחק וקנין: מי אמר שזה יסתדר?

יצחק וקנין: כמה זמן אותו גמל יכול לסחוב עליו את כל העסק?

יצחק וקנין: כמה זמן, רבותי?

יצחק וקנין: אני אומר לכם, רבותי, אם לא תהיה פה חמלה, המצב הזה יחזור אלינו כבומרנג.

יצחק וקנין: תודה.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת יצחק וקנין.

יוני שטבון: יעלה חבר הכנסת אברהם מיכאלי, ואחריו – חבר הכנסת נסים זאב.

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: חמש דקות.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, חברי חברי הכנסת, הדיון הזה, אדוני ראש הממשלה שנכנס אלינו, הדיון הזה, נכון, עדיין לא הדיון על חוק התקציב, ואנחנו לא דנים הלילה בפרטים שיעלו בהמשך בדיונים על חומרת חוק ההסדרים – שאני מקווה שהוא יקוצץ כמעט לחלוטין בגלל הגזירות.

אברהם מיכאלי: אבל אי-אפשר שלא לחזור, אדוני היושב-ראש, על אותן גזירות שכבר ראינו בהחלטה האחרונה שהייתה, בהחלטת הממשלה.

אברהם מיכאלי: אם לא נפרט אותן, הציבור יכול עדיין להישאר מבולבל ולא להבין בסוף מכל הדיון האלה מה עלול להיות לו מחר בבוקר, כנראה זה עם אישור החלטת הממשלה כבר בחודש הקרוב.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, הוחלט כבר להעלות את המע"מ.

אברהם מיכאלי: אמרו פה חברים, קל מאוד לעשות את המס העקיף הזה, כי קל לגבות אותו.

אברהם מיכאלי: המע"מ, כבר הוחלט להעלות אותו ב-1%, אדוני היושב-ראש.

אברהם מיכאלי: זה אומר פגיעה בכל משפחה בממוצע של לפחות, לפחות עשרות שקלים, אם לא מאות שקלים בחודש.

אברהם מיכאלי: הטילו מס על משפרי דיור; הציבור כנראה עוד לא קולט ועוד לא מבין באיזה מס מדובר.

אברהם מיכאלי: רבותי, כל מי שיש לו היום דירה, אם הוא רוצה לשפר את תנאי הדיור שלו – לא בשביל לחיות בתנאים יותר טובים אלא הוא רוצה להוריד את תנאי החיים שלו כי אין לו כסף – הוא הולך לרכוש מחר דירה חדשה במקום הדירה הקיימת, הולך לשלם מס רכישה 3.5% על סכום נניח של 1.5 מיליון שקלים, כך עולה לצערנו דירה ממוצעת במדינה; הולך לשלם תוספת מס של 50,000 שקלים בגלל ההחלטה האחרונה.

אברהם מיכאלי: איפה הצדק בדבר הזה?

אברהם מיכאלי: מדובר פה באדם שלא רוצה לעשות לעצמו חיים נוחים יותר.

אברהם מיכאלי: קודם כול, זה גם מותר.

אברהם מיכאלי: זוג צעיר, ברוך השם, יש לו תוספת ילדים בבית, הוא רוצה לרכוש דירה גדולה יותר.

אברהם מיכאלי: זה לגיטימי, מותר לו.

אברהם מיכאלי: גם עליו מטילים את המס הזה.

אברהם מיכאלי: אבל אני אומר, המצב האבסורדי הוא שמטילים מס על אדם שרוצה להקטין את הדירה שלו, רוצה ללכת לרכוש דירה קטנה יותר כי אין לו יכולת להחזיק דירה גדולה יותר.

אברהם מיכאלי: אומרים לו: לא.

אברהם מיכאלי: הייתה לך דירה בבעלות, אתה משלם על זה קנס.

אברהם מיכאלי: זה לא מס, זה קנס.

אברהם מיכאלי: זה מה שהחליטה הממשלה האחרונה.

אברהם מיכאלי: זאת הגזירה ההגיונית.

אברהם מיכאלי: הנושא של העלאת מס הכנסה – כולנו שמענו שהממשלה החליטה להעלות את המס ב-1% בכל מדרגות השכר, וזה אמור להיכנס בתחילת השנה הבאה.

אברהם מיכאלי: גם פה מדובר בעשרות עד מאות שקלים לחודש לכל משפחה – תלוי ברמת השכר – והן בעצם משלמות תוספת כסף ממה שלצערנו, הרבה מאוד משפחות אין להן.

אברהם מיכאלי: הנושא של ביטוח לאומי לעקרות-בית – חברתי מרב מיכאלי הזכירה פה קודם את הסוגיה הזאת בהדגשה.

אברהם מיכאלי: רבותי, אנחנו ראינו את הגזירה הזאת כמה קדנציות פה בכנסת, ניסו להעביר אותה והשתדלנו בכל כוחנו להוריד את זה מסדר-היום.

אברהם מיכאלי: ממה רוצים שהאימא תשלם ביטוח לאומי, תוספת של 61 או 62 שקלים?

אברהם מיכאלי: היא צריכה לשלם גם מס בריאות.

אברהם מיכאלי: מאיפה היא תשלם את זה?

אברהם מיכאלי: מאיזו הכנסה שאין לה?

אברהם מיכאלי: אולי אימא תגבה דמי תשלום, בייביסיטר, מהילדים שהיא שומרת עליהם בבית?

אברהם מיכאלי: הרי אבסורד הוא שבסוף מבקשים תשלומים נוספים מאנשים שאין להם, מאנשים שבסוף יצטרכו להפחית מהפרנסה המינימלית שיש להם בבית.

אברהם מיכאלי: יש מס על הפרשות לפנסיה לאנשים – לא מדובר פה על עשירים; מדובר פה על אנשים ששר האוצר הגדיר אותם כעובדים משכבות הביניים.

אברהם מיכאלי: הולכים להטיל עליהם מס על הפנסיה, וזה יפגע לאורך השנים בהטבות שמגיעות להם.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, הרי דיברו פה, ונדבר פה עוד הרבה, לצערנו, על התואר המפוקפק שקיבלנו: מקום ראשון מלמטה במובן של עוני במדינות שאנחנו התחברנו אליהן בקדנציה הקודמת, מדינות ה-OECD.

אברהם מיכאלי: מדינות ה-OECD מפתיעות אותנו לטובה בכמה וכמה קביעות ונתונים – –

יוני שטבון: אני מבקש לסיים.

יוני שטבון: בבקשה.

אברהם מיכאלי: – – לגבי עוני שלא מקובל, בהחמרות שאנחנו במדינת ישראל עורכים, כולל קצבת הילדים, כולל הראייה איך יוצאים ממצב העוני.

יוני שטבון: חבר הכנסת מיכאלי, לסיים.

אברהם מיכאלי: משפט אחרון.

אברהם מיכאלי: ואנחנו, לצערנו, אדוני היושב-ראש, הגענו למצב שהתוכנית החדשה לא רק שתייעל את מצב העוני במדינת ישראל, אלא היא תחמיר.

אברהם מיכאלי: ולכן, הגזירות פה הולכות להיות גזירות שהציבור לא יוכל לעמוד בהן.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת אברהם מיכאלי.

יוני שטבון: יעלה חבר הכנסת נסים זאב, שיחתום את רשימת המסתייגים, ואחריו – אורי מקלב.

יוני שטבון: בבקשה, חמש דקות.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני לא מאשים לא את שר האוצר ולא את ראש הממשלה.

נסים זאב: רק את שלי יחימוביץ.

נסים זאב: שיהיה לכם ברור, היא אשמה בכל הגזירות הכלכליות היום.

נסים זאב: ראש הממשלה התחנן אליה, אמר לה: בואי, ביחד נעבוד, נשנה את המפה הזאת.

נסים זאב: יש לך הזדמנות, יחד עם ש"ס, יחד עם אגודת ישראל.

נסים זאב: הגברת פתאום נעלמה, ירדה למחתרת, אי-אפשר למצוא אותה.

נסים זאב: מה קרה לך, שלי?

נסים זאב: שלי ושלה, שלה היא.

נסים זאב: שלי ושלכם, שלה היא.

נסים זאב: הכול זה שלה.

נסים זאב: כל הבעיות שעכשיו אנחנו רואים – אני בא בטרוניה אל מפלגת העבודה, שיהיה לכם ברור.

נסים זאב: אבל מה לעשות, צריכים לומר גם משהו לכבודו של שר האוצר.

נסים זאב: אני רוצה לומר לכם, אני אתחיל במדרש קטן.

נסים זאב: כתוב: הרואה חמור בחלום יצפה לישועה.

נסים זאב: למה?

נסים זאב: יש פסוק בזכריה: "גילי מאֹד בת ציון הריעי בת ירושלם, הנה מלכך יבוא לך צדיק ונושע הוא עני ורֹכב על חמור".

נסים זאב: תגידו לי, רבותי: כשעני רוכב על חמור, אז אנחנו צריכים לצפות לישועה, אבל מה קורה כשהחמור רוכב על העני?

נסים זאב: למה אנחנו צריכים לצפות, לאיזה גיהינום?

נסים זאב: זה מה שקורה בממשלה שלנו, שהחמור רוכב על העוני, הוא רוכב על העניים, הוא מדכא פה את העניים.

נסים זאב: אם מישהו חושב שהזעקה של הציבור פה לא תביא בסופו של דבר לתוצאה ותוביל למהפכה ציבורית, אז הוא פשוט טועה.

נסים זאב: עכשיו, על מה מדובר?

נסים זאב: מדובר כאן על קיצוץ משמעותי בקצבאות הילדים, כאשר 860,000 ילדים נמצאים בעוני.

נסים זאב: אני יכול לומר לראש הממשלה, שהדבר הכי חכם שהוא עשה בקואליציה הזאת – ששם את לפיד כשר האוצר.

נסים זאב: אמר לו: תפאדל, בוא נראה אותך, איך אתה מתמודד.

נסים זאב: אתה דיברת על קיצוצים, אתה אמרת: בוא נראה להם, החרדים, בוא אני אשים אותך בפרונט.

נסים זאב: השאיר את הלפיד הזה שיהיה בוער, וכל יום אנחנו רואים הפגנות מול לפיד, שוכחים מראש הממשלה, שוכחים מי עומד מאחורי הלפיד הזה.

נסים זאב: אבל אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, ראש הממשלה, הוא ייתן את הדין בסופו של דבר לציבור שלו, לציבור בוחריו, והוא לא יוכל להתעלם.

נסים זאב: אני אומר, כאשר הגזירות שנמצאות לפנינו, קודם כול בקצבאות הילדים – יש לנו 40% מהילדים שמוגדרים כחיים בסיכון לעוני, לעומת מדינות ה-OECD, שבקושי מגיעים ל-20%, והקיצוץ בקצבאות הילדים המשמעות שלו היא פגיעה ישירה בילדים שלרווחתם נועדו הקצבאות האלה.

נסים זאב: מה שר האוצר אומר?

נסים זאב: אתה הבאת את הילדים, אתה אחראי עליהם.

נסים זאב: בוודאי שאני אחראי עליהם.

נסים זאב: אבל מה קורה לאותה משפחה שלא יכולה להתמודד?

נסים זאב: אז מה, אחת דתו להמית?

נסים זאב: מה האכזריות הזאת?

נסים זאב: מה האטימות הזאת?

נסים זאב: מה קרה לכם, השתגעתם, זהו?

נסים זאב: רק העבודה מול עיניכם?

נסים זאב: אנשים – 64% מהמשפחות שעובדות נמצאות מתחת לקו העוני, אז מה אתם מדברים על העניין של העבודה, כאילו העוני תלוי בעבודה והעבודה בעוני?

נסים זאב: ולכן, אדוני היושב-ראש, אני קורא קודם כול לקואליציה הזאת להתעורר, שלא תתנהג בצורה אכזרית כפי שהיא נוהגת היום.

נסים זאב: ולאופוזיציה – רבותי, אם אתם חושבים שיהיו לכם חיים קלים ותהיה לכם עבודה קלה, ואתם תרצו לסגור את הבסטה בשעה 10 בכנסת, אז עדיף שלא תהיה פה אופוזיציה.

נסים זאב: בדיון כזה אנחנו היינו צריכים להמשיך לפחות יום וחצי, להמשיך לתוך הלילה וגם למחרת בבוקר – זה מה שנאמר לי בצהריים.

נסים זאב: אז עכשיו נותנים חמש דקות, בקושי אתה יכול לומר איזה מדרש קטן.

נסים זאב: אי-אפשר אפילו להיכנס לגופו של עניין.

יוני שטבון: אבקש לסיים.

יוני שטבון: בבקשה.

נסים זאב: לכן אני אומר, אני קורא לאופוזיציה הזאת שתהיה הנהגה יותר אחראית, ואם אנחנו רוצים באמת לשנות גזירות, זה לא כפי שאנחנו נוהגים היום.

נסים זאב: אנחנו מנסים לצמצם את רשות הדיבור של כל אחד ואחד מאתנו למינימום.

נסים זאב: אנחנו צריכים להשתמש באותה זכות דיבור שיש לנו ולמצות עד הסוף, כמה שזה ניתן, כדי להוכיח את הקואליציה הזאת עד שתשנה את הגזירות הרעות.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת נסים זאב.

יוני שטבון: יעלה חבר הכנסת אברהם מיכאלי, אחרון המסתייגים.

יוני שטבון: סליחה, חבר הכנסת אורי מקלב.

יוני שטבון: לאחר מכן נעבור לרשימת מבקשי רשות הדיבור.

יוני שטבון: יש כשישה נכון לעכשיו.

יוני שטבון: בבקשה, חמש דקות, ושוב סליחה.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי השר, יושב-ראש הכנסת, לאחר דברי שר האוצר היום אחר הצהריים במליאה, הגיב ואמר שהוא רוצה לציין שלא היו קריאות ביניים לשר האוצר בנאום, שהוא עבר בשלום, חוץ מקריאת עידוד של חבר הכנסת נסים זאב, שעודד אותו בכל הכבוד על שורת הדברים והתוספות והפעולות שמשרד האוצר עושה בתקציב 2013 ותקציב 2014.

אורי מקלב: בכל אופן, אני כן שמעתי קריאת ביניים אחת, של יושבת-ראש האופוזיציה, חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

אורי מקלב: היא צעקה ממקום מושבה פה ושאלה:, מה קורה עם קצבאות הילדים?

אורי מקלב: בכל ההישגים וכל הדברים, מה עם קצבאות הילדים?

אורי מקלב: והתשובה של שר האוצר הייתה: מי אחראי לילדים?

אורי מקלב: מי שהביא את הילדים לעולם הוא שאחראי.

אורי מקלב: ההורים אחראים לילדים.

אורי מקלב: מכיוון שזו לא הפעם הראשונה ששר האוצר אומר את זה כאן, מכיוון שהישנות הדבר פעמיים היא סימן כי אמת הוא הדבר, ככה שר האוצר גם חושב, אז אני באמת רוצה להגיד: זאת אמירה מקוממת מאוד, לא אנושית, לא חברתית.

אורי מקלב: היא לא ראויה להיאמר בכלל.

אורי מקלב: היא ודאי לא ראויה להיאמר מאיש ציבור, ובוודאי ובוודאי מאחד שאמור להיות שר האוצר, שצריך להיות אחראי לכל תושבי מדינת ישראל, מתוכם 800,000 ילדים שנמצאים מתחת לקו העוני.

אורי מקלב: ולבוא ולהגיד: ההורים אחראים?

אורי מקלב: ואם ההורה לא יכול והוא לא אחראי אז אין לנו אחריות כלפי אותם ילדים שנמצאים מתחת לקו העוני?

אורי מקלב: באים וזועקים.

אורי מקלב: אומר מנכ"ל הביטוח הלאומי ש-800,000 ילדים נמצאים מתחת לקו העוני, ואנחנו עכשיו בקיצוץ קצבאות הילדים מוסיפים עליהם עוד 50,000.

אורי מקלב: זאת אמירה סתם, שאפשר לפטור אותה ב"ההורים אחראים"?

אורי מקלב: עד כדי כך השבע והמדושן לא מרגיש את הרעב?

אורי מקלב: וזה עובר כאן בשלום ובשקט.

אורי מקלב: זאת אמירה לא אנושית, לא אחראית, לא ציבורית וגם לא יהודית.

אורי מקלב: לא בתור ילד – אולי נסווג אותו כצער בעלי-חיים.

אורי מקלב: ילד רעב, שהולך לישון רעב, כצער בעלי-חיים אפשר לסווג אותו?

אורי מקלב: ואז אנחנו יכולים.

אורי מקלב: איך אפשר לעבור לסדר-היום על אמירה כזאת?

דוד אזולאי: ראש הממשלה לא מגיב.

דוד אזולאי: הוא לא מגיב.

אורי מקלב: גם ראש הממשלה לא מחה.

אורי מקלב: ואני רוצה להגיד לשר האוצר: אתה באמת חושב שאתה מגדל את הילדים?

אורי מקלב: אתה באמת, עם ה-240 שקל בקצבאות הילדים, אתה באמת חושב שאתה מחזיק להורים את הילד?

אורי מקלב: אתה משלם את הבריאות שלו?

אורי מקלב: אתה משלם את החינוך שלו?

אורי מקלב: אתה משלם את הלבוש שלו?

אורי מקלב: את המזון שלו?

אורי מקלב: כשאתה אומר:

אורי מקלב: אני לא צריך להחזיק את הילדים, ההורים יחזיקו את הילדים.

אורי מקלב: צר לי להגיד לך שגם את זה אתה לא יודע.

אורי מקלב: רק בתוספת שהוא רק מוציא – סלחו לי, חברי – על הטיטולים ועל ה"מטרנה" ועל תוספת המזון שיש לו, רק מס ערך מוסף שהוא מחזיר לך בעניין הזה – זה כל מה שאתה נותן לו.

אורי מקלב: אתה אומר שאתה מחזיק אותם?

אורי מקלב: ואת הדבר הזה, קצבאות הילדים, רק כאן המציאו את זה, בארץ-ישראל, במדינת ישראל?

אורי מקלב: בכל אירופה יודעים שנותנים תמיכות, קצבאות כאלה, יודעים לעודד ילודה, יודעים להשתתף בהוצאה על ילד.

אורי מקלב: כולם יודעים, המציאו.

אורי מקלב: זה דבר ברור.

אורי מקלב: שם אנשים לא צריכים לעבוד?

אורי מקלב: שם אנשים לא עובדים?

אורי מקלב: ובכל אופן המדינה יודעת שצריך לעודד.

אורי מקלב: זו התשובה גם לאומה שאיבדה למעלה משליש ממנה לפני כמה עשרות שנים בלבד, שכמה חשוב לה עידוד הילודה, כמה חשוב לה לחזק את העם היהודי, כמה שהיא סובלת מבעיות דמוגרפיות – זאת התשובה שנותנים, שהילדים יחזרו, הילדים יהיו בעוני?

אורי מקלב: שההורים אחראים?

אורי מקלב: והרי גם את ההיסטוריה אתם לא יודעים, מאיפה מגיעות קצבאות הילדים.

אורי מקלב: קצבאות הילדים מגיעות מביטול נקודות הזיכוי.

אורי מקלב: קצת היסטוריה.

אורי מקלב: למה נותנים קצבאות הילדים?

אורי מקלב: מובן מאליו שלוקחים מס הכנסה מאדם שמפרנס משפחה.

אורי מקלב: כמה שהוא מפרנס יותר – יש צורך והיגיון להתחשב בהכנסה שלו במספר הנפשות.

אורי מקלב: מי שביטלו את נקודות הזיכוי בהורדה במס אמרו: ייתנו את המענק הזה דרך קצבאות הילדים.

אורי מקלב: אז היום באים ואומרים – – –

יוני שטבון: אבקש לסיים.

אורי מקלב: כן, עוד לא הגיע הזמן ממש, אבל טוב שאתה מדייק.

אורי מקלב: בסדר.

יוני שטבון: לקראת סיום.

אורי מקלב: ולכן האמירה הזאת, שהיא חוזרת ונאמרת כאן, שההורים אחראים, ולכן אנחנו משאירים את הילדים רעבים, זה מראה – לא סתם אמירה – זה מראה את המהות של בני-אדם.

אורי מקלב: ולכן אני מבין את ההחלטות האחרות ששר האוצר מקבל.

אורי מקלב: תודה רבה.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת אורי מקלב.

יוני שטבון: אנחנו נעבור לרשימת מבקשי הדיבור.

יוני שטבון: חבר הכנסת מוחמד ברכה, בבקשה.

יוני שטבון: אחרי חבר הכנסת מוחמד ברכה – חבר הכנסת דב חנין.

יוני שטבון: חמש דקות.

יוני שטבון: בבקשה.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני לא יודע אם אנחנו נמצאים בבית-משוגעים.

מוחמד ברכה: לא יודע, לא יכול להבין.

מוחמד ברכה: הנאום של שר האוצר אחרי האי-אמון פשוט מעלה תהיות לגבי השפיות הכלכלית או השפיות של ההתנהלות.

מוחמד ברכה: כבר שבועות מסבירים לנו כמה המצב קשה ואיזו ירושה קיבל שר האוצר מהממשלה הקודמת.

מוחמד ברכה: והיום הוא עמד על הדוכן וסקר כל מיני דברים שהוספנו לחינוך והוספנו לסטודנטים, ואחר כך בא וסיפר לנו כמה הוא לא פגע בארנונה ולא פגע בדברים כאלה.

מוחמד ברכה: תחליט, אדוני שר האוצר: האם זה תקציב של בשורה, או תקציב של כיבוי שרפה?

מוחמד ברכה: אבל אי-אפשר לשחק ביניהם.

מוחמד ברכה: זה לא – פה זה כנסת, זה גורלות של בני-אדם; זה לא קרקס ולא לוליינות פוליטית.

מוחמד ברכה: חוץ מזה, העניין של הירושה.

מוחמד ברכה: ממי קיבלת את הירושה?

מוחמד ברכה: מממשלה אחרת?

מוחמד ברכה: מאותה ממשלה שאתה יושב בה.

מוחמד ברכה: זאת אותה ממשלה שיצרה את המשבר, אותה ממשלה שהעמיקה את הגירעון.

מוחמד ברכה: אתה יושב בה, והעומד בראש הממשלה, שעשה את כל העוולות האלה, הוא ראש הממשלה שלך.

מוחמד ברכה: לכן, יש פה התנהלות שהיא יותר קרובה להתנהלות של שוטים מאשר של כלכלה וכלכלנים.

מוחמד ברכה: אבל על-פי כל דין, התקציב איך שהוא נראה היום, גם עם התוספות וגם עם הגזירות, הוא תקציב שיביא להעמקת העוני, להעמקת המצוקה.

מוחמד ברכה: ואני לא רוצה להתייפייף ולדבר על שכבות הביניים.

מוחמד ברכה: אני חושב שהמחויבות העיקרית של המדינה היא לאותן שכבות חלשות, שלא יכולות להתקיים ולא יכולות לגמור את החודש.

מוחמד ברכה: ולכן אין פה שום בשורה.

מוחמד ברכה: להפך, יש פה מגמה מאוד ברורה, מאוד חד-משמעית, להשקיע עוד רבבות של בני-אדם מתחת לקו העוני, עמוק עוד יותר.

מוחמד ברכה: ולכן הסיפור של תקציב דו-שנתי או של תקציב חד-שנתי הוא סיפור חשוב.

מוחמד ברכה: אנחנו התנגדנו לו בכנסת הקודמת ואנחנו מתנגדים לו בכנסת הזאת, אבל בעיקר ההתנגדות היא לאותו סולם ערכים קלוקל, הרסני, אכזרי, ללא רחמים, שהתקציב הזה ימיט על שכבות רבות בקרב האוכלוסייה במדינת ישראל.

מוחמד ברכה: התקציב הזה, גם אם הוא יהיה תוכנית חומש ואם הוא יהיה חד-שנתי או דו-שנתי, הוא תקציב אכזרי שבא לפגוע בשכבות החלשות.

מוחמד ברכה: אני הבטחתי ליושב-ראש הכנסת שאני אקצר אז אני מקצר.

מוחמד ברכה: תודה רבה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מוחמד ברכה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את חבר הכנסת דב חנין, בבקשה; אחרון הדוברים, אני מבין.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן, אלא אם כן הממשלה תרצה להשיב, אנחנו נעבור מייד להצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: הנה, המזכירות כבר צלצלה מזמן, אז אנחנו צריכים להיות ערוכים להצבעות.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך, רבותי השרים, עמיתי חברי הכנסת, עם סיומו של הדיון הארוך והמתיש הזה הגיע הזמן, עמיתי חברי הכנסת, לדבר על שלושה פילים שנמצאים במרכזו של האולם הזה.

דב חנין: לפיל הראשון קוראים מלחמה.

דב חנין: לפי המספרים שאנחנו יודעים, 11 מיליארד שקלים הושקעו בהכנות למלחמה אזורית נגד איראן.

דב חנין: זה רק הקצה הגלוי של קרחון אדיר של הוצאות צבאיות.

דב חנין: זה המשך של מדיניות שמתבטאת בפרויקט הכיבוש וההתנחלויות, הפרויקט הגדול ביותר, הבזבזני ביותר, המיותר ביותר, המזיק ביותר בהיסטוריה של ישראל.

דב חנין: ואם רוצים לייצר פתרונות חברתיים וכלכליים ולהתחיל לטפל ברצינות בבעיותיה של החברה הישראלית, צריך קודם כול לשנות כיוון: במקום מדיניות מלחמה וכיבוש, לייצר מדיניות של הסדר ושלום.

דב חנין: לפיל השני, עמיתי חברי הכנסת, קוראים טייקונים.

דב חנין: היום קראנו שהמאיון העליון בישראל משלם הרבה פחות מסים, אבל האלפיון העליון בכלל לא משלם.

דב חנין: האלפיון העליון מקבל מהמדינה הרבה יותר הטבות ממה שהוא משלם.

דב חנין: לפיל השלישי, עמיתי חברי הכנסת, קוראים ביזת אוצרות הטבע: ביזה נמשכת של ים-המלח, של הפוספטים, של המים המינרליים, של החול, של כל משאבי הטבע שמדינת ישראל הפקירה אותם לטייקונים, לבעלי הון, שעושים מהם רווחים עצומים על חשבון הציבור.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, כשאני שומע את הדיבורים על הפרטת הנמלים, באמת הנה הבשורה הגדולה של מאבק נגד עבודה מאורגנת ונגד עובדים מאורגנים.

דב חנין: והנה, גם את הנמלים, שהם היום רכוש ציבורי, הרכוש של כולנו, הנמלים של כולנו – גם אותם רוצים לתת לידי טייקון בעל הון פרטי כזה או אחר, והנה בזה נמצאה הגאולה ובזה מצבו של הציבור בישראל ישתפר.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, הממשלה הזאת הולכת בכיוון גרוע מבחינה כלכלית, מכיוון שהיא הולכת בכיוון גרוע מבחינה פוליטית, מכיוון שהיא הולכת בכיוון גרוע מבחינה חברתית, ולכן, עמיתי חברי הכנסת, ישראל צריכה ממשלה אחרת.

דב חנין: ישראל צריכה דרך אחרת.

דב חנין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: אני מבין ששר האוצר וסגן שר האוצר כבר אמרו את דברם ואין צורך בסיכומים נוספים.

יולי יואל אדלשטיין: יושב-ראש ועדת הכספים, חבר הכנסת ניסן סלומינסקי – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: מייד לאחר מכן אנחנו עוברים להצבעות.

ניסן סלומינסקי: אדוני היושב-ראש, אדוני ראש הממשלה, חברי הממשלה, חברי חברי הכנסת, מאחר שהבנתי שכולנו שוכנענו בנושא של הנחיצות של תקציב דו-שנתי הפעם, לשנה וחצי בלבד, ומ-2015 זה יהיה חד-שנתי, אז לא נותר לי אלא רק לברך את כל אלה שעזרו בגיבוש התקציב.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה לברך את טמיר כהן, מנהל הוועדה, ואת חברי המערכת ליאת, אורית ורחל, ומצד שני את מי שעסקו במלאכה בדבקות ובמסירות: את הייעוץ המשפטי, שגית, אייל, שלומית וטל.

ניסן סלומינסקי: בעיקר אני רוצה להודות לשר האוצר יאיר לפיד ולסגן שר האוצר מיקי לוי, ובעיקר אחרונים אחרונים חביבים – לחברי הוועדה שפעלו, קיימו דיונים רציניים, ובסופו של דבר הגענו למסקנה הנכונה.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה לכם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה ליושב-ראש ועדת הכספים, חבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעות.

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: אין צורך להסביר שלמרות שקיימנו דיון משולב, אנחנו מקיימים הצבעה נפרדת על כל חוק בנפרד.

יולי יואל אדלשטיין: הראשון שבהם הוא הצעת חוק-יסוד: תקציב המדינה לשנים 2009 עד 2012 ולשנת 2013 (הוראות מיוחדות) (הוראת שעה) (תיקון מס' 3).

יולי יואל אדלשטיין: אין צורך בהצבעה על שם החוק, אין פה שם חדש לחוק, לכן אנחנו נצביע קודם כול על הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 1 קיימות הסתייגויות של חברי הכנסת זהבה גלאון, אילן גילאון, ניצן הורוביץ, מיכל רוזין, עיסאווי פריג' ותמר זנדברג – קבוצת סיעת מרצ; יעקב ליצמן, מאיר פרוש, אורי מקלב, מנחם אליעזר מוזס, ישראל אייכלר ויעקב אשר – קבוצת סיעת יהדות התורה; שלי יחימוביץ, יצחק הרצוג, איתן כבל, מרב מיכאלי, בנימין בן-אליעזר, חיליק בר, עמר בר-לב, סתיו שפיר, אבישי ברוורמן, אראל מרגלית, איציק שמולי, מיקי רוזנטל, מיכל בירן, נחמן שי ומשה מזרחי – קבוצת סיעת העבודה; אלי ישי, אריה דרעי, אריאל אטיאס, יצחק כהן, משולם נהרי, אמנון כהן, יעקב מרגי, דוד אזולאי, יצחק וקנין, נסים זאב ואברהם מיכאלי – קבוצת סיעת ש"ס.

יולי יואל אדלשטיין: זו בעצם הסתייגות אחת של כל אלה, של כל הקבוצות של כל הסיעות לסעיף 1.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 8 בעד ההסתייגות – 37 נגד – 51 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יהדות התורה, קבוצת סיעת העבודה וקבוצת סיעת ש"ס לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, התוצאות הן: 51 מתנגדים, 37 בעד.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נצביע על סעיפים 1–7, כולל, לפי נוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: זה לפי נוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 9 בעד סעיפים 1–7, כהצעת הוועדה – 51 נגד – 38 נמנעים – אין סעיפים 1–7, כהצעת הוועדה, נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 51 בעד, 38 מתנגדים ואין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי כל הסעיפים – בעצם הצעת החוק אושרה בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק-יסוד: תקציב המדינה לשנים 2009 עד 2012 ולשנת 2013 (הוראות מיוחדות) (הוראת שעה) (תיקון מס' 3), קריאה שלישית – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 10 בעד החוק – 51 נגד – 38 נמנעים – אין חוק-יסוד: תקציב המדינה לשנים 2009 עד 2012 ולשנת 2013 (הוראות מיוחדות) (הוראת שעה) (תיקון מס' 3) נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 51 בעד, 38 מתנגדים ואין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת החוק אושרה כנדרש בשלוש קריאות.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצביע על הצעת חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום התוכנית הכלכלית לשנים 2009 ו-2010) (תיקון מס' 12), התשע"ג–2013.

יצחק הרצוג: אדוני היושב-ראש, את ההסתייגויות לסעיף 4 אנחנו מורידים.

יולי יואל אדלשטיין: מורידים הסתייגויות לסעיף 4.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני מדבר בשם כל הקבוצות?

יולי יואל אדלשטיין: כל ההסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

יצחק הרצוג: כל ההסתייגויות חוץ מסעיף 1.

יצחק הרצוג: רק סעיף 1.

יולי יואל אדלשטיין: אבל עדיין אנחנו מצביעים על ההסתייגויות לסעיף 1.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, חברי הכנסת, הצעת חוק ההתייעלות הכלכלית – לסעיף 1 יש הסתייגות של חברי הכנסת זהבה גלאון, אילן גילאון, ניצן הורוביץ, מיכל רוזין, עיסאווי פריג' ותמר זנדברג – קבוצת סיעת מרצ; יעקב ליצמן, משה גפני, מאיר פרוש, אורי מקלב, מנחם אליעזר מוזס, ישראל אייכלר ויעקב אשר – קבוצת סיעת יהדות התורה; שלי יחימוביץ, יצחק הרצוג, איתן כבל, מרב מיכאלי, בנימין בן-אליעזר, חיליק בר, עמר בר-לב, סתיו שפיר, אבישי ברוורמן, אראל מרגלית, איציק שמולי, מירי רוזנטל, מיכל בירן, נחמן שי ומשה מזרחי – קבוצת סיעת העבודה; אלי ישי, אריה דרעי, אריאל אטיאס, יצחק כהן, משולם נהרי, אמנון כהן, יעקב מרגי, דוד אזולאי, יצחק וקנין, נסים זאב ואברהם מיכאלי – קבוצת סיעת ש"ס.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מתבקשים להצביע על ההסתייגות.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 11 בעד ההסתייגות – 38 נגד – 51 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת יהדות התורה, קבוצת סיעת העבודה וקבוצת סיעת ש"ס לסעיף 1 לא נתקבלה.

קריאה: – – – שם החוק.

יולי יואל אדלשטיין: לא, זה אותו חוק.

יולי יואל אדלשטיין: זה אותו שם.

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: ברור, ברור.

יולי יואל אדלשטיין: 51 מתנגדים להסתייגות, 38 בעדה, ואין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, אנחנו מצביעים על הסעיפים.

יולי יואל אדלשטיין: מכויון שכל ההסתייגויות לסעיף 4 הוסרו, נוכל להצביע על סעיפים 1 עד 8, כולל, בקריאה השנייה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד? מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 12 בעד סעיפים 1–8, כהצעת הוועדה – 51 נגד – 38 נמנעים – אין סעיפים 1–8, כהצעת הוועדה, נתקבלו.

קריאה: שם החוק הוא לא אותו דבר.

יולי יואל אדלשטיין: שם החוק אותו דבר.

יולי יואל אדלשטיין: 51 בעד, 38 מתנגדים ואין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: החוק אושר – כל הסעיפים – בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע, כנוסח הוועדה, בקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 13 בעד החוק – 51 נגד – 37 נמנעים – אין חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום התוכנית הכלכלית לשנים 2009 ו-2010) (תיקון מס' 12), התשע"ג–2013, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 51 בעד, 37 מתנגדים ואין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: גם הצעת חוק זו אושרה כנדרש בשלוש קריאות.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, תם סדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: הישיבה הבאה תתקיים ביום שלישי, י"ב בסיוון תשע"ג, 21 במאי 2013, בשעה 16:00.

יולי יואל אדלשטיין: ישיבה זו נעולה.