ישיבת מליאה, כנסת 19, פרוטוקול מספר 28, 2013-05-13 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום ד' בסיוון תשע"ג, 13 בחודש מאי 2013 למניינם.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק הרשויות המקומיות (בחירות) (הוראת שעה), התשע"ג–2013, שהחזירה ועדת הפנים והגנת הסביבה.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק תכנון משק החלב (תיקון) (עדכון מחירי המטרה), התשע"ג–2013.

ירדנה מלר-הורוביץ: לדיון מוקדם:

ירדנה מלר-הורוביץ: החל בהצעת חוק פ/1204/19 וכלה בהצעת חוק פ/1239/19 – הצעת חוק חופשה שנתית (תיקון – קביעת מספר ימי אבל), התשע"ג–2013, מאת חבר הכנסת דוד אזולאי; הצעת חוק שקיפות וגילוי שומות מס, התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת שלי יחימוביץ, משה מזרחי, משה גפני, מאיר שטרית ודב חנין; הצעת חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה (תיקון – איסור הפליה בשל שירות צבאי), התשע"ג–2013, מאת חברת הכנסת חנין זועבי; הצעת חוק הרשויות המקומיות (דירות מקלט), התשע"ג–2013, מאת חבר הכנסת מאיר פרוש; הצעת חוק הרשות הלאומית לתרבות יהדות מרוקו, התשע"ג–2013, מאת חבר הכנסת דוד אזולאי; הצעת חוק האפוטרופוס הכללי (תיקון – מאגר מידע לעניין כספים ללא דורש המופקדים בתאגידים בנקאיים), התשע"ג–2013, מאת חברת הכנסת שלי יחימוביץ; הצעת חוק האפוטרופוס הכללי (תיקון – הקמת מאגר מידע לעניין כספים ללא דורש), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת ניצן הורוביץ, תמר זנדברג, אילן גילאון, עיסאווי פריג', מיכל רוזין וזהבה גלאון; הצעת חוק חינוך מיוחד (תיקון – הרחבה לגבי מוסדות שאינם מוכרים), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת יעקב אשר, משה גפני, אורי מקלב, יעקב ליצמן, דב חנין ויצחק הרצוג; הצעת חוק האיזון החברתי בעניין אסירים ביטחוניים, התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת דוד אזולאי, יעקב מרגי, נסים זאב, משולם נהרי, יצחק וקנין ויצחק כהן; הצעת חוק אבטחה במוסדות חינוך, התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת דוד אזולאי, יעקב מרגי, נסים זאב, משולם נהרי, יצחק וקנין ויצחק כהן; הצעת חוק לתיקון פקודת המשטרה (חקירת סוהרים בידי המחלקה לחקירות שוטרים), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת דוד אזולאי, יעקב מרגי, נסים זאב, יצחק וקנין ויצחק כהן; הצעת חוק לתיקון פקודת בתי-הסוהר (יועץ משפטי), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת דוד אזולאי, יעקב מרגי, נסים זאב, משולם נהרי, יצחק וקנין ויצחק כהן; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – קריאה טלפונית ממספר גלוי), התשע"ג–2013, מאת חבר הכנסת חיים כץ; הצעת חוק לעידוד מפעלים מספקי תעסוקה בפריפריה (תיקוני חקיקה), התשע"ג–2013, מאת חבר הכנסת דוד אזולאי; הצעת חוק היטל על דירת מגורים ריקה באזור היצע דירות מגורים נמוך,

ירדנה מלר-הורוביץ: התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת תמר זנדברג, ניצן הורוביץ, דב חנין, מיכל רוזין וזהבה גלאון; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – חישוב הכנסה מקצבאות לצורך קביעת זכאות ניצולי שואה לגמלת סיעוד), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת חיים כץ, אורלי לוי אבקסיס, אילן גילאון, מיקי רוזנטל, שולי מועלם-רפאלי, יוני שטבון, יעקב מרגי ומיכל בירן; הצעת חוק הרשויות המקומיות (פטור חיילים, נפגעי מלחמה ושוטרים מארנונה) (תיקון – סייג לדירות גדולות), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת יצחק הרצוג, דוד צור, נחמן שי, מאיר שטרית, יוני שטבון ואיתן כבל; הצעת חוק למניעת העישון במקומות ציבוריים והחשיפה לעישון (תיקון – איסור עישון ביציעי מגרשי ספורט), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת עדי קול, אלעזר שטרן, דוד צור, דב ליפמן, משה זלמן פייגלין, יואל רזבוזוב ואיילת שקד; הצעת חוק לתיקון פקודת הרופאים (פטור מבחינות לסטודנטים בוגרי מוסדות לימוד בחוץ-לארץ), התשע"ג–2013, מאת חבר הכנסת יעקב מרגי; הצעת חוק פיצוי נפגעי אסון טבע, התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת ג'מאל זחאלקה, חנין זועבי ובאסל גטאס; הצעת חוק הטבות לניצולי שואה (תיקון – עדכון הגדרת ניצול שואה וסל ההטבות), התשע"ג–2013, מאת חבר הכנסת אברהם מיכאלי; הצעת חוק-יסוד: משק המדינה (תיקון – הצגת יעדים ומסגרת תקציב), מאת חבר הכנסת איציק שמולי; הצעת חוק קביעת יום לציון הפליטות היהודית ממדינות ערב, התשע"ג–2013, מאת חבר הכנסת שמעון אוחיון; הצעת חוק יסודות התקציב (תיקון – יושב-ראש הוועדה המשותפת לתקציב הביטחון) (הוראת שעה), התשע"ג–2013, מאת חבר הכנסת צחי הנגבי; הצעת חוק העונשין (תיקון – הגנת אמת בגילוי בהפרת חובה), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת זהבה גלאון, מיקי רוזנטל, ניצן הורוביץ ונחמן שי; הצעת חוק לתיקון פקודת הרוקחים (הבטחת מלאי תרופתי), התשע"ג–2013, מאת חבר הכנסת מאיר פרוש; הצעת חוק שוויון הזדמנויות במקום מגורים, התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת זהבה גלאון, ניצן הורוביץ, אילן גילאון, מיכל רוזין, עיסאווי פריג' ותמר זנדברג; הצעת חוק להענקת זכויות לניצולי השואה, התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת חיים כץ, אורלי לוי אבקסיס,

ירדנה מלר-הורוביץ: אילן גילאון, מיקי רוזנטל, שולי מועלם-רפאלי, יוני שטבון, יעקב מרגי ומיכל בירן; הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון – גיל הבוחר), מאת חברי הכנסת דוד אזולאי, יעקב מרגי, נסים זאב, משולם נהרי, יצחק וקנין ויצחק כהן; הצעת חוק לתיקון פקודת המלט (הגבלת משקלו של שק מלט), התשע"ג–2013, מאת חבר הכנסת חיים כץ; הצעת חוק המכר (דירות) (תיקון – חובת התאמה בין עלון השיווק למפרט), התשע"ג–2013, מאת חבר הכנסת מאיר פרוש; הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון – שירות ניתוב שיחה לפי מיקום גיאוגרפי), התשע"ג–2013, מאת חברת הכנסת מירי רגב; הצעת חוק פיצויים לנפגעי תאונות דרכים (תיקון – הוספת נפגעים שאינם זכאים לפי החוק), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת מירי רגב ומשה זלמן פייגלין; הצעת חוק הבחירות לכנסת (תיקון – הצבעת אנשי צוות אוויר השוהים מחוץ לישראל עקב תפקידם), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת דוד רותם ורוברט אילטוב; הצעת חוק חינוך ממלכתי (תיקון – הפחתת האלימות בבתי-הספר), התשע"ג–2013, מאת חבר הכנסת מאיר פרוש; הצעת חוק יסודות התקציב (תיקון – תקצוב יחידות סמך של משרד ראש הממשלה), התשע"ג–2013, מאת חבר הכנסת מאיר שטרית.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: 1.

יולי יואל אדלשטיין: ממשלה שמטילה גזירות ופוגעת קשות במעמד הביניים ובשכבות המוחלשות;

יולי יואל אדלשטיין: 3.

יולי יואל אדלשטיין: הגזירות החמורות בתקציב – לרבות הקפאת הרחבת הגילאים הזכאים למימון טיפולי שיניים – הפוגעות קשות בציבור כולו ובמיוחד במעמד הביניים ובשכבות החלשות;

יולי יואל אדלשטיין: 5.

יולי יואל אדלשטיין: תקציב הגזירות של הממשלה הפוגע במעמד הביניים ובשכבות החלשות

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, אנחנו כרגיל מתחילים בהצעות האי-אמון.

יולי יואל אדלשטיין: הראשונה שבהן היא של מפלגת העבודה – ממשלה שמטילה גזירות ופוגעת קשות במעמד הביניים ובשכבות המוחלשות.

יולי יואל אדלשטיין: המועמדת להרכיב את הממשלה היא חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

יולי יואל אדלשטיין: ינמק את ההצעה חבר הכנסת איתן כבל.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: עד עשר דקות לרשותך.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אזרחי ישראל היקרים, לא תמיד נעים להכיר במציאות, אבל לפעמים אין ברירה.

איתן כבל: מישהו הונה אותנו.

איתן כבל: מישהו סיפר לנו אגדות שלא היו ולא נבראו.

איתן כבל: מישהו נתן לנו תחושה שישראל היא אי של יציבות כלכלית, שהכלכלה הישראלית פורחת, שהעולם מסתכל עלינו ומוחא כפיים.

איתן כבל: בוקר אחד התעוררנו וגילינו שהאי של יציבות הוטבע בים סוער של 40 מיליארד שקל גירעון.

איתן כבל: חברי חברי הכנסת, להונאה הזאת יש פנים ויש לה שם, ואסור לנו להסתיר את זה יותר – קוראים לו בנימין נתניהו, והוא זה שהוביל אותנו לתהום הכלכלית הזו, בהתנהלות שערורייתית וחסרת אחריות.

איתן כבל: במשך שנים, אני רוצה להזכיר, הוא עמד מולנו עם מצגות, גרפים, איש שמן, איש רזה; סיפר לנו שהוא גאון כלכלי.

איתן כבל: הגאון הזה מגלה עכשיו את תורתו הכלכלית, שתורתו הכלכלית קורסת על כולנו ולא משמיע מילה אחת – שום מילה של אחריות, של הפקת לקחים או של הודאה בכישלון.

איתן כבל: אבל האמת, אדוני היושב-ראש, עולה מקול זעקתם של אזרחי ישראל, ואי-אפשר להסתיר אותה יותר.

איתן כבל: אתה, אדוני ראש הממשלה, חתום לדיראון עולם על יום הכיפורים של הכלכלה הישראלית.

איתן כבל: למרות כל אלה אני רוצה להיות אתך הוגן, אדוני, ולהגיד בכנות שלא באמת התאכזבתי ממך משום שלא באמת ציפיתי.

איתן כבל: תמיד האמנת בקפיטליזם חזירי, תמיד ראית את הכלכלה דרך גרפים ולא דרך האנשים.

איתן כבל: תמיד הטפת להפרטה חסרת גבולות ולהון שאמור לחלחל מלמעלה למטה.

איתן כבל: אף פעם לא נגעת בתקציבים שזורמים להתנחלויות, ותמיד ראית במעמד הביניים ובשכבות המוחלשות פרה חולבת עבורך.

איתן כבל: יישמת את האידיאולוגיה שלך – אחת לאחת, בלי להתנצל, בלי למצמץ.

איתן כבל: אבל האמת היא שמיאיר לפיד ציפיתי להרבה יותר.

איתן כבל: האיש שהבטיח שלא ישב בממשלה שתעלה את המסים למעמד הביניים; האיש ששאל: איפה הכסף?

איתן כבל: האיש שהמציא את ריקי כהן – האיש הזה עכשיו מתנפל על מעמד הביניים והשכבות המוחלשות כאחוז אמוק בתקציב ברוטלי ואכזרי שכמותו טרם נראה.

איתן כבל: הפער בין הרטוריקה המלטפת של לפיד לתקציב חסר החמלה שלו גם הוא הונאה אחת גדולה של הציבור, הונאה ערכית ומוסרית שאין עליה מחילה.

איתן כבל: אתה, מר לפיד, שנבחרת על גב המילים היפות, דורס כעת ברגל גסה את ערך המילה.

איתן כבל: אם זו פוליטיקה חדשה, אז אני גאה, אדוני היושב-ראש, להיות חלק מהפוליטיקה הישנה.

איתן כבל: עם נתניהו יש לנו ויכוח כלכלי; אתך, מר לפיד, יש לנו ויכוח ערכי.

איתן כבל: הערכים שהבטחת לציבור הישראלי אל מול התנהלותך הם פגיעה אנושה באמון הציבור, בהנהגה הפוליטית שלו, וזה לא פחות מסוכן מכל גזירה שהיא.

איתן כבל: ואתה יודע, אדוני היושב-ראש, כמה התמודדנו על מקומה של הכנסת, על חברי הכנסת, על מילתם, על הערכים שהם מביאים.

איתן כבל: מה חשבת לך, אדוני שר האוצר, כשהבטחת למעמד הביניים שבו לא תפגע?

איתן כבל: הרי ידעת שהמצב קשה, ידעת שהגירעון עצום.

איתן כבל: ידעת והעדפת להוליך את הציבור שולל, ולמרוח אותנו, את הציבור, במילים מלטפות ובמטפורות קלות לעיכול.

איתן כבל: מסתבר שהחלפנו מאחז עיניים אחד במאחז עיניים אחר מדגם חדש.

איתן כבל: אביר הפוליטיקה החדשה, שנכנס למשרד האוצר על גלי אהדה חסרת תקדים, מתגלה כלא יותר מכבל מאריך של נתניהו.

איתן כבל: בימים האחרונים אני נשאל רבות, מה אנחנו היינו עושים, מפלגת העבודה, האם היינו עושים אחרת.

איתן כבל: ואני אומר, כן, היינו פועלים שונה מהצמד ביבי-יאיר ואחיהם בנט.

איתן כבל: התשובה היא חד-משמעית – כן, אנחנו היינו מנהיגים כלכלה שמשרתת כן את האדם, את זה שעובד, וגם את זה שאינו מסוגל לעבוד אבל מגיע לו להתקיים ולחיות בכבוד.

איתן כבל: אנחנו היינו רואים את מעמד הביניים והשכבות החלשות כמחוללי צמיחה, והיינו שמים את צמצום הפערים החברתיים במרכז, אדוני היושב-ראש.

איתן כבל: ראשית – המע"מ; היינו מבטלים את המע"מ האחיד.

איתן כבל: את זה, אדוני היושב-ראש, כמי שנמצא בכנסת – אני לא מצליח להבין את התפיסה שבה האוצר מתעקש שכולם ישלמו את אותו מע"מ.

איתן כבל: אני חושב, אדוני היושב-ראש, שמה שאנחנו צריכים לעשות, זה לשלם מס נמוך על מוצרי בסיס ומס גבוה על מוצרי יוקרה ומותרות.

איתן כבל: העלאת המע"מ ל-18% היא מכת מוות לשכבות המוחלשות.

איתן כבל: לא ייתכן, לא הגיוני, לא אנושי לדרוש ממשפחה ממוצעת או קשת-יום לשלם את אותו מע"מ על לחם, קוטג' או מחברת לילד, כמו זה שמשלמים עשירי ארץ על מכוניות פאר ויאכטות.

איתן כבל: יש פה עיוות שזועק לשמים.

איתן כבל: מע"מ דיפרנציאלי, שיקל ולו במעט על המשפחות שעובדות קשה וחוסכות שקל לשקל, הוא המהות של הצדק החברתי.

איתן כבל: אני לא מבין למה האוצר מתנגד לצעד כל כך מתבקש וצודק בכזו תקיפות.

איתן כבל: אולי זה לא מסתדר, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, עם המחשבים, עם טבלאות ה"אקסל", אבל מדינת ישראל לא יכולה להרשות לעצמה להתייחס בכזו קלות ראש למס שפוצע את החברה הישראלית ומגדיל את הפערים בתוכה.

איתן כבל: היינו מעלים את שכר המינימום ומגדילים את היכולת של משפחות רבות לצרוך יותר.

איתן כבל: היינו מעניקים הטבות לעסקים קטנים, מתוך הבנה שזו השקעה שמייצרת מקומות עבודה, ומצמצמים את ההטבות המופרכות לתאגידי הענק שמשלמים מס אפסי.

איתן כבל: נוסף על המע"מ הדיפרנציאלי היינו מעלים את מס החברות ביותר מ-1%, מנהיגים מס ירושה על ירושות מעל 15 מיליון שקלים ומגדילים את מס רווחי ההון ואת מס ההכנסה על המשתכרים מעל מיליון שקלים בשנה.

איתן כבל: היינו מגבירים את הלחץ והגבייה על ההון השחור, במיוחד בקרב אלה שמנצלים את מקלטי המס.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, היום הממשלה דנה בתקציב הביטחון.

איתן כבל: כן, הקיצוץ בתקציב הביטחון הוא נכון בהחלט.

אריה מכלוף דרעי: מי זה "היינו"?

אריה מכלוף דרעי: מי זה "היינו"?

אריה מכלוף דרעי: לא שמעתי.

איתן כבל: אמרתי, סליחה, כשדיבר אתך חבר הכנסת הרצוג.

איתן כבל: אמרתי שאילו אני, אנחנו הייתה ניתנת לנו האפשרות.

איתן כבל: אני מתנצל.

אריה מכלוף דרעי: למה לא נכנסתם לממשלה?

אריה מכלוף דרעי: למה?

איתן כבל: אדוני חבר הכנסת אריה דרעי, אני מתנצל שאכזבנו אותך.

אריה מכלוף דרעי: אותך, אותך אכזבנו.

אריה מכלוף דרעי: תראה מה יכולנו לעשות.

איתן כבל: יש לי עוד דקה וחצי.

איתן כבל: אני אומר, יכול להיות שהיינו – – –

אריה מכלוף דרעי: על חשבוני.

אריה מכלוף דרעי: יש לי גם עשר דקות.

אריה מכלוף דרעי: קח.

איתן כבל: מה שאני מנסה לומר לך, באמת – – –

ראובן ריבלין: עמיר פרץ נכנס לממשלה – – –

איתן כבל: נכון, עמיר הוא – – –

ראובן ריבלין: – – –

איתן כבל: תודה, חבר הכנסת ראובן ריבלין.

ראובן ריבלין: אני רק רציתי להעיר לך הערה אחת שתענה גם לי.

ראובן ריבלין: נדמה לי שכל ההתנחלויות – – –

איתן כבל: לא, אפילו אני התכוונתי בדיון הזה.

איתן כבל: זה לא דיון מדיני – – –

ראובן ריבלין: אני רוצה לתקן טעות היסטורית.

ראובן ריבלין: רוב ההתנחלויות שעליהן דיברת, יותר מ-90%, כולן הוקמו, ברוך השם, על-ידי ראשי תנועתך.

איתן כבל: אני, אדוני, חברי – –

ראובן ריבלין: מעלה-אדומים – – –

איתן כבל: – – באמת, חברי חבר הכנסת ראובן ריבלין, את חטאיה של מפלגת – אתה יודע, אני יכול למלא, לשיטתי, אבל באמת, זה לא דיון מדיני ואני לא רץ עוד בזה.

ראובן ריבלין: לא, כלכלי.

איתן כבל: אמרתי שבוודאי ובוודאי בנושא הכלכלי, במה שנוגע ליאיר לפיד, לפחות את אותן התנחלויות מבודדות, שגם לשיטתם של רבים – אנחנו חלוקים בינינו.

ראובן ריבלין: זה גרושים.

ראובן ריבלין: גרושים.

איתן כבל: הכול גרושים.

איתן כבל: גרוש לגרוש – אתה יודע.

ראובן ריבלין: מסכים אתך.

ראובן ריבלין: מסכים אתך.

איתן כבל: אני אגיד לך, חבר הכנסת, אם יורשה לי רק.

איתן כבל: אתה יודע, אני תמיד אומר, כשאתה מסתכל על התלוש של הישראכרט, כל אחד בחברה שלו, אומר: איך הגעתי לזה?

ראובן ריבלין: אתה צודק.

ראובן ריבלין: אתה צודק.

ראובן ריבלין: אתה צודק, אבל, ברוך השם, כל ההתנחלויות הוקמו על-ידי – – –

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לסיים, ברשותך.

יולי יואל אדלשטיין: כן, רצוי.

איתן כבל: כן, אתה יודע.

איתן כבל: הקיצוץ בתקציב הביטחון הוא נכון והכרחי, ואני מברך אותך, אדוני שר האוצר, על כך.

איתן כבל: ביטחון ישראל זה הדבר החשוב ביותר, אבל בתקופה כזאת גם מערכת הביטחון צריכה לתת כתף ולהצטמצם.

מיקי לוי: תודה רבה.

איתן כבל: אני מודה לך.

איתן כבל: אני מודה לך מאוד מאוד, אדוני.

איתן כבל: אני רוצה לסיים ולומר, היינו עושים את כל אלה כי אנחנו, אדוני היושב-ראש, מאמינים בכלכלה של חמלה ולא בכלכלה של טבלאות "אקסל".

איתן כבל: אנחנו מאמינים בכלכלה שמשרתת את האדם ולא באדם שהופך להיות עבד לכלכלה.

איתן כבל: אנחנו מאמינים שבמדינת ישראל, לצד היכולת של היחיד להתפתח ולהצליח, עדיין מפעמים ערכים של סולידריות וערבות הדדית ושבלעדיהם אנחנו פשוט לא נשרוד כאן.

איתן כבל: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת איתן כבל, אשר הציג את הצעת האי-אמון של סיעת העבודה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת אריה דרעי: הגזירות החמורות בתקציב המדינה הפוגעות בשכבות החלשות, במעמד הביניים ובציבור העובדים.

יולי יואל אדלשטיין: ההצעה היא מטעם סיעת ש"ס.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא לא אחר מאשר חבר הכנסת אריה דרעי.

יולי יואל אדלשטיין: אני בטוח שאתה תשכנע את המליאה ונצא למלאכת מרכבת.

אריה מכלוף דרעי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי הכנסת, ערב חג השבועות, הבא עלינו לטובה מחר בערב, יושבת כעת ממשלה יהודית בארץ הקודש, בירושלים עיר הקודש, ועומדת להחליט החלטות, שבלי התלהמות, רבותי, אני אומר את זה במלוא האחריות, החלטות – אני לא רוצה לומר איומות – אבל כן, איומות.

אריה מכלוף דרעי: במחי כף יד אחת הממשלה הזו הולכת להוסיף עוד כ-50,000 ילדים למעגל העוני.

אריה מכלוף דרעי: היא הולכת לדרדר לעומק רב יותר בתוך העוני עוד כ-800,000 ילדים.

אריה מכלוף דרעי: אני שואל, האם מישהו מחברי הממשלה שיושב כעת שם – אצלו להעלות את המע"מ ב-1% זה עוד איזשהו סעיף אחד במחליטים של הספר הגדול שיש שם – מבין שיש משפחות, ואני מדבר עכשיו בכוונה על משפחות ששני בני-הזוג עובדים מצאת החמה ועד צאת הנשמה.

אריה מכלוף דרעי: אותה ריקי כהן, אבל לא מהרצלייה אלא ריקי כהן מקריית-שמונה ומשדרות, שהיא ובעלה עובדים, ושניהם מרוויחים שכר מינימום וביחד לא מגיעים ל-10,000 שקל ברוטו.

אריה מכלוף דרעי: מגיעים ל-9,000 שקל ברוטו.

אריה מכלוף דרעי: ויש להם "לצערם" ארבעה ילדים.

אריה מכלוף דרעי: עם קצבאות הילדים יש להם 10,000 שקל ברוטו, ועם זה הם צריכים להתמודד עכשיו ולעשות את חג השבועות ולשקול חמש פעמים אם לקנות לילד זוג נעליים חדשות או חולצה חדשה או איזה מוצרי גבינה אפשר לקנות, איזה גבינה שמנה, של 3% או 5%, ולהתלבט התלבטות אמיתית איך לתת לילדים שלהם את החג כמו שכל אחד אחר נותן.

אריה מכלוף דרעי: מישהו מבין את הלבטים הללו?

אריה מכלוף דרעי: אני שומע יום-יום את קו ההגנה שיוצא מלשכת שר האוצר.

אריה מכלוף דרעי: הרי אם היה מבחינה משפטית מושג של תביעה ייצוגית נגד מפלגות, זה היה המקרה הקלאסי להגיש תביעה ייצוגית, והיא הייתה זוכה בביטחון מוחלט, נגד מפלגת יש עתיד ונגד מפלגת הליכוד.

אריה מכלוף דרעי: הבטחתם בכל מסע הבחירות; אחד הבטיח שהוא לא יפגע בשום אופן במעמד הביניים, שלא יטיל מסים, והשני הבטיח שלא יהיו מסים בכלל.

אריה מכלוף דרעי: הלכתם במערכת בחירות ברורה.

אריה מכלוף דרעי: המצב הכלכלי של מדינת ישראל מעולם לא היה טוב יותר, לפי דברי ראש הממשלה.

אריה מכלוף דרעי: אין צורך בגזירות, אין צורך במסים; אני מבטיח שלא יהיו מסים.

אריה מכלוף דרעי: והשר לפיד, שגם התעמתתי אתו ארוכות במערכת הבחירות, התווכח כשאמרתי לו שאתם הולכים להטיל את כל הגזירות על קצבאות הילדים, על מס ערך מוסף, וזה.

אריה מכלוף דרעי: בשום אופן, אני לא אשב בממשלה כזו.

אריה מכלוף דרעי: והנה, שניהם, לא עבר הרבה זמן, והם יושבים בממשלה כזו.

אריה מכלוף דרעי: טוב, אנחנו התרגלנו כבר שפוליטיקאים לא תובעים אותם על המילים שלהם.

אריה מכלוף דרעי: אבל אני שומע קו הגנה חדש, אולי מוצדק, של שר האוצר: מה אני יכול לעשות?

אריה מכלוף דרעי: קיבלתי בור של 40 מיליארד שקל, אני חייב להתמודד.

אריה מכלוף דרעי: אני לא אכנס כאן לוויכוח מקרו-כלכלי אם כן טוב גירעון, לא טוב גירעון, להגדיל גירעון, לא להגדיל גירעון.

אריה מכלוף דרעי: לא אכנס לזה.

אריה מכלוף דרעי: אני אומר, גם אם אנחנו צריכים להתמודד ולמצוא קיצוצים ולמצוא הכנסות חדשות, צר לי לומר, אדוני היושב-ראש, שהממשלה היום – זה כבר לא רק שר האוצר לבד.

אריה מכלוף דרעי: אומנם שר האוצר הניח את ההצעות, אבל הממשלה, ברגע שהיא תאשר את זה, היא כולה שותפה לדבר הזה.

אריה מכלוף דרעי: זו לא תוכנית תקציבית.

אריה מכלוף דרעי: זה לא תקציב.

אריה מכלוף דרעי: זה שורה של החלטות פחדניות שפוחדות להתמודד עם האמת, לקבל החלטות קשות.

אריה מכלוף דרעי: הגעתם למסקנה שחייבים לנגוע בקצבאות הילדים?

אריה מכלוף דרעי: אוקיי, בסדר גמור.

אריה מכלוף דרעי: יש 7 מיליארד שקל קצבאות הילדים.

אריה מכלוף דרעי: אתם הולכים להוריד 2–2.5 מיליארד שקל מקצבאות הילדים.

אריה מכלוף דרעי: האם במקום זה מישהו – למה לא מוכנים לשקול?

אריה מכלוף דרעי: אני, אריה דרעי, שמרוויח משכורת מכובדת מכנסת ישראל ויש לי שלושה ילדים מתחת לגיל 18, אני מקבל קצבת ילדים.

אריה מכלוף דרעי: למה אני, ריבונו של עולם, תסבירו לי למה אני לא משלם?

אריה מכלוף דרעי: למה אני ואתה ואחרים לא משלמים על זה 50% מס?

אריה מכלוף דרעי: למה לאותה ריקי כהן מקריית-שמונה שהזכרתי, עם 9,000 השקל שלה, צריך לקזז בקצבת הילדים?

אריה מכלוף דרעי: שאני והיא נקבל אותו דבר?

אריה מכלוף דרעי: היא צריכה לקבל קצבת ילדים מלאה, ואני צריך לשלם מיסוי על קצבת הילדים שלי.

אריה מכלוף דרעי: הקצבה הפכה לחלק מההכנסה.

אריה מכלוף דרעי: אולי בשביל הרבה משפחות בעשירונים העליונים קצבת הילדים זה דמי כיס, הם לא יודעים אפילו כמה הם מקבלים, אבל בשביל רוב עם ישראל קצבת הילדים היא חלק מהמשכורת החודשית.

אריה מכלוף דרעי: אז איזה היגיון – במקום להתמודד עם דבר כל כך פשוט, למסות את קצבאות הילדים.

אריה מכלוף דרעי: אותו דבר, יש כ-20 מיליארד שקל שאנחנו מעבירים כל שנה מהביטוח הלאומי לקצבאות זיקנה.

אריה מכלוף דרעי: דבר מבורך.

אריה מכלוף דרעי: ברוך השם, זו המצווה שלנו לעזור לגיל המבוגר, לתת להם תמיכה.

אריה מכלוף דרעי: הם חסכו כל החיים שלהם בשביל זה.

אריה מכלוף דרעי: אני שואל, מה היגיון שאדם שנמצא בעשירון העליון, ויותר מכך, יקבל את אותה קצבה כמו אותו אדם שאין לו שום דבר אחר חוץ מ-2,500 או 3,000 שקל קצבת הזיקנה שלו?

אריה מכלוף דרעי: למה לא ממסים את זה?

אריה מכלוף דרעי: למה זה לא הופך חלק מההכנסות הכוללות?

אריה מכלוף דרעי: למה אין מבחני הכנסה?

אריה מכלוף דרעי: אלף-בית – כשאין לך כסף תחלק את הכסף בצורה אחרת.

אריה מכלוף דרעי: היינו חוסכים המון כסף.

אריה מכלוף דרעי: מה שאמרתי, זה לבד מביא 5-4 מיליארד שקל, בלי שפגעת בחלשים, וקיבלת את הכסף מהקצבאות.

אריה מכלוף דרעי: אבל אף אחד לא מוכן להתמודד.

אריה מכלוף דרעי: זו רפורמה.

אריה מכלוף דרעי: צריך להתמודד עם מס הכנסה, עם מבחני הכנסה, עם ביטוח לאומי, צריך להזיע, צריך לעבוד קשה, צריך לקבל.

אריה מכלוף דרעי: הכי קל, הכי פחדני – קשה מאוד להתמודד מול יושב-ראש ההסתדרות, הוועדים הגדולים, קרנות ההשתלמות.

אריה מכלוף דרעי: מי רוצה שביתה?

אריה מכלוף דרעי: – עם הסתדרות המורים, עם הסתדרות האחיות, עם הרשויות המקומיות, עם הסטודנטים – כל טיפת מאבק – ראינו כותרות גדולות – אבל ברגע שהתחיל המאבק, מייד התקפלות טוטלית, מוחלטת.

אריה מכלוף דרעי: התקפלו טוטלית.

אריה מכלוף דרעי: אפילו לא השגנו איזשהו הישג, איזושהי תוכנית כלכלית למשק.

אריה מכלוף דרעי: אף אחד לא שילם את המחיר.

אריה מכלוף דרעי: על הכול האוצר ויתר.

אריה מכלוף דרעי: כשזה מגיע לשכבות החלשות, כשזה מגיע לאותה ריקי כהן ועוד מאות אלפים כמוה, שהם רוב תושבי מדינת ישראל, להם אין ועדים – – –

קריאה: עקרות-הבית.

אריה מכלוף דרעי: עקרות-הבית.

אריה מכלוף דרעי: – – – להם אין ועדים, להם אין שום דבר.

אריה מכלוף דרעי: שם הכי קל לקצץ.

אריה מכלוף דרעי: תראו, מע"מ – הרי רגילים לומר שהעשירונים התחתונים, חמישה-שישה עשירונים, לא משלמים מס הכנסה.

אריה מכלוף דרעי: כל מס ההכנסה, הנטל נופל – על מי?

אריה מכלוף דרעי: על העשירון השישי ומעלה.

אריה מכלוף דרעי: נו, הם נושאים את כל מס ההכנסה על כתפיהם.

אריה מכלוף דרעי: רבותי, אני רוצה שנדע, קצת, את האמת לאמיתה: אותו מס קטן שקוראים לו מע"מ – היום הקטן גדול יהיה, כבר הגיע ל-18%.

אריה מכלוף דרעי: תיקחו את אותה ריקי כהן שהזכרתי קודם לכן, מקריית-שמונה, היא ובעלה וארבעה ילדים, שיש להם יחד 10,000-9,000 שקל ברוטו ביד, זו ההוצאה וההכנסה החודשית שלהם, אתם יודעים כמה הם משלמים בחודש – כמה בחודש הם משלמים – מס ערך מוסף לישראל מתוך כל ההכנסות שלהם?

אריה מכלוף דרעי: יותר מ-40%, רבותי.

אריה מכלוף דרעי: המע"מ הזה, שכביכול הפך להיות איזה משהו, הפך להיות יותר גרוע ממס הכנסה.

אריה מכלוף דרעי: יותר מ-40% מההוצאות שלהם זה מע"מ למדינת ישראל.

אריה מכלוף דרעי: יוצא שהשכבות החלשות, המשפחות ברוכות הילדים – – –

מיקי לוי: מאיפה 40?

אריה מכלוף דרעי: מה?

מיקי לוי: מאיפה 40?

אריה מכלוף דרעי: אה, סליחה, מיקי, היות שהזמן קצר קשה לי להסביר את זה הרבה זמן, אבל אני אשמח – – –

מיקי לוי: אבל איך – – –

אריה מכלוף דרעי: אני אשמח להסביר לך: מוצרי – – –

מיקי לוי: – – – אבל אם דיברת על המע"מ, מאותם 18% איך הגעת ל-40%?

עיסאווי פריג': 18% מההכנסה שלהם – – –

אריה מכלוף דרעי: אדוני נותן לי על חשבון הכנסת 30 שניות להסביר לו?

אריה מכלוף דרעי: סגן שר האוצר, מצווה להסביר לו.

יולי יואל אדלשטיין: 25 שניות אני נותן.

אריה מכלוף דרעי: אני אסביר לך על חשבון הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אני סומך על כישוריך.

מיקי לוי: תסביר לי איך מ-18% – – –

אריה מכלוף דרעי: אני אסביר לך.

אריה מכלוף דרעי: שאלת שלוש פעמים.

מיקי לוי: אלא אם כן אתה לוקח את כלל המסים.

יולי יואל אדלשטיין: לא, סגן השר, ביקשת ממנו הסבר לדבריו, אני גם אשמח לשמוע.

אריה מכלוף דרעי: אני אסביר לך: רוב אזרחי מדינת ישראל, בחמשת העשירונים התחתונים, כמעט כל ההוצאה שלהם היא על מוצרי יסוד, על מוצרי צריכה – –

מיקי לוי: – – –

אריה מכלוף דרעי: תקשיב לי שנייה, תקשיב לי שנייה אחת.

אריה מכלוף דרעי: – – חלב, מוצרי אוכל, טיטולים, משכנתה, ריביות, כל הדברים הללו מרכיבים בסוף, כשהם מבזבזים את 10,000 השקלים בסוף – כשאתה מפריד כמה מזה הלך לאן שהלך וכמה מזה נכנס לקופת המדינה, כ-40% מההוצאה שלהם היא למדינת ישראל עבור – – –

מיקי לוי: מההוצאה בכלל, לא – – –

אריה מכלוף דרעי: כן, מההוצאה שלהם – – –

מיקי לוי: – – –

אריה מכלוף דרעי: אבל תקשיב לי, סליחה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

אריה מכלוף דרעי: טוב, אתה יודע מה?

אריה מכלוף דרעי: מחילה, מיקי, אתה יודע שאני מעריך אותך, אבל אולי באמת אתם לא מבינים את הנתונים.

אריה מכלוף דרעי: אולי בגלל זה קיבלתם כאלה החלטות, לא הבנתם מה שהפקידים שמים לכם.

ישראל חסון: אריה – – –

אריה מכלוף דרעי: סליחה, דקה אחת.

אריה מכלוף דרעי: משפחה מהעשירונים העליונים, הוצאת המע"מ שלהם בסך כל ההוצאה שלהם לא מגיעה ל-8%-7%, כיוון שהם לא משתמשים בכל המוצרים הללו.

אריה מכלוף דרעי: אצלם רוב הכסף הולך לחיסכון, הרוב הולך לדברים אחרים בכלל.

אריה מכלוף דרעי: אבל רוב אזרחי מדינת ישראל הם הצרכנים הגדולים, הם הספקים הגדולים של המע"מ שלכם.

אריה מכלוף דרעי: אז כשאתם מדברים על שוויון בנטל, תדעו לכם שבמדינת ישראל המע"מ היום הוא המרכיב הגדול ביותר, המרכזי, בהכנסות המדינה, חלקו הגדול נובע מהמשפחות החלשות, מהמשפחות ברוכות הילדים, מאותם אלה שמקמצים מפיהם כדי לקנות טיטולים, כדי לקנות לחם, חלב ושמן וכל הדברים הפשוטים הללו.

אריה מכלוף דרעי: הם מממנים.

אריה מכלוף דרעי: ואתם, כשאתם מעלים את המע"מ ב-1%, אתם נותנים עליהם עוד משקולת – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

אריה מכלוף דרעי: – – עוד מכה.

אריה מכלוף דרעי: אפשר היה גם אותו הדבר, אדוני היושב-ראש, בפשטות לפתור את זה – מע"מ דיפרנציאלי.

אריה מכלוף דרעי: הרי כולם צועקים את זה, אבל, ריבון העולמים, שמישהו יסביר למה לא עושים את זה.

אריה מכלוף דרעי: למה ברוב מדינות – בחלק, לא ברוב – בחלק ממדינות העולם יש את זה?

אריה מכלוף דרעי: למה אנחנו, כשאנחנו נמצאים במצוקה, למה אי-אפשר להעלות את המע"מ על מוצרי יוקרה ל-20% אבל את המע"מ על מוצרי יסוד או לבטל לגמרי או לעשות אותו אחוזים מעטים?

אריה מכלוף דרעי: זה קצת צדק, זה קצת יושר.

אריה מכלוף דרעי: איזה היגיון זה להגדיל את מס ההכנסה ב-1.5%, עוד 1.5 – על מי עוד?

אריה מכלוף דרעי: על מי שמרוויח – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

אריה מכלוף דרעי: – – 9,000-8,000 שקל?

אריה מכלוף דרעי: ובמקום זה להמשיך עם חוק עידוד השקעות הון, להמשיך לתת לחברות הגדולות, להמשיך ליהנות במיליארדים, להמשיך עם כל הרווחים הכלואים, להמשיך בכפפות של משי, חלילה, שמא יברחו לנו כולם.

אריה מכלוף דרעי: איפה הצדק?

אריה מכלוף דרעי: איפה החמלה?

אריה מכלוף דרעי: איפה היושר?

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

אריה מכלוף דרעי: אני מקווה שהממשלה הזאת גזירותיה יבוטלו מהר, וגם שהממשלה הזאת מהר תעבור מן הארץ.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אריה דרעי, אשר הציג הצעת אי-אמון של סיעת ש"ס.

יולי יואל אדלשטיין: ההצעה הבאה היא של סיעת יהדות התורה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין בינתיים את חבר הכנסת ישראל אייכלר.

יולי יואל אדלשטיין: כותרת ההצעה היא: הגזירות החמורות בתקציב – לרבות הקפאת הרחבת הגילאים הזכאים למימון טיפולי שיניים – הפוגעות קשות בציבור כולו ובמיוחד במעמד הביניים ובשכבות החלשות.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת משה גפני, אבל הוא אפילו לא יודע, כי הוא מדבר בטלפון.

יולי יואל אדלשטיין: אתה לא יודע שבעוד כמה דקות תהפוך לראש הממשלה.

משה גפני: אני מתחייב שאם אני אהיה ראש ממשלה אני אבטל את הגזירות של לפיד.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: עד עשר דקות לרשות אדוני.

מיקי לוי: חבל שאין סיכוי, אז אתה יכול – – –

דוד רותם: וגם מתחייב לא לדבר בטלפון – – –

ראובן ריבלין: מיקי, הוא ייקח אותך כסגן שר.

משה גפני: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברי סיעת יהדות התורה, נא להקשיב לחבר שלכם.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי הכנסת, ברכות לחברנו הרב משה גפני, שיתמנה, בעזרת השם, לראש הממשלה במדינת היהודים – –

ראובן ריבלין: – – –

ישראל אייכלר: – – ואני בטוח, אדוני היושב-ראש – –

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: לא – – – עם דבר כזה – – –

ישראל אייכלר: – – שכמו שהוא היה יושב-ראש ועדת הכספים והוא דאג לכל אזרחי הארץ, ובפרט למעמד הביניים ולשכבות החלשות, כן הוא ייטיב לעשות כראש הממשלה, ולא יגיד: מה שרואים מפה לא רואים משם.

קריאה: כשליצמן היה מועמד לא בירכתם אותו, מה קרה?

ראובן ריבלין: – – –

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש – –

יולי יואל אדלשטיין: כן, אדוני.

ישראל אייכלר: – – אני רוצה לפתוח בפסוק מדברי הנביא עמוס, שאומר: "שמעו הדבר הזה פרֹת הבשן אשר בהר שמרון העֹשקות דלים הרֹצצות אביונים האֹמרֹת לאדֹניהם הביאה ונשתה".

ישראל אייכלר: אני מאוד שמח שעם ישראל, ברובו הגדול, כבר התפכח מערפל הקרב הסמיך שהתנהל פה מלפני הבחירות עד היום, כאילו בעיית המדינה זה החרדים, והחרדים, והחרדים.

ישראל אייכלר: וברוך השם, ירד המסך, אנשים רואים שאחרי שכבר לקחו את העצמות היבשות מהציבור החרדי עדיין נשאר בור של 40 מיליארד שקלים.

ישראל אייכלר: ומרגע זה ואילך אני רוצה לדבר כאזרח – לא ריקי כהן מחדרה, אלא דווקא יעקב לוי מדימונה או מגדרה.

ישראל אייכלר: הרי המדינה מחדרה עד גדרה – מגדרה.

ישראל אייכלר: אני רוצה לשאול, למה אתם עושים לו את הדבר הזה?

ישראל אייכלר: למה אתם לוקחים את העשירונים העליונים, שזכותם להיות העשירונים העליונים, שמתחפשים למעמד הביניים, ומרוששים את מעמד הביניים האמיתי ועושים עוול נורא לאנשים העניים, המסכנים והקשישים?

ישראל אייכלר: למה?

ישראל אייכלר: כי יש בור של 40 מיליארד שקל.

ישראל אייכלר: רבותי, אני נכנסתי לפה, לכנסת, ב-2003.

ישראל אייכלר: בתחלופה המהירה יש חברי כנסת מעטים שהיו אז.

ישראל אייכלר: אני זוכר את הנאומים של שר האוצר דאז, נתניהו, שדיבר על תקופה קצרה שיהיה קשה ושבעוד כמה שנים אנחנו נצא והקטר יוציא את כל הקרונות מן הרציף.

ישראל אייכלר: כשעמד פה חבר הכנסת שאול מופז, יושב-ראש קדימה, לפני כמה חודשים – ראיתי עכשיו סרטון בערוץ הכנסת – ואמר שיש בור של 40 מיליארד שקל, צחקו נתניהו ושטייניץ כאילו הוא ירד מאיזה ירח.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת מופז, מאיפה ידעת שיש 40 מיליארד שקל גירעון?

ישראל אייכלר: ואף אחד לא ידע.

ישראל אייכלר: סיפרו שבשני מקומות בעולם יש פרוספריטי, צמיחה גדולה: אצל מובארק ואצל נתניהו, במצרים ובישראל.

ישראל אייכלר: כל העולם כולו מ-2008 נמצא במשבר, כל אירופה מתמוטטת, ורק ישראל ומצרים בצמיחה.

ישראל אייכלר: מה קרה?

ישראל אייכלר: פשוט מאוד.

ישראל אייכלר: הצמיחה הייתה לבנקים, לאותן אליטות של האלפיון העליון, ואפילו לא העשירון העליון, ורוששו ורוששו את העשירונים התחתונים עד העשירון השישי והשביעי.

ישראל אייכלר: אנשים מרוויחים אל צרור נקוב, הגפן תיתן פרייה והיין ביוקר – יוקר המחיה, יוקר הדיור.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, אני רואה פה גזירות שהופכות כל אזרח לגנב ורמאי.

ישראל אייכלר: אני לא יודע כמה הכנסות זה יביא למדינה.

ישראל אייכלר: למשל: ניסיון למנוע אפשרות ערעור על קביעת שומת מס.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אייכלר, פעם, ביוני 2012, הצטמצם היצוא של ישראל ליותר מ-33 – – –

ישראל אייכלר: ביוני 2012 – – – ולא ידע ראש הממשלה – – –

ראובן ריבלין: וכולם ידעו.

ישראל אייכלר: אז למה לא באו ואמרו?

ראובן ריבלין: מעל במת הכנסת אמרו.

ישראל אייכלר: על במת הכנסת אמרו, אבל הממשלה צחקה.

ראובן ריבלין: היו אנשים על הבמה שאמרו שהלוואי ש-19 מיליארד.

ישראל אייכלר: אבל, תגידו לי, רבותי, למה צריך להקשות עוד יותר על האזרח.

ישראל אייכלר: הבאתי דוגמה: היום אפשר לערער על קביעת פקיד שומה של מס הכנסה, וכל עוד לא התקבלה החלטה אין צורך בתשלום.

ישראל אייכלר: במקרים רבים, בסוף ההליך מתברר שלחייב אין כסף לשלם.

ישראל אייכלר: מה מציעים עכשיו בגזירות החדשות – וזה לא יביא הרבה כסף, רק הרבה צרות לאזרחים?

ישראל אייכלר: להסמיך את שר המשפטים לקבוע ערובות בהליך ערעור שיבטיח את תשלום המס.

ישראל אייכלר: מה זה אומר?

ישראל אייכלר: אדם שמגיש ערעור למס הכנסה, שיואיל בטובו להביא ערבות בנקאית.

ישראל אייכלר: ערבות בנקאית, מי שיודע, כשנכנסים לבית השודדים שנקרא בנקים – ויסלחו לי האנשים הישרים בבנקים, אבל זה מה שקורה – הוא בא לבקש ערבות, וזה עולה כסף.

ישראל אייכלר: זאת אומרת, מס הכנסה קונס את האזרח בכסף שגם אם יוכח שהוא צודק הוא ישלם לבנק.

ישראל אייכלר: זה דבר נורא.

ישראל אייכלר: או קנס בגין ערעור על קביעת גובה המקדמות.

ישראל אייכלר: אני לא רוצה להלאות את חברי הכנסת, אבל אם בדוח השנתי שבו המס עולה על סכום המקדמות והוא הגיש ערעור, אז הוא ישלם קנס.

ישראל אייכלר: על מה הקנס?

ישראל אייכלר: במה הוא חטא?

ישראל אייכלר: בסך הכול הוא טען שהוא לא הרוויח מספיק.

ישראל אייכלר: אני רואה שזה דברים שלא כל כך מזעזעים, אז אני אביא לכם משהו באמת מזעזע.

יעקב מרגי: לא חייב.

ישראל אייכלר: לא.

ישראל אייכלר: אתם יודעים: הפקיד במס הכנסה וזה – כולם סומכים שהרואה-חשבון יסדר, ובסוף משלמים גם לרואה-חשבון וגם למנהל החשבונות, ואחר כך הוא בא וזה לא עוזר לו.

ישראל אייכלר: אבל יש הצעת תקציב שתפגע, ואני מצטט פה מהעמותה לשירות טיפול ורווחה, מט"ב, ונדמה לי שזו עמותה די נכבדה.

ישראל אייכלר: היא כותבת: בגמלת הסיעוד למעסיקים עובדים זרים הולכים לפגוע בקשישים הסיעודיים ברמת השירות שלהם ב-200 מיליון שקל בתקציב גמלת הסיעוד.

ישראל אייכלר: שמים את זה על הקשישים הסיעודיים.

ישראל אייכלר: רבותי, אנחנו יודעים מי הקשישים הסיעודיים, אנחנו יודעים מי משפחותיהם.

ישראל אייכלר: אגב, מי שיזכה להגיע לגיל זיקנה יהפוך לסיעודי.

ישראל אייכלר: איפה אתם רוצים למצוא את 200 מיליון השקל?

ישראל אייכלר: במקום – ואני לא רוצה לחזור ככרוכיה על מה שאמרו כבר רבים וטובים ממני: שיש הרבה הרבה רווחים של חברות שיש להן פטורים ממס, והן לא משלמות אלא כמעט פרוטות, אחוזים בודדים, כשאפשר לקחת משם הון עתק, במיליארדים.

ישראל אייכלר: מה זה 200 מיליון שקל של קשישים, אם לחברות האלה יוסיפו עוד איזה אחוז כדי שיוכלו לשלם כסף גדול?

ישראל אייכלר: הרי הכסף הגדול לא נמצא, ושואלים איפה הכסף; לא אצל הסיעודיים ולא אצל הנישום בעל העסק הקטן במס ההכנסה.

ישראל אייכלר: שם זה לא נמצא.

ישראל אייכלר: עוד דבר – אומרים שמעלים את המע"מ ב-1%.

ישראל אייכלר: אין מס אכזרי ולא פרוגרסיבי כמו מע"מ.

ישראל אייכלר: מה שמעניין הוא שאם בעבר במדינת ישראל רוב ההכנסות היו ממס ההכנסה והחלק הקטן היה ממסים עקיפים כמו מע"מ, מס קנייה ומכס, היום רוב המסים זה ממע"מ, מכס ומס קנייה ואגרות שזה הולך לכל האזרחים.

ישראל אייכלר: גם אזרח שנוסע ב"קדילק", וכששוטר נותן לו קנס של 250 שקל על עבירת תנועה הוא צוחק ונותן את זה, וגם האזרח המסכן שנוסע ב"סובארו" מרופטת מקבל על זה 250 שקל; אז בקנסות אני לא מדבר.

ישראל אייכלר: אבל מע"מ עולה לכולם אותו הדבר.

ישראל אייכלר: למה?

ישראל אייכלר: למה באמת שלא יהיה מע"מ דיפרנציאלי?

ישראל אייכלר: כולם דיברו על זה.

ישראל אייכלר: זה פשוט עניין של חמלה.

ישראל אייכלר: אומרים שלא רוצים מע"מ על פירות וירקות.

ישראל אייכלר: זה לא באמת מספיק יקר.

ישראל אייכלר: אבל למה שלא יהיו על פירות וירקות 5% מע"מ, על גבינות ודברים כאלה – 8%, ועל דברים אחרים יותר?

ישראל אייכלר: רבותי, מישהו צריך לשלם את המחיר הזה שהדירות עלו ב-40% השנה.

ישראל אייכלר: אני יודע מי לא צריך לשלם על זה: האזרח הקטן והמסכן שצריך לקנות דירה, אותו זוג צעיר שמסיתים אותו נגד קבוצות אוכלוסייה מסוימות כדי שיצדיקו את זה שאין לו דירה.

ישראל אייכלר: לא.

ישראל אייכלר: האזרח הפשוט שאין לו דירה – למה האחראים במשרד השיכון ובמשרד האוצר בעיקר, שמסרס את משרד השיכון, למה אותם פקידים לא ישלמו את המחיר וילכו הביתה?

ישראל אייכלר: למה לא תקום ועדת חקירה מה עושים הפקידים, פקידי האוצר בעבר?

ישראל אייכלר: איפה הם עובדים היום?

ישראל אייכלר: אצל איזה טייקונים?

ישראל אייכלר: איך הם שירתו ב-20 השנה האחרונות את הקפיטליזם שאמר שככל העשירים יהיו יותר עשירים ככה לעניים יהיה יותר טוב, ובינתיים הם די התרוששו?

ישראל אייכלר: מי ידאג לכך שכל הגז שמוציאים עכשיו – ואני גאה על כך, ולזכותו של חבר הכנסת חנין, וחתמתי על הצעת החוק הזאת, שאסור לייצא את הגז לפני שמספקים את הגז לאזרחי ישראל – –

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים.

ישראל אייכלר: – – כי יש מדינות אכזריות שמייצאות המון המון נפט וגז ושם בבית מרוששים את הציבור.

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים, אדוני.

ישראל אייכלר: רבותי, אני רוצה לסיים ממש בכותרות.

ישראל אייכלר: יש פגיעה בעניים, וזה עוול בל יכופר.

ישראל אייכלר: אף אחד מהפקידים האלה אינו עני.

ישראל אייכלר: יש פגיעה בנשים.

ישראל אייכלר: אישה – הדרת נשים – עקרת-בית צריכה לשלם מס בריאות וביטוח לאומי, עקרת-בית שעובדת קשה ומגדלת ילדים אבל אין לה הכנסה?

ראובן ריבלין: זה לא יעבור.

ישראל אייכלר: זה לא יעבור?

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש לשעבר – – –

ראובן ריבלין: האוצר אפילו לא חולם שזה יעבור.

ישראל אייכלר: שיבוא ויגיד סגן שר האוצר, אדם הגון, שיבוא ויגיד – –

ראובן ריבלין: – – – מה הוא רוצה בכלל.

ישראל אייכלר: – – אנחנו לא ניקח מעקרות-בית מס על הכנסה שאין להן.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני, אם תסיים, אז הוא עוד מעט יגיד.

יולי יואל אדלשטיין: אם לא תסיים, אז איך תשמע אותו?

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, היות שאנחנו נמצאים עכשיו לפני חג השבועות, קבלת התורה, לא רציתי להרחיב יותר מדי, אבל אני רוצה שמי שמקבל את התורה אסור לו לקבל את תוכנית ויסקונסין שפוגעת בזקנים, באנשים מסכנים ובאנשים שאינם מסוגלים לעבוד, ולא לחזור על הפשע הזה.

ישראל אייכלר: אם צריך לחזור בתשובה בערב חג השבועות, צריך לחזור מוויסקונסין.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

ראובן ריבלין: תמיד צריך לזכור שצריך להשאיר פאה לעניים.

ישראל אייכלר: כן, לקט שכחה ופאה לפחות תשאירו לעניים.

יולי יואל אדלשטיין: מתאים לאווירה של ערב החג.

יולי יואל אדלשטיין: אכן.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת ישראל אייכלר.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת חנא סוייד להציג את הצעת האי-אמון של הסיעות חד"ש, רע"ם-תע"ל-מד"ע ובל"ד: תקציב המדינה – הגזירות הכלכליות והפגיעה בשכבות החלשות.

יולי יואל אדלשטיין: דרך אגב, המועמד להרכיב הממשלה הוא חבר הכנסת מוחמד ברכה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת סוייד, בבקשה.

חנא סוייד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ראשית כול אני רוצה לציין שעל-פי המתווה של משילות מוגברת אני לא הייתי יכול להעלות את הצעת האי-אמון עכשיו כי אני מניח – לא אני ולא קודמי שעלו לפני כאן היו מקבלים רוב של 61 חברי כנסת בהצעות האי-אמון שלהם, אבל אני בטוח שיותר ממחצית העם, האזרחים במדינת ישראל, תומכים בהחלט בביקורת, בשבט הביקורת שאנחנו מורידים על הצעת התקציב שמועלית כאן, אבל זה נושא לחוד.

חנא סוייד: אני רוצה לדבר על הגזירות הכלכליות שנקראו – –

דוד רותם: – – – חברי אופוזיציה – – – כמה זה מעניין אותם.

חנא סוייד: – – לצורך העניין תקציב לשנים 2013 ו-2014.

חנא סוייד: אני נדהמתי לקרוא בפתיח, בהקדמה לתקציב, נכתב שם – זהו תקציב של תקווה.

חנא סוייד: זו לא בדיחה, זו האמת, נכתב שמדובר בתקציב שהוא תקווה, יוצר תחושה של שוויון.

חנא סוייד: התקציב כפי שהוצע – הכול בפתיח, שניים-שלושה משפטים ראשונים, אתה נפגש עם האמירות הבומבסטיות האלו – זה יוצר תחושה של שוויון.

חנא סוייד: נכון, שוויון של אנשים שקיבלו מכות ומונחות ומושתות עליהם גזירות קשות ביותר.

חנא סוייד: ועוד אמירות שאני בכלל לא מזדהה אתן – נותן זריקת עידוד לכל מי שרוצה ליזום ולהתחדש.

חנא סוייד: זה התקציב שאנחנו מדברים עליו, שאנחנו שמענו את הביקורת עליו כאן.

חנא סוייד: מה שהכי מעניין בתקציב שמונח בפנינו הוא שמי שיזם אותו, מי שתפר אותו, מביא אותו אלינו ומציג אותו כישועה.

חנא סוייד: התקציב הזה בא להציל אותנו.

חנא סוייד: השאלה ממי.

חנא סוייד: הרי עמוד השדרה של הממשלה הנוכחית הוא אותו עמוד שדרה של הממשלה הקודמת.

חנא סוייד: לכן אני בכלל לא מבין את ההתפארות הזו, את ההתהדרות הזו, שהתקציב הזה בא להציל אותנו – להציל אותנו מאותם אנשים שהשיתו עלינו את כל הבעיות ואת כל הגזירות, וגרמו לכך שנוצר גירעון של עשרות מיליארדי שקלים.

חנא סוייד: על מה אתם מתפארים?

חנא סוייד: ממי אתם מצילים אותנו?

חנא סוייד: מעצמכם?

חנא סוייד: אני חושב שזה אומר הרבה, האמירה הזו וההצגה הזו.

חנא סוייד: אני רוצה לשאול איך אנחנו הגענו למצב שיש בו גירעון של 40 מיליארד שקלים, 30 מיליארד שקלים – אני לא מצליח לשמוע מישהו שינקוב ממש במספר המדויק.

חנא סוייד: אני מניח שהגירעון נוצר לא בגלל הוצאות יתר.

חנא סוייד: יש הוצאות יתר מעל המתוכנן רק ברכיב אחד – זה אני מוכן להאמין – וזה רכיב הביטחון.

חנא סוייד: כל פעם אנחנו שומעים שרוצים לקצץ בביטחון – –

מיקי לוי: אתה טועה.

חנא סוייד: – – ואומרים שמקצצים בביטחון – –

ראובן ריבלין: – – –

מיקי לוי: אתה טועה.

חנא סוייד: – – ואחר כך באים ואומרים שלהפך, הוציאו יותר.

ראובן ריבלין: אתה יודע שגם בחינוך – – –

חנא סוייד: לא לא לא, אני לא מאמין.

חנא סוייד: אני לא מאמין.

חנא סוייד: אני לא מאמין.

מיקי לוי: אז אל תאמין.

חנא סוייד: אני ראיתי – – –

ראובן ריבלין: טרכטנברג – – –

חנא סוייד: סליחה.

חנא סוייד: אני ראיתי – אני מוכן כמובן לנהל דיאלוג אם היושב-ראש יפצה אותי בזמן.

באסל גטאס: – – –

חנא סוייד: אני חישבתי, למעשה "דה-מרקר" חישב – מ-2009 עד 2012, כולל, הגירעון בתקציב הביטחון הוא 20 מיליארד שקלים, כלומר ההוצאות מעבר למתוכנן 20 מיליארד שקלים בארבע שנים, לא כולל 2013, והתחזית היא 7 מיליארד שקלים גירעון.

מיקי לוי: מה לעשות שהיה – – –

חנא סוייד: כלומר, אני רוצה להגיד שהממשלה, קברניטי המשק, בעצם הם מנעו הוצאה מיותרת מלבד בביטחון, אבל הם לא הצליחו ולא חזו את הצמיחה של המשק ואת ההכנסות.

חנא סוייד: הם לא חזו את צד ההכנסות.

חנא סוייד: אני אומר את זה במיוחד – כשהיינו מעלים את הדברים האלה לגבי הבעיות הכלכליות, היה שר האוצר עולה, אומר: שקט, תראו מה קורה באירופה, אנחנו כאן בגן-עדן, למה אתם מדברים?

חנא סוייד: זה בצד אחד.

חנא סוייד: מצד שני, הוא היה מציג כל הזמן שהוא הביא לכאן המצאת כל הדורות, שזה תקציב דו-שנתי.

חנא סוייד: אני אומר לכם, תקציב דו-שנתי זה כישלון טוטלי.

חנא סוייד: למה?

חנא סוייד: כי אם אתה עושה תחזית למזג-האוויר לשבוע, אתה יכול לחזות מה שהולך לקרות, אבל אם אתה מתיימר לעשות חיזוי לחודש אתה תיכשל.

חנא סוייד: וזה בעצם מה שקרה בצד ההכנסות של הממשלה, כי לא חזו את ההכנסות ואי-אפשר לחזות את ההכנסות, כי בשביל לחזות את ההכנסות אתה צריך לחזות את הצמיחה של המשק.

חנא סוייד: ואני אומר לכם שבמשק של טריליון שקל – המשק הישראלי מגיע בערך לטריליון שקל, 1,000 מיליארד שקלים – בטריליון שקלים אין אף אחד שיכול לדייק עד כדי עשירית האחוז או מחצית האחוז.

חנא סוייד: אי-אפשר לדייק, לכן הכול חארטה ברטה כאן מה שהיו מוכרים לנו.

חנא סוייד: ולכן אני ראיתי את החשיבות להדגיש, שבעצם צד ההכנסות והגירעון נוצר בגלל מגלומניה, שהנה, יש כאן המצאה גדולה שבכלל לא עבדה.

חנא סוייד: אני אגיד כמה מילים בקצרה לגבי ההוצאות על הביטחון, ואני לא מהאנשים – אני זוכר שהיה דיון על תקציב הביטחון, אז תמיד התשובה הייתה: אתם, חברי הכנסת הערבים, אתם בכלל לא רוצים צבא.

חנא סוייד: אני אומר לכם, אני לא נכנס לזה, אבל כשאני רואה אנשים בגיל 40 ו-45 עם פנסיות שהן פי-חמישה מהפנסיה שלי, ואני אעבוד כל החיים, פנסיות כל כך שמנות, אני אומר – זה לא ביטחון.

חנא סוייד: מה זה ביטחון?

חנא סוייד: זה לא אווירונים, זה לא טילים, זה לא כלום.

חנא סוייד: זה השמנת של השמנת.

חנא סוייד: ולכן אני חושב שהוצאות על הביטחון, על תחזוקת הכיבוש, על ההתנחלויות, על כבישים עוקפים, על הכול, זה לא ביטחון.

חנא סוייד: זה לא בר-קיימא, זה לא יכול להיות מצב שיאריך זמן, שבו 20% תקציב מוציאים על מה שנקרא ביטחון, שזה 7%–8% מהתל"ג.

חנא סוייד: אין לזה אח ורע.

חנא סוייד: ולכן אני חושב שהפתרון של זה הוא לא כלכלי אלא הוא מדיני ופוליטי.

חנא סוייד: אני רוצה כאן בכל זאת לגעת בכמה דברים ובכמה גזירות שנראות לי ממש ציניות לחלוטין.

חנא סוייד: המסים שהולכים להטיל על עקרות-בית – אני רוצה שגברתי יושבת-ראש האופוזיציה תשמע.

חנא סוייד: הפמיניזם החדש עכשיו מתגלם בכך שרוצים להטיל מס ביטוח לאומי וביטוח בריאות על נשים שכל החטא שלהן הוא שהן רוצות לגדל משפחה ולבלות זמן עם הילדים שלהן, עם המשמעות החברתית הגדולה ביותר של העניין הזה.

חנא סוייד: רוצים להעניש אותן – זה לא טוב, לא רוצים, זה לא טוב לממשלה הזו.

חנא סוייד: הם רוצים להעניש את הנשים האלה.

חנא סוייד: חלית – שילמת.

חנא סוייד: תראו, המס המגוחך הזה.

חנא סוייד: חלית – שילמת – – –

ראובן ריבלין: לא יעבור.

ראובן ריבלין: לא יעבור.

ראובן ריבלין: זה לא יעבור.

חנא סוייד: אבל אני – – –

ראובן ריבלין: – – –

חנא סוייד: אני מעלה את האבסורד.

חנא סוייד: אני מעלה את האבסורד.

חנא סוייד: אני רוצה להגיד לסגן השר, אני רוצה להגיד לדרג המיניסטריאלי – באים לכאן, קוראים לנו תשובות שהכינו להם, מנפנפים לנו בניירות שהכינו להם מהאוצר.

חנא סוייד: תציגו כאן תורה, תציגו כאן חזון חברתי-כלכלי ואל תנפנפו בניירות שכתבו באוצר.

מיקי לוי: – – –

חנא סוייד: באוצר יודעים "אקסל", הם לא יודעים לא חברה ולא כלכלה.

חנא סוייד: ולכן אני אומר שחלית – שילמת, זה מס על מחלה.

חנא סוייד: לא מספיק שאתה חלית אלא בגלל זה אתה גם תשלם.

חנא סוייד: נוסף על כך – ונגע בזה חבר הכנסת דרעי – למה אחד שהמשכורת שלו מיליון שקלים ישלם ביטוח לאומי ומס בריאות כמוני או כמו מישהו שמשתכר 20,000 שקל?

חנא סוייד: למה ה-cap הזה, למה הגג הזה על הכנסות גדולות מאוד?

חנא סוייד: האם האחריות החברתית של אותו משתכר מיליונים היא רק כמו שלי או כמו של מי שמשתכר 20,000 או 15,000 שקל?

חנא סוייד: אני חושב שהאחריות החברתית והתרומה להיטיב עם השכבות החלשות לא צריכה להיות מוגבלת לגבי אנשים שמשתכרים את המיליונים הרבים.

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים, אדוני.

חנא סוייד: ולכן אני חושב, אדוני היושב-ראש, אנחנו בפני תקציב שהוא תקציב פוגעני, הוא תקציב של עשירים, של ניאו-ליברלים, שלא מתחשבים בכלל בצרכים של השכבות החלשות ושל מגזרי האוכלוסייה השונים.

חנא סוייד: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה מאוד לחבר הכנסת חנא סוייד, ומתכבד להזמין את חבר הכנסת ישראל חסון: תקציב הגזירות של הממשלה אשר פוגע במעמד הביניים ובשכבות החלשות – מטעם סיעת קדימה.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת שאול מופז.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: עד עשר דקות לרשותך.

ישראל חסון: אדוני היושב-ראש, תודה לך, חברי חברי הכנסת, הקשבתי בקשב רב גם לאריה, גם לך, חבר הכנסת חנא סוייד.

ישראל חסון: אני חושב שהחטא הכי גדול שמרחף מעל הסיפור הזה של התקציב, בעיני, זה חטא היוהרה.

ישראל חסון: יש פה מרכיב של יוהרה, ואני לא יודע מהיכן האנשים שעומדים מאחורי זה שואבים את תעצומות הנפש.

ישראל חסון: חברי סגן השר מיקי לוי, מי טעה בהערכה של 40 מיליארד?

ישראל חסון: אפשר שמות של שניים?

ישראל חסון: הרי אם בעבר הייתה תקלה של שוטר אצלך, כל מדינת ישראל הייתה יודעת את שמו, מה הוא עשה, איך הוא עשה.

ישראל חסון: שניים, אני לא מבקש 20 – מי השניים, ואני רוצה לדעת אם אותם שניים הם גם אלה שישבו והמליצו לכם איך לבנות את התקציב.

ישראל חסון: יש מישהו שטעה?

ישראל חסון: פה עמד באוקטובר חברי חבר הכנסת שאול מופז – והלוואי שלא הייתי צריך לנאום והייתי רק מקרין את זה כאן – ואמר בהצעה, בדיון מיוחד, אמר לראש הממשלה: אדוני, אתם – אילן – אדוני, אתם עשיתם בור של 40 מיליארד.

ישראל חסון: ישב פה שר האוצר הקודם, צחק.

ישראל חסון: אמר: מאיפה, מאיפה אתה מביא את המספרים האלה?

ישראל חסון: ביבי הסתכל – ראש הממשלה, סליחה – הסתובב על כיסאו וצחק.

ישראל חסון: מאיפה?

ישראל חסון: 10 מיליארד – אנחנו מבינים; אדוני, חסר לנו קרוב ל-40 מיליארד.

ישראל חסון: אתם קוראים לזה "בור"?

ישראל חסון: זה לא יכול להיות בור, זו תעלה, ואני אסביר לך מה ההבדל בין בור לתעלה; זו לא טרמינולוגיה, זו מהות.

ישראל חסון: זה לא שמדינת ישראל הלכה עכשיו וקנתה שני נכסים בדמות ה"טאג' מהאל" והבית הלבן כהשקעה חד-פעמית.

ישראל חסון: זו הוצאה שהיא בבסיס התקציב שלך; זו הוצאה שעכשיו מדינת ישראל תצטרך לדעת לשלם אותה – ואני לא מתווכח עליה – לאורך כל הדרך.

ישראל חסון: זה לא בור, זה נתיב, זו תעלה.

ישראל חסון: מי הם השניים, השלושה, שטעו, ואני רוצה לדעת אם הם ישבו והמליצו לכם.

ישראל חסון: אדוני, אני מאוד מאוד מאוד מעריך ומכבד כל אדם שלוקח על עצמו אחריות ומקבל החלטות, ובלבד, ובלבד שהוא מכיר בחיסרון היחסי שלו – לכל אחד מאתנו יש חיסרון יחסי – והוא מפצה על החיסרון הזה בעצות שהוא מקבל.

ישראל חסון: אני לא מתיימר להבין בכל דבר, אני גם לא מבין בכל דבר, והלוואי שהייתי מחליף את מה שאני מבין במה שאני לא מבין.

ישראל חסון: אבל מי שנותן לכם את העצות, האם הם היו אלה שהעריכו את 40 המיליארד?

ישראל חסון: אפשר לקבל על זה תשובה?

ישראל חסון: הם יושבים עדיין סביב השולחן?

ישראל חסון: מאיפה הביטחון?

ישראל חסון: אני רוצה לשאול שאלה: אם אני צודק בהערכה שזו תעלה ולא בור, שזה מסלול שעכשיו מדינת ישראל תצטרך להוציא אותו, ופקידי האוצר כל כך בטוחים בעצמם – – –

ראובן ריבלין: צריך להגן על פקידי האוצר.

ראובן ריבלין: הם הזהירו כבר במחצית השנה הקודמת על התעלה והבורות.

ישראל חסון: חברי חבר הכנסת רובי, מקבל את ההערה – – – והנהגת האוצר או ממשלת ישראל בטוחה בעצמה.

ישראל חסון: יש לי אליכם שאלה.

מיקי לוי: הכנסת הייתה אמורה לפקח על התעלה הזו.

ישראל חסון: היא פיקחה.

ישראל חסון: הוא עמד פה, שאול מופז.

ישראל חסון: הכנסת עשתה – – –

מיקי לוי: אז איך היא פיקחה?

מיקי לוי: יותר עמוק, יותר עמוק.

ישראל חסון: מיקי ידידי, אהוב לבי, אתה יודע שאני אומר לך את זה באמת.

ישראל חסון: מיקי – – –

ראובן ריבלין: היא הייתה עסוקה בבחירות ובתהליך בחירות.

ראובן ריבלין: לפני ההסכם מופז וביבי כבר ידעו על הבעיה, ניסו לראות איך אנחנו משלבים ידיים.

מיקי לוי: כשהלכנו לבחירות – – –

ראובן ריבלין: כולם ידעו על המשבר החמור ביצוא הישראלי ובהכנסות המדינה.

שאול מופז: מה אמרו ראש הממשלה ושר האוצר על זה?

מיקי לוי: תשאל אותם.

ראובן ריבלין: אני לא הייתי בשיחות בינך לבין ראש הממשלה, אתה היית.

ראובן ריבלין: אני רק אומר לך, צריך לומר לשבח פקידי האוצר – הם הזהירו.

ראובן ריבלין: אפשר לומר – – –

ישראל חסון: תודה.

ישראל חסון: מניסיוני למדתי – יש לי ניסיון מועט בחיים – שאפשר לדבר על העבר 20 שנה, לא נזיז אותו במילימטר.

ראובן ריבלין: הזהירו גם הזהירו.

ראובן ריבלין: אני אמרתי את זה בספטמבר.

ישראל חסון: רובי, אני רוצה לנסות להשפיע רגע במשהו על העתיד.

ישראל חסון: אם אנחנו כל כך בטוחים – בטוחים במהלך – הרי יש יותר מדרך אחת לכסות מין סוג כזה של תעלה; ואני מתעקש לקרוא לזה תעלה ולא בור.

ישראל חסון: תגיד, אם יש לנו כזה ביטחון עצמי ואנחנו יכולים לסמוך על הנתונים שנותנים לנו, למה לא הלכנו על מלווה מרצון שיוחזר עוד חמש שנים, כשנקבל את תמלוגי הגז, ואז לא תשית את כל המסים האלה?

ישראל חסון: לך על מלווה מרצון, תגיד לציבור: אני נותן לך 2% לשנה, לוקח את זה ממך, ובעוד חמש שנים תקבל את זה חזרה.

ישראל חסון: הבנתי – – –

עיסאווי פריג': הם לוקחים את זה יום-יום דרך איגרות חוב.

ישראל חסון: זה לא אותו דבר.

ישראל חסון: זה לא אותו הדבר.

עיסאווי פריג': איגרות חוב פנימיות.

ישראל חסון: זה לא אותו הדבר.

ישראל חסון: אתה יודע מה?

ישראל חסון: גם במובן הפסיכולוגי של העניין זה לא אותו דבר, אני אומר לך למה.

ישראל חסון: מה אנחנו עושים פה?

ישראל חסון: ממה אני מוטרד?

ישראל חסון: אני מסכם לך את זה בשלושה משפטים.

ישראל חסון: אני לא מוטרד מהיושר האישי של מי שמקבל את ההחלטות.

ישראל חסון: אני בטוח שהוא מחפש את הדרך.

ישראל חסון: אני מוטרד מתהליך קבלת ההחלטות; אני מוטרד מהביטחון העצמי הגדול מדי בדרך, ואני מוטרד ממי שנותן את העצות.

ישראל חסון: מזה אני מוטרד.

ישראל חסון: אני אומר לך, באמת, אם אני הייתי חש שיש קורטוב של ספק בקרב האנשים שמקבלים את ההחלטות בדרך הייתי רגוע.

ישראל חסון: יש פה ביטחון עצמי רב מדי; יש פה יוהרה; יש פה דרך שכאילו אין בלתה.

ישראל חסון: הנה, שאלתי שאלה פשוטה.

ישראל חסון: אם רק היה אומר לי חברי מיקי לוי, סגן השר: התלבטנו בנושא.

ישראל חסון: אתה יודע מה – הייתי נרגע.

ישראל חסון: אני לא חתום על הצדק ולא על החוכמה.

ישראל חסון: הייתי נרגע אם מישהו היה אומר לי באמת שאני הולך פה על איזשהו vision.

ישראל חסון: אבל לא אומרים לי מי הוביל את הטעות, לא אומרים לי מה החלופות שנדונו, ומכניסים אותי לתעלה ואומרים לי: אדוני, זה בור.

ישראל חסון: זה לא בור.

ישראל חסון: זה לא ייגמר עוד שנה, זה לא ייגמר גם עוד שנתיים.

ישראל חסון: בשביל שזה ייגמר עוד שנה ועוד שנתיים צריך להעלות את ההכנסות במדינת ישראל ולהגביר את הצמיחה ברמה כזו שאני לא יודע מי יודע להתחייב על זה.

ישראל חסון: אני אומר לך, אני לא יודע מי יודע להתחייב על זה.

ישראל חסון: ואם נחבר את זה למה שדיברתי פה לפני שבוע, אז, ברשותך, אדוני היושב-ראש, באתי ושאלתי: יש תהליך ענק סביבנו.

ישראל חסון: דיברנו על זה.

ישראל חסון: מדוע אנחנו לא שולחים יד, מושיטים יד לתהליך שארצות-הברית ומדינות ערב מובילות?

ישראל חסון: לא אמרתי לקפוץ ראש, לא אמרתי לקחת את זה בעיניים עצומות.

ישראל חסון: מביאים לי פה תחזית כלכלית, אני רואה איזושהי תחזית מדינית, ואני אומר לך, אני מזהה בה ביטחון רב מדי, על גבול הזחיחות, ואני מזה מודאג.

ישראל חסון: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת ישראל חסון.

יולי יואל אדלשטיין: הציגו חמש הצעות אי-אמון, אנחנו עוברים לדיון, הדיון הוא כידוע דיון סיעתי.

יולי יואל אדלשטיין: סיעת העבודה, תייצג אותה בדיון חברת הכנסת סתיו שפיר, עד שלוש דקות לרשותה, אחריה – – –

ראובן ריבלין: סגן השר, סגן השר.

סתיו שפיר: סגן שר האוצר אמור לענות.

יולי יואל אדלשטיין: אתה רואה, אתה רואה.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני סגן השר, אתה משיב, בבקשה, על כל הצעות האי-אמון.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לך, חבר הכנסת ראובן ריבלין.

יולי יואל אדלשטיין: קורה.

יולי יואל אדלשטיין: קורה.

יולי יואל אדלשטיין: קורה לכולנו.

ראובן ריבלין: אתה יודע כמה פעמים קרה לי?

יולי יואל אדלשטיין: ברור.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו לפני הדיון, ודאי, נשמע את תשובתו של סגן שר האוצר חבר הכנסת מיקי לוי.

ראובן ריבלין: אדוני היושב-ראש, בדרך כלל מקובל שמי שהגיש את האי-אמון והציע אותו צריך להיות נוכח באולם.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני היושב-ראש, זעקתי את זעקתך בכל פורום אפשרי.

ראובן ריבלין: לא, זו זעקתך היום.

יולי יואל אדלשטיין: סגן יושב-ראש – כאן יושב חבר הכנסת פייגלין – שמע אותי זועק.

יולי יואל אדלשטיין: גם לגבי יום ירושלים, שאדוני דיבר בו כל כך יפה, ושמעו אותו 18% מכלל חברי הכנסת, לצערי, אני מקווה שליד מיליוני צופים.

ראובן ריבלין: דרך אגב, זה גם אחוז גבוה מאוד.

יולי יואל אדלשטיין: זה גם אחוז גבוה מאוד – לכבוד ירושלים בירת ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: טוב, אדוני סגן השר, בבקשה.

ראובן ריבלין: היו פה ביום הרצל וביום ירושלים פחות ממניין.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת סוייד, אני אשיב לך תחילה.

מיקי לוי: מעבר לנתונים הבסיסיים, מי שמכין את הדפים האלה זה לא פקידי האוצר.

מיקי לוי: אתה יכול לבוא ולראות במשרדי כמה פעמים קראתי את הנאום הזה וערכתי אותו מחדש.

מיקי לוי: נכון, הם מספקים את הנתונים, אבל הם לא מכניסים לפי מילים.

מיקי לוי: כאחד שאין לו אימת קהל ואין לו אימת מצלמות אני אדון לעצמי להשיב.

מיקי לוי: ובכל זאת יש לי עוד חוב קטן אליך: תקציב הביטחון – ויושב פה רמטכ"ל לשעבר, ושר הביטחון לשעבר – תקציב הביטחון גדל בשנים האחרונות, לצערי, בגלל האיומים היומיומיים, שעה-שעה, על עצם קיומה של מדינת ישראל, והלוואי שלא היו איומים על עצם קיומה של המדינה.

מיקי לוי: יושב פה חבר הכנסת מופז, שהיה מפקדי באחת הסיטואציות בחטיבה 35 – ואני מצדיע לו על כך, על כל מה שהוא עשה לטובת עם ישראל ומדינת ישראל – ויכול להעיד על כך שאילולא היו האיומים האלה בפתח ביתנו יום-יום, סביר להניח שתקציב הביטחון היה יורד.

מיקי לוי: אני יכול להגיד לך שכנראה זה כבר לא סוד שלעת הזאת זו אחת הפעמים הבודדות שהממשלה החליטה לקצץ בתקציב הביטחון, עקב הבור התקציבי העצום שנוצר.

מיקי לוי: חבל שחבר הכנסת חסון יצא, ידידי משכבר הימים, הייתי אומר לו – – –

ישראל חסון: אני פה.

מיקי לוי: אתה פה?

מיקי לוי: אני מתנצל, ישראל, אני מתנצל.

מיקי לוי: ישראל ידידי, זו לא תעלה, זה לא בור – אני לפני שבועיים ברחתי לעין-גדי מכל ההמולה, לקרוא ספר טוב, ועשיתי לי טיול עם רעייתי ועוד חברים – זה בולען.

מיקי לוי: הסתובבתי בין הבולענים לחופו של ים-המלח – – –

מסעוד גנאים: זה לא – – –

מיקי לוי: זה בולען, האמן לי.

מיקי לוי: עכשיו, כשאני מעט שוחה בין הנתונים, הנתונים מדירים שינה מעיני, ולא אחת אני מתעורר בבוקר עם זיעה קרה, ויש מקום לדאגה.

מיקי לוי: אני רוצה להתנצל בשם שר האוצר.

מיקי לוי: נבצר ממנו להגיע מכיוון שהוא נמצא בישיבת הממשלה יחד עם כל השרים שכרגע יושבים על מדוכת התקציב, וזו הסיבה שאני עליתי להשיב על הצעות האי-אמון בשם משרד האוצר.

מיקי לוי: מאז הנחנו את חוק התקציב לעיון השרים והציבור בשבוע שעבר, אני מבין, כועסים עלינו.

מיקי לוי: הכעס מבטא באמת תחושה אמיתית של אזרחים יקרים שמרגישים ששוב פוגעים להם בכיס.

מיקי לוי: אנחנו מבינים את הכעס, אנחנו אפילו מזדהים אתו, גם לנו כואב.

מיקי לוי: מי שיוצא לעבוד ונאנק תחת עול התשלומים ויוקר המחיה זכאי לפחות לכעוס עלינו, שליחי הציבור, אלה שמקבלים את ההחלטות, כשפוגעים לו שוב בכיס.

מיקי לוי: לאורך השבוע האחרון יש גם מי שמשמיע לנו את האמירות והנאומים שנשאנו במהלך מערכת הבחירות כדי לומר שכביכול הפנינו גב לדרך שהצגנו לבוחרים חברי ואני.

מיקי לוי: אני רוצה להבהיר בהזדמנות זו מעל בימת הכנסת:

מיקי לוי: אנחנו עומדים באופן מלא מאחורי מה שאמרנו לאורך מערכת הבחירות, עמדותינו לא השתנו, ואיננו רואים מכאן מה שלא ראינו משם, כפי שנאמר בפתגם הנדוש.

מיקי לוי: אנחנו מחויבים לאדם העובד, אמר את זה ראש המפלגה שלי ושר האוצר חבר הכנסת יאיר לפיד, אנחנו מחויבים לאדם העובד, לחלוקה שוויונית, צודקת יותר, בנטל העבודה והמסים.

מיקי לוי: אנחנו נחושים לפתוח את המשק הישראלי לתחרות שתוביל להורדת מחירים ולהוזלת המחיה בארץ, ואנו נבצע טיפול שורש במצוקת הדיור, שלא נולדה אך אתמול, היא נמשכת כבר יותר מעשור.

מיקי לוי: יחד עם זאת, חברים, לא הבטחנו שבתוך חודשיים מרגע כניסת שר האוצר לתפקידו יקרה נס.

מיקי לוי: אין מטה של קסם; חודשיים ימים, חברים, זה כל מה שיש לנו.

מיקי לוי: הגירעון הגדול ביותר שידענו ייעלם כלא היה, בדרך נס, אל אותו בולען ענק?

מיקי לוי: כל תחלואי המשק הישראלי ייפתרו במחי יד, באמירה יחידה ופופוליסטית?

מיקי לוי: קל מאוד לשבת בצד הזה ולהעביר ביקורת על מע"מ על פירות, שלא היה ולא נברא – ושמעתי את זה כבר חודשיים כשאני עומד פה – על שכר הלימוד לסטודנטים, שלא היה ולא נברא, ועל קוד – סטים שלמים של אמירות כמו – נדהמתי לגלות, כשפתחתי את העיתון אתמול בבוקר, שמה שהאוצר מתכנן זה להחיל על האזרח הישראלי לתחזק, לא עלינו, את הקברים של הקרובים שלו, לשלם ארנונה.

מיקי לוי: אז מי שלא יודע, הייתה ארנונה שהוטלה על חברה קדישא עד 2010, כי מדינת ישראל משלמת 6,000 שקלים דרך הביטוח הלאומי לחברות קדישא כדי לקבור את מתינו.

מיקי לוי: זה מעבר לעניין שחברות קדישא בכל מיני תרגילים כאלה ואחרים גובות תשלומי יתר ממשפחות שנמצאות במצוקה ברגע שיקיריהן נפטרו, ויש מקרים רבים שמגיעים לשולחני בימים אלה על דרישות של 10,000 ו-20,000 ו-30,000 לחלקת קבר עם נוף ואוויר צח, מה לעשות.

מסעוד גנאים: מה זה, בית-מלון?

מיקי לוי: וב-2010 – במשך כל השנים שילמו חברות קדישא ארנונה, בדיוק כמו שמשלם כל אחד אחר שמקבל שירותים מהעירייה או מהרשות המוניציפלית, וב-2010 הארנונה הזאת בוטלה, על-ידי יושב-ראש ועדת הכספים הקודם, חבר הכנסת גפני, ומה לעשות שאנחנו לא יכולים לשלם תשלומים נוספים דרך הביטוח הלאומי, והתוכנית היא שהם פשוט יחזרו לשלם ארנונה מאותם כספים עודפים שיש להם.

מאיר שטרית: – – –

דוד אזולאי: אדוני, אדוני סגן השר, אני מסב את תשומת לבך להסדר שהיה עם חברות קדישא כשהורידו להם את הארנונה.

דוד אזולאי: כדאי שתלמדו את הנושא הזה.

דוד אזולאי: כי כשאתה אומר היום את הדברים האלה – – –

קריאה: – – –

דוד אזולאי: – – – בסופו של דבר, זה – – – על האזרח.

דוד אזולאי: אל תעבדו עלינו.

איזה שירותים מקבלים המתים שם?

דוד אזולאי: אנחנו מכירים את זה, אז כדאי – – – לפני כן.

מיקי לוי: אני לא מתכוון אפילו.

– – – את הזבל?

יעקב מרגי: אדוני, אדוני סגן השר, יושב פה מי שהוביל, הציל את המדינה – –

קריאה: סתם דמגוגיה.

קריאה: סתם.

קריאה: סתם.

יעקב מרגי: – – ממשבר קבורה ארצי – – –

מיקי לוי: אני מסיר את הכובע בפניך.

יעקב מרגי: החברות קדישא בונות לגובה – – –

מיקי לוי: אני מסיר את הכובע בפניך.

יעקב מרגי: – – –

קריאה: – – –

יוני שטבון: יהיה דיון סיעתי, תוכל לדבר בדיון הסיעתי, בשמחה.

אילן גילאון: – – –

חכה, חכה, עד שעופר עיני – – –

מיקי לוי: תודה רבה, אילן.

מיקי לוי: רפורמות ושינויים מבניים, חברים – ואני שומע את זה השכם והערב – לוקחים זמן ומחייבים חשיבה עמוקה, בחינה מדוקדקת, תכנון ארוך-טווח.

מיקי לוי: לא ניתן לבצע אותם בצורה יסודית ורצינית בתוך חודשיים.

מיקי לוי: זה בלתי אפשרי פשוט.

מיקי לוי: לעומת הרפורמות, תקציב המדינה, שעליו דנה הממשלה היום, חייב הכרעה מהירה וחדה.

מיקי לוי: וזה היה לאורך כל השנים, לאורך כל הממשלות.

מיקי לוי: במסגרתו נאלצנו להחליט על צעדים כלכליים קשים.

מיקי לוי: זו האמת, ואיננו מתחמקים ממנה.

מיקי לוי: עומק הבור התקציבי, שלא אנחנו יצרנו אותו, מחייב מהלך אמיץ שכולם ייקחו בו חלק.

מיקי לוי: כדי להבריא ממחלת החוב שאנו שרויים בה, יש צורך במנהיגות אחראית ולא פופוליסטית, לא מנהיגות הנכנעת ללחצים כדי לצאת מהמשבר.

מיקי לוי: שאם כן, אם לא נסגור עכשיו את הבור התקציבי, לא יהיה במדינת ישראל מעמד ביניים כלל וכלל.

מיקי לוי: הוא פשוט יקרוס.

מיקי לוי: חשוב לי לומר כי בתקציב שהגשנו אומנם נאלצנו להגדיל את המסים, אך במקביל נמנענו מקיצוץ בשירותים הציבוריים ככל שיכולנו.

מיקי לוי: נמנענו מפגיעה בקצבאות קשישים, נמנענו מפגיעה בקצבאות נכים.

מיקי לוי: כמו כן, תקציב המדינה גדל ולא קטן.

מיקי לוי: תבדקו את המספרים.

מיקי לוי: כפי שאני שומע בימים האחרונים מכל עבר, שהתקציב קטן – לא ולא, התקציב גדל.

מיקי לוי: תקציב החינוך, לשם השוואה, גדל ב-20% ביחס לשנה הקודמת.

מיקי לוי: ולא פחות חשוב, חברים: בפעם הראשונה כולנו שותפים ותורמים לסגירת החוב הלאומי, והנטל אינו נופל רק על האדם העובד ועל מעמד הביניים.

עיסאווי פריג': זה לא נכון.

מיקי לוי: לקחנו מכל מקום אפשרי לפני שלקחנו ממעמד הביניים.

מיקי לוי: העלינו את מס החברות, ובחוק שנביא לכנסת ישנו פרק מיוחד ומפורט המטפל בהון השחור ובתכנוני המס של החברות הגדולות והאלפיון העליון.

מיקי לוי: את זה לא ניתן לעשות בחודשיים.

מיקי לוי: לטפל בהון השחור ייקח שנים, ואנחנו מתכוונים להסתער על העניין הזה.

מיקי לוי: כבר הגשנו מערכת של חוקים שיאפשרו לנו לבלום את כל תרגילי המיסוי שאותן חברות גדולות עושות.

מיקי לוי: צעדי המס המתוכננים יגדילו את גביית המסים מחברות המנצלות פרצות במס ומחברות הנרשמות במקלטי מס בחו"ל כדי לחמוק מתשלום מס במדינת ישראל.

מיקי לוי: הדבר הבולט ביותר בתקציב שהגשנו לממשלה הוא שינוי סדר העדיפויות.

מיקי לוי: כן, שינוי סדר העדיפויות – אני אומר את זה באחריות מלאה.

מיקי לוי: לא עוד תקציבים סקטוריאליים שיושבים כנטל על גבו של האדם העובד, אלא תמריצים לעובדים כמו שצודק שיהיה.

מיקי לוי: הכנסנו קריטריון של מיצוי כושר ההשתכרות בהנחה בארנונה ובסבסוד מעונות-יום.

מיקי לוי: מי שישתכר, מי שיצא לעבודה, בהחלט יקבל את ההנחה הזו.

מיקי לוי: הקמנו מערכת של "יוצאים לעבודה", להכשרה והשמה של עובדים.

מיקי לוי: חזרנו לחייב לימודי ליבה, שהם הכלים היסודיים להיותו של אדם יצרני ועובד.

מיקי לוי: וכן, גם השווינו את קצבאות הילדים לסכום אחיד.

מיקי לוי: כל זאת על מנת – אני רוצה להגיד משהו על העניין הזה של קצבאות הילדים.

מיקי לוי: אני אינני זוכר מי אמר את זה.

מיקי לוי: נדמה לי שאתה, חבר הכנסת סוייד, אם אני לא טועה.

מיקי לוי: אם לא, אני מתנצל.

עיסאווי פריג': לא, דרעי, דרעי.

עיסאווי פריג': אריה דרעי.

מיקי לוי: דרעי, נכון.

מיקי לוי: הוא אינו, הוא לא נמצא.

מיקי לוי: אבל – – –

עיסאווי פריג': – – – הכול ישר.

מיקי לוי: אף שאריה דרעי לא נמצא כאן, אז מס יסף, זאת אומרת, כלל ההכנסות של אותו אדם, עד 66,000 שקלים – מעבר לסכום הזה לא יקבל קצבאות ביטוח לאומי לשנה.

מיקי לוי: אז גם בעניין הזה טיפלנו.

מיקי לוי: פשוט, חבר הכנסת דרעי כנראה לא מודע.

מיקי לוי: אבל מצאתי לנכון, אף שהוא איננו נוכח באולם, לציין עובדה חשובה זו.

מיקי לוי: כל הפעולות האלה שנעשו על-ידי שר האוצר, פקידי האוצר והממשלה שכרגע יושבת על המדוכה ואישור התקציב – אנחנו מעריכים שיציאת כלל האנשים לשוק העבודה תשמש בהחלט כמנוע צמיחה למשק, בכך שתביא יותר אנשים שיצאו ממעגל העוני למעגל העבודה.

מיקי לוי: וכאשר אלה יצאו למעגל העבודה, הם ישלמו מסים ויגדילו את הכנסות המדינה.

מיקי לוי: בעיני יש חוסר הוגנות בהטחת ההאשמות האלה כלפינו, כאשר עברו פחות מחודשיים.

מיקי לוי: והססמאות כאן אין להן מעצורים וההיקפים שלהן אדירים.

מיקי לוי: כולם מציעים רק מה לעשות, רק לא לקחת מאתנו; מההוא כן, ומההוא כן, רק לא מהסקטור שאנחנו אחראים לו.

מיקי לוי: כשבוחנים את תקציב המדינה והצעדים שעליהם החליט שר האוצר רק בחודשים האחרונים, ההאשמות האלה אף מעוררות תמיהה גדולה.

מיקי לוי: שהרי אף שכולם דיברו על הצורך, היה זה שר האוצר שהחליט על העברה מיידית של 400 מיליון שקלים לרווחת ניצולי השואה, על תקציב של 200 מיליון שקלים נוספים למשרד הרווחה – –

יצחק וקנין: – – –

מיקי לוי: – – לטובת קרן תזונתית.

יצחק וקנין: – – –

מיקי לוי: כולם דיברו, אבל שר האוצר והממשלה הזו עשו.

מיקי לוי: הממשלה הזו, כמו זו שקדמה לה, במלוא המרץ מסתערת על נושא חוק הריכוזיות שנדון כבר היום בוועדת הכלכלה.

מיקי לוי: החוק הזה בא להגביל את אותן חברות פירמידה לשתי שכבות – ככה אני מקווה שזה ייסגר.

מיקי לוי: זהו חוק חשוב מאוד מאוד.

מיקי לוי: ומי שמובילה אותו זו הממשלה הזאת, כאשר כל העבודה נעשתה במשרד האוצר.

מיקי לוי: ורק לפני כשבוע וחצי עמדתי פה, על דוכן זה, ואמרתי שהקמנו את הקרן לניהול הכנסות המדינה מתמלוגים על רווחי הנפט; אותה קרן שבראשה יעמוד שר האוצר.

מיקי לוי: יהיו בה חברים, שבעה חברים נוספים.

מיקי לוי: היא תהיה שקופה ונתונה לביקורת חיצונית, וכל תפקידה יהיה – מהרווחים לשמש לנושאי חינוך ונושאי רווחה, ולהבטיח את עתידו של דור העתיד בארץ הזו.

מיקי לוי: מאוד קל היה לקחת את רווחי הקרן כבר היום, או לשעבד, כפי שחברי חבר הכנסת ישראל חסון הציע, לשעבד את הרווחים לעוד 20 שנה.

מיקי לוי: לצאת מהבור התקציבי, לבזבז כסף, זה הדבר הכי קל.

מיקי לוי: אנחנו החלטנו ללכת על הצד האחראי.

מיקי לוי: שר האוצר, להזכיר לכם, הוא שהחליט לבחון מחדש את התמלוגים על משאבי הטבע שאינם נפט.

מיקי לוי: הוא גם זה שהחליט על הגדלת המס על רווחי הון ומוצרי יוקרה.

– – –

מיקי לוי: רק עכשיו החליט שר האוצר, בחודשיים האלה, תקשיב – –

הוא גם הקים את ועדת ששינסקי.

מיקי לוי: – – על הגדלת מיסוי רווחי הון – –

מיקי רוזנטל: – – – הקים את המדינה.

מיקי רוזנטל: הוא הקים את – – –

מיקי לוי: – – על הקמת ועדה לבחינת הסדרי – – –

קריאה: – – –

מיקי לוי: תהיו לפחות ישרים עם עצמכם.

מיקי לוי: אתם ישבתם פה, בכנסות הקודמות, ותפקידה של הכנסת היה לפקח גם על מהלכי הממשלה.

מיקי לוי: וחלק מהאנשים שיושבים פה היו שותפים לממשלה הקודמת, או לפחות לקואליציה, ונשאו בתפקידי מפתח.

מיקי לוי: אז תהיו ישרים עם עצמכם.

מיקי לוי: הוא זה שהחליט על הקמת ועדה לבחינת הסדרי החוב בשוק ההון, והוא זה שהחליט על צמצום מספרי תאגידי המים, מהלך שיוריד את מחירי המים ב-4%, שילכו היישר לכיסו של האזרח.

מיקי לוי: במהלך של פחות מחודשיים, שר האוצר אף עזר לקדם את רפורמת שמים פתוחים, והחליט על יישום מסקנות ועדת המזון, שבמסגרתו יורדו מכסים על ייבוא של מוצרי מזון.

מיקי לוי: ועוד לא דיברנו על הקבינט לדיור ששר האוצר עומד בראשו – וכל זה, חברים, בתוך 60 יום – ועל ועדת פרי שתציג בקרוב את החוק לשוויון בנטל.

מיקי לוי: כן, חברי ממפלגת העבודה, שלצערי רק מיקי רוזנטל, אה, סליחה, וחברת הכנסת שפיר, נמצאים, כן, זה שר האוצר שהחליט וקידם במשך פחות מחודשיים.

מיקי לוי: חלק מכם, לא אתה, חבר הכנסת ידידי מיקי, ולא סתיו שפיר, היו שותפים בממשלות האחרונות ולא עשו דבר ממה שהם מטיפים לעשות היום; לא דבר ולא חצי דבר.

מיקי לוי: שר האוצר לפיד קיבל את ההחלטות האלה בפחות מחודש.

מיקי לוי: וגם לכם הרי ברור שהעברת התקציב דורשת צעדים קשים, קשים מאוד, כדי לא להתדרדר לבולען גדול יותר.

מיקי לוי: ויש כמה אנשים שסירבו לקחת את תיק האוצר.

מיקי לוי: כן, הוא לא פופולרי, הוא עם אחריות של כמה טונות על הכתפיים, ולמה צריך צרות, לבוא ולקחת תיק כזה בעייתי?

מיקי לוי: חברת הכנסת יחימוביץ איננה פה אז אני אמנע מלהמשיך בדברי אלה.

מיקי לוי: הבעיות לא תיעלמנה מעצמן.

מיקי לוי: נצטרך להשקיע, נצטרך להתמודד כדי להוציא את העגלה מהבור הזה שהיא שוקעת בו, ולא יעזרו כל האמירות השכם והערב, סוציאל-דמוקרטיה.

מיקי לוי: אפשר להגיד את זה מהבוקר עד הערב.

מיקי לוי: פעולות צריכות להתבצע אחרת לא נגיע לשום דרך ולשום יעד.

מיקי לוי: שר האוצר נענה לאתגר, חברים, לקח את האחריות, צלל לתוך הנתונים והמספרים, ישב ימים ארוכים, ובמשך החודשים האחרונים גיבש את תקציב המדינה, וזה לא קל ב-60 יום לעשות את זה.

מיקי לוי: וקיבל, כן, קיבל החלטות קשות.

מיקי לוי: גם ידידי מהתנועה שלכם ישב על כיסאי, אתם מתעלמים מכך, והוא איש יקר ואני מצדיע לו על העבודה שהוא השקיע.

מיקי לוי: אבל כולם מתעלמים מהשותפות הזאת.

מיקי לוי: פתאום יש אצבע מאשימה, שר האוצר לפיד, כאילו הוא זה שגרם לבור התקציבי העצום הזה.

יעקב מרגי: אנחנו מלינים על הדרך שבה הוא בא לפתור את זה.

יעקב מרגי: יש דרכים יותר קשות – – –

מיקי לוי: לא ראיתי אתכם מצטיינים בדרכים האלה בפעמים הקודמות.

מיקי לוי: לא ראיתי אתכם מצטיינים במניעת הבור הזה.

מיקי לוי: לא ראיתי אתכם מצטיינים בעצירת כריית התעלה הענקית הזאת, שהביאה לבולען כזה ענק.

יעקב מרגי: – – – אתה השקעת במעמד הביניים?

מיקי לוי: תקשיב, אני לא רוצה להגיד לך מה עשיתי כי זה לא יאה.

מיקי לוי: אתה יכול לבוא אלי, אני אגיד לך.

מיקי לוי: אין לי ספק כי פרק הזמן שיידרש לנו הוא פרק זמן לא של חודשים.

מיקי לוי: נדרש לנו פרק זמן ארוך כדי לתקן את כל הנחוץ תיקון.

מיקי לוי: הצעדים הקשים והרפורמות שעומדות בפני ביצוע יפתחו את המשק לתחרות אמיתית ויביאו להורדת מחירים משמעותית, שתגיע לכל כיס.

מיקי לוי: כל אלה אינן הבטחות ריקות כי אם החלטות שקיבלנו והן יוצאות אל הפועל בימים האלה ממש.

מיקי לוי: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

מיקי לוי: תודה לכם, חברי חברי כנסת.

יוני שטבון: תודה לאדוני סגן שר האוצר.

יוני שטבון: אני עליתי היום בפעם הראשונה לכיסא הזה – – –

מיקי לוי: אני מתנצל שלא בירכתי אותך.

מיקי לוי: שיהיה לך בהצלחה.

מיקי לוי: אני מתנצל, בהצלחה.

יוני שטבון: תודה לך, סגן השר.

יוני שטבון: לפני שנעבור לדיון הסיעתי – חשבתי שאלפי שנים אנשים חלמו שתהיה פה בכלל מדינה ושהמקומות האלה בכלל יימצאו, ואני זכיתי לשבת כאן.

יוני שטבון: אז למרות הוויכוחים הנוקבים לקראת הצבעת האי-אמון, אנחנו במקום שלנו ובמדינה שלנו.

יוני שטבון: ונעבור דווקא עם סתיו שפיר לדיון הסיעתי סביב הצבעת האי-אמון, בבקשה.

יוני שטבון: חברת הכנסת סתיו שפיר צריך להגיד.

סתיו שפיר: ברכותי.

יוני שטבון: תודה.

סתיו שפיר: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הממשלה שלנו מאמינה שמה שעם ישראל זקוק לו יותר מכול זה ריסון.

סתיו שפיר: נהדק חגורות ובסוף הכול יסתדר.

סתיו שפיר: אבל תקציב, חברים, הוא מתמטיקה.

סתיו שפיר: אפילו מתמטיקה פשוטה.

סתיו שפיר: אז בבקשה, בואו נפתח פנקס ונעשה איזשהו חישוב.

סתיו שפיר: אתם אתי?

סתיו שפיר: יש לנו זוג, יעל ויותם, לצורך העניין.

סתיו שפיר: בני 30 פלוס, הילד בן שלוש.

סתיו שפיר: היא עובדת כמורה ומשלימה תואר שני, הוא עורך-דין במשרד ממשלתי, מרוויח יותר ממנה; מרוויח 9,000 שקלים בחודש ברוטו, והיא – 6,000.

סתיו שפיר: הנטו שלהם עומד על 13,100 שקלים בחודש בניכוי ביטוח לאומי, מס בריאות והפרשה לפנסיה.

סתיו שפיר: הם משלמים 3,500 שקלים על שניים וחצי חדרים בראשון-לציון.

סתיו שפיר: 2,000 שקלים יוצאים על דלק וביטוח, ונקווה שלא נצטרך יותר מדי תיקונים.

סתיו שפיר: 128 שקלים על החופשי-חודשי סטודנט של אימא.

סתיו שפיר: הגן של הילד – 2,300, 700 שקלים לבייביסיטר פעם בשבוע.

סתיו שפיר: 2,400 בחודש לסופרמרקט, 150 על מים, 398 שקלים על חשמל וגז, 327 שקלים ארנונה, 328 על ועד-בית ותחזוקה.

סתיו שפיר: אתם מחשבים?

סתיו שפיר: 1,100 פלוס על ריהוט, ציוד, ביגוד.

סתיו שפיר: 780 על שירותי בריאות, שיניים, תרופות.

סתיו שפיר: 614 שקלים על אינטרנט וטלפון.

סתיו שפיר: את הנתונים האלה קיבלתי מהלמ"ס, לא המצאה.

סתיו שפיר: עשיתם חשבון?

סתיו שפיר: אני אעשה בשבילכם: אנחנו עומדים על הוצאות בסך 14,785 שקלים בחודש.

סתיו שפיר: זה לפני ששלחנו את הילד לחוגים – –

מיקי לוי: – – –

סתיו שפיר: – – לפני הספרים של אימא לאוניברסיטה, בלי חופשות, ולמשפחה הזאת חסרים עדיין 1,700 שקלים כדי לסגור את החודש.

סתיו שפיר: 1,700 שקלים שהולכים למינוס.

סתיו שפיר: עכשיו הוספתם למשפחה הזאת 1% במע"מ, 1.5% במס הכנסה, ייקרתם בעשרות שקלים את חשבון החשמל שלהם, קיצצתם בנקודות המס לסטודנטים שסיימו לימודים, עשיתם קיצוץ רוחבי בכל השירותים שמקבלים, ייקרתם את ביטוח הבריאות, ביטלתם את החינוך חינם לגילאי שלוש, וחכו, יום אחד הם גם ירצו – – –

מיקי לוי: – – –

סתיו שפיר: – – – יום אחד הם גם ירצו לקנות דירה, המפונקים האלה.

סתיו שפיר: הם ירצו דירה, ואתה יודע כמה משכורות זה יעלה להם?

סתיו שפיר: זה יעלה להם 118 משכורות לדירת שלושה חדרים בראשון-לציון, אם הם כמובן לא יבזבזו שקל מהמשכורות האלה.

סתיו שפיר: אתם גיבורים גדולים על המשפחה הזאת, על מאות-אלפי משפחות שלא יכולות לחלום על לסגור את החודש.

סתיו שפיר: אותן אתם מאשימים בגירעון.

סתיו שפיר: שר האוצר הקודם, שטייניץ, התראיין אתמול בגל"צ ואמר שהמחאה אשמה בגירעון.

סתיו שפיר: ביקשתם תקציבים?

סתיו שפיר: ביקשתם חינוך חינם?

סתיו שפיר: הנה לכם.

סתיו שפיר: כדאי שתקראו שוב את מה שאתם כתבתם בעמוד 11 של התוכנית הכלכלית: הפער בין הגירעון המתוכנן ל-2012 לבין הגירעון בפועל נובע רובו ככולו מחוסר בהכנסות.

סתיו שפיר: ככה אתם כתבתם.

סתיו שפיר: מה שהביא לגירעון זה היעדר הכנסות, וזה חסר גם בתקציב החדש שלכם.

סתיו שפיר: חסרה העלאה של מס חברות; חסרה העלאה של מס רווחי הון, צמצום הפטורים בחוק לעידוד השקעות הון; מס עיזבון; העלאה פרוגרסיבית של מס ההכנסה, שמי שמרוויח מעל 40,000 שקלים משלם קצת יותר, לא מי שמרוויח 7,000.

סתיו שפיר: חסרים הרווחים הכלואים, חסרים תמלוגים, מים, מינרלים, פוספטים, אשלג – – –

יוני שטבון: חברת הכנסת שפיר, לסיים.

יוני שטבון: שלוש דקות עברו.

סתיו שפיר: – – – אם נחיל את מסקנות ועדת-ששינסקי על כל משאבי הטבע, נקבל מיליארדים בשנה.

סתיו שפיר: הוא הפריע לי.

סתיו שפיר: ובואו נגיד את המילים שאסור להגיד, עד כדי כך שאני אפילו לא מצליחה למצוא אותן בתקציב: איפה הקיצוץ בהעברות עודפות מתקציבי המדינה להתנחלויות, שעומדות על עוד מיליארד בשנה – מענקים וסבסוד בארנונה והטבות בחינוך?

סתיו שפיר: איפה הכסף הזה?

סתיו שפיר: למה הוא לא מושקע בפתרונות דיור בכל רחבי הארץ?

סתיו שפיר: בסוף זה הציבור שאשם בגירעון?

סתיו שפיר: אתם לא מתביישים להגיד את זה?

יוני שטבון: נא לסיים.

יוני שטבון: עברת את שלוש הדקות.

יוני שטבון: עשר שניות.

יוני שטבון: תודה.

סתיו שפיר: דקה אחת, חצי דקה, עשר שניות.

סתיו שפיר: 10,000 איש יצאו לרחובות השבוע שוב.

סתיו שפיר: מחר תגידו שהדרישות שלהם לא ברורות, שהם לא יודעים מה הם רוצים, שהם חסרי אחריות, בזמן שאתם, הממשלה, חסרי אחריות.

סתיו שפיר: גיבורים על חלשים.

סתיו שפיר: ממשלה של פחדנים.

סתיו שפיר: מפחדים לריב עם המתנחלים בגלל אינטרסים פוליטיים; מפחדים לקצץ בתקציב הביטחון; מפחדים לגעת בבנקים; מפחדים לגעת בבעלי ההון – – –

יוני שטבון: חברת הכנסת סתיו שפיר, אחרי ההתקפות אני מבקש לסיים.

יוני שטבון: תודה רבה.

יוני שטבון: את מדברת כבר מעל ארבע דקות, יש שלוש דקות לכל דובר.

סתיו שפיר: שורה אחרונה.

סתיו שפיר: הציבור ראוי למנהיגים, לא למי שמעמידים את האינטרסים שלהם מעל הצרכים של ילדים, מבוגרים וקשישים במדינה הזאת.

סתיו שפיר: הציבור שיוצא לרחוב, למרות ההכפשות שלכם, הוא הגיבור כאן והוא ימשיך.

סתיו שפיר: יש לכם עוד הזדמנות להוכיח אחרת.

סתיו שפיר: תוכיחו.

יוני שטבון: תודה רבה לחברת הכנסת סתיו שפיר.

מיקי לוי: למה חברת הכנסת יחימוביץ, היושבת-ראש שלך, חששה לקחת תפקיד כזה אחראי?

יוני שטבון: סגן השר, אנחנו נעבור לדיון הסיעתי, אחרת זה לא ייגמר כאן.

יוני שטבון: אנחנו בהצבעת אי-אמון עם עוד שבעה חברי כנסת.

סתיו שפיר: מיקי – – – קשה אז הולכים לעניינים פוליטיים?

סתיו שפיר: פעם אחת תענו לתוכן, אנשי יש עתיד.

סתיו שפיר: תודה.

יוני שטבון: חברת הכנסת סתיו שפיר, תודה רבה.

סתיו שפיר: תודה.

יוני שטבון: אני רק מציע לעמוד בזמנים, שלוש דקות לכל חבר בדיון הסיעתי, כדי שנוכל להתקדם.

יוני שטבון: מוזמן חבר הכנסת עפר שלח מיש עתיד.

יוני שטבון: שלוש דקות.

יוני שטבון: בבקשה.

יצחק וקנין: ואחריו?

יוני שטבון: ואחריו, מסיעת הבית היהודי, חבר הכנסת חברי ניסן סלומינסקי.

יוני שטבון: בבקשה.

עפר שלח: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, תקציב הוא בחירה בין חלופות, ובמקרה של התקציב הנוכחי הוא בחירה בין חלופות רעות.

עפר שלח: אני לא באתי להאשים את מי שהיה פה בשלטון בשנים הקודמות, אבל ברור לכולם שאת גודל הבור התקציבי הזה, 15 מיליארד שקל בצד ההוצאה ו-15 מיליארד שקל בצד ההכנסות, היה צריך לסגור, ולסגור עכשיו.

עפר שלח: איש איננו מעלה בדעתו – אף מקרו-כלכלן במדינת ישראל איננו מעלה בדעתו מצב שבו יעד הגירעון של המדינה לא יתכנס ל-3% בשנה הבאה.

עפר שלח: כולם יודעים מה המחיר של הדבר הזה במדינה שמשלמת 37 מיליארד שקל בשנה תשלומי ריבית, הסעיף השני בגודלו בתקציב המדינה אחרי תקציב הביטחון.

עפר שלח: אנחנו שומעים פה הרבה ביקורת על החלופות שנבחרו בסופו של דבר על-ידי משרד האוצר, ואני אתייחס רק במשפט לעובדה שהזכיר פה סגן שר האוצר מיקי לוי, ובצדק.

עפר שלח: מי שמבקר, רבים מהם זה אנשים שבחרו לא לעשות.

עפר שלח: ושר האוצר והממשלה הנוכחית בחרו לעשות, כי זה מה שעושים פוליטיקאים כשהם נבחרים – הם שמים את הידיים איפה שכואב ומנסים לעשות כמיטב יכולתם.

עפר שלח: והנקודה השנייה שחשוב להזכיר היא שכל מי שמבקש להציג חלופה חייב להציג חלופה שהיא ריאלית, שהיא ישימה, שהיא עכשווית.

עפר שלח: ואני אומר את הדברים האלה לא בשביל לנגח חזרה את מי שניגח את יושב-ראש מפלגתי, שהוא שר האוצר; אני אומר את זה כדי להעמיד את השיח על התקציב הזה במקום הנכון שלו.

עפר שלח: ההסתכלות על התקציב הזה צריכה להיות על מה שקורה יום לאחר שהתקציב הזה יאושר כאן בכנסת, על-פי לוח הזמנים הנוכחי, ב-31 ביולי השנה, ויצא לדרך, לדרך של שנה וחמישה חודשים.

עפר שלח: יום לאחר מכן משרד האוצר, ואנחנו, חברי הכנסת, נעמוד בפני המבחן האמיתי שלנו.

עפר שלח: כי אחת הסיבות – אני לא מקבל את הטענה שהגענו לבור התקציבי הזה בגלל מסקנות ועדת טרכטנברג, אבל אני כן מקבל את הטענה, או אני רוצה לטעון אותה כך: המסקנות של ועדת טרכטנברג נגעו בשינוי סדרי עדיפויות בהוצאות של ממשלת ישראל.

עפר שלח: מי שלא דאג במקביל להכנסות, מי שלא דאג לרפורמות מבניות, לשינוי בתקציב הביטחון, לשינוי במבנה המס, לכל השינויים והרפורמות שהזכירו פה חברי כנסת שתוקפים את התקציב הנוכחי, הוא זה שיצר את המצב שבו לא היו הכנסות שראויות להוצאות – שמכסות את ההוצאות בדוח טרכטנברג.

עפר שלח: וזה יהיה המבחן הגדול של תקציב המדינה ושלנו, חברי הכנסת, החל ב-1 באוגוסט השנה:

עפר שלח: האם אנחנו נשכיל להשלים את העבודה שאנחנו עושים בימים אלה בוועדת הכספים בחיקוק חוק הריכוזיות ובתיקון שלו בוועדה, בהחמרה שלו; האם אנחנו נשכיל לשנות את מבנה המס במדינת ישראל ככה שהפטורים של חברות והפטורים המיוחדים שמגיעים למיליארדים של שקלים – הפטורים האלה יבוטלו; האם אנחנו נשכיל לעודד יציאה לשוק העבודה כדי ששיעור העבודה הנמוך במדינת ישראל – ואנחנו יודעים בדיוק באיזה סקטורים הוא נמצא – שיעור העבודה הזה ישתנה.

יוני שטבון: חבר הכנסת שלח, נא לסיים.

יוני שטבון: בבקשה.

עפר שלח: כן.

עפר שלח: זה יהיה המבחן – זה, השמירה על תקציב הביטחון, לא רק בקיצוץ של 3 מיליארד, שנקבע, אלא גם בזה שלראשונה הוא לא ילווה במתן תוספות במהלך חייו של התקציב.

עפר שלח: אם הממשלה תעמוד במבחן הזה, אם אנחנו, חברי הכנסת, נעמוד, אנחנו נזכור את הרגע הזה כרגע שבו נעצר הדימום והתחילה צמיחה והתחיל חוזה חדש.

עפר שלח: אם לא נעמוד בו, זה יהיה כישלון גדול.

עפר שלח: אנחנו, חברי הכנסת, אנחנו חברי הכנסת של יש עתיד ושר האוצר, נחושים שלא כך יהיה.

עפר שלח: תודה רבה.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת עפר שלח.

יוני שטבון: יעלה חבר הכנסת ניסן סלומינסקי, ואחריו – חבר הכנסת אריאל אטיאס.

ניסן סלומינסקי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר וסגן השר, חברי חברי הכנסת, התקציב, או יותר נכון הבור שהמדינה הגיעה אליו, זה לא יציר כפיו של שר האוצר.

ניסן סלומינסקי: הוא קיבל ירושה, ולכן אל נא נבוא עליו בטענות על מה שעשו אחרים.

ניסן סלומינסקי: ואני מאוד מכבד ומעריך את שר האוצר.

ניסן סלומינסקי: יש לי אכזבה קטנה, כשראיתי את התקציב, כי מי שנמצא באוצר, וגדל באוצר, מכיר את כל הרוטינה והשבלונה של האוצר, ולכן ראוי ומתאים שהוא יגיש תקציב מעין התקציב שהוגש; כשהדברים הם קלים – קלים לעשות, קשים מאוד בגזירות – פה מוסיפים עוד 1% למע"מ, פה עוד 1.5%, וכו'.

ניסן סלומינסקי: אבל ציפיתי שמי שמגיע מבחוץ, שלא חי את הרוטינה של האוצר, יביא אתו גם רעיונות חדשים, מחוץ לקופסה, ואז הוא מרענן את העסק, ומרוויחים שני דברים, ואני אסביר אותם.

ניסן סלומינסקי: דבר ראשון, יש גופים – וזה מה שאני מתכוון ברעיונות חדשים – בעיקר, ניקח דוגמה את החברות החזקות במשק.

ניסן סלומינסקי: רק ארבע החברות שנמצאות ויש להן הכנסות בשנה של 18.7 מיליארד שקל, כשהן צריכות לשלם מס, אז תחכומי המס ותכמוני המס, שמותרים על-פי החוק, כי הגדילו להן – והגדילו להן את האפשרויות, מגיעים למצב שעל 70% מהרווחים שלהן הם לא משלמות בכלל מסים, וגם על ה-30% משלמות רק קצת.

ניסן סלומינסקי: יש שם מאסה גדולה של מיליארדים שהיו צריכים לשלם אילו היו נוהגים אתם כמו עם כל אחד אחר.

ניסן סלומינסקי: המענקים שנותנים להם – – –

קריאה: אתה יושב-ראש ועדת הכספים, מה אתה מתכוון לעשות?

ניסן סלומינסקי: דקה, דקה.

ניסן סלומינסקי: קודם נגיד את המציאות, למה אני טיפה מאוכזב, אמרתי.

ניסן סלומינסקי: אותו דבר במענקים, אותו דבר ברווחים הכלואים.

ניסן סלומינסקי: 120 מיליארד שקל כלואים שם, רוצים לשחרר אותם בנזיד עדשים, כמו שאומרים.

ניסן סלומינסקי: דוגמה, חברה שיש לה רווחים כלואים של 15.5 מיליארד וצריכה לשלם מסים של 2.5 מיליארד, פוטרים אותה ב-700 מיליון שקל.

ניסן סלומינסקי: אני אומר, פה יש כספים גדולים.

ניסן סלומינסקי: אותו דבר באוצרות המדינה, שנמכרו בנזיד עדשים.

ניסן סלומינסקי: מה שהיה צריך להיות – שני דברים: א.

ניסן סלומינסקי: להביא מהמקורות האלה כספים חדשים, זה מחוץ לקופסה, כי עד היום לא נגעו בהם, ומזה אנחנו נרוויח שני דברים מרכזיים: א.

ניסן סלומינסקי: נכון שאי-אפשר לכסות 40 או 50 מיליארד שיהיו הגירעון, יצטרכו לחתוך בבשר החי, אבל זה היה מקל.

ניסן סלומינסקי: אז יכול להיות שלא היו צריכים להוסיף למע"מ, יכול להיות שלא היו צריכים 1.5%, מספיק אולי 0.5% או 1%.

ניסן סלומינסקי: אז היו מביאים כסף חדש, וזה היה עוזר מאוד בגזירות.

ניסן סלומינסקי: אבל הדבר השני, שהוא יותר חשוב, זה הנושא הפסיכולוגי.

ניסן סלומינסקי: אזרחי מדינת ישראל מוכנים לשאת בנטל אם הם יודעים שיש בור, שנתיים הם סובלים, נושאים את האלונקה, ואחר כך יוצאים מזה.

ניסן סלומינסקי: אבל זה בתנאי – –

יוני שטבון: חבר הכנסת סלומינסקי, אנחנו צריכים לסיים.

ניסן סלומינסקי: – – זה בתנאי שהם יודעים שכולם נושאים בעול, ואז הם מוכנים.

ניסן סלומינסקי: אבל ברגע שהם רואים שהם נושאים בעול ויש מישהו שיושב שם על האולימפוס, מרוויח הרבה כסף ולא נושא בעול, כלומר יש להם תחושה ש"אני פראייר" – אם אני פראייר אני לא מוכן, אני אצא לרחובות.

ניסן סלומינסקי: התחושה הזאת היא עוד הרבה יותר חזקה.

ניסן סלומינסקי: אדם אומר: אני מוכן, עוד 500 שקל יעלה לי בחודש, אני נושא בעול, בסדר.

ניסן סלומינסקי: אבל שרק אני ולא הוא – למה, כי אני פראייר?

ניסן סלומינסקי: לזה לא מוכנים.

יוני שטבון: תודה רבה.

יוני שטבון: אנחנו צריכים לסיים.

ניסן סלומינסקי: ואם היו מביאים את הכסף הזה ומעמיסים, היינו מרוויחים את שניהם, גם עוד כסף לחסוך בגזירות, וגם שהנטל היה על כולם, כולם נושאים את האלונקה, וכך כולנו היינו מוכנים לשאת את האלונקה הזאת בשמחה, מה שנקרא, במירכאות, אבל לצאת מהבור.

ניסן סלומינסקי: תודה לך, אדוני.

יוני שטבון: תודה לחבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

יוני שטבון: יעלה חבר הכנסת אריאל אטיאס, ואחריו – חבר הכנסת יעקב אשר.

יוני שטבון: נא להקפיד על שלוש דקות בדיון הסיעתי.

אריאל אטיאס: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כבוד שר החקלאות, אני מנצל את העובדה שאתה פה.

אריאל אטיאס: אתה בטח תחזור לישיבת הממשלה, ואני מצפה שתעביר את המסר – אני לא יודע אם תעשה את זה – לשר האוצר יאיר לפיד.

אריאל אטיאס: במשך למעלה משנה הסברת לעם ישראל בשיטות המקובלות עליך, בפייסבוק, בטלוויזיה, בכנסים, שאתה לא תהיה כמו – –

יוני שטבון: חברי הכנסת מש"ס, חבר שלכם, חבר סיעה, מדבר.

יוני שטבון: יושב-ראש הסיעה.

אריאל אטיאס: – – שאתה לא תהיה כמו הקודמים, הפוליטיקה הישנה.

אריאל אטיאס: אתה לא תצא מהחדרים האחוריים ופתאום נשמע שעוד פעם מעמד הביניים והאדם העובד – כאילו שאנחנו דואגים רק לסקטור, האדם העובד זה כל עם ישראל.

אריאל אטיאס: ובסוף, כגודל הציפייה גודל האכזבה.

אריאל אטיאס: האדם העובד, מתברר שעבדת עליו.

אריאל אטיאס: תוספת מע"מ, תוספת מס הכנסה ישיר, לפגוע בסבסוד לצהרונים, שזה בדיוק האדם העובד.

אריאל אטיאס: מי נהנה מהצהרונים?

אריאל אטיאס: נשים שעובדות ולא צריכות לחזור ב-13:00 לביתן לאסוף את הילדים מהגנים ומבתי-הספר, פוגעים בהן, מבטלים להן את זה.

אריאל אטיאס: אומר מנכ"ל הביטוח לאומי שעשרות אלפי ילדים ייכנסו מתחת לקו העוני.

אריאל אטיאס: מי שישמע – שקצת מעל קו העוני זה עוד משהו שאפשר לחיות אתו; גם זה אי-אפשר לחיות אתו.

אריאל אטיאס: למה יצאו 10,000 איש לרחובות ויצאו עוד יותר?

אריאל אטיאס: בגלל הפער בין ההבטחה לבין המציאות.

אריאל אטיאס: אם הוא היה אומר: אני לא מקבל את העמדות האלה, אני אפעל לשפר אותן – אבל הנחרצות הזאת: אני לא אהיה כמו הפוליטיקה הישנה, אני לא אהיה בספסלים האחוריים ופתאום יצא ונשמע שעוד פעם לקחו לנו כסף – ההונאה הגדולה הזאת ונשף המסכות שהסתיים ביום שהתקציב יצא לאור, זה מה שמקומם את האנשים.

אריאל אטיאס: דבר נוסף, אין בשורה כלכלית אחת בתקציב הזה.

אריאל אטיאס: נותנים מקל?

אריאל אטיאס: תביאו גזר, תנו מנוע צמיחה, תגרמו לאנשים שתהיה להם סיבה לצאת לעבוד.

אריאל אטיאס: תנו להם את היכולת לעשות את זה.

אריאל אטיאס: עוד קצבאות ילדים, להוריד עוד מכה.

אריאל אטיאס: מי זה קצבאות הילדים?

אריאל אטיאס: זה כל עם ישראל.

אריאל אטיאס: עם ישראל מפסיד מזה בגלל שבסוף יהיה לו פחות צריכה בכסף הזה, פחות בשביל ללכת לקנות בסופרמרקט.

אריאל אטיאס: אבל אם היה מנגד מנוע צמיחה, אז אומרים: אתה יודע מה, יש פה ויכוח כלכלי, זו מדיניות קפיטליסטית וזו מדיניות סוציאליסטית.

אריאל אטיאס: אבל גם בעולם הקפיטליסטי חיים על עולם של צמיחה.

אריאל אטיאס: עולם של צמיחה זה עולם של תחרות.

אריאל אטיאס: אז לא נוגעים בוועדים, כי מפחדים מעופר עיני.

אריאל אטיאס: לא עושים שום דבר מול הרשויות המקומיות, בגלל שמפחדים משביתה.

אריאל אטיאס: אז כדאי שתפחדו גם מהלחץ שמתחיל לבעבע דרך הרשתות החברתיות שהרימו אתכם, כי הם גם יכולים להפיל אתכם.

אריאל אטיאס: הלחץ הזה – – –

יוני שטבון: חבר הכנסת אטיאס, סיים בבקשה, הזמן נגמר.

אריאל אטיאס: הלחץ הזה ילך ויגבר בגלל הפער בין הדברים.

אריאל אטיאס: ומשפט אחרון, עומד שר האוצר בראש הקבינט לדיור.

אריאל אטיאס: חיפשתי את הבשורות בעולם הדיור.

אריאל אטיאס: הבעיה של הדיור, המרכזית, זה שצריכה יד מתכללת ששמה את היד לכיס.

אריאל אטיאס: מה הוא עשה?

אריאל אטיאס: לקח את היד לכיס לאנשים.

אריאל אטיאס: שישאל את שר הרווחה מאיר כהן מה עשו מענקי המקום לדימונה, לפריפריה.

יוני שטבון: תודה רבה.

יוני שטבון: חבר הכנסת אטיאס, לסיים בבקשה, עכשיו.

אריאל אטיאס: הולכים מורידים אותם והולכים לפגוע במשפרי הדיור ולהטיל עליהם עוד מסים ועוד גזירות.

אריאל אטיאס: ולכן אנחנו מביעים אי-אמון בממשלה הזאת.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת אריאל אטיאס.

יוני שטבון: יעלה חבר הכנסת יעקב אשר, ואחריו – חבר הכנסת אלעזר שטרן.

יוני שטבון: בבקשה.

אני רוצה קודם כול לברך אותך על התפקיד.

יוני שטבון: תודה רבה.

שיהיה בהצלחה.

מקסימום תיתן לנו עוד דקה.

יוני שטבון: כן, זהו.

יוני שטבון: ציפיתי שתגיד את המשפט הזה.

יוני שטבון: אנחנו מתחילים עם שלוש דקות עכשיו.

יוני שטבון: תודה.

אדוני היושב-ראש, התקציב שהגיש שר האוצר לממשלה הנו תקציב חסר תקדים.

בחוסר ההיגיון שלו הוא ללא טיפת חמלה, ומבלי לחשוב על תוצאותיו לרוב אזרחי המדינה.

אז איך זה ששר האוצר, אבי התוכנית, לא רואה את מה שכולם רואים?

איך זה ייתכן?

מה, הוא אטום?

הוא לא מספיק מוכשר?

לצערי הרב התשובה היא פשוטה וכואבת.

אדוני שר האוצר, אתה פשוט לא מכיר את השכבות החלשות.

אינך מכיר גם את שכבות הביניים, אלה המשתכרים עד 15,000 שקל ברוטו.

הם לא בקליקה שלך, הם לא נמצאים אתך במועדון הכושר השכונתי, הם לא עבדו אתך ביחד במקום העבודה הקודם שלך.

אתה פשוט מתבלבל, ולחברים שלך מהעשירון העליון אתה קורא מעמד הביניים.

אלה המושגים, ולכן קשה לי לבוא בטענות על ההחלטות הדרקוניות שאתה יצרת בתוכנית זו.

אדוני השר – אני אעביר את זה דרך סגן השר ידידי – אתה מנותק מלמעלה משני-שלישים מהעם הזה.

זאת העובדה.

יש תרופה לעניין הזה של ניתוק.

צא לשטח.

אני רוצה לשאול אותך, שר האוצר, שלא נמצא כאן עקב ישיבת הממשלה, מתי היית בסיור בשכונת מצוקה; מתי היה הביקור שלך בעיר בפריפריה; מתי ביקרת בצהרון של ילדי מצוקה שזוכים לראשונה בחייהם לאכול ארוחת צהריים חמה; מתי ביקרת בבתי-תמחוי בתל-אביב וברחבי הארץ.

אני מציע לשר האוצר, במקום לפגוש את עיני ולהיכנע ללא תנאי, תיפגש עם מנכ"ל הביטוח הלאומי, תיפגש עם יושב-ראש המועצה לשלום הילד, תלמד על ההשלכות של התוכנית האכזרית והלא-חכמה הזאת.

תעשה את זה.

כשתעשה את זה, גם אתה תהיה חכם לפחות כמו רוב הציבור שחושב את זה היום.

מי שמוכן לפגוע בשני-שלישים מהעם ולא מוכן להתעמת עם גופים גדולים, למרות שכאן, מעל דוכן זה, סיפרו לנו איך הולכים להיאבק בנמלים, בהסתדרות – גם ביטול המע"מ על ירקות לא בא מתוך חמלה על הצרכנים, אולי פחדו מהגופים הגדולים החקלאיים; אני חושב שיש בסיס למה שאני אומר.

יוני שטבון: חבר הכנסת אשר, נא לסיים.

יוני שטבון: עבר הזמן.

אני מסיים, אדוני.

יוני שטבון: תודה.

בלשון העם הדבר הזה נקרא חזק על חלשים.

תודה רבה.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת יעקב אשר.

יוני שטבון: יעלה חבר הכנסת אלעזר שטרן, ואחריו – חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יוני שטבון: אגב, חבר הכנסת יעקב אשר אמר דבר משמעותי לכולנו: הסיורים בשטח הם דבר שהוא קריטי כדי להבין את המציאות בכל מקום.

אלעזר שטרן: אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת יוני, איחולי.

יוני שטבון: תודה.

אלעזר שטרן: חברי חברי הכנסת, ראש הממשלה המיועד חבר הכנסת דרעי, ראש הממשלה המיועד חבר הכנסת אלי ישי, ראש הממשלה המיועד חבר הכנסת משה גפני, ראש הממשלה המיועד חבר הכנסת יעקב ליצמן, ראש הממשלה המיועד חבר הכנסת מוחמד ברכה – –

יוני שטבון: בקצב הזה כל שלוש הדקות יהיו על ראשי הממשלה הבאים שלנו.

אלעזר שטרן: – – ראש הממשלה המיועד חבר הכנסת אחמד טיבי, ראש הממשלה המיועד חבר הכנסת אברהם צרצור, ראש הממשלה המיועד חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, ראש הממשלה המיועד חברת הכנסת זהבה גלאון.

עיסאווי פריג': לאן אתה רוצה להגיע?

יוני שטבון: הוא קיבל תוספת זמן.

יוני שטבון: קדימה.

יחיאל חיליק בר: למה את שלי לא קראת?

יוני שטבון: חבר הכנסת שטרן, תמשיך בבקשה.

אלעזר שטרן: חיליק, זוהי רשימה חלקית.

אלעזר שטרן: נכון, לפני שבוע טיגנתם אותנו כאן.

אלעזר שטרן: כחבר קואליציה הוצבעתי בלב כבד מאוד להצביע בעד מה שנקרא חוק המשילות, שהיו בו סעיפים שנועדו לצמצם גם את מספר הצעות האי-אמון.

אלעזר שטרן: אני משוכנע שסעיף זה יתוקן בהמשך.

אלעזר שטרן: ההנאה היחידה שלי באותה הצבעה הייתה לראות באמת אופוזיציה שהבינה אז, שלא כמו בהצעות האי-אמון של היום, שאכן הצדק עמה.

אלעזר שטרן: אז הצבעתי בלב כבד עם הקואליציה, מתוך ידיעה שההצבעה הנה כמעט חסרת משמעות, ועד להפיכתה לחוק של ממש יוכנסו בה השינויים המתאימים.

אלעזר שטרן: הפעם קל לי להצביע אמון בממשלה.

אלעזר שטרן: קל לי לא רק כיוון שמבול הצעות האי-אמון מאבד מערכן ורשימת ראשי הממשלה הפוטנציאליים אינם מהווים עדות לעודף כוונות אמיתיות.

אלעזר שטרן: קל לי, גם מתוך הנחה שלא משנה מי היה שר האוצר, כל תוכנית כלכלית במצב הנוכחי הייתה זוכה למבול של הצעות אי-אמון.

אלעזר שטרן: הייתי שמח לו דווקא אתם, חברי האופוזיציה, הייתם דורשים הטלת מס על פירות וירקות, באותו היגיון שלפני כמה דקות עמד כאן חבר הכנסת אריה דרעי וטען, או דרש, מיסוי על קצבאות הילדים.

אלעזר שטרן: לא רק מקצבאות הילדים נהנים העשירים, גם מהמס על פירות וירקות נהנים העשירים.

אלעזר שטרן: ההיגיון הוא אף חזק יותר, כיוון שבתוך שוק הפירות והירקות מסתובב הרבה מאוד כסף שחור.

אלעזר שטרן: גם אז היה מתפנה כסף בשביל לצמצם, אכן, את הפגיעה בשכבות החלשות, שנכון שגם הן נהנות מעניין המס על פירות וירקות, אבל לא רק הן.

אלעזר שטרן: לצערי, אי-העלאת אפילו הצעת אי-אמון אחת בנושא הזה, בתוך מבול הצעות האי-אמון, מהווה בעיני עדות גם לשיקולים פופוליסטיים, שצוק השעה, נכון היה שיצמצם אותם.

יוני שטבון: חבר הכנסת שטרן, נא לסיים.

יוני שטבון: בבקשה.

אלעזר שטרן: מה?

אלעזר שטרן: רק – הרשימה – – –

יוני שטבון: נוסיף לך עוד כחצי דקה, לרשימת ראשי הממשלה.

אלעזר שטרן: אז אני מודיע לך: אולי תשמע תכף את הנושא השני, אז תוסיף לי יותר.

יוני שטבון: רק לסיים בבקשה.

יוני שטבון: להזדרז.

אלעזר שטרן: לאי-אמון הנוכחי קל לי להתנגד, אבל יש אי-אמון אחד נוסף שאני מודה שייחלתי לו, דווקא בערב חג השבועות, שדווקא הוא יעלה.

אלעזר שטרן: זהו האי-אמון על היחס הבלתי-נסלח, כפי שעלה בדוח מבקר המדינה, של הממסד הדתי בכלל – למרות שגם שם יש צדיקים – כפי שבא לידי ביטוי באותו דוח, על הניכור כלפי המתגיירים, על האי-יכולת להתגייר בצורה נורמלית גם אם אתה משרת בצה"ל, על הנתונים המפחידים של הירידה, על השוואת מספר המתגיירים ב-2007 להיום – –

יוני שטבון: חבר הכנסת, זה נושא חשוב, אבל חייבים לסיים.

אלעזר שטרן: עוד שנייה אחת, יוני.

אלעזר שטרן: – – וירידה ל-50%.

יעקב מרגי: תגיש אי-אמון.

יעקב מרגי: אני פה.

אלעזר שטרן: הדוחות שאנחנו מכירים מצביעים לא רק על ירידה גדולה במספר המתגיירים, אפילו בתוך צה"ל, אלא על יחס בלתי נסבל – – –

יוני שטבון: חבר הכנסת שטרן, הזמן עבר.

אלעזר שטרן: אני מסיים.

יוני שטבון: וגם הנושא הוא באמת נושא חשוב, אבל לא בהצבעת האי-אמון הזאת.

אלעזר שטרן: אז ברשותך, אני מסיים.

אלעזר שטרן: אני אומר פשוט איזו הצבעת אי-אמון קיוויתי שתהיה כאן ולא הייתה.

יוני שטבון: נא לסיים – הזמן עבר – בדקה.

אלעזר שטרן: יוני, חצי דקה.

אלעזר שטרן: סליחה – היושב-ראש.

אלעזר שטרן: אני מאחל לכולנו שבערב חג השבועות הזה נלמד את לקחיה של מגילת רות, של תהליך גיור שמתמצה במילים "עמך עמי ואלקיך אלקי", בסדר הזה.

אלעזר שטרן: אני מקווה גם שבערב חג השבועות הזה נלמד כולנו ממגילת רות על היחס לגר הגר בתוכנו – המוסלמי, הנוצרי, הבדואי, הצ'רקסי או חסר הדת.

אלעזר שטרן: אז יהיה לכולנו חג שבועות שמח יותר.

אלעזר שטרן: תודה.

יוני שטבון: חג שבועות שמח גם לחבר הכנסת שטרן.

יוני שטבון: חבר הכנסת טלב אבו עראר.

יוני שטבון: סליחה, טעות – עיסאווי פריג'.

יוני שטבון: טעות שלי – חבר הכנסת עיסאווי פריג', ואחריו – חבר הכנסת טלב אבו עראר יעלה לדוכן.

יוני שטבון: שלוש דקות בבקשה, ולהקפיד.

יוני שטבון: חבר הכנסת עיסאווי פריג', בבקשה.

עיסאווי פריג': כבוד היושב-ראש, ראשית כול, מזל טוב – וזה לא נחשב מהמניין.

עיסאווי פריג': מזל טוב ואיחולי הצלחה.

יוני שטבון: תודה רבה.

יוני שטבון: תודה.

יוני שטבון: שלוש דקות.

יוני שטבון: בבקשה.

עיסאווי פריג': חברים, זה שבוע שני שאנחנו רואים הצעות אי-אמון מכל סיעות הבית על התקציב, על הגזירות ועל כל מה שקשור.

עיסאווי פריג': זה מצביע על דבר אחד: יש כאן משהו לא בסדר.

עיסאווי פריג': הצבעות אי-אמון בקצב כזה, על נושא אחד, במשך שבועיים, כל סיעות הבית, כל אחד מהכיוון שלו – זה מצביע על משהו.

עיסאווי פריג': יש כאן משהו לא בסדר.

עיסאווי פריג': אז בואו נשים את הדברים במקומם.

עיסאווי פריג': ראשית כול, לחברי מיש עתיד אני צריך להגיד צל"ש.

עיסאווי פריג': צל"ש לשר האוצר, שהסכים לקבל לידיים שלו את התפקיד המאתגר.

עיסאווי פריג': איך אמר סגן השר מיקי לוי?

עיסאווי פריג': לקח עליו אתגר, אחריות, אומץ – מילים שבגבורה, מילים ראויות לציון.

עיסאווי פריג': אבל האחריות והאתגר ששר האוצר לקח עליו – שם אותם במקום הלא-נכון.

עיסאווי פריג': הוא חזר ואמר "האדם העובד", חזר ואמר "איפה הכסף?

עיסאווי פריג': ", חזר ואמר "אני רוצה לשמור ולשמר את מעמד הביניים, שמשם אני בא".

עיסאווי פריג': אבל כל האמירות האלה לחוד, והמעשים לחוד.

עיסאווי פריג': איפה הכסף – ברגע שבאים לנגוע ב"איפה הכסף?

עיסאווי פריג': ", אנחנו נמצאים במקום אחר.

עיסאווי פריג': אז אני עכשיו בא ושואל שאלה פשוטה: שלוש שנים – שלוש שנים בממשלה הקודמת אף פעם לא התנהל דיון תקציבי בתקציב המדינה.

עיסאווי פריג': אף פעם.

עיסאווי פריג': תקציב המדינה התנהל בצורה של מריחות ומריחות, והקדמת בחירות וניצול מקסימלי של זמן, עד שהגענו לאן שהגענו בבור התקציבי, שמתיימרים לבוא ולהציע אותו בתור הצעת תקציב.

עיסאווי פריג': אמרו רבים לפני, ואני שוב אומר: זה לא תקציב, זה סתימת חורים.

עיסאווי פריג': התחילו עם גירעון 2%, שעכשיו עומד על 4.65%, ואני אומר לכם: זה יעבור את ה-5%, כי כל המערך אינו מתוכנן.

עיסאווי פריג': אינו מתוכנן.

עיסאווי פריג': אני לא רוצה להיכנס לסוגיות המע"מ, הסיגריות, קצבאות הילדים וכל הקיצוצים למיניהם.

עיסאווי פריג': אם מסתכלים בתקציב – הכסף – פחדו לגעת במקומות הנכונים, פחדו לגעת במקומות הנכונים.

עיסאווי פריג': עכשיו אנחנו נמצאים בתקופה – היום גם מוצע לנו על השולחן להאריך את חוק עידוד השקעות הון.

עיסאווי פריג': חוק עידוד השקעות הון, שחוקקו אותו – – –

יוני שטבון: חבר הכנסת עיסאווי פריג', נא לסיים, בבקשה, ולהקפיד.

עיסאווי פריג': לכולם נתת דקה תוספת.

עיסאווי פריג': מגיע לי 50 – – –

יוני שטבון: לא, לא, לא, ממש לא.

יוני שטבון: אני מבקש לסיים.

עיסאווי פריג': החוק, חוקקו אותו ב-1992 כדי לעזור למשק ולפריפריה.

עיסאווי פריג': אנחנו מקבלים היום חוק של הטבות מס ותכנוני מס.

עיסאווי פריג': אנשים שקיבלו את ההטבות – שכולם מפחדים לגעת בהן – הגיע הזמן שישלמו את המחיר על ההטבות.

יוני שטבון: תודה רבה.

עיסאווי פריג': הגירעון, לא צריכים לשלם אותו אני ואתה והאזרח הפשוט.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יוני שטבון: תודה רבה.

עיסאווי פריג': אנחנו מגישים אי-אמון כי כך צריך להיות.

עיסאווי פריג': זה תקציב מביש, שערורייתי, ולא צריך להיות.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יוני שטבון: יעלה חבר הכנסת טלב אבו עראר, ואחריו – חבר הכנסת דב חנין.

יוני שטבון: אני מבקש לדבר שלוש דקות בלבד ולהקפיד על הזמנים.

יוני שטבון: תודה.

יוני שטבון: בבקשה.

טלב אבו עראר: מכובדי היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ממשלת ישראל הכריזה מלחמה על החלשים בחברה.

טלב אבו עראר: במסגרת הגזירות שמתכננת להטיל הממשלה – פגיעה אנושה בקצבאות הילדים.

טלב אבו עראר: דבר זה, קודם כול, פוגע קשות במשפחות ברוכות הילדים.

טלב אבו עראר: אנחנו לא אומרים שמשפחות אלו יתקיימו רק מקצבאות ילדים, אלא גם מקצבאות ילדים.

טלב אבו עראר: אבל ההורים שיוצאים לפרנס את משפחותיהם בכבוד, הם בקושי שורדים ומסיימים את החודש, אם בכלל.

טלב אבו עראר: ולבוא ולהטיל קיצוץ כזה – זה עלול לסכן את ניסיון ההורים לפרנס את משפחותיהם בכבוד ולשרוד חיים קשים אלו.

טלב אבו עראר: הממשלה החליטה לפגוע באלו שאין להם; באלו שאין להם מספיק כוח לצעוק בפני הממשלה ואין להם לוביסטים בכנסת.

טלב אבו עראר: הממשלה נמנעת מהטלת קיצוצים על הטייקונים למיניהם, וזה בגלל מה?

טלב אבו עראר: בגלל העובדה שהם חזקים, ויש להם לוביסטים בכנסת, וחוששים להרגיז אותם.

טלב אבו עראר: לפיד בחר לשבת עם נציגי טייקונים אלו.

טלב אבו עראר: אני קורא לך, מכובדי שר האוצר, לצאת ולשבת עם האוכלוסיות החלשות ולשמוע את הלכי הרוח ורחשי השטח והכאב המאוד-גדול והצעקות שלא נשמעות, או לא שומעים אותן כאן, בכנסת.

טלב אבו עראר: אז אני צועק מכאן את צעקתם של כל החלשים שאין להם מספיק כוח לצעוק, שמתנגדים בכל תוקף לתוכנית דרקונית זו.

טלב אבו עראר: אני קורא לכל האוכלוסיות במדינה לצאת ולפתוח במחאה כלל-ארצית, עד שמשרד האוצר והממשלה יחזרו לשפיותם.

טלב אבו עראר: מכובדי היושב-ראש, גזירות אלו יביאו לעלייה באבטלה, וגם יביאו לתופעות שליליות בחברה כגון אלימות, סמים ואלכוהול ופשיעה.

טלב אבו עראר: אני קורא מעל במה זו לממשלה ולשר האוצר כי ישובו וישקלו בכובד ראש את הגזירות בעניין קצבאות הילדים והעלאת 1%; מכובדי היושב-ראש, העלאת 1% במס חברות לטייקונים תספיק לממשלה במקום פגיעה אנושה זו בחלשים.

טלב אבו עראר: מכובדי היושב-ראש, איך תיראה החברה הערבית אחרי הגזירות הכלכליות, אחרי החוקים הגזעניים כגון חוק האזרחות או תוכנית פראוור-בגין בנגב וקיפוח מתמשך?

יוני שטבון: חבר הכנסת אבו עראר, נא לסיים.

יוני שטבון: בבקשה.

טלב אבו עראר: אני מאחל לממשלה זו – –

יוני שטבון: תודה רבה.

טלב אבו עראר: – – חזרה לשפיות ולנורמליות במהירות הגדולה ביותר.

טלב אבו עראר: תודה רבה.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת אבו עראר.

יוני שטבון: יעלה חבר הכנסת דב חנין, ואחריו – חבר הכנסת באסל גטאס.

יוני שטבון: בבקשה, חבר הכנסת דב חנין.

יוני שטבון: שלוש דקות.

יוני שטבון: בבקשה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה, ברכות לך על תפקידך ואיחולי הצלחה.

יוני שטבון: תודה רבה.

דב חנין: רבותי השרים, נציגי הקואליציה בדיון הזה, אתם, רבותי, גבירותי, הולכים פשוט בכיוון ההפוך.

דב חנין: במקום לקחת את הכסף הגדול מהמקום שבו הוא נמצא, מכיסי הטייקונים שממשיכים לקבל מהמדינה הטבות ענק ולשלם מסים מזעריים, במקום לקחת את הכסף הגדול הזה מאוצרות הטבע, שהביזה שלהם על-ידי בעלי הון ממשיכה – מים-המלח, מהפוספטים, מהמים המינרליים, והרשימה ארוכה מאוד, במקום לקחת את הכסף הגדול הזה ממס החברות, שנתניהו הוריד אותו בצורה שערורייתית בעשור האחרון, במקום לקחת את הכסף הגדול הזה מהכיבוש ומההתנחלויות, הפרויקט הכי בזבזני והכי מזיק בהיסטוריה של מדינת ישראל, במקום לקחת את הכסף הגדול הזה מתוכניות המלחמה האזורית של נתניהו – רק על הכנת המלחמה נגד איראן, ככה אנחנו שומעים, בזבזו 11 מיליארד שקלים – במקום כל אלה הלכתם ישר על הראש של אמנה, אחות בית-החולים מנצרת, ורחל לוי, העובדת הסוציאלית מבאר-שבע, וכן, גם על הראש של ריקי כהן, המורה מחדרה.

דב חנין: הפנים של התקציב הזה פני לפיד, והראש – ראשו של נתניהו.

דב חנין: כשתוכנן התקציב הזה, כשגובש התקציב הזה, אתם חשבתם שהמחאה החברתית היא עניין של העבר.

דב חנין: אבל במוצאי שבת האחרונה בחוצות תל-אביב ובמקומות אחרים בארץ היינו אלפים רבים שהפגנו בדרישה: קחו מהטייקונים, קחו מההתנחלויות, ותתחילו להשקיע בפתרון הבעיות של החברה הישראלית.

דב חנין: זו הייתה הפגנה מרשימה, מגוונת, מחודדת, מגובשת.

דב חנין: לא נפלנו לכל הספינים שאתם מנסים להפריח באוויר; לא החרדים הם הבעיה, ולא ציבורים אחרים הם המטרות העיקריות להתקפה.

דב חנין: אתם אלה שמתקיפים את העם, אתם אלה שמתקיפים את האדם העובד.

דב חנין: האדם העובד במרכז – בהחלט, הוא במרכז מתקפה חסרת תקדים של הממשלה הזאת.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, כאשר הממשלה גיבשה את התקציב, כאשר אתם גיבשתם את התקציב, אתם חשבתם שהמחאה החברתית מאחורינו.

דב חנין: מבחינתנו, אדוני היושב-ראש, אתם עוד תמצאו אותה לפניכם.

דב חנין: מי שמכריז מלחמה נגד העם בסופו של יום ימצא את העם מולו.

דב חנין: תודה רבה.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

יוני שטבון: אגב, הוא הראשון שהקפיד על לוח הזמנים.

יוני שטבון: יעלה חבר הכנסת באסל גטאס, ואחריו – חבר הכנסת חמד עמאר, אחרון הדוברים.

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: שלוש דקות.

באסל גטאס: במשך סוף השבוע, כשקראנו ולמדנו את חוק ההסדרים, וקראנו על כל הגזירות בתקציב, לא יכולתי לחשוב על הממשלה הנוכחית וההנהגה שלה אלא בדימוי של רכב הדוהר בכיוון תהום.

באסל גטאס: כולנו מסכימים שהמדינה הולכת לקראת תהום בתחום הכלכלי.

באסל גטאס: מה החליט הנהג לעשות?

באסל גטאס: הוא החליט בכל העוצמה האפשרית ללחוץ על הדוושה של הבלמים.

באסל גטאס: בולמים, זה נכון, זו האינטואיציה הראשונית בשביל לא להתקדם, לא להידרדר לתהום, אבל, ריבונו של עולם, הנהג צריך לדעת שיש דברים אחרים ברכב – יש הגה, אפשר גם להשתמש בהגה, ולא רק ללחוץ על דוושת הבלמים.

באסל גטאס: אבל מה קורה כשלוחצים על דוושת הבלמים?

באסל גטאס: אלה הנוסעים בספסלים האחוריים ואלה שעומדים מחוסר מקום באוטובוס או ברכב, הם הראשונים שמקבלים את החבטות.

באסל גטאס: אלה שיושבים בכיסאות המרופדים בסביבת הנהג, הם לא ניזוקים, בקושי יש סריטות, בקושי לא נוח להם.

באסל גטאס: וזה מה שמנסים לשווק לנו, כבוד סגן השר – כאילו לוקחים מכולם.

באסל גטאס: מי שעומד באוטובוס – אולי לא יצא לך לעמוד – כשלוחצים על דוושת הבלמים, נופל, הולך בין הכיסאות, ולבי עם אלה שכשהחלטתם על כל האריזה הזאת, שאני קורא לה ללחוץ בכל העוצמה על דוושת הבלמים, ייפלו וייחבטו.

באסל גטאס: רוב הציבור הערבי נמצא עם אותם נוסעים.

באסל גטאס: אני מביא לך דוגמה אחת מהגזירות שעומדות להוריד יותר מ-30,000 משפחות ערביות מתחת לקו העוני – המס שאתם הולכים להטיל על עקרות-הבית, בגובה 162 שקל, והקיצוץ המתוכנן בקצבאות הילדים.

באסל גטאס: אני אומר לך: רוב – אתם יודעים את זה – רוב הנשים הערביות הן לא במעגל העבודה, והן עקרות בית.

באסל גטאס: משפחה ערבית הולכת להוציא עוד 162 שקל ולאבד שליש מקצבאות הילדים.

באסל גטאס: קצבאות הילדים במשפחה הערבית הממוצעת הן 10% מההכנסות.

באסל גטאס: רבותי, לא צריך רק ללחוץ על הדוושה, צריך גם להשתמש בהגה, ואם לא משתמשים בהגה, מחליפים את הנהג, ואנחנו מציעים להחליף את הנהג.

באסל גטאס: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: אחרון הדוברים יהיה חבר הכנסת חמד עמאר.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן, או שתהיה תשובה – לא תשובה בעצם, נציג הממשלה שיבקש לדבר, או שנעבור להצבעה על הצעות האי-אמון.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כבוד השרים, אני לא אתייחס לנושא של האי-אמון, אני אתייחס לנושא שמסעיר את העדה הדרוזית בשבוע האחרון, מסעיר מאוד, ואני אבקש מהיושב-ראש, אם אני אאריך קצת בדברי, לתת לי את זה – אני לא אאריך הרבה – כי הנושא הזה חשוב מאוד, חשוב שכל אחד ישמע את זה, כל שר שיושב כאן, שישמע את זה, כל חבר כנסת שנמצא כאן, שישמע את זה.

חמד עמאר: לפני ימים מספר הגיעה לידיעתי עובדת פרסום סרטון שנאה ב"יוטיוב", ובו אחד המכנה את עצמו ד"ר ראאד פתחי מאום-אלפחם במדינת ישראל, מרצה במכללה למדעי האסלאם – כשאני בעצמי הלכתי למכללה, מצאתי שאחת המטרות של המכללה היא להכשיר מורים בדת האסלאמית שילמדו בבתי-ספר בישראל – אשר משמש או שימש, לא הצלחתי להגיע לזה, ראש המועצה העליונה לפסקי הלכה, וגם כמורה במסגד אל-אקצא.

חמד עמאר: הנ"ל תועד באותו סרטון בעודו מפיק דברי שנאה והסתה שהם גם דברי הבל בגנות הדרוזים.

חמד עמאר: לשיטתו, הדרוזים הם כופרים, דמם מותר, ויש ללחום בהם ולהורגם.

חמד עמאר: על הדרך אסור לבוא אתם בכל קשר – לא חברתי, לא מסחרי, וכמובן לא לאכול בשר משחיטתם, כאילו שאנחנו מזמינים אותו לאכול אצלנו.

חמד עמאר: אכן, דברי הבל שאינם עולים בקנה אחד עם רוח התקופה, תקופה שיש צורך עצום לשמור על כבוד האדם באשר הוא, על חייו, על חירותו, בין היתר לנוכח מה שקורה במדינות השכנות.

חמד עמאר: כאמור, הברנש מתיר את דמם של הדרוזים מתוך שנאה תהומית שאינני יודע מה מקורה ומסית לרצח של הדרוזי באשר הוא.

חמד עמאר: בדבריו המרושעים והנבזיים הוא מבצע מניפולציה, כביכול, בידע המפוקפק שלו בשם הדת והשריעה על מנת להשפיע על מעריציו, ויש כאלה – לרדוף את הדרוזים ולהרוג.

חמד עמאר: כשאני אומר לכם שיש לו מעריצים, אני נכנסתי וחיפשתי על האיש.

חמד עמאר: ב"יוטיוב" יש סרטונים שלו שראו אותם יותר מ-50,000 איש, יותר מ-50,000 איש, והרבה סרטונים יש לו.

חמד עמאר: אינני חושב שהאסלאם קורא לרצח אנשים.

חמד עמאר: הרי הרצח הוא החטא הגדול ביותר, ולא משנה מהי הסיבה לכך, בעיקר אצלנו הדרוזים רודפי השלום ואוהבי האדם.

חמד עמאר: אך המניפולציה שאותם מטיפים ופוסקי הלכה עורכים יכולה בהחלט להוביל לרצח.

חמד עמאר: אין זכות לאף אדם ליטול את חייו של אדם אחר.

חמד עמאר: כנסת נכבדה, האדם הזה מסוכן לשלום הציבור.

חמד עמאר: הוא רומס ברגל גסה ובלשון נוטפת רעל חירות בסיסית של האחר.

חמד עמאר: היום דבריו מכוונים כנגד הדרוזי, מחר נגד הנוצרי והיהודי, ומחרתיים נגד המוסלמי בן דתו ובן עירו.

חמד עמאר: בכל אחד מהמצבים הדבר יכול להביא לרצח.

חמד עמאר: הייתכן שדמוקרטיה תסבול הסתה לרצח המוני ועל רקע דתי?

חמד עמאר: התשובה, לכל הדעות, היא לא.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

חמד עמאר: אני אסכם את דברי, אדוני היושב-ראש.

חמד עמאר: אמרתי לך שאני אאריך קצת.

חמד עמאר: קיבלנו מכתב מראש העיר אום-אלפחם שמתנצל בשמו.

חמד עמאר: אני אומר לך, לא מקובל עלי המכתב.

חמד עמאר: אני רוצה שהוא בעצמו יעלה, כמו שהעלה את הסרט שלו ל"יוטיוב", ויסביר את דבריו ויגיד: טעיתי.

חמד עמאר: 2.

חמד עמאר: לא שמעתי איש דת מוסלמי בכיר אחד במדינת ישראל שגינה את דבריו.

חמד עמאר: לא שמעתי אף חבר כנסת ערבי שגינה את דבריו.

חמד עמאר: אני דיברתי קצת ברגש.

חמד עמאר: זה עצבן אותי, זה עצבן את כל העדה הדרוזית במדינת ישראל.

חמד עמאר: ואני קורא לשר לביטחון הפנים – הגשנו תלונות במשטרה.

חמד עמאר: השר לביטחון הפנים, בבקשה.

חמד עמאר: השר, הגשנו תלונות במשטרה, אני ועוד כמה חבר'ה דרוזים.

חמד עמאר: אני מבקש שהנושא ייחקר ולהעמיד את אותו בן-אדם לדין.

חמד עמאר: דבריו מאוד חמורים.

חמד עמאר: משר החינוך – לבדוק אם המכללה מתוקצבת, ואם המכללה מתוקצבת – לעצור כל תקציב.

חמד עמאר: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חמד עמאר.

יולי יואל אדלשטיין: אני אבקש מסגן שר האוצר חבר הכנסת מיקי לוי לעלות לדוכן.

יולי יואל אדלשטיין: הוא ביקש להגיב על כמה דברים שנאמרו על-ידי המתדיינים.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כפי שאמרתי בנאומי הקודם, לפני כשעה וחצי – ברשותך, אני אחזור על חלק מהדברים שאמרתי.

מיקי לוי: מכיוון שיש לי עכשיו קהל רחב וקודם השמעתי את דברי למעט מאוד, ראוי שגם אלה שנכנסו עכשיו ישמעו חלק מהדברים.

מיקי לוי: אני אמרתי שזה חודש וחצי, חודשיים, כל פעם שמופיעה איזו כתבה בעיתון ממהרים חברי חברי הכנסת לעלות על דוכן זה, להשמיץ ולשאול שאלות קשות: הכיצד?

מיקי לוי: ואחרי דקה וחצי או יום וחצי מתברר: עורבא פרח.

מיקי לוי: לא מע"מ על פירות וירקות, לא תוספת שכר לימוד בהשכלה הגבוהה, ועוד כהנה וכהנה סעיפים לבלי-סוף אשר היוו כר פורה מאוד לחלק מהנוכחים כאן להעלות אותם מעל דוכן נכבד זה כדי לתקוף את הממשלה.

מיקי לוי: וכשמתברר כי לא היה דבר, מחפשים את הסיבה הבאה כיצד לתקוף את הממשלה פעם נוספת, וכל פעם מתבררים הדברים שהם מעלים מעל דוכן זה כלא-נכונים.

מיקי לוי: שמעתי הרבה מאוד על כך שצריך לקחת הרבה יותר מסים מארבע החברות הגדולות, ואני מסכים לכך.

מיקי לוי: אבל ארבע החברות הגדולות חתמו על חוזה עם המדינה, חוזה ארוך-טווח, לעשר שנים, שמקנה להם מיסוי נמוך מהמיסוי שכולנו רוצים שהן ישלמו.

מיקי לוי: אבל אני הזהרתי לא פעם – וחבר הכנסת הראל, גם מעל דוכן זה – –

אראל מרגלית: אראל מרגלית, אראל מרגלית.

מיקי לוי: הראל, הראל.

מיקי לוי: – – אמר שבואו ניזהר לא לשפוך את התינוק עם המים, כי אנחנו אמורים לייצר מקומות עבודה.

באסל גטאס: – – –

אילן גילאון: – – –

מיקי לוי: אנחנו אמורים לייצר מקומות עבודה, ואם נגרום לאותן חברות לברוח מן הארץ בגלל דרישות קיצוניות לתשלום מסים קיצוני, אחר כך ישאלו אותנו: הכיצד לא דאגתם למקומות עבודה?

אילן גילאון: מה קיצוני?

אילן גילאון: אדוני סגן השר – – –

מיקי לוי: הסכת, הקשב, חבר הכנסת גילאון.

מיקי לוי: אני אספר לך סיפור על חברת HP, שניהלה משאים-ומתנים על מנת לפתוח מרכז גדול במדינת ישראל שייצר חלק מהמוצרים שלה ויהווה גם מרכז פיתוח, ובגלל הביורוקרטיה ובגלל ההבטחות והדרישות לתשלום מס כזה או אחר, העתיקה את אותו מפעל שהייתה אמורה לפתוח – העתיקה אותו לאירלנד.

מיקי לוי: אנחנו הפסדנו גם את מעט המסים וגם את מקומות העבודה.

מיקי לוי: וכולם – – –

קריאה: – – –

מיקי לוי: אני עונה לך.

מיקי לוי: וכולם דיברו על שר האוצר ועל "טבע", וחלקכם בכלל לא יודעים ש"טבע" אינה חברה ישראלית, אבל היא מייצרת כאן חלק ניכר מהמוצרים שלה.

מיקי לוי: וכבר אמרתי בעבר שלוקח לה שמונה חודשים להעביר מרכז אחד גדול מבאר-שבע או מרמת-רותם להודו, לצורך העניין.

מיקי לוי: אני יכול להזכיר לכם ששר האוצר, חבר הכנסת לפיד, נפגש בשבוע שעבר עם יושב-ראש מועצת המנהלים של "טבע" על מנת לדון אתו בהעלאת אחוז המס שאותה חברה משלמת – "טבע" – וברווחים הכלואים והדרך לשחרר אותם על מנת שישולמו תשלומי מסים צודקים יותר שיועילו לאוצר המדינה.

מיקי לוי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת אני מבקש לשבת, אנחנו עוברים להצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: לפני שנצביע על הצעות האי-אמון – אני רואה ששום דבר לא עוזר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת גפני, חבר הכנסת גפני, חבר הכנסת משה גפני, מה כזה מרתק שמספר לך שר החינוך?

יולי יואל אדלשטיין: שב בבקשה במקומך.

משה גפני: מה שר החינוך?

משה גפני: אפשר לחשוב.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, לפני שנעבור להצבעה – לצערי הרב, כפי שאתם יודעים, בשבועות האחרונים הלכו לעולמם שני חברי כנסת, חברינו, חברי הכנסת לשעבר פסח גרופר ומנחם ידיד.

יולי יואל אדלשטיין: אני מבקש מהמליאה לכבד את זכרם בדקה דומייה.

יולי יואל אדלשטיין: (חברי הכנסת מכבדים בקימה את זכרם של המנוחים.

יולי יואל אדלשטיין: ) נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, לפני מספר ימים הלך לעולמו חבר הכנסת לשעבר ושר החקלאות לשעבר, איש הליכוד, פסח גרופר, שכיהן כנבחר ציבור מהכנסת השמינית ועד הכנסת השתים-עשרה.

יולי יואל אדלשטיין: פסח גרופר, שכונה "פייסי", היה איש אדמה, איכר בן איכרים, אוהב הארץ ואוהב אדמתה.

יולי יואל אדלשטיין: בשנותיו בכנסת, דווקא האיכר הזה היה ידוע כמצליף של סיעת הליכוד, אך בכל דרכו הוא לא שכח את שליחותו למען המושבים וההתיישבות.

יולי יואל אדלשטיין: כשר החקלאות הוא זכור בכך שהנהיג מדיניות של דלת פתוחה וקשר ישיר ובלתי אמצעי עם החקלאים, במיוחד עם החקלאים בני מושבי עובדים שהוקמו לאחר קום המדינה והוגדרו כמושבים במצוקה.

יולי יואל אדלשטיין: אוזנו של גרופר הייתה כרויה לצרותיהם והוא עשה כל מאמץ לעזור להם להגיע לעצמאות כלכלית.

יולי יואל אדלשטיין: לגרופר היה חשוב במיוחד קיומה העצמאי של החקלאות, חקלאות פורחת ומשגשגת.

יולי יואל אדלשטיין: הוא לא ראה בחקלאות רק עניין חקלאי.

יולי יואל אדלשטיין: החקלאות וההתיישבות היו עבורו דרך חיים וערך לאומי.

יולי יואל אדלשטיין: הוא ראה בהן – אני מאחל לכולנו עד מאה-ועשרים, אבל לא הייתי רוצה שככה יכבדו אותנו ביום אחד, בצחוקים.

יולי יואל אדלשטיין: הוא ראה בהם אחד היסודות של הציונות ומשענת למדינת ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: עצמאות ענף החקלאות בישראל, כך הדגיש פסח גרופר, היא חיונית.

יולי יואל אדלשטיין: כבן למשפחה שהקימה את עתלית הוא זכה לעמוד בראשה ולפעול למענה ולמען תושביה.

יולי יואל אדלשטיין: הכנסת אבלה על לכתו ומוסרת את תנחומיה למשפחה השכולה.

יולי יואל אדלשטיין: יהי זכרו ברוך.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מנחם ידיד היה חבר כנסת מטעם הליכוד וגח"ל בכנסת השישית, השביעית והשמינית.

יולי יואל אדלשטיין: מנחם נולד בארם-צובא, היא חאלב שבסוריה, לאביו המקובל רבי יום-טוב ידיד הלוי זצ"ל.

יולי יואל אדלשטיין: כנער עלה לארץ-ישראל, היה פעיל בתנועת בית"ר, מפקד פלוגה באצ"ל ואסיר ציון ביפו, בירושלים, בצריפין, בלטרון וברפיח.

יולי יואל אדלשטיין: מנחם היה איש תנועת החרות מיום היווסדה.

יולי יואל אדלשטיין: במשך שנים רבות התגורר ופעל בשכונת-התקווה בתל-אביב; מאוהדיה וידידיה של קבוצת הכדורגל "בני יהודה" ודמות משכינת שלום שעשתה רבות להרגעת מתחים חברתיים.

יולי יואל אדלשטיין: כחבר כנסת מנחם פעל רבות למען שארית הפליטה בסוריה ובארצות ערב.

יולי יואל אדלשטיין: הוא לקח על עצמו באופן אישי את הנצחת זכרם של חיילי ולוחמי האצ"ל במסגרת ממלכתית ואת הכשרתו של כלא עכו לאתר ביקורים המנציח את גבורת לוחמי המחתרת.

יולי יואל אדלשטיין: הוא פעל ללא לאות להנצחת מורשת יהדות ארם-צובא, הן כנשיא המרכז למורשת יהדות ארם-צובא והן במאמרים שכתב המשמרים את מנהגיה של הקהילה עתיקה הזאת.

יולי יואל אדלשטיין: מנחם נפטר בביתו, בשיבה טובה, בגיל 95.

יולי יואל אדלשטיין: הכנסת מביעה את תנחומיה למשפחתו, בתו, בניו, נכדיו וניניו.

יולי יואל אדלשטיין: יהי זכרו ברוך.

יולי יואל אדלשטיין: 1.

יולי יואל אדלשטיין: ממשלה שמטילה גזירות ופוגעת קשות במעמד הביניים ובשכבות המוחלשות;

יולי יואל אדלשטיין: 3.

יולי יואל אדלשטיין: הגזירות החמורות בתקציב – לרבות הקפאת הרחבת הגילאים הזכאים למימון טיפולי שיניים – הפוגעות קשות בציבור כולו ובמיוחד במעמד הביניים ובשכבות החלשות;

יולי יואל אדלשטיין: 5.

יולי יואל אדלשטיין: תקציב הגזירות של הממשלה הפוגע במעמד הביניים ובשכבות החלשות

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו נעבור להצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: חמש הצעות אי-אמון לפנינו, כפי שהוצגו לנו.

יולי יואל אדלשטיין: הראשונה שבהם של סיעת העבודה.

יולי יואל אדלשטיין: המועמדת להרכיב את הממשלה במידה שההצעה תתקבל היא חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 1 בעד הצעת סיעת העבודה להביע אי-אמון בממשלה – 43 נגד – 63 נמנעים – אין הצעת סיעת העבודה להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 43, נגד – 63, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת האי-אמון של סיעת העבודה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: סיעת ש"ס הציגה גם היא הצעת אי-אמון.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת אריה דרעי.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 2 בעד הצעת סיעת ש"ס להביע אי-אמון בממשלה – 42 נגד – 63 נמנעים – אין הצעת סיעת ש"ס להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 42 בעד, מתנגדים – 63, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי גם הצעת סיעת ש"ס לאי-אמון בממשלה לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דרעי יבדוק מי זה האדם שלא רצה לתמוך בהצעה הזאת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הצעת סיעת יהדות התורה.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת משה גפני.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 3 בעד הצעת סיעת יהדות התורה להביע אי-אמון בממשלה – 43 נגד – 61 נמנעים – אין הצעת סיעת יהדות התורה להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 43 בעד, 61 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי המלצת סיעת יהדות התורה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: התוצאות כאן מפתיעות כל פעם מחדש.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חנא סוייד נימק מאוד יפה את הצעת האי-אמון של חד"ש, רע"ם-תע"ל-מד"ע ובל"ד.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת מוחמד ברכה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 4 בעד הצעת סיעות חד"ש–רע"ם-תע"ל-מד"ע

יולי יואל אדלשטיין: –בל"ד להביע אי-אמון בממשלה – 43 נגד – 63 נמנעים – אין הצעת סיעות חד"ש–רע"ם-תע"ל-מד"ע–בל"ד להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 43, 63 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: גם ההצעה הזאת לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: ההצבעה האחרונה היא על הצעת סיעת קדימה.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת שאול מופז.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 5 בעד הצעת סיעת קדימה להביע אי-אמון בממשלה – 41 נגד – 62 נמנעים – אין הצעת סיעת קדימה להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 41, נגד – 62, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: גם הצעת סיעת קדימה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הכנסת דחתה את כל הצעות האי-אמון.

יולי יואל אדלשטיין: [מס' מ/735; "דברי הכנסת", חוברת י', עמ' 954.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הסעיף הבא: הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק לעידוד השקעות הון (תיקון מס' 70), התשע"ג–2012.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו הכרזנו על זה לפני שבועיים כנדרש.

יולי יואל אדלשטיין: כמה סיעות ביקשו להביע התנגדות, ואנחנו נשמע את הנימוקים שלהן.

יולי יואל אדלשטיין: הנמקת הערעורים של סיעות העבודה, מרצ, רע"ם-תע"ל-מד"ע ובל"ד.

יולי יואל אדלשטיין: המנמקים הם – הראשונה היא חברת הכנסת מיכל בירן.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן – תמר זנדברג, אברהם צרצור, באסל גטאס.

יולי יואל אדלשטיין: עד חמש דקות.

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אמרתי – אברהים צרצור.

יולי יואל אדלשטיין: כן.

יולי יואל אדלשטיין: אברהים צרצור.

יולי יואל אדלשטיין: יש "קרן אברהם" שטוענת שאברהים ואברהם – – – מיכל בירן איפה?

יולי יואל אדלשטיין: הזמנתי אותה.

יולי יואל אדלשטיין: עד חמש דקות לרשות גברתי, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא – – –

מיכל בירן: מה אִפשר, חברים – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא להירגע קצת.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יצחק בוז'י הרצוג.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת, סגנית שר הפנים פאינה קירשנבאום, נא לשבת, או נא לדבר עם סגן היושב-ראש חמד עמאר מחוץ למליאה.

יולי יואל אדלשטיין: השר פרי, השר פרי.

יולי יואל אדלשטיין: חברי חבר הכנסת רובי ריבלין, תסביר לשר פרי שעם הגב ליושב-ראש ולנואמת זה לא יפה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

מיכל בירן: מה אִפשר את הפיתוח האדיר – – –

יולי יואל אדלשטיין: קצת תרימי את הקונסטרוקציה, ואז נשמע אותך יותר טוב.

מיכל בירן: מה אִפשר את הפיתוח האדיר של המשק הישראלי, שמייצא לרחבי העולם סחורות במיליארדים, שמוביל בפיתוחים טכנולוגיים מתקדמים?

מיכל בירן: המשק המתקדם שאנחנו כל כך אוהבים להתגאות בו צמח על קרקע של השקעה בחינוך, בהשכלה גבוהה, בתשתיות, של תכנון לטווח ארוך.

מיכל בירן: הוא צמח על יסודות מוצקים של עבודה מאורגנת, של עובדים מסורים, עם ביטחון תעסוקתי ושכר ראוי.

מיכל בירן: זה היתרון היחסי האמיתי של המשק הישראלי.

מיכל בירן: מדיניות הקיצוצים שמנהיג ראש הממשלה בנימין נתניהו בעשור האחרון פוגעת ביתרון היחסי של המשק ושומטת את הקרקע מתחת רגלי התעשייה הישראלית.

מיכל בירן: נראה שגם בן-בריתו החדש של נתניהו, שר האוצר יאיר לפיד, מחזיק באותה תפיסת עולם.

מיכל בירן: שום פטור, שום הטבת מס, גדולה ככל שתהיה, לא תשתווה להשקעה משמעותית בחינוך, בהכשרה מקצועית, בהשכלה גבוהה, במחקר ובפיתוח תשתיות.

מיכל בירן: למרות זאת הטבות מס יכולות להיות כלי אפקטיבי, אבל גם כאן יש לי כמה סייגים.

מיכל בירן: ראשית, ברגע שבוחרים בכלי של הטבות מס על פני מענקים, פוסלים באופן מיידי חברות קטנות בתחילת דרכן, תעשיות ינוקא כאלה שעוד לא מצליחות להרוויח, ולפיכך לא נהנות מהטבת מס; כאלה שנמצאות בשנה קשה, ויכולות בכל זאת להיות העתיד של המדינה.

מיכל בירן: כשנותנים הטבות מס, צריך לחשוב את מי הן משרתות.

מיכל בירן: האם הן כאלה שמעודדות גם עסקים קטנים ובינוניים, שמעודדות פיתוח של הפריפריה, שמעודדות יצירת מקומות עבודה הוגנים ומתגמלים, או אולי דווקא תורמות לריכוזיות במשק, אולי מחזקות את החזקים?

מיכל בירן: 70% מההטבות המפליגות שבחוק הזה, מגיעות לארבע חברות בלבד.

מיכל בירן: המדיניות הזאת מאפשרת לאותן חברות ליהנות מפירות ההשקעה הציבורית בתשתיות ובהון האנושי שהעניקה למשק הישראלי את היתרון היחסי שלו.

מיכל בירן: אנחנו אמורים להודות להן על זה שהן לא בורחות מהארץ, להתרגש מזה ששר האוצר נפגש עם חברת "טבע" ומנסה לשדל אותה לשלם יותר מה-0.3% מס חברות בשנה, כשהאדם מן היישוב משלם 25%, ואף אחד לא שואל אותו אם זה מתאים לו או נוח לו.

מיכל בירן: איפה ואיפה.

מיכל בירן: שמעתי את שר האוצר אומר שהשיטה של לקחת מהעשירים לא עובדת.

מיכל בירן: אני שואלת: לאן הביאו אותנו הפטורים והמתנות לעשירים ביותר?

מיכל בירן: לאן הביאה אותנו המכירה הסיטונאית של נכסי המדינה ומשאבי הטבע של כולנו?

מיכל בירן: למדינה מוכת פערים בלתי נתפסים בין עושר לעוני, למדינה שההון האנושי שלה, מקור גאוותנו, הולך ומידלדל בגלל היעדר השקעה מספקת, לחברה שהערבות ההדדית בה מתפוררת והעובדים נותרים מופקרים ללא הגנה.

מיכל בירן: אני בעד עידוד היצוא הישראלי, אבל בתוכנית של הממשלה הזאת אין שום דבר מעודד.

יוני שטבון: תודה לחברת הכנסת מיכל בירן.

יוני שטבון: תעלה חברת הכנסת תמר זנדברג, ואחריה – חבר הכנסת אברהים צרצור.

יוני שטבון: חמש דקות.

יוני שטבון: בבקשה.

תמר זנדברג: אדוני היושב-ראש, חברות וחברים, החוק המוצע אומנם נקרא חוק לעידוד השקעות הון (תיקון מס' 70), אבל למעשה אפשר לקרוא לו החוק לעידוד הריכוזיות הנוסף.

יוני שטבון: חברת הכנסת תמר, ברשותך.

יוני שטבון: חברי הכנסת, בבקשה, מי שמעוניין לדבר או לעמוד, שיעשה את זה בבקשה בחוץ.

יוני שטבון: מי שמעוניין להקשיב – שישב בבקשה.

יוני שטבון: תודה.

תמר זנדברג: תודה.

תמר זנדברג: אני חוזרת.

תמר זנדברג: החוק הזה, אפשר לקרוא לו החוק לעידוד הריכוזיות.

תמר זנדברג: הרי כבר ידוע וכבר דובר רבות שאחת הבעיות של המשק הישראלי – ולא רק של המשק ושל הכלכלה הישראלית אלא גם של הדמוקרטיה הישראלית – היא בעיית הריכוזיות.

תמר זנדברג: זאת בעיה שיוצרת עיוותים בכלכלה, במקומות העבודה, במשק, בכל מקום שלא נראה.

תמר זנדברג: והנה, יש לנו כאן כמה נתונים, רק לסבר את האוזן, לגבי הריכוזיות בתחום היצוא.

תמר זנדברג: הנה, אנחנו מגלות ומגלים שלפי דוח בנק ישראל ארבע חברות אחראיות לשליש מהיצוא הישראלי, ושש חברות – למחציתו.

תמר זנדברג: ככל הנראה, לפי דוח מינהל הכנסות המדינה, ככל הנראה, אותן ארבע חברות – ואם לא הארבע האלה, אז חלק מהשש בוודאות – ארבע חברות היצוא הגדולות בישראל הן שנהנו בשנת 2010 מהטבות מס בשווי 4 מיליארד שקל – בשנה.

תמר זנדברג: 4 מיליארד שקל בשנה אנחנו אזרחי המדינה שילמנו מהמסים שלנו בהטבות לארבע חברות היצוא הגדולות.

תמר זנדברג: לעומת זאת, תשלומי המס של אותן ארבע חברות, כלומר, מה שאותן חברות החזירו לנו, הסתכמו ב-1.14 מיליארד שקל בלבד.

תמר זנדברג: באותה שנה ארבע החברות האלה קיבלו 70% מהטבות המס לתעשייה.

תמר זנדברג: עכשיו, מה אנחנו מבקשות לעשות בהצעה הזאת?

תמר זנדברג: אנחנו מבקשות לקחת את ארבע החברות האלה, שכאמור הן האחראיות הכי גדולות ליצוא הישראלי, ואנחנו רוצות לתת להן, ורק להן, בלעדיות על הטבות המס לחברות גדולות שהן מייצאות.

תמר זנדברג: כביכול מדובר על עידוד הייצוא.

תמר זנדברג: דרך אגב, אפשר להתווכח אם המטרה הזאת כשלעצמה היא מטרה נכונה או לא.

תמר זנדברג: יש הטוענים שבכלל, כל החוק לעידוד השקעות הון הוא חוק שגוי, שבסופו של דבר יצר יותר עיוותים ויותר נזק מאשר תועלת.

תמר זנדברג: אבל הבעייתיות המרכזית בחוק הזה היא שאנחנו במו ידינו נותנים מתנה מכספי משלמי המסים באמצעות עידוד לחברות שפוגעות בכלכלה הישראלית באמצעות הריכוזיות.

תמר זנדברג: והנה, בעוד שביד אחת הממשלה, בעידוד רב של האופוזיציה – – –

אראל מרגלית: אי-אפשר להגיד ש"טבע" ו"אינטל" פוגעות בכלכלה הישראלית.

תמר זנדברג: תשמע, אתה רוצה שאני אחזור על הנתונים?

תמר זנדברג: החברות האלה בשנת 2010 נהנו מהטבות מס בשווי 4 מיליארד שקל ושילמו מסים בשווי קצת למעלה ממיליארד שקל.

תמר זנדברג: ההצעה הזאת מבקשת לתת להן מונופול על העידוד הישראלי לייצוא.

תמר זנדברג: זו הצעת חוק שמעודדת את הריכוזיות, ממשיכה לתת להן, ולהן בלבד, את המונופול על מה זה ריכוזיות.

תמר זנדברג: ואני חוזרת ואומרת: החוק לעידוד השקעות הון – אני בטוחה שגם אתה יודע – שנוי במחלוקת כשלעצמו.

תמר זנדברג: לא בטוח בכלל שהוא משיג את המטרה שלשמה הוא נועד.

אראל מרגלית: צריך לעדכן אותו ולא לשפוך את התינוק עם המים.

אראל מרגלית: החברות האלה הן לא בוזזות.

תמר זנדברג: העדכון המוצע מציע רק לרכז עוד יותר, ולתת את מתנת עידוד הייצוא בידי קבוצה קטנה ומסוגרת שהולכת וצוברת עוד ועוד נכסים, שהם עידוד מכספי המסים של כולנו.

תמר זנדברג: נעשה כאן, בבית הזה, על-ידי הממשלה, בעידוד האופוזיציה – אני חייבת לציין את העבודה של חברת הכנסת זהבה גלאון לפירוק הריכוזיות, והחוק הזה בא לעשות בדיוק את ההפך, לבנות עוד ועוד ריכוזיות בעידוד הייצוא על חשבון שאר המשק הישראלי, ולכן אנחנו נתנגד לו.

תמר זנדברג: תודה רבה.

יוני שטבון: תודה רבה לחברת הכנסת תמר זנדברג.

יוני שטבון: יעלה חבר הכנסת אברהים צרצור, ואחריו – חבר הכנסת באסל גטאס.

יוני שטבון: חמש דקות.

יוני שטבון: בבקשה.

אברהים צרצור: כבוד היושב-ראש, מכובדי השר, כנסת נכבדה, שלוש שנים לאחר הטבח בכפר-קאסם בשנת 1956, שר הפנים דאז החליט להקים ולהכריז על הקמת מועצה מקומית בכפר-קאסם.

אברהים צרצור: והנה, במסגרת ההכרזה הזאת של שר הפנים, נקטעו כ-1,000 דונם, שהם בבעלות פרטית של תושבי כפר-קאסם דאז, וסיפחו אותם למעברה שנקראת ראש-העין באותן שנים.

אברהים צרצור: 32 שנים לאחר מכן – 32 שנים לאחר מכן, 32 – ממשלת ישראל החליטה, במסגרת מה שנקרא "תוכנית שבעת הכוכבים", להקים אזור תעשייה ענקי – אני קורא למקום הזה אזור בתי-מלון טכנולוגיים, דווקא במקום הזה, דווקא על הקרקע הזאת, שנמצאת מתחת לאפם של תושבי כפר-קאסם, הרחק מהמעברה שנקראת ראש-העין, ומנותקת מראש-העין על-ידי כביש 5, חוצה-שומרון.

אברהים צרצור: דווקא במקום הזה ממשלת ישראל מקימה אזור תעשייה ענקי שקוראים לו היום פארק-אפק.

אברהים צרצור: בו בזמן אני דרשתי, מתוקף תפקידי כראש המועצה המקומית דאז, שמשרד הפנים יקים ועדת גבולות שתדון בסכסוך הזה.

אברהים צרצור: במסגרת ועדת הגבולות אני דרשתי אחד משניים: או שיספחו את אזור התעשייה הזה למועצה המקומית כפר-קאסם, שהייתה במצב קטסטרופלי מבחינת הכנסות, וכולנו יודעים מה המצב של הרשויות הערביות, כשאין אזורי תעשייה, כשאין אזורי מסחר וכו' – אני ראיתי באזור התעשייה הזה, ברגע שיסופח למועצה המקומית, מנוף כלכלי אדיר שיכניס עשרות מיליוני שקלים, שישנה את התמונה באופן מוחלט במועצה המקומית כפר-קאסם, שיפתח את כל המערכות שם, שיביא לקפיצה בעלת משקל סגולי בכל תחומי החיים – או להכריז על המקום הזה אזור – מה שנקרא אקסטריטוריה, לא לראש-העין, לא לכפר-קאסם, שינוהל על-ידי הנהלה משותפת, וההכנסה של אזור התעשייה הזה תחולק בין שתי הרשויות האלה בצורה פרופורציונלית לפי מספר התושבים.

אברהים צרצור: הכול יהיה לטובת כולם; נשיג בזה שתי מטרות בסיסיות: ראשית, דו-קיום אמיתי בין שתי רשויות, אחת ערבית והשנייה יהודית.

אברהים צרצור: ושנית, נבטיח הכנסה למועצה המקומית כפר-קאסם.

אברהים צרצור: היום אנחנו דנים בהצעת החוק הזאת, לעידוד השקעות הון.

אברהים צרצור: הייתי מאוד רוצה – לו הייתי מוצא היום – מביאים היום – הצעת חוק של מאן דהוא מחברי הכנסת, בקואליציה או באופוזיציה, שתחייב את ממשלות ישראל להקים אזורי תעשייה מחד גיסא, או לספח את הרשויות המקומיות הערביות במסגרת אזורי תעשייה קיימים, יחד עם היהודים, כדי להשיג את המטרות שהזכרתי לעיל.

אברהים צרצור: הצעת חוק כזאת הייתה ראויה לכל תמיכה ולכל כבוד מצדנו, חברי הכנסת הערבים, או מצד כל אדם שפוי.

אברהים צרצור: ועל כן, היות שבאים לעודד חברות שאני בטוח שהן לא יעזרו למגזר הערבי, אין שום ספק שאנחנו נתנגד להצעת החוק הזאת.

אברהים צרצור: תודה.

יוני שטבון: תודה לחבר הכנסת אברהים צרצור.

יוני שטבון: יעלה אחרון הדוברים, חבר הכנסת באסל גטאס.

יוני שטבון: אמרתי נכון.

יוני שטבון: בבקשה, חמש דקות.

באסל גטאס: אין ספק, כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, שמדינה רשאית, אפילו חייבת, להמציא חוקים ותקנות וכל דרך אפשרית בשביל לעודד השקעות בהון, במיוחד בהון האנושי, במיוחד בתעשיות שהן עתירות ידע ועתירות טכנולוגיה.

באסל גטאס: אבל מה שקרה – ואין דרך אחרת לתאר את מה שקרה בשנתיים-שלוש אחרונות בנושא, במיוחד בתיקונים האחרונים של חוק עידוד השקעות הון – זה שהחוק הזה הפך את ישראל בעצם למדינת מקלט מס.

באסל גטאס: אפילו בחברות עצמן, שנהנות מהחוק הזה – ודוחות של המדינה מראים שהחברות עצמן מסיטות הכנסות שלהן ממקום אחר מסוים בעולם לישראל, בשביל ליהנות מאחוזי מס הכנסה מופחתים, כלומר "טבע" ו"אינטל", ואפילו בתוך ישראל, בהכנסות שהן יצרו בתוך ישראל, הן גם, בתרגילים חשבונאיים שהחוק מתיר להן, עושות תכנון מס נוסף.

באסל גטאס: כלומר, הם נהנים פעמיים, גם מההטבות שהחוק מתיר להם, ומעבירים לישראל הכנסות שהם יצרו במקום אחר בעולם, ופעם שנייה בזה שהם עושים תכנון מס, והכול כאילו חוקי ובמסגרת מה שהחוק מאפשר, אי-אפשר לבוא אליהם בטענות חוקיות.

באסל גטאס: לכן החוק עצמו צריך להשתנות באופן דרסטי, ולא לשנות בו סעיף כאן וסעיף שם ולהאריך את התוקף שלו.

באסל גטאס: אנחנו חושבים שהמשק – אני מנצל את יתרת הזמן שלי בשביל לענות לעפר שלח, שאמר:

באסל גטאס: מי שמתנגד לגזירות ולמתווה של התקציב, שיביא הצעות חלופיות.

באסל גטאס: ואנחנו, מעל הדוכן הזה, אני וחברי, במשך השבועות האחרונים מביאים הצעות חלופיות: במקום להעלות את המע"מ ב-1% ולפגוע בכול – זה מס רגרסיבי שאוכל מכולם – אפשר ללכת בדרכי רוב מדינות ה-OECD ולעשות מע"מ דיפרנציאלי.

באסל גטאס: בחזרה לנושא של חוק השקעות הון, תשמעו אותי טוב, בנושא החוק, חברי חברי האופוזיציה במיוחד.

באסל גטאס: החוק הזה, חוק עידוד השקעות הון, בעצם הוא יוצר משטר מס – מיסוי חברות – דיפרנציאלי, אבל הפוך; ברוב ארצות ה-OECD קיים משטר מיסוי חברות דיפרנציאלי פרוגרסיבי, כלומר יש חברות שמוגדרות חברות גדולות, והן ממוסות ב-25% ו-30%, וחברות קטנות – אתה שומע, עפר שלח?

באסל גטאס: ניסיתי לענות לאתגר שלך, שאמרת: תביאו הצעות חלופיות.

באסל גטאס: אני אומר על חוק עידוד השקעות הון, שהוא יוצר בעצם משטר מיסוי דיפרנציאלי לחברות, שהחברות, דווקא הגדולות והרווחיות ביותר, משלמות פחות מס, והחברות הקטנות והרווחיות באותה צורה משלמות יותר מס.

באסל גטאס: אין מצב כזה בעולם חוץ מבישראל, כפי שאמרתי, שהפך אותה למקלט מס.

באסל גטאס: יש אפשרות לשנות את זה.

באסל גטאס: יש אפשרות, במקום להטיל מע"מ בקלות, עוד 1%, לעשות מע"מ דיפרנציאלי כמו שקיים ברוב ארצות ה-OECD.

באסל גטאס: לעשות מס חברות פרוגרסיבי ודיפרנציאלי, כפי שקיים ברוב ארצות ה-OECD, למה בורחים מזה?

באסל גטאס: למה מקצצים across the board, לכולם, בקצבאות הילדים, במקום אכן להבחין בין בעלי יכולת ובין – למה שמישהו ישלם 18% על יאכטה בת מיליון דולר ומישהו ישלם על קילוגרם מלפפון אותם 18%?

יוני שטבון: חבר הכנסת גטאס, אתה מסיים, בבקשה?

באסל גטאס: אני חושב שהחוק הזה – ואני מבקש לא לאשר את ההארכה, להעביר שוב לדיון לוועדת הכספים, בשביל להביא לשינוי דרסטי ומהותי בכל סעיפי החוק.

באסל גטאס: תודה רבה.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת גטאס.

יוני שטבון: אנחנו נעבור להצבעה.

יוני שטבון: מי בעד – אנחנו עוברים בבקשה להצבעה.

יצחק הרצוג: שנייה, אדוני היושב-ראש.

יוני שטבון: מי בעד החלת – – –

יצחק הרצוג: לא, לא, רגע, אדוני היושב-ראש, נהוג לתת כמה דקות.

יוני שטבון: בשמחה.

יוני שטבון: אנחנו מחכים לכולם.

יוני שטבון: להתיישב.

יוני שטבון: לפני שנעבור להצבעה, השר שלום יתייחס לנימוקים לערעורים.

יוני שטבון: בבקשה.

סילבן שלום: נפתלי, אתה רוצה?

סילבן שלום: לא, בוא, בוא, בוא.

סילבן שלום: נפתלי, בוא.

סילבן שלום: נפתלי, בוא.

סילבן שלום: לא צריך, הצבעה.

יוני שטבון: טוב, אנחנו נעבור להצבעה.

יוני שטבון: מי בעד החלת דין הרציפות על הצעת החוק לעידוד השקעות הון (תיקון מס' 70)?

יוני שטבון: מי נגד?

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: הצבעה מס' 6 בעד הודעת הממשלה – 47 נגד – 25 נמנעים – אין הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק לעידוד השקעות הון (תיקון מס' 70), התשע"ג–2012, נתקבלה.

יוני שטבון: בעד – 47, נגד – 25, אין נמנעים.

יוני שטבון: החלת דין הרציפות התקבלה.

יוני שטבון: הצעת החוק תועבר לוועדת הכספים להמשך דיון.

יוני שטבון: אנחנו נעבור להודעת יושב-ראש ועדת הכספים, חבר הכנסת צחי הנגבי.

יוני שטבון: בבקשה – ועדת הכנסת, סליחה.

יוני שטבון: בבקשה.

): אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מודיע בזאת על חילופי אישים בוועדת הכספים כדלקמן: מטעם סיעת יש עתיד – במקום חברת הכנסת עדי קול תכהן חברת הכנסת עליזה לביא; מטעם סיעת הליכוד – ישראל ביתנו – במקום חברת הכנסת עליזה לביא, תכהן חברת הכנסת – הם עשו טעות פה.

): כן, אוקיי.

): עדי קול.

קריאה: – – –

): לא נראה לי.

): לא נראה לי.

): כנראה עשו טעות בהדפסה.

): אתה יכול להרים את הווליום?

): יש דרך פה?

יוני שטבון: הווליום בבקשה.

יוני שטבון: הווליום.

): אדוני היושב-ראש, בהתאם לחוק יסודות התקציב, התשמ"ה–1985 – –

יוני שטבון: חברים, חבר הכנסת צחי הנגבי ביקש להגביר את הווליום, ואין צורך.

יוני שטבון: נא לכבד את חבר הכנסת צחי הנגבי ואת הודעתו.

): – – ועדת הכנסת החליטה להקים ועדה משותפת של ועדת הכנסת וועדת הכספים לתקציב הכנסת.

): הוועדה המשותפת תהיה בת עשרה חברים, חמישה מכל ועדה.

): מטעם ועדת הכנסת – חברי הכנסת צחי הנגבי, מאיר שטרית, יפעת קריב, יצחק הרצוג ואברהם מיכאלי.

): מטעם ועדת הכספים – חברי הכנסת ניסן סלומינסקי, חמד עמאר, עדי קול, יעקב ליצמן וסתיו שפיר.

): יושב-ראש הוועדה המשותפת יהיה חבר הכנסת צחי הנגבי.

): אדוני היושב-ראש, הודעה נוספת.

): ועדת הכנסת קבעה כי ועדת החוקה, חוק ומשפט תדון בהצעת חוק מבקר המדינה (תיקון – הצעת מועמדים לכהונת מבקר המדינה), התשע"ג–2013, של חבר הכנסת משה גפני וקבוצת חברי הכנסת, לשם הכנתה לקריאה ראשונה.

): הודעה אחרונה.

): אני מודיע בזאת על חילופי אישים בוועדה לענייני ביקורת המדינה: מטעם סיעת הליכוד – ישראל ביתנו – במקום חבר הכנסת משה זלמן פייגלין יכהן חבר הכנסת רוברט אילטוב.

): אני אעשה עוד בירור לגבי הנושא הראשון ואחזור אליך.

): תודה.

יוני שטבון: תודה לחבר הכנסת צחי הנגבי.

יוני שטבון: [מס' מ/718; "דברי הכנסת", חוב' י"א, עמ' 955.]

יוני שטבון: אנחנו נעבור להודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק למניעת הסתננות (עבירות ושיפוט) (איסור הוצאה מישראל של כספי מסתנן – הוראת שעה), התשע"ב–2012.

יוני שטבון: אני מזמין לדוכן הנואמים את ראשון הדוברים, חבר הכנסת משה מזרחי.

יוני שטבון: אחריו – חברת הכנסת מיכל רוזין.

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: חמש דקות.

יוני שטבון: בבקשה.

משה מזרחי: ברכות, אדוני היושב-ראש.

יוני שטבון: תודה רבה.

משה מזרחי: בהצלחה.

משה מזרחי: חברי חברי הכנסת, חברות הכנסת, שרי המכובדים, החוק הזה, בנוסף לחקיקה נוספת כמו איסורי העסקה, כמו כליאת מסתננים ללא הגבלת זמן ושפיטה – אילו באמת החקיקה הזאת הייתה מסייעת בטיפול בבעיה, ניחא.

משה מזרחי: זו חקיקה שנועדה בעיקר להרגיע את המצפון הממשלתי.

משה מזרחי: זה אותו מצפון של מי שהשליך בעצמו עשרות אלפי מהגרים, מסתננים, פליטים, איך שלא תקראו לזה, בשכונות החלשות.

משה מזרחי: לא רק שאין מי שאוכף את החקיקה הזאת – הדרקונית, הכעורה הזאת – היא גם צובעת את הפנים של מדינת ישראל בצבעים עכורים.

משה מזרחי: עשרות האלפים האלה, שהושלכו בידי ממשלות ישראל לרחובות נטולי מעמד והיתרי עבודה עד לרגע הזה, אלה לא נותרים בוואקום.

משה מזרחי: הם מתפרנסים למחייתם בכל דרך.

משה מזרחי: מי שביקר שם, בגזרה האקסטריטוריאלית שהם יצרו לעצמם בשכונות דרום תל-אביב, יכול גם לראות בעין איך הם משתלטים כמעט על כל מה שזז בשכונות החלשות האלה.

משה מזרחי: הם דוחקים את רגלי התושבים והופכים את חיי הנותרים לבלתי נסבלים.

משה מזרחי: בינתיים הם רוכשים זכויות קנייניות, מתבססים, ובהיעדר מעמד, לא מתבצעת מולם שום אכיפה עירונית ומינהלית.

משה מזרחי: נוצרה בדרום תל-אביב היאחזות זרה ואנומלית, אקסטריטוריאלית.

משה מזרחי: תושבי השכונות האלה ננטשו על-ידי המדינה והופקרו למצב שמדינה מתוקנת לא יכולה להשלים אתו.

משה מזרחי: הגדר שהושלמה ומתהדרים בה, ובצדק, ובהצלחה שלה, ממזערת ממילא את החשש להתגברות ההגירה.

משה מזרחי: לגרש את אלה שכבר פה, אי-אפשר, את זה כולם יודעים.

משה מזרחי: לכלוא עשרות אלפים, גם לזה אין היתכנות, וזה גם לא יעלה על הדעת.

משה מזרחי: הנה, התבשרנו ש-50 מיליון ש"ח שהושקעו במתקן "סהרונים" ירדו לטמיון, נקברו בחולות.

משה מזרחי: ואני שואל, מדינת ישראל, ממשלת ישראל, אין לה את הכוחות לטפל בהוצאה מסיבית של מאסה קריטית של המהגרים האלה, שממררים את חיי תושבי שכונות הדרום?

משה מזרחי: בסכומי העתק האלה שזרקו לתוך החולות שם במתקני כליאה אפשר היה להסדיר את ההוצאה שלהם משם; את ההכשרה שלהם ואת השילוב המוסדר שלהם בענפי משק שמשוועים לכוח-אדם – חקלאות, משק בקר ועוד.

משה מזרחי: אי-אפשר במקביל גם להמשיך לצמצם את המשך ייבוא העובדים הבלתי-מבוקר, ולאפשר את שילובם של אלה שממילא תקועים לנו פה?

משה מזרחי: כשאפשר יהיה להחזיר – וגם אני בעד שכשאפשר יהיה להחזיר – אנחנו נשלח אותם מפה ונרוויח שגרירים של רצון טוב.

משה מזרחי: כמו שנהגנו לעשות פעם עם מדינות אפריקה, הבאנו אותם בהמוניהם כדי ללמד אותם.

משה מזרחי: אני רוצה להספיק להקריא לכם על השימוש בכוח, ולא חשוב באיזה היבט, בין אם זה מהגרים, בין אם זה גזירות התקציב של כוח ועוד כוח.

משה מזרחי: סיפור של ברטולד ברכט, מסיפורי מר קוינר, בתרגומה של אילנה המרמן.

משה מזרחי: "אמצעים נגד הכוח" – תיקחו את זה מול העם הפלסטיני.

משה מזרחי: תיקחו את זה לגזירות התקציב, תיקחו את זה לדרך שבה מטפלים במהגרים.

משה מזרחי: לא תמיד הכוח עובד, וגם החירות יש לה ערך.

משה מזרחי: "אמצעי נגד הכוח.

משה מזרחי: מר קוינר, האדם החושב, דיבר באולם לפני קהל רב נגד הכוח, והנה שם לב שהאנשים שלפניו נסוגים ומסתלקים.

משה מזרחי: הוא נפנה להביט לאחור וראה שמאחוריו עומד הכוח.

משה מזרחי: 'מה אמרת?

משה מזרחי: ' שאל אותו הכוח.

משה מזרחי: 'דיברתי בעד הכוח', ענה מר קוינר.

משה מזרחי: אחרי שיצא מר קוינר ביקשו תלמידיו לדעת מה עם עמוד השדרה שלו.

משה מזרחי: ענה להם מר קוינר: 'אין לי עמוד שדרה כדי שישברו אותו.

משה מזרחי: דווקא אני חייב להאריך ימים יותר מהכוח'".

משה מזרחי: "ומר קוינר סיפר את הסיפור הזה: יום אחד, בימים שהתערער שלטון החוק, בא סוכן אל דירתו של מר אגה שלמד לומר לא, והראה תעודה שהוּצאה בשם האנשים ששלטו בעיר.

משה מזרחי: ובתעודה היה כתוב שכל דירה שיציג בה את כף רגלו תהיה שלו; וגם כל מאכל שידרוש יהיה שלו; וגם כל איש שיראה יהיה חייב לשרתו.

משה מזרחי: התיישב הסוכן על כיסא, דרש אוכל, התרחץ, שכב במיטה, ולפני שנרדם שאל בפנים מסובים אל הקיר: 'האם תשרת אותי?' מר אגה כיסה אותו בשמיכה, גירש את הזבובים, השגיח על שנתו, וכביום הזה כך ציית לו שבע שנים.

משה מזרחי: " עוד שני משפטים.

משה מזרחי: "ואולם, בכל מה שעשה למענו היה דבר אחד שנשמר היטב מלעשותו: הוא לא אמר מילה אחת.

משה מזרחי: והנה, נקפו שבע שנים, והסוכן שמן מרוב אכילה ושינה ומתן פקודות ומת.

משה מזרחי: אז עטף אותו מר אגה בשמיכה מרופטת, גרר אותו אל מחוץ לבית, רחץ את המיטה, סייד את הקירות, נשם לרווחה, וענה: לא.

משה מזרחי: " אז אנחנו לא נחכה שבע שנים.

יוני שטבון: תודה רבה לחבר הכנסת משה מזרחי.

יוני שטבון: תעלה חברת הכנסת מיכל רוזין, ואחריה – חבר הכנסת דב חנין.

יוני שטבון: בבקשה.

יוני שטבון: חמש דקות.

יוני שטבון: בבקשה.

מיכל רוזין: כבוד היושב-ראש, שר הפנים, הצעת החוק הזאת איננה מידתית.

מיכל רוזין: היא פוגעת בזכויות יסוד, ואין לה שום מטרה ושום משמעות מלבד להחמיר את מצבם של הפליטים ומבקשי המקלט.

מיכל רוזין: היא עוסקת רק במבקשי מקלט ובפליטים, כי הרי עובדים זרים יכולים להעביר את כספם באופן חופשי.

מיכל רוזין: רובם המכריע הם מאריתריאה ומסודאן, והם אינם מורחקים מישראל.

מיכל רוזין: אני חוזרת: הם אינם מורחקים מישראל.

מיכל רוזין: מצד אחד, מדינת ישראל אינה בוחנת בקשות למקלט של אריתריאים וסודאנים, ותחת זאת מחילה עליהם מדיניות הגנה קולקטיבית, מדיניות אי-הרחקה, והיא גם התחייבה בפני בית-המשפט העליון שלא תאכוף עליהם איסור לעבוד.

מיכל רוזין: אז מצד אחד לא מגרשים אותם והם חיים פה, ומצד שני מותר להם לעבוד, אבל מצד שלישי הם לא יכולים להוציא כספים למשפחה שלהם בביתם, שנזקקת מאוד לכספים האלה.

מיכל רוזין: תכלית הצעת החוק הזאת, כפי שכתוב בדברי ההסבר, היא לצמצם את התמריץ הכלכלי להגיע למדינת ישראל.

מיכל רוזין: אבל ההצעה הזאת לא תצמצם את התופעה של שליחת כסף.

מיכל רוזין: היא לא תוסיף הגבלות על הוצאת כספים ורכוש ממדינת ישראל; היא רק תהפוך את מבקשי המקלט והפליטים לעוד יותר עבריינים, כי הם יוציאו את הכסף בעזרת גורמים עברייניים.

מיכל רוזין: בכנסת הקודמת התנגדו להצעת החוק הזאת מכל קצות הקשת הפוליטית והביעו את ההתנגדות שלהם בוועדה.

מיכל רוזין: יותר מזה, השרה יעל גרמן הגישה ערעור על ההצעה הזאת לוועדת שרים חקיקה, ערעור שנדחה.

מיכל רוזין: יותר מכך, נציגת פרקליטות מחוז ירושלים, שהשתתפה בדיונים על הצעת החוק, הביעה התנגדות קשה לחוק והסכימה לטענות המהגרים שבעצם החוק הזה יגרום לכך שהוצאת הכספים תיעשה אך ורק בדרכים עברייניות.

מיכל רוזין: זה יעודד פעילות עבריינית, וזה בדיוק מה שניסתה הצעת החוק הזאת למנוע.

מיכל רוזין: אז כל שנותר מהצעת החוק הזאת הוא הזכות של האדם לדאוג למשפחה שלו, לסייע לקרוביו בכסף שהרוויח בעמל כפיו.

מיכל רוזין: זה חוק יובש שאין שום סיכוי שהציבור יוכל לעמוד בו, מה שיעודד בעצם גם פיתוח שוק עברייני ונצלני של העברות כספים בלתי חוקיות תמורת דמי תיווך מופקעים, וגם יותר מכך – זה יעודד את התעשייה המזוויעה של חטיפות, אונס, עינויים, קציר איברים, סחר בבני-אדם ואף רצח שמתחוללים בסיני.

מיכל רוזין: מבקשי המקלט שפודים את קרוביהם יהפכו כעת את העברות הכספים למורכבות יותר ויצטרכו להשתמש בגורמים עברייניים להעברת הכספים.

מיכל רוזין: אין פה פתרון.

מיכל רוזין: אני מבקשת להתנגד לבקשה הזאת, לא להחיל דין רציפות על הצעת החוק, ולהחריג מהצגת החוק את מי שהוחלה עליהם מדיניות הגנה קולקטיבית או מדיניות אי-הרחקה שעליה החליטה מדינת ישראל ושאין לה אפשרות להרחיקם מישראל.

מיכל רוזין: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת מיכל רוזין.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: אחריו – חברת הכנסת חנין זועבי.

יצחק וקנין: היא מוותרת?

יצחק וקנין: אני מבין שאתה אחרון הדוברים, ואנחנו נעבור להצבעה.

יצחק וקנין: הבנתי שחברת הכנסת חנין זועבי ויתרה על רצונה לדבר, ואני מכבד את רצונה.

יצחק וקנין: חמש דקות לרשותך.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אכן בשכונות דרום תל-אביב ובאזורים מוחלשים אחרים של הארץ קיימת מציאות קשה, מסוכנת ועצובה.

דב חנין: בשכונות דרום תל-אביב יש היום אלפי מבקשי חיים מאפריקה, אנשים שהגיעו לכאן חסרי כול וחיים כאן כמעט חסרי כול – חיים ברחובות, בפארקים; אנשים שחיים בתנאים קשים במציאות עגומה בתוך שכונות שהמציאות שלהן קשה ממילא.

דב חנין: הבעיות החברתיות היו קיימות גם קודם, אבל הוחרפו עוד יותר כאשר האוכלוסייה הזאת חסרת הכול הגיעה ונפלה על המקומות המוחלשים האלה.

דב חנין: המציאות היא קשה, אבל את המציאות הזאת צריך לשנות לא בדרך של מלחמה במבקשי החיים מאפריקה ולא בדרך של הסתה נגדם, כי לא המלחמה הזאת ולא ההסתה הזאת יפתרו איזושהי בעיה בשכונות דרום תל-אביב.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, קראתי הבוקר בזעזוע על אותם פקחים של עיריית תל-אביב שיחד עם פקחים של משרד הבריאות פשטו על עסקים של הציבור האפריקני בדרום תל-אביב, סגרו אותם, הלחימו דלתות, נכנסו למסעדות, שפכו, עמיתי חברי הכנסת, אקונומיקה בתוך הסירים.

דב חנין: אני שואל את עצמי, אני שואל אתכם: לאן אנחנו מידרדרים?

דב חנין: לאן אנחנו הולכים?

דב חנין: הצעת החוק הזאת שנמצאת היום לפנינו היא עוד צעד בכיוון הפסול והמוטעה הזה.

דב חנין: מה יעשה החוק הזה?

דב חנין: הוא ימנע העברת כספים חוקית לחוץ-לארץ, אבל הוא לא ימנע העברת כספים לחוץ-לארץ.

דב חנין: הוא יהפוך את העברת הכספים לחוץ-לארץ להעברת כספים שנעשית באמצעים לא חוקיים – מחוץ לחוק ונגד החוק.

דב חנין: לכן החוק הזה לא יפתור שום בעיה; הוא רק יחריף אותה.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, בעוד יומיים, בחג השבועות, אנחנו נקרא במגילת רות.

דב חנין: מגילת רות עוסקת כולה בציוויים על גרים, בהתייחסות לגרים.

דב חנין: על-פי המסורת, רות המואבייה היא הסבתא של הסבתא של דוד המלך.

דב חנין: אין ציווי יותר רווח במסורת היהודית מאותו ציווי מרחיק לכת, דרמטי וקיצוני שאומר: ואהבת את הגר כמוך – כמוך אהבת את הגר.

דב חנין: כשאני מסתכל על הצעת החוק הזאת ואני מסתכל על מדיניותה של הממשלה הזאת ביחס למבקשי החיים מאפריקה, ואני מסתכל על הפרקטיקה הזאת של פקחים ששופכים אקונומיקה לתוך סירי בישול במסעדה של אריתריאים בדרום תל-אביב, אני שואל אתכם, רבותי השרים: כמה התרחקתם מהמקום הזה?

דב חנין: כמה התרחקתם מהדרך הזאת?

דב חנין: כמה התרחקתם מהנורמות האלה של דאגה לאחר, לגר, למי שאיננו יהודי?

דב חנין: הנורמות שהחוק הזה מציע, עמיתי חברי הכנסת, הן נורמות אכזריות שאינן רואות בני-אדם, אינן מסתכלות על בני-אדם, אינן מתייחסות לבני-אדם.

דב חנין: החוק הזה הוא חלק ממחלה שהולכת ומתפשטת בחברה שלנו, מחלה של התייחסות לאחרים לא כבני-אדם, כי הם לא יהודים – מחלה שהתחילה בערבים ומתפשטת לאפריקנים ותגיע ומגיעה ליוצאי אתיופיה וליוצאי חבר המדינות, כי לגזענות, עמיתי חברי הכנסת, אין גבול בסופו של דבר.

דב חנין: המחלה הזאת סופה להמית גם את מי שמתחיל במערכה שלה.

דב חנין: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: אני מבין שהשר יאיר שמיר, שר החקלאות, מעוניין להשיב לדוברים.

יצחק וקנין: כל שר רשאי להשיב – כל אחד משרי הממשלה יכול להשיב בשם הממשלה.

יצחק וקנין: אדוני השר, רשות הדיבור שלך.

יאיר שמיר: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, ההצעה הזאת, אשר דנו בה באריכות, ואפילו בהתלהבות של חלק מהשרים, בוועדת השרים לענייני חקיקה, לא הגיעה הנה כלאחר יד, היא לא הגיעה הנה בלי שהעלינו חלק מהשאלות ההומניות, ויותר מזה, שאתם העליתם.

יאיר שמיר: אבל בסופו של דבר אתה חייב להשוות בין האינטרסים ולשחק על המידתיות בכל דבר, במי אתה פוגע יותר, במי אתה פוגע פחות.

יאיר שמיר: תושבי דרום תל-אביב, לפחות בתחילת תהליך ההגירה של האנשים שהגיעו מאפריקה כמהגרי עבודה, קיבלו אותם, את אותם מהגרי עבודה, ומה שבעו מהם; מספיק ללכת שם היום ברחובות ולראות – הכול מנעולים, הכול רשתות, הכול פחד.

יאיר שמיר: ואותם גרים שפה דב חנין הציג אותם והשווה אותם לרות המואבייה, אשר רצתה להזדהות עם המקום, רצתה – אלוהי אלוהייך ולאן שתלכי אלך – זה לא אותם אנשים.

יאיר שמיר: ולכן, אנחנו חשבנו ברמה של במי אנחנו פוגעים יותר ובמי אנחנו פוגעים פחות.

יאיר שמיר: ובעצם, מה החוק הזה אומר?

יאיר שמיר: החוק הזה אומר שהאדם מקבל את התמורה, הוא מקבל את מלוא כספו תמורת עבודתו, אותם אלה שעובדים, ולכן איננו פוגעים באינטרסים שלהם להמשיך לעבוד ולהתפרנס – הוא יכול להשתמש בכספו, הוא יכול לחסוך אותו.

יאיר שמיר: הוא לא יכול לשלוח אותו.

יאיר שמיר: אבל, בהחלטתו לצאת מן הארץ ולחזור לאפריקה, או לסודאן, הוא מקבל את מלוא כספו, ואם הוא גם הפקיד אותו בתוכנית חיסכון נכונה הוא גם יקבל איזשהו רווח.

יאיר שמיר: ולכן, אנחנו חושבים שזוהי הצעה נכונה, מידתית, עונה על כל הצרכים ואיננה פוגעת באותו מהגר, כפי שהיא פוגעת – או: לא פוגעת בתושבי תל-אביב.

יאיר שמיר: ולכן אני מאוד ממליץ לאשר ולהצביע בעד הרציפות הזאת.

יאיר שמיר: תודה.

יצחק וקנין: רבותי, תודה לשר החקלאות, השר יאיר שמיר.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי – רבותי השרים, אתם עומדים – אני עובר להצבעה.

יצחק וקנין: הצבעה על הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק למניעת הסתננות (עבירות ושיפוט) (איסור הוצאה מישראל של כספי מסתנן – הוראת שעה).

יצחק וקנין: רבותי, מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 7 בעד הודעת הממשלה – 39 נגד – 19 נמנעים – אין הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק למניעת הסתננות (עבירות ושיפוט) (איסור הוצאה מישראל של כספי מסתנן – הוראת שעה), התשע"ב–2012, נתקבלה.

יצחק וקנין: 39 בעד, 19 מתנגדים.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות נתקבלה.

מיכל רוזין: – – – מבקשת להעביר את זה – – –

יצחק וקנין: לפי מה שרשום לפני זה אמור לעבור לוועדת הפנים.

יצחק וקנין: מה את מבקשת?

קריאה: עובדים זרים.

מיכל רוזין: הוועדה לעובדים זרים.

יצחק וקנין: ועדה לעובדים זרים.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, זה יעבור לוועדת הכנסת, והיא תחליט לאיזה ועדה תועבר הודעת הממשלה.

יצחק וקנין: הודעה לסגן מזכיר הכנסת.

גדעון סער: אני לא בטוח, אדוני היושב-ראש.

יצחק וקנין: כן, אדוני השר, אני אתן לך מהצד.

גדעון סער: לפני שתקבע, אני מציע לבדוק מה קובע תקנון הכנסת.

גדעון סער: מאחר שעל הצעת החוק הוחל דין רציפות, ובכנסת הקודמת היא נדונה בוועדת הפנים, יכול מאוד להיות – אני לא בדקתי את התקנון – שהדין הוא שזה עובר לוועדת הפנים, ואם רוצים להוציא את זה מוועדת הפנים, על מי שרוצה להוציא – – –

יצחק וקנין: לא, רבותי, רבותי, זו טעות.

יצחק וקנין: אדוני השר טועה – –

גדעון סער: אני שואל.

יצחק וקנין: – – רק בקריאה טרומית.

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: זה כמו קריאה ראשונה.

גדעון סער: ראשונה.

יצחק וקנין: נכון.

יצחק וקנין: ולכן – – –

גדעון סער: לא.

גדעון סער: סליחה, אדוני.

יצחק וקנין: אדוני.

יצחק וקנין: אדוני.

גדעון סער: אני מציע לבדוק.

יצחק וקנין: אדוני, האמן לי, יש לנו קצת ותק בכיסא שאנחנו יושבים פה – –

גדעון סער: נכון.

יצחק וקנין: – – לא קטן.

יצחק וקנין: ולכן, מאחר שזה לא בקריאה טרומית – זה קריאה ראשונה – –

ראובן ריבלין: נכון.

ראובן ריבלין: נכון.

גדעון סער: נכון.

גדעון סער: נכון.

יצחק וקנין: – – אדוני השר, ולכן, מה שחל על כל הצעת חוק חל על דין הרציפות, ואני – – –

גדעון סער: אדוני, היועץ המשפטי של הוועדה טוען שאני צודק.

גדעון סער: לכן, עם הביטחון – אני מבין שיש ביטחון רב – אני טוען שהדין בכנסת הוא שונה, ועכשיו אני אנמק, ואם תרצה לקבוע אחרת, ועדת הכנסת, אבל תן לי בבקשה לנמק.

גדעון סער: אני טוען שהצעת חוק שעברה בפעם הראשונה כאן – לצורך העניין, בקריאה טרומית – ועדת הכנסת מכריעה כאשר עולה מחלוקת בתוך המליאה.

גדעון סער: אם היא כבר נדונה באינסטנציה קודמת בוועדה, אי-אפשר לעשות את זה בדרך הזאת, אלא צריך להגיש בקשה לוועדת הכנסת, והיא המכריעה.

גדעון סער: מאחר שכאן זה דין רציפות, ובכנסת הקודמת ועדת הפנים דנה בזה, אני מציע לבדוק.

גדעון סער: יש כאן ייעוץ משפטי – –

יצחק וקנין: בכל מקרה, אדוני – – –

גדעון סער: – – אולי אני שוגה.

גדעון סער: אני מציע לבדוק את הנקודה הזאת.

יצחק וקנין: אדוני, בכל מקרה זה יועבר לוועדת הכנסת.

גדעון סער: לא – – –

יצחק וקנין: רק רגע.

יצחק וקנין: אני מציע – – –

גדעון סער: יש הבדל האם זה עובר מכוח החלטה של אדוני, או שסיעה או חבר כנסת מסוים מבקשים להעביר את זה אחרי שזה נמצא כדין בוועדת הפנים של הכנסת.

מיכל רוזין: זה נמצא בכנסת הקודמת – – –

ראובן ריבלין: – – –

יצחק וקנין: אדוני השר, אדוני, יכול להיות שכבודו צודק על-פי הפרוצדורה, לא על-פי התקנון.

יצחק וקנין: מאחר שהחובה לא חלה במקרה הזה, כיוון שזה לא הוכן על-ידי אותה ועדה, לכן זה ילך לוועדת הכנסת, וועדת הכנסת תחליט.

יצחק וקנין: אני חושב שהיועצת המשפטית של הוועדה טועה, מכיוון שאני בטוח שאם הייתה פה היועצת המשפטית של ועדת הכנסת היא הייתה אומרת בדיוק מה שאני אומר.

קריאות: – – –

יצחק וקנין: רבותי.

יצחק וקנין: מה אומרת גברת אסטרחן?

גדעון סער: אני מציע לשמוע את הייעוץ המשפטי.

יצחק וקנין: גברת ארבל, רבותי, אני מוכן – תראו – – –

גדעון סער: בכנסת הזאת מקובל היה שהייעוץ המשפטי – – – מעל סיעת מרצ – – –

יצחק וקנין: טוב, אנחנו לא נכלה את זמננו – אדוני השר, אני לא אכלה את זמני פה בוויכוח אם זה לכאן או לכאן.

יצחק וקנין: בכל מקרה, אם כבודו צודק – אני מוכן להקריא את התקנון, כן?

יצחק וקנין: אדוני השר, אם כבודו צודק, ועדת הכנסת תכריע.

יצחק וקנין: בסופו של דבר זה לא משנה.

קריאה: – – –

גדעון סער: זה כן משנה.

גדעון סער: אני מבקש – – – תקנון הכנסת – – –

יצחק וקנין: אתה יודע מה, מאחר שכבר יש הצבעה, הרי אנחנו לא נמשיך את הדיאלוג ביני לבינך; יש פה ייעוץ משפטי, שיגישו לי את הייעוץ המשפטי, ואם נצטרך לתקן את זה נתקן את זה.

יצחק וקנין: אני ממשיך, רבותי.

יצחק וקנין: אדוני, הודעה לסגן מזכירת הכנסת.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם – – –

יצחק וקנין: רבותי.

יצחק וקנין: אדוני סגן המזכירה.

יצחק וקנין: רבותי מזכירי הסיעות, נא לשמור על הסדר ועל השקט.

יצחק וקנין: נא להקריא.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – מסקנות ועדת החינוך, התרבות והספורט בעקבות דיון מהיר בנושא: חוסר הכנה למבחן הבגרות באזרחות בבתי-ספר ערביים, הצעתם של חברי הכנסת ג'מאל זחאלקה, מוחמד ברכה ומסעוד גנאים.

נאזם בדר: הודעת מזכירת הכנסת בדבר בחירת נציגי הכנסת לוועדות בחירה של נושאי משרה שיפוטית.

נאזם בדר: כמו כן אודיע

נאזם בדר: כם כי חבר הכנסת אחמד טיבי ביקש להסיר את שמו מהצעת חוק אורח חיים בריא, התשע"ג–2013, שמספרה פ/863/19.

נאזם בדר: תודה.

יצחק וקנין: בכל מקרה, לעניין הראשון, הקודם, בנושא של דין הרציפות, אני מבקש שהגברת ארבל תגיש לי חוות דעת, או היועץ המשפטי של הכנסת, שיגישו לי חוות דעת.

יצחק וקנין: אני חושב שאני צודק במה שאמרתי, הדבר יתברר.

יצחק וקנין: רבותי, אנחנו ממשיכים.

יצחק וקנין: המלצת ועדת הפנים והגנת הסביבה לאשר את בקשת הממשלה להאריך את תוקפו של חוק הליכי תכנון ובנייה להאצת הבנייה למגורים (הוראת שעה), התשע"א–2011.

יצחק וקנין: רבותי, דיון והצבעה בנושא הזה.

יצחק וקנין: יציג את הצעת החוק חבר כנסת דוד צור, בשם יושבת-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה.

דוד צור: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מתכבד להביא לאישור הכנסת את המלצת הוועדה המשותפת לוועדת הפנים והגנת הסביבה ולוועדת הכלכלה לקבל את בקשת ראש הממשלה ושר הפנים בעניין צו הליכי תכנון ובנייה להאצת הבנייה למגורים (הוראת שעה) (הארכת תוקף), התשע"ג–2013.

דוד צור: במסגרת הצו הכנסת מתבקשת לאשר את הארכת תוקפו של חוק הליכי תכנון ובנייה להאצת הבנייה למגורים (הוראת שעה), התשע"א–2011, הידוע כחוק הווד"לים, שנחקק כהוראת שעה ל-18 חודשים, בתקופה נוספת של שמונה חודשים.

דוד צור: מכיוון שבשל הבחירות הוארך ממילא תוקפו של החוק בשלושה חודשים באופן אוטומטי, הצו מאריך בפועל את תוקף החוק בכחמישה חודשים בלבד, כלומר עד ליום 11 באוקטובר 2013.

דוד צור: מהנתונים שהוצגו על-ידי הממשלה לוועדה המשותפת עולה כי אין ספק שחוק הווד"לים זירז וקיצר מאוד את הליכי התכנון לדירות מגורים במדינת ישראל.

דוד צור: יותר דירות מאושרות היום בזכות הווד"לים.

דוד צור: במשך השנה שמאז נחקק חוק הווד"לים אישרו מוסדות התכנון תוכניות המאפשרות בנייה של 75,000 דירות, מהן כ-23,000 בווד"לים.

דוד צור: הווד"לים גם אפשרו לוועדות המחוזיות לטפל בתוכניות שהיו תקועות במשך זמן רב, וכך אושרו יותר דירות ממה שהממשלה הציבה כיעד, לעומת קצב אישור של 25,000 דירות בשנה שהיה מקובל לפני חוק הווד"לים.

דוד צור: החוק גם קיצר את הזמן הנדרש לטיפול בתוכניות באופן משמעותי: תוכנית וד"לים מאושרת בממוצע בחמישית מהזמן שלקח לאשרה בעבר.

דוד צור: אין ספק שיש עוד חסמים שיש להתיר, כמו בעיית הרישוי או סוגיית דיור בר-השגה, שלא זכתה למענה אמיתי, ואנחנו, כוועדה, נידרש לנושא.

דוד צור: אבל אישור הצו יאפשר את המשך התנופה בתכנון, שתוביל בסופו של דבר – – –

יצחק וקנין: חברת הכנסת זהבה גלאון, אתם מפריעים לדיון.

דוד צור: – – – שתוביל בסופו של דבר לכך שאזרחים רבים יותר יוכלו לקנות את לשכור דירות במחיר הגיוני.

דוד צור: הגדלת היצע הדירות היא משימה לאומית שהממשלה והכנסת מחויבים לה, והארכת תוקפו של חוק הווד"לים היא צעד אחד ממגוון צעדים שצריך לנקוט בכיוון זה.

דוד צור: על רקע הצלחת החוק והצורך בהמשך תנופת התכנון שהוא הביא, החליטה הוועדה המשותפת להמליץ בפני הכנסת לאשר את הארכת תוקף החוק, כפי שפירטתי קודם.

דוד צור: הכנסת מתבקשת אפוא לאשר את המלצת הוועדה המשותפת להארכת תוקפו של חוק הווד"לים עד ליום 11 באוקטובר 2013.

דוד צור: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת דוד צור.

יצחק וקנין: רבותי, אנחנו פותחים את הדיון בהמלצת ועדת הפנים והגנת הסביבה.

יצחק וקנין: ראשון הדוברים – חבר הכנסת דב חנין, ואחריו – חבר הכנסת איתן כבל.

יצחק וקנין: רבותי, לעניין דין הרציפות – הוגשה לי חוות דעת של היועצת המשפטית של ועדת הכנסת.

יצחק וקנין: היא קובעת: בדין רציפות לא קובעים ועדה.

יצחק וקנין: אם הוחל דין רציפות, זה באופן אוטומטי עובר לוועדה שאליה הועבר החוק בכנסת הקודמת.

יצחק וקנין: כדי להעביר לוועדה אחרת יש לפנות לוועדת הכנסת.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, זה לא יעבור לוועדת הכנסת.

יצחק וקנין: זה ילך לוועדת הפנים של הכנסת.

יצחק וקנין: אדוני השר, תודה על ההערה שלך.

מיכל רוזין: תגישו את הערעור ליועצת המשפטית.

יצחק וקנין: דרך אגב, זה לא בפרשנות – – –

גדעון סער: – – –

יצחק וקנין: רבותי, זה לא על-פי התקנון – רבותי, זה לא על-פי התקנון, אבל אני מקבל את חוות הדעת של היועצת המשפטית של ועדת הכנסת.

גדעון סער: היועץ המשפטי הוא מעל סיעת מרצ.

יצחק וקנין: אדוני השר, הסתיים העניין.

יצחק וקנין: הקראתי את זה, ואדוני צודק.

גדעון סער: אני שבע רצון מחוות הדעת המשפטית, זה בסדר.

יצחק וקנין: אדוני, לרשותך שלוש דקות.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך, הכנסת מתבקשת לאשר היום הארכה של אחד החוקים הבעייתיים ביותר שעברו בכנסת הקודמת; אחד החוקים המזלזלים ביותר בציבור, אחד החוקים שהיו מבוססים על אמירת אי-אמת לציבור, אם לא אפילו הטעיה של הציבור.

דב חנין: חוק הווד"לים, רבותי חברי הכנסת, הוא כישלון מכל הבחינות, אבל אחד הכישלונות הגדולים ביותר הוא הכישלון המוסרי.

דב חנין: הממשלה באה והבטיחה לכנסת שבמסגרת הווד"לים יהיה דיור בר-השגה; את זה הבטיחו לכנסת, הכניסו את זה אפילו למטרות החוק, ובפועל לא נבנתה אפילו דירה אחת של דיור בר-השגה במסגרת החוק הזה.

דב חנין: הממשלה מודיעה לבג"ץ שהחוק איננו מאפשר דיור בר-השגה.

דב חנין: אותה ממשלה שטענה בכנסת שווד"לים זה כדי לקדם דיור בר-השגה, אותה ממשלה היא זו שאומרת לבג"ץ שהחוק הזה איננו מאפשר דיור בר-השגה בכלל.

דב חנין: החוק הזה, עמיתי חברי הכנסת, היה מעשה מרמה נגד הציבור, ואת החוק הזה היום אנחנו מתבקשים לאשר לתקופה נוספת.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אני רוצה לנצל את ההזדמנות הזאת כדי להזהיר אותנו, בכנסת, ממה שמתכננים לעשות בנושא הווד"לים במהלך הבא, במסגרת תוכנית הדיור הממשלתית כפי שהיא מסתמנת היום בממשלה וכפי שהיא תובא לקבינט הדיור של הממשלה ביום רביעי הבא.

דב חנין: הדבר הראשון הוא – אם אתם זוכרים את המאבק בחוק הווד"לים, אנחנו לפחות הצלחנו לצמצם את תחולת החוק לאדמות ציבוריות.

דב חנין: היום רוצים לאפשר ערוץ וד"לים גם לתוכנית בנייה באדמות פרטיות, כלומר מהלך גלוי של קידום אינטרסים נדל"

דב חנין: ניסטיים וקבלניסטיים חסרי עכבות וחסרי מצפון.

דב חנין: מעבר לזה, אנחנו טענו נגד החוק הזה שהוא מייצר מלאי של תוכניות אבל הוא לא מתכוון לקדם בנייה.

דב חנין: החוק בעצם אפשר לאשר תוכניות במסלול מאוד מהיר, אבל התוכניות האלה לא היו צריכות בכלל להיבנות, הן היו אמורות להישאר ויכולות להישאר במגירה עד שיתאים לאותו יזם או לאותו נדל"ניסט לשווק את הקרקעות שהוא עומד מאחוריהן.

דב חנין: הדבר היחידי שהיה בחוק הקיים, הדבר היחידי שקיים, זה שבמהלך שנתיים וחצי אותו יזם צריך להראות לפחות התחלת בנייה; התחלת בנייה, כלומר 20% עבודות תשתית.

יצחק וקנין: נא לסיים.

דב חנין: בהצעה שנמצאת היום בפני הממשלה מוצע להאריך את התקופה שלא צריך לעשות שום דבר – לא צריך לעשות שום דבר – משנתיים וחצי לחמש שנים.

דב חנין: אז אתם מרסקים את המערכת התכנונית, אתם שוברים את כל הנורמות, אתם מונעים מהציבור להביע את דעתו, ועושים את הכול בשביל מה?

דב חנין: הרי לא תהיה בנייה.

דב חנין: חמש שנים אתם משחררים את הקבלנים – –

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

דב חנין: – – את הנדל"ניסטים אפילו מהחובה הזאת, של התחלת בנייה בשיעור 20% עבודות תשתית.

דב חנין: לכן, עמיתי חברי הכנסת, חוק הווד"לים לא נועד לקדם פתרונות דיור, לא קידם פתרונות דיור, לא יקדם פתרונות דיור.

דב חנין: אנחנו בכנסת צריכים ללמוד מהלקחים של הסיבוב הקודם, ולא לאפשר את הארכת החוק הזה אפילו ביום אחד נוסף.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת איתן כבל, ואחריו – חבר הכנסת אבישי ברוורמן.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חברי השרים – – –

יצחק וקנין: פה היא מופיעה, אבל פשוט סימנו לי איזה סימון שהעבירו – – –

קריאה: זה בסדר.

קריאה: קולגות.

יצחק וקנין: אין שום קולגות.

יצחק וקנין: רבותי, אני עליתי כרגע לשבת בכיסא ומישהו סימן לי שמיקי רוזנטל יורד למטה ואבישי עולה במקומו.

אבישי ברוורמן: בהסכמה.

יצחק וקנין: אדוני, שלוש דקות לרשותך.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני השר, אין חוק כל כך רע, כל כך מרושע, כמו חוק הווד"לים הזה, ואני אומר את זה באופן הכי ברור.

איתן כבל: חוק הווד"לים הוא חוק שמילא בכל הארץ בנייה מטופשת, בנייה שהדורות הבאים או אלה שצריכים לגור בה, אדוני סגן שר האוצר – שום התפתחות בדיור מאז שהתחילו את הווד"לים, אדוני היושב-ראש, אתה יודע את זה, רק הארץ מלאה בשגיאות בנייה, בבנייה חפוזה, שאחר כך אלה שגרים שם לא יודעים איך לצאת משם, שכונות עם תכנון כל כך רע.

איתן כבל: הרי מה זה הווד"לים?

איתן כבל: ממשלה קובעת לעצמה שהיא לא מסוגלת להתמודד עם עצמה?

איתן כבל: מה זה הוועדות האלה?

איתן כבל: מי הוועדות האלה?

איתן כבל: מי מונע?

איתן כבל: זאת אומרת, הממשלה מודיעה שהיא בעצם חסרת כל יכולת.

איתן כבל: הרי זה הסיפור, חברת הכנסת מרב מיכאלי.

איתן כבל: על מה אנחנו מדברים?

איתן כבל: ממשלה מודיעה לעצמה שהיא כישלון?

איתן כבל: שהיא לא מסוגלת להתמודד עם המציאות?

איתן כבל: מי עד היום, חבר הכנסת דב חנין – ואתה מכיר זאת היטב – מי המעכב הכי גדול של תהליכי הבנייה אם לא אוזלת היד, אוזלת הרגל, אוזלת המחשבה של הממשלה?

איתן כבל: כמה תמכרו לנו את הסיפורים האלה?

איתן כבל: מי מפריע לכם לבנות?

איתן כבל: אבל אתם עושים תוכניות מנוונות, תוכניות שלא מקדמות דבר וחצי דבר.

איתן כבל: ואני אומר לך, אדוני היושב-ראש, אני מכיר תוכניות כאלה בלא-מעט יישובים, שהכול נעשה בחופזה, בטמטום, לעתים ברשעות – – –

יצחק וקנין: גברתי השרה לימור לבנת וחבר הכנסת דוד צור, אתם עומדים עם הגב לנואם.

יצחק וקנין: זה לא מקובל.

איתן כבל: ואני נעלב, חבל לכם על הזמן.

יצחק וקנין: נא לשבת.

יצחק וקנין: שבו.

יצחק וקנין: תשבו ליד חבר הכנסת עמרם מצנע וגם תוכלו – – –

לימור לבנת: אני מתנצלת.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, תודה.

איתן כבל: נעלבתי, אתה צודק.

לימור לבנת: אני מתנצלת.

לימור לבנת: אני מתנצלת גם באופן כללי וגם באופן אישי.

דוד צור: לא ראינו אותך.

איתן כבל: אתה צודק.

איתן כבל: גם אתה, אתה עוד ממשיך עם זה?

אבישי ברוורמן: – – –

איתן כבל: טוב, אבל, חבר הכנסת ברוורמן, זה למחזר בדיחות שלי.

איתן כבל: ולכן, אדוני היושב-ראש, אני קורא לכנסת, לכל הכנסת, לחברי הכנסת, בסופו של עניין, מה שאנחנו עושים בימים אלה, ההחלטות שאנחנו מקבלים כאן אלה באמת החלטות לדורות הבאים.

איתן כבל: אלה החלטות לדורות הבאים, וכשאנחנו מסתכלים לאחור ומסתכלים על החלטות שהתקבלו על-ידי הווד"לים – האם יש בנייה – –

יצחק וקנין: משפט אחרון.

איתן כבל: אני מסיים.

איתן כבל: – – האם התחילה בנייה כתוצאה מכך, האם כל הארץ מלאה בבנייה עבור זוגות צעירים?

איתן כבל: כלום.

איתן כבל: רק ועדות ורק קיצורים שבסוף מביאים עלינו אסון.

איתן כבל: תודה, אדוני היושב-ראש.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת איתן כבל.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אבישי ברוורמן, ואחריו – חברת הכנסת מרב מיכאלי.

אבישי ברוורמן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, השר שלום וסגן השר מיקי לוי, אני פונה גם אליכם.

אבישי ברוורמן: ראה, לגבי חוק הווד"לים, אני הייתי חבר בוועדת הפנים בעבר.

אבישי ברוורמן: נאמר בצורה מאוד ברורה – אמר את זה חבר הכנסת חנין – שאין את הנושא של דיור בר-השגה, ויכלו לפתור חלק מהבעיות על-ידי הוספת תקנים בוועדות המחוזיות.

אבישי ברוורמן: אבל אני שואל שאלה נוספת.

אבישי ברוורמן: הדבר החמור ביותר שקורה לגבי הדיור – ואני פונה אליך בשם שר האוצר, מכיוון ששר האוצר הוא יושב-ראש קבינט הדיור – הוא הבעיה הבאה.

אבישי ברוורמן: חבר הכנסת צור, אני לא יכול להגיד שום דבר לחברת הכנסת לבנת, אבל לך, אני מבקש, אתה יודע, יש לך כבוד אלי, תודה.

דוד צור: – – –

אבישי ברוורמן: לא.

אבישי ברוורמן: מה שקורה פה – אני קיימתי דיון בשבוע שעבר בוועדת הכלכלה, הזמנו את ראש המינהל בנצי ליברמן, שמנו את הנתונים: משווקים 40,000 דירות, בפועל – פחות מ-15,000 דירות.

אבישי ברוורמן: מדוע?

אבישי ברוורמן: אמרתי לו: בנצי, נניח שיש ראש ממשלה שממנה אותך לצאר, האיש שאחראי לנושא הדיור.

אבישי ברוורמן: מה אתה עושה?

אבישי ברוורמן: אמר לי מנכ"ל המינהל, ראש המינהל, בנצי ליברמן: אבישי, אני אסביר לך.

אבישי ברוורמן: יש פרויקט, רוצים לבנות דירות, ומצד שני צריך להוסיף כביש של תחבורה, מצד שני צריך להוסיף בתי-ספר.

אבישי ברוורמן: פה יש שר החינוך, פה יש שר התחבורה, פה יש את השר הזה.

אבישי ברוורמן: מדינת ישראל לא מנוהלת, ולכן בעוד ארבע שנים לא יהיה דיור.

אבישי ברוורמן: ולכן השאלה היא – אמרתי: מי בעל הבית?

אבישי ברוורמן: ואז ענה לי בנצי: שר האוצר הוא יושב-ראש קבינט הדיור.

אבישי ברוורמן: ואני שואל פה שאלה את חברי הכנסת: שר האוצר כרגע עמוס מהיום והלילה, זורקים לו גזירה מכאן ומשם, נפל לנושא שחדש לו.

אבישי ברוורמן: הוא ינהל עכשיו את כל הדיור עם כל השרים?

אבישי ברוורמן: ולכן לא יקרה פה כלום.

אבישי ברוורמן: כמו שבעבר לא קרה כלום, לא יהיה בעתיד כלום אם לא יהיה ניהול אחר של הממשלה הזאת, שבו יהיה אדם אחד, קבוצה של מנכ"לים שלוקחת את האחריות ומתאמת.

אבישי ברוורמן: כל הססמאות האלה לגבי 40,000 יחידות משווקות – שום דבר לא יקרה, לא יהיה דיור בר-השגה, ולכן גם וד"לים יהיו טעות, ולא יהיה שום ביצוע לגבי הדיור.

אבישי ברוורמן: זאת המכשלה.

אבישי ברוורמן: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה רבה לחבר הכנסת אבישי ברוורמן.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת מרב מיכאלי.

יצחק וקנין: שלוש דקות.

מרב מיכאלי: חברי וחברותי חברות הכנסת, באמת זה מצחיק.

מרב מיכאלי: עולים פה חברי אחד אחרי השני ונותנים את הנתונים שידועים לכל קורא וקוראת עיתונים, באמת, בבחינת מה שמכונה common knowledge.

מרב מיכאלי: הווד"לים לא הוסיפו יחידות דירות, ודאי לא יחידות דיור בנות-השגה לציבור שזקוק או זקוקה לכך.

מרב מיכאלי: אז למה בעצם?

מרב מיכאלי: בואו, חברי חברי הקואליציה, בואו, מחשבה עצמאית רגע.

מרב מיכאלי: למה?

מרב מיכאלי: אני באמת לא מצליחה להבין למה, אלא אם כן אתם רוצות ורוצים לתת טובות הנאה לקבלנים.

מרב מיכאלי: בואו רגע נדבר מבחינת השפה, בסדר?

מרב מיכאלי: תכנון איננו חסמים, מה גם שאנחנו יודעות ויודעים מניסיוננו עם הווד"לים שהפקק לא נמצא בתכנון; הפקק נמצא בהוצאה לפעול של תשתיות.

מרב מיכאלי: כמו שהסביר יושב-ראש ועדת הכלכלה אבישי ברוורמן, הפקק נמצא בכל מיני מקומות אחרים, זה מה שמעכב.

מרב מיכאלי: התכנון דווקא מתנהל בסדר גמור – וצריך, אגב.

מרב מיכאלי: תכנון צריך לקחת הרבה זמן.

מרב מיכאלי: בישראל אנחנו מרבות ומרבים להתלונן שאין לנו תכנון לטווח ארוך, שאנחנו לוקות ולוקים בחוסר הסתכלות לטווח אחרון ולא לוקחות בחשבון דברים לטווח ארוך, והנה, מה שכבר יש, אנחנו באים עם החוק הזה לחרב גם את זה.

מרב מיכאלי: אני לא יודעת אם יצא לכם לאחרונה לבוא לשכונה החדשה בפתח-תקווה, ממש נבנתה באדיבות הווד"לים עוד משנות ה-90.

מרב מיכאלי: שכונה חדשה, מהממת, יפה – אין חניה; בפתח-תקווה, ולא במרכז עיר.

מרב מיכאלי: ראש הממשלה בנימין נתניהו אמר בקדנציה הראשונה שלו, טבע את המונח המצוין: יש לנו ארץ נהדרת.

מרב מיכאלי: חבל שאנחנו הולכות והולכים ומכסות ומכסים את הארץ הזאת ואת כל השטחים הפתוחים המעטים שנשארו בה בבטון, בטון ובטון, שלא באמת מועיל לאף אחד ואף אחת.

מרב מיכאלי: חברי וחברותי בקואליציה, אני באמת מפצירה בכם:

מרב מיכאלי: בואו נחשוב על זה מחדש.

מרב מיכאלי: אין תועלת בחוק הזה.

מרב מיכאלי: חבל להמשיך ולאפשר את הנזק שהוא גורם.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת מרב מיכאלי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת עמר בר-לב, ואחריו – חבר הכנסת מיקי רוזנטל.

עמר בר-לב: אדוני היושב-ראש, מכובדי, ה"סופר-טנקר" של הדיור מקורקע, נשאר ריק.

עמר בר-לב: ניתן לו אישור להמריא, אבל הטייס שכח להפעיל את צינור המים, הוא לא מצליח לכבות את בעירת מחירי הדיור.

עמר בר-לב: אדוני היושב-ראש, בעצם אני אתקן את עצמי – הוא נתן אישור לעלות אבל רק לאלה שטסים first class.

עמר בר-לב: מעל 75,000 יחידות דיור אושרו בשנה שעברה, מתוכן כ-23,000 אושרו על-ידי הווד"לים.

עמר בר-לב: על פניו זה נשמע כמו הישג נפלא, ממש מרשים, אבל התמונה משתנה כאשר אנחנו מסתכלים ומגלים שהדירות שנבנו הן רק למי שיש לו, ולא למי שאין לו.

עמר בר-לב: בפועל, רק 1,300 דירות הן דירות קטנות.

עמר בר-לב: בתוכניות שאושרו הוקצה מספר מכובד של אפס דירות לדיור בר-השגה.

עמר בר-לב: אפס דירות.

עמר בר-לב: אני בוודאי מברך במיוחד על כך שמחציתן של הדירות בפריפריה, אבל בסופו של דבר המטרה של דיור מוזל לזוגות צעירים לא הושגה.

עמר בר-לב: חלק יניחו ראשם על הכר במטוס וחלק אחר ימשיך לחלום על כך ולראות את ה"סופר-טנקר" מתרחק אל עבר האופק.

עמר בר-לב: בסוף היום ה"סופר-טנקר" מתגלה כמטוס זעיר ללא טייס, מטוס שמנסה ללא הצלחה לכבות את האש שבוערת באזרחים מאז קיץ 2011, לכבות אותם בזרזיפי מים נבובים.

עמר בר-לב: העם דרש צדק חברתי וקיבל סדק חברתי; במקום דירה להשכיר, ארנונה בבית-הקברות.

עמר בר-לב: לחיות כאן קשה, ולמות כאן בלתי אפשרי.

עמר בר-לב: תוכנית הווד"לים, כפי שהיא היום, בנויה על מגדלים פורחים באוויר.

עמר בר-לב: חברי הממשלה, אל תטעו.

עמר בר-לב: אם לא ייקבע אחוז מחייב של דיור בר-השגה, וכל עוד לא נחייב לבנות כמות מסוימת של דירות קטנות לצעירים, יוקמו מחדש האוהלים ברוטשילד והמוני הישראלים יצאו שוב לרחובות.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עמר בר-לב.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת מיקי רוזנטל, ואחריו חבר – הכנסת מאיר פרוש.

יצחק וקנין: רבותי, שני דברים: דבר ראשון, אני סגרתי את רשימת הדוברים, אני לא אאפשר יותר – – –

זהבה גלאון: כמה דוברים יש – – –

יצחק וקנין: יש כ-15 דוברים.

יצחק וקנין: ורבותי, חבר כנסת שאני אקריא את שמו ולא יהיה נוכח באולם המליאה, אני לא אאפשר לו, אם יבוא אחר כך, לדבר.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

מיקי רוזנטל: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, אני לא רוצה לחזור על דברי קודמי, ואני אציין רק שבאמת אתם הולכים לשטוף את הארץ הזאת בכיעור, אתם הולכים להעשיר את העשירים.

מיקי רוזנטל: נאמר שיש לנו חילוקי דעות; אנחנו חושבים – אנחנו יפי נפש ואתם מבינים איך מוזילים את הדיור.

מיקי רוזנטל: אבל כבר שנה שלמה החוק הזה בפועל קיים, ומחיר הדיור רק עולה, וכל הצעדים שאתם – הקואליציה עושה, והממשלה הקודמת, והדמות – והממשלה – אחותה התאומה – שקיימת עכשיו, בעצם לא עוצרים ואומרים: רגע, אולי טעינו?

מיקי רוזנטל: זאת אומרת, אנחנו נורא חכמים, אנחנו נורא גאונים, אנחנו נורא מבינים בשוק החופשי, אנחנו מבינים איך העסק הזה עובד – ומחירי הדירות כל הזמן עולים ועולים ועולים ועולים.

מיקי רוזנטל: אז אולי תעצרו, ותקשיבו רגע לאיזו הצעה אחרת?

מיקי רוזנטל: תיקחו את חוק הווד"לים ותנסו להבין שהלחץ על מחירי הדיור נגרם מזה שאנשים לא מסוגלים לשכור דירות במדינה הזאת.

מיקי רוזנטל: אם תבנו, סוף כל סוף, דיור להשכרה, ודיור ציבורי, או לחלופין תקדמו חוק שמבטיח לאנשים שהם יכולים לשכור דירה במחיר נורמלי, ולא יכולים – ולא יצטרכו לצאת כל שנה מהדירה השכורה שהם שכרו – יכול להיות שלא צריך את כל העניין הזה, לכער את הארץ הזאת, להרוס שטחים פתוחים, להעשיר אנשים שלא כדין, ולעצור לרגע ולהגיד: ואללה, טעינו.

מיקי רוזנטל: ובמקום זה אתם ממשיכים באותה דרך.

מיקי רוזנטל: אתם רואים שזה לא עובד – כבר יש פרקטיקה.

מיקי רוזנטל: כי עד עכשיו, את כל הדוחות של מבקר המדינה – שאני קורא כל הזמן – על הרפורמות הקודמות שעשיתם, הגאוניות: בתאגידי המים, בחוק עידוד השקעות הון, בהפחתה של מסים – הכול מגיע בסוף.

מיקי רוזנטל: אנחנו רואים את הגאונות בדוחות מבקר המדינה.

מיקי רוזנטל: עכשיו, יש לכם מציאות שמכה לכם בפנים.

מיקי רוזנטל: תעצרו רגע ותגידו: ואללה, טעינו, בוא נשנה את זה, זה לא מאוחר, בבקשה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מיקי רוזנטל.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת מאיר פרוש – אינו נוכח באולם המליאה.

יצחק וקנין: חברת הכנסת תמר זנדברג, שלוש דקות לרשותך, ואחריה – חבר הכנסת אברהים צרצור.

תמר זנדברג: תודה רבה.

תמר זנדברג: אדוני היושב-ראש, חברות וחברים, אינני יודעת אם כולנו זוכרות וזוכרים, אבל חוק הווד"לים יש לו מקום חשוב בהיסטוריה של מדינת ישראל; חוק הווד"לים הוא החוק שהוציא לרחוב את אחת ההפגנות הגדולות שידעה מדינת ישראל, בשלהי קיץ 2011.

תמר זנדברג: זה היה כאשר מרחובותיה הלוהטים של ישראל בכל הארץ עלתה תביעה חד-משמעית להורדת מחירי הדיור.

תמר זנדברג: והממשלה, בתגובה, קידמה את חוק הווד"לים על אפו ועל חמתו של הציבור, שיצא נגדו למחאה ולאחת ההפגנות בסדרה של הפגנות שהלכו וגדלו משבוע לשבוע.

תמר זנדברג: ואז, מה עשתה הממשלה?

תמר זנדברג: וזה היה בשבוע האחרון של מושב הקיץ של הכנסת, בשנת 2011 – הממשלה הבטיחה משהו.

תמר זנדברג: בשביל להרגיע את המחאה הציבורית נגד חוק הווד"לים הממשלה התחייבה להכניס בו דיור בר-השגה, וככה עבר החוק.

תמר זנדברג: הממשלה הבטיחה לציבור דיור בר-השגה, ותמורת זה העבירה את חוק הווד"לים עם הרגעה יחסית של השטח.

תמר זנדברג: והנה עברו שנתיים, ויש לנו הזדמנות לבחון מה קרה בשנתיים האלה.

תמר זנדברג: בשנתיים האלה חוק הווד"לים – כמעט שנתיים שחוק הווד"לים פועל – דירה בת-השגה אחת לא נבנתה; ולו אחת.

תמר זנדברג: ולמחירי הדיור בישראל מה קרה בשנתיים האלה?

תמר זנדברג: עלו.

תמר זנדברג: אך ורק עלו.

תמר זנדברג: ועכשיו אומרים לנו נציגי הממשלה שבשביל לעשות דיור בר-השגה צריך ללכת לחוק אחר, לחוקק חוק נפרד לדיור בר-השגה, מפני שהחוק הזה לא נותן את המענה, והחוק הזה ייתן את המענה רק בהגדלת ההיצע ובדירות קטנות, שזה אמור לענות על הורדת המחירים.

תמר זנדברג: אז קודם כול, מובן שדירה קטנה עולה פחות מדירה גדולה.

תמר זנדברג: בשביל זה לא צריך חוק, ולא צריך וד"ל, ולא צריך דיור בר-השגה, זה ברור.

תמר זנדברג: גם חצי מנה פלאפל עולה פחות ממנה פלאפל שלמה.

תמר זנדברג: אבל מה עם דיור בר-השגה?

תמר זנדברג: איפה הוא?

תמר זנדברג: מה עם דיור איכותי?

תמר זנדברג: איזה – בואו נסת

תמר זנדברג: כל על התוכניות – איזה דיור אושר במסגרת הווד"לים האלה?

תמר זנדברג: אושרו המון המון המון דירות, אבל כבר ראינו שהן לא הורידו את המחירים, וגם ראינו – ואפשר לראות את זה בשטח – שזה עלה במחיר התשתיות של הפרויקטים האלה; שזה עלה במחיר מוסדות הציבור; שזה עלה במחיר השטחים הפתוחים.

תמר זנדברג: ואז אנחנו מבקשים מהציבור לבוא ולגור בדירות שהלכו והתייקרו, במקומות שהם פחות ופחות איכותיים, וכל זה במחיר עקיפת – שלא לומר הרס – מערכת התכנון הישראלית.

תמר זנדברג: אז נדמה לי שאחרי שנתיים הגיע הזמן לעצור, וללכת ולקדם פתרונות אמיתיים לדיור בר-השגה, במקום זלילת עוד ועוד ועוד שטחים לבנייה, שלא מסייעים למצוקת הדיור בישראל.

תמר זנדברג: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת תמר זנדברג.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אברהים צרצור, ואחריו – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

יצחק וקנין: שלוש דקות.

אברהים צרצור: כבוד היושב-ראש, מכובדי השרים, כדי לרענן את הזיכרון, היות שממשלת ישראל כנראה סומכת על כך שלציבור יש זיכרון קצר, ועל כן היא ממשיכה להנחית על ראשו מכות אחר מכות, יש מקום להזכיר לכולנו את מה שקרה משנת 2011.

אברהים צרצור: כולנו זוכרים, כפי שגם אמרה חברת הכנסת זנדברג, שבשנת 2011 אישרה הכנסת את חוק הווד"לים.

אברהים צרצור: הסיבות שעמדו מאחורי החוק הזה: 1.

אברהים צרצור: עלייה קיצונית במחירי הדיור; 2.

אברהים צרצור: צמצום משמעותי של היצע יחידות הדיור לציבור; 3.

אברהים צרצור: ירידה חדה בהתחלות הבנייה.

אברהים צרצור: במסגרת החוק: 1.

אברהים צרצור: הוקצו משאבים, לרבות משרות כוח-אדם ויועצים; 2.

אברהים צרצור: נקבעו כלים מינהליים ותכנוניים חדשים; 3.

אברהים צרצור: הוקם מערך תכנוני מיוחד בנושא הווד"לים, גם ברמה המחוזית וגם ברמה הארצית.

אברהים צרצור: זה עלה המון, המון כסף.

אברהים צרצור: סכומי עתק.

אברהים צרצור: אז מה קרה מאז ועד היום?

אברהים צרצור: 1.

אברהים צרצור: עלייה נוספת במחירי הדירות, שהפכו השגת דירה לחלום ולדבר בלתי אפשרי; 2.

אברהים צרצור: מחסור בדירות בנות-השגה; 3.

אברהים צרצור: העמקת פערים בין מעוטי יכולת לעשירים.

אברהים צרצור: מה קורה ברגע הזה, בקטע הזה, שמפריד בין מה שאמרתי לבין מה שאני הולך להגיד עכשיו?

אברהים צרצור: יש מה שנקרא בלבול בהפניית משאבים.

אברהים צרצור: למשל: במסגרת כנס 2013, שנת הדיור, הוזכר כי 450 דירות ציבוריות השייכות לחברת "עמידר" עומדות ריקות ברחבי הארץ וממתינות לשיפוץ שיאפשר את אכלוסן בידי זכאי הדיור הציבורי, המחכים זמן רב לדירות פנויות.

אברהים צרצור: ומה נדרש כדי לשפץ את הדירות האלה, כבוד היושב-ראש?

אברהים צרצור: רק 15 מיליון שקלים נחוצים כדי לשפץ את הדירות ולאכלס אותן במאות משפחות.

אברהים צרצור: לצערי הרב, סכום זה עדיין לא הוקצב.

אברהים צרצור: מבחינתנו, כמגזר ערבי, חוק הווד"לים לא פתר בעיה וחצי בעיה.

אברהים צרצור: כדי לפתור את בעיות הדיור והאכלוס במגזר הערבי נחוצה מדיניות חדשה, שתשים את המגזר הערבי, את האוכלוסייה הערבית, במרכז התכנון הלאומי של מדינת ישראל.

אברהים צרצור: כל עוד הם מתייחסים אלינו כאל גוף טפל, בשום פנים ואופן לא נגיע לפתרון בעיות.

אברהים צרצור: כפי שדורשים, כבוד היושב-ראש, צדק חברתי, צדק תעשייתי, כנראה שאנחנו במגזר הערבי דורשים גם צדק בנושא דיור, כבוד שר המדע והטכנולוגיה.

אברהים צרצור: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אברהים צרצור.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת מסעוד גנאים.

יצחק וקנין: אחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

מסעוד גנאים: תודה, אדוני היושב-ראש.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי כנסת, החוק היה אמור לזרז את העניין של אישור תוכניות מתאר או הרחבת שטחי שיפוט.

מסעוד גנאים: אני יכול להגיד לכם, מתוך ידיעה, מתוך סיור בכל שבוע ביישובים הערביים – אם אלה ערים או כפרים – ששם לא מרחיבים, לא מזרזים, לא משווקים.

מסעוד גנאים: משבר הדיור, המשבר בקרקעות לבנייה ביישובים הערביים הוא משבר שחונק את האוכלוסייה הערבית, אדוני היושב-ראש.

מסעוד גנאים: שם העניין הפוך.

מסעוד גנאים: הקרקע – שטח הקרקע מצטמצם, פוחת, האוכלוסייה גדלה, הצרכים גדלים, ואין מענה.

מסעוד גנאים: אני יכול להגיד לך, מתוך ידיעה, שיש הרבה ערים, הרבה כפרים, שהגישו את בקשתם להרחבה, אם זה שטח שיפוט או תוכניות מתאר חדשות שיענו על הצרכים החדשים ועל העלייה באוכלוסייה, בתושבים, אבל לא מאשרים ולא מזרזים – אם זה בסח'נין, אם זה בעראבה, אם זה במג'ד-אלכרום.

מסעוד גנאים: לאחרונה למשל, אדוני היושב-ראש – וזו הדוגמה שאני אביא: יש כפר בשם כפר עכברה בצפון, ליד צפת.

מסעוד גנאים: הוא נחשב לשכונה משכונות צפת.

מסעוד גנאים: הכפר נהרס ב-1948, התושבים הלכו ללבנון או לאזורים שונים, והתושבים העכשוויים שם – הם היגרו ממקום אחר, מכפרים אחרים.

מסעוד גנאים: שם אין קרקע פרטית.

מסעוד גנאים: הקרקע היא של המדינה, של המינהל.

מסעוד גנאים: אבל שם לא עיריית צפת ולא משרד השיכון ולא שום משרד ממשרדי הממשלה נותן להם מענה לבעיית הדיור שם ולבעיית הבנייה.

מסעוד גנאים: שם לא משווקים מגרשים.

מסעוד גנאים: שנים לא שווקו מגרשים, והצעירים מהגרים מהכפר, אדוני היושב-ראש.

מסעוד גנאים: אני הגשתי שאילתה בנושא למשרד השיכון לפני כשנתיים.

מסעוד גנאים: משרד השיכון אומר שהעירייה אשמה; העירייה אומרת שמשרד השיכון צריך לשווק.

מסעוד גנאים: אז אני יכול רק להגיד לך שהמשבר הוא משבר שחונק.

מסעוד גנאים: החוק החדש גם לא נתן מענה למשבר הדיור ביישובים הערביים, ולכן אני לא יודע על מה צריך לאשר את הארכתו של חוק כזה, שכפי שאמרתי לא נותן מענה, לא מזרז.

מסעוד גנאים: אין בו צדק לאוכלוסייה הערבית ולכל האוכלוסייה במדינה.

מסעוד גנאים: תודה, אדוני היושב-ראש.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת ישראל אייכלר, ואחריו – חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי הכנסת, אני הייתי מאוד בעד הווד"לים, הוועדות לדיור, כי המצוקה הנוראה של המחסור בדירות – שוכנעתי על-ידי ראש הממשלה ואחרים שמביאים איזה "סופר-טנקר" לכבות את בעירת מחירי הדיור, שבאמת גרמו במשך שנים – כבוד היושב-ראש מכיר את זה טוב – להעלאת מחירים ולהאמרת מחירים ולהרצת מחירים שנמשכת עד היום.

ישראל אייכלר: רק השנה עלו המחירים ב-40%.

ישראל אייכלר: אם אני אצרף את כל השנים האחרונות, ממש הדירה הולכת – קורת הגג הולכת ומתרחקת מגובה הזוג הצעיר עד לשמים, והזעקה עולה לשמים.

ישראל אייכלר: לכן הייתי בעד העניין הזה, בתקווה גדולה שסוף-סוף יוציאו – – –

יצחק וקנין: אדוני הדובר, אני חושב שיש אדישות של הממשלה בצורה מחרידה.

יצחק וקנין: כך אני רואה את הדברים.

יצחק וקנין: אני בין אלה שזעקו בקדנציה הקודמת יום-יום, ובוועדת הכספים אמרתי לנגיד בנק ישראל – למי לא אמרתי את הבעיה ואת המצוקה ואת גודל המצוקה.

יצחק וקנין: לדעתי, הפתרונות שנתנו הם פתרונות – כל הזמן אמרתי: זה אקמול, זה אספירין.

יצחק וקנין: אין פה תכלול של כל המערכת לטפל בבעיה כמו שצריך.

יצחק וקנין: ולדעתי, כל האחריות היא על ראש הממשלה.

ישראל אייכלר: – – – וראש הממשלה – – –

מיקי לוי: – – – מהקדנציה הקודמת?

יצחק וקנין: האמן לי, מה שאני אומר פה, זעקתי וצרחתי בצורה שלא היה אפשר לתאר את זה.

יצחק וקנין: אמרתי – אני מספר פה שיחה אישית עם ראש הממשלה.

יצחק וקנין: אמרתי לו: אדוני ראש הממשלה, אם תהיה מחאה חברתית – עוד לא הייתה מחאה במצרים.

יצחק וקנין: אמרתי לו: מה שאתה רואה בתוניס יהיה לך פה.

יצחק וקנין: הוא אמר לי: אתה עם הרגליים על הקרקע?

יצחק וקנין: אמרתי לו: אדוני, תהיה לך פה מחאה.

יצחק וקנין: והמחאה קמה על הדיור, ואני אומר לכם שאם תקום, הפעם היא תהיה יותר קשה.

יצחק וקנין: אני אומר את זה באחריות.

יצחק וקנין: רבותי, להעלות את הנושא הזה על סדר-היום.

יצחק וקנין: ראש הממשלה צריך לשים את זה במקום ראשון בסדר העדיפויות – פתרון לזוגות הצעירים.

יצחק וקנין: אני לא לוקח לך את הזמן.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש – אני יכול להעיד על חבר הכנסת וקנין, סגן יושב-ראש הכנסת, שגם בוועדת הכספים וגם בוועדת הכלכלה הוא אמר את אותם הדברים; לא רק באוזני ראש הממשלה אלא גם באוזנינו.

ישראל אייכלר: האוזניים היו אטומות מלשמוע, אני לא יודע למה.

ישראל אייכלר: יכול להיות שזה ביורוקרטיה, שאנשי התכנון במשרדי הממשלה לא מתכננים מספיק דירות; יכול להיות שבמשרד השיכון.

ישראל אייכלר: יש פה צוואר בקבוק במשך שנים.

ישראל אייכלר: עשר שנים לא שוחררו קרקעות, ויש כל כך הרבה קרקעות בארץ שמשוועות שיבואו לבנות אותן, יש כל כך הרבה אזרחים שמשוועים לקורת גג, ובאמצע יש מערכת ביורוקרטית נוראה ואיומה.

ישראל אייכלר: אלה מאשימים את הירוקים, והירוקים טוענים שיש מאות-אלפי דירות שאפשר לבנות בלי לפגוע בירוק.

ישראל אייכלר: התוצאה היא שיש מצוקת דיור, וכמובן, האנשים שאשמים בזה העדיפו להסית ציבור בציבור ולהגיד: הנה, הנה, אלה מקבלים דירות, ולמעשה אף אחד לא קיבל דירות ולא עזרו לאף אחד.

ישראל אייכלר: עכשיו הזמן, אם על-ידי חוק הווד"לים – כי אמר לי היושב-ראש, ואני לא יודע אם מותר לי לצטט חבר כנסת שאומר לי.

ישראל אייכלר: יושב-ראש ועדת הפנים ישב שעות ארוכות על חוק הווד"לים והרפורמה בתכנון, והוא אמר לי: אתה יודע, אחרי כל התיקונים והדברים האלה מי יודע אם זה לא קלקול על קלקול; מי יודע אם החוק הזה הוא בכלל טוב.

ישראל אייכלר: לכן, אני חושב שצריך קודם כול לחשוב מחדש, להושיב פקידים, מהנדסים ואדריכלים בכל משרדי הממשלה, ממש לעשות מצב חירום, ולשחרר, לשחרר, לשחרר – – –

יצחק וקנין: הבעיה היא לא לשחרר.

יצחק וקנין: הבעיה היא שיש שיווק של 40,000 יחידות דיור, מתוכו 10,000 אפשר לבנות, כי – אמר את זה אבישי ברוורמן ואני אמרתי את זה כבר בקדנציה הקודמת: הבעיה הגדולה היא צוואר הבקבוק.

יצחק וקנין: מי שצריך לנווט את זה זה משרד האוצר – לתת את הכספים – והמשרד לא נותן.

יצחק וקנין: אין פה תכנון של כל המערכת.

יצחק וקנין: יש כביש 6 שפוגע לך בראש-העין – שמענו על זה בשבוע שעבר וגם בקדנציה הקודמת.

יצחק וקנין: זאת אומרת, נאמרו הדברים.

יצחק וקנין: עשרות יחידות דיור משווקות לא נבנות בכלל, אז מה החוכמה לשווק דירות?

ישראל אייכלר: אדוני סגן שר האוצר, אני רוצה להגיד לך: אם אתה רוצה למצוא מקום שאפשר, שהמדינה גם תרוויח מיליארדים, זה אם תעשו תנופת בנייה כמו שעשה אריק שרון כשהייתה העלייה הגדולה.

ישראל אייכלר: כי כל דירה שתבנה זה יהיה פיתוח, זה יהיה עבודה לאנשים, זה יהיה טוב לזוגות הצעירים, זה יהיה טוב לכולם.

ישראל אייכלר: תתחילו להריץ את העגלה.

ישראל אייכלר: פה טמון הכלב, בעניין הזה של מצוקת הדיור.

ישראל אייכלר: זה דבר אוניברסלי, זה דבר שנוגע לכולם.

ישראל אייכלר: אם כולם יטו כתף כדי להוציא את עגלת הדיור מהבוץ, גם האוצר ירוויח, גם האזרחים ירוויחו, ובסופו של דבר ניישב את ארץ-ישראל.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת ישראל אייכלר.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת עיסאווי פריג', ואחריו – חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס, ואם הוא לא יהיה נוכח, יעלה באסל גטאס.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, חברים, והכי יפה חבר הכנסת אייכלר, שציין שכל תושבי מדינת ישראל ייהנו מזה.

עיסאווי פריג': אני עיינתי בחוק הזה ומשכו את תשומת לבי שני משפטים יפים: דיור לאומי.

עיסאווי פריג': אני שואל: הדיור הלאומי כולל אותי?

עיסאווי פריג': כולל 20% מאזרחי מדינת ישראל?

עיסאווי פריג': נכון לעכשיו – – –

ישראל אייכלר: למה לא? למה לא?

עיסאווי פריג': יפה.

עיסאווי פריג': זה מה – זה החלום שלי, שתכניסו אותי תחת המטרייה.

עיסאווי פריג': זה החלום.

עיסאווי פריג': לשם כך אני נמצא כאן, להיות חלק.

עיסאווי פריג': כשאני רואה דיור לאומי, אני רוצה להיות חלק.

עיסאווי פריג': אבל כשמדברים על הלאום, אני לא נמצא שם.

עיסאווי פריג': במציאות אני לא נמצא שם, בחוק אני לא נמצא שם, זה מכניס אותי לבעיה.

עיסאווי פריג': אני שומע מהחברים שלי, שכל המטרות שלשמן החוק נועד לא מתקיימות.

עיסאווי פריג': יפה.

עיסאווי פריג': החבר'ה הצעירים, הידידים שלי, היהודים, חברים בתל-אביב ובכל הערים מסביב, החוק לא משרת אותם, או לא מוריד מחירים, לא מגדיל היצע ולא מזרז כלום.

עיסאווי פריג': אבל גם אני נמצא בחבילה הזאת.

עיסאווי פריג': המגזר הערבי, החל מהגליל עד לנגב, יש לו בעיות דיור, יש לו בעיות דיור.

עיסאווי פריג': המגזר הערבי מחולק לשניים: מי שיש לו אדמה פרטית, אז הוא והנכדים ייהנו במידה מסוימת, יש להם איפה לבנות; ומי שאין לו, "ראחת עליכ", אכל אותה, אכל אותה.

עיסאווי פריג': כדי שתהיה לו דירה, או שיהיה לו איפה לגור, ברוב המקרים הוא צריך להיות עבריין, הוא צריך לפלוש.

עיסאווי פריג': אנחנו לא נותנים לו אפשרות, אז יש לי הרבה עברייני בנייה.

עיסאווי פריג': עברייני בנייה.

עיסאווי פריג': זה מקורב לזה, אז משאירים לו את הבית; זה יש לו חבר, משאירים לו את הבית; והמסכן שאין לו, הורסים לו את הבית.

עיסאווי פריג': אז מתחילים לקבל מצב לא סימטרי בכלל.

עיסאווי פריג': החוק בא ואומר – חוק ההסדרים – המילה הסדרים היא מילה כל כך מפחידה.

עיסאווי פריג': כשבאים – אני מסתכל על חוק ההסדרים שמחכה לנו, ה"ע'ול", אתם יודעים מה זה "ע'ול"?

עיסאווי פריג': גם בשפות אחרות יש את המשפט "ע'ול".

עיסאווי פריג': חוק ההסדרים זה כמו "ע'ול".

עיסאווי פריג': "ע'ול", שכל שליט, כל מושל משתמש בו, הן בתוכנית הכלכלית שעומדת לפנינו יש לי את ה"ע'ול" – חוק ההסדרים.

עיסאווי פריג': ועכשיו קראו לזה הסדרים מיוחדים.

עיסאווי פריג': המילה הסדר הפכה להיות "ע'ול", "ע'ול".

סילבן שלום: שד.

עיסאווי פריג': שד.

עיסאווי פריג': לא, זה – "ע'ול" – – –

סילבן שלום: זה משהו כזה – – –

עיסאווי פריג': "ע'ול".

משה מזרחי: משהו פראי.

עיסאווי פריג': פראי, ממש מפחיד – "ע'ול".

עיסאווי פריג': אז המילה הסדרים, אני מציע לכל החברים מכל הסיעות, כמו שאנחנו רוצים לקדם משהו, המילה הזו, לא נשתמש בה, היא מפחידה.

עיסאווי פריג': כי החוק הזה אמר, אני הסדרים מיוחדים.

יצחק וקנין: תודה.

עיסאווי פריג': עוד לא סיימתי, יש לי כמה דקות.

יצחק וקנין: עוד לא התחלת, תגיד.

עיסאווי פריג': עוד לא התחלתי.

עיסאווי פריג': טוב, חברים, אני נגד החוק הזה.

עיסאווי פריג': החוק הזה לא מקדם את המטרות שלשמן הוא בא.

עיסאווי פריג': פשוט מאוד לא להתבייש, להודות בטעות – –

יצחק וקנין: מה לעשות, חבר הכנסת – – –

עיסאווי פריג': – – אנחנו לא צריכים חוק רציפות עלא השׁמַאל וּעַלא ימין, לא צריך.

יצחק וקנין: חבר הכנסת פריג' – – –

עיסאווי פריג': לא בושה.

עיסאווי פריג': תודה.

יצחק וקנין: ה"ע'ול" לקח לך את כל הזמן, מה לעשות.

יצחק וקנין: רבותי, יעלה חבר הכנסת מנחם מוזס – אינו נוכח במליאה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת באסל גטאס.

יצחק וקנין: חברת הכנסת דב חנין, אני אאפשר לך, ואחרי כן כבודו יעלה.

חנין זועבי: חנין זועבי.

יצחק וקנין: אמרתי חנין זועבי.

יצחק וקנין: לא אמרתי – אמרתי.

יצחק וקנין: אמרתי חנין, לא – – –

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש – – –

קריאה: אתה יכול לתת לו עוד שתי דקות?

עיסאווי פריג': מגיע לי עוד שתי דקות.

יצחק וקנין: מה שלקח לך את הזמן זה רק ה"ע'ול", לא שום דבר אחר.

יצחק וקנין: אדוני, הזמן שלך היה כמו שצריך.

יצחק וקנין: שלוש דקות, חברת הכנסת חנין.

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, באמת חברי הכנסת הערבים צריכים כוח הישרדות בבניין הזה, כי או שאנחנו עולים לדבר על חוקים אנטי-דמוקרטיים וגזעניים, או שאנחנו עולים לדבר על חוקים שהם לא רלוונטיים בכלל.

חנין זועבי: וההרגשה הזאת של out בזמן שאנחנו מדברים על סוגיה מאוד חשובה: על שיכון, על דיור, על מצוקה קשה.

חנין זועבי: אתה מדבר על חוק, מתעניין בסוגיה הזאת, ומרגיש out ומרגיש ניכור מוחלט מהחוק, שזה כאילו מדברים על שני עולמות שונים: אחד ליהודים ואחד לערבים, וזו גם כן הרגשה מאוד קשה.

חנין זועבי: ומה עוד – לא רק החוק בעצמו מתנכר לבעיית הדיור, אלא הביקורת על החוק גם מתנכרת למצוקת הדיור אצל הערבים.

חנין זועבי: גם אלה שעולים ומבקרים את החוק, גם אלה מהאופוזיציה שמבקרים את החוק, מתעלמים לגמרי מסוגיית וממצוקת הדיור אצל הערבים, וזו כבר הרגשה הרבה יותר קשה מאשר לדבר על חוק שמציגים מטעם הקואליציה.

חנין זועבי: עכשיו, אני מסכימה עם הביקורת שנאמרה, שהחוק לא בא לפתור – החוק לא בא בשביל המטרה שנועדה לו, המטרה היחידה שמצדיקה אותו שהיא הדיור בר-השגה.

חנין זועבי: ואפילו אנחנו לא צריכים את הביקורת הזאת מטעם האופוזיציה, כי כבר היועצת המשפטית לממשלה או היועץ המשפטי לממשלה אמרו שהחוק עצמו לא מאפשר דיור בר-השגה.

חנין זועבי: זה נאמר באחת מישיבות ועדת הפנים.

חנין זועבי: אז גם כן הביקורת על החוק מיותרת, כאשר הממשלה מכירה שהחוק לא יועד לדיור בר-השגה, ולא יועד בכלל לפתור את מצוקת הדיור של מעמד הביניים, ואפילו של העניים בחברה היהודית.

חנין זועבי: ומה לגבי החברה הערבית?

חנין זועבי: ואנחנו אומרים שבעיית קורת הגג והדיור בקרב הערבים או בכפרים או בערים הערביות קשה הרבה יותר, הרבה יותר בהשוואה עם האוכלוסייה היהודית.

חנין זועבי: ותרשו לי, האופוזיציה, להציג את זה בפניכם.

חנין זועבי: מצוקת הדיור אצל הערבים הרבה יותר קשה מאשר מצוקת הדיור בחברה היהודית.

חנין זועבי: לפי הסקר החברתי-כלכלי, שנערך בשנת 2010 על-ידי בנק המידע "רכאז" ו"אגודת הגליל", אחת הסטטיסטיקות שמאוד מסוכנות – –

יצחק וקנין: נא לסיים.

חנין זועבי: – – היא ש-46.8% מכלל הציבור הערבי לא יצליחו לרכוש בית בעשר השנים הבאות.

חנין זועבי: עכשיו, למה החוק לא רלוונטי?

חנין זועבי: כי החוק מדבר על קרקע ציבורית, וביישובים הערביים, בכפרים הערביים אין קרקע ציבורית.

חנין זועבי: יש בעיה לבנות על קרקע פרטית.

חנין זועבי: ופה חלק מהאופוזיציה אמרו שיש בעיה, אנחנו לא רוצים להחיל את החוק על קרקע פרטית – –

יצחק וקנין: נא לסיים.

חנין זועבי: – – אנחנו רוצים לצמצם את החוק לקרקע ציבורית.

חנין זועבי: אבל זה לא רלוונטי לנו בכלל, כי הבעיה שלנו היא בעיה של תוכניות מתאר, היא בעיה של תשתיות, היא בעיה של ביוב.

חנין זועבי: והווד"לים, מה הם אמרו?

חנין זועבי: אמרו, אנחנו לא נפתור בעיות קשות.

יצחק וקנין: תודה.

חנין זועבי: סליחה – – – משפט.

יצחק וקנין: כן, אני נותן לך כבר כמה משפטים.

חנין זועבי: אנחנו לא נפתור בעיות קשות.

חנין זועבי: והווד"לים במשך השנתיים התעסקו רק בארבע תוכניות – מתוך עשרות תוכניות שנתקעות במשך עשרות שנים – שנוגעות ליישובים הערביים.

חנין זועבי: רק ארבע תוכניות במשך שנתיים.

חנין זועבי: הווד"לים עצמם אומרים, תוכניות – –

יצחק וקנין: תודה, חברת – נא לסיים.

חנין זועבי: – – שיש להן בעיות רציניות של תשתיות ושל פתרון ביוב – שוּ ביקולוהא?

חנין זועבי: קצה פתרון?

חנין זועבי: פתרון קצה?

חנין זועבי: משהו כזה.

יצחק וקנין: חברת הכנסת זועבי, נא לסיים.

חנין זועבי: אנחנו לא נתעסק.

חנין זועבי: לכן, אני רוצה – ומשפט אחרון – אני – – –

יצחק וקנין: כמה משפטים אחרונים את כבר?

חנין זועבי: ארבעה.

חנין זועבי: משפט אחרון.

חנין זועבי: אני רוצה מהאופוזיציה, כאשר היא תצביע נגד החוק, שתדע שזה לא רק בגלל שהחוק לא אפשר דיור בר-השגה, אלא בגלל – וזה לא פחות חשוב – שהחוק בכלל, בכלל לא נוגע למצוקת הדיור אצל הערבים.

יצחק וקנין: תודה.

חנין זועבי: הגיע הזמן שהאופוזיציה גם תתעסק בעניין הזה.

חנין זועבי: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת חנין זועבי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת באסל גטאס.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

יצחק וקנין: אחריך – חבר הכנסת אורי מקלב.

יצחק וקנין: במידה שלא יהיה נוכח – – –

קריאה: – – –

יצחק וקנין: הוא פה.

יצחק וקנין: אוקיי, שלוש דקות.

באסל גטאס: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אין במערכת השלטונית הישראלית חוק שמדיר, ומשתמשים בו כאמצעי דיכוי והדרה של האזרחים הערבים והיישובים הערביים, כמו חוק התכנון והבנייה.

באסל גטאס: רוב רובן של הבעיות שלנו מקורן בחוק התכנון והבנייה.

באסל גטאס: חוק הווד"לים יש בו אפשרות אם – אני מקווה ששר הפנים שומע אותי.

גדעון סער: שומע כל מילה, כל מילה, ואוכל להיבחן אחר כך על דבריך.

באסל גטאס: אם יש את הרצון אצל מקבלי ההחלטות וקובעי המדיניות – ואני מקווה שאצל שר הפנים החדש אכן יימצא אותו רצון – בחוק הווד"לים יש אפשרות אכן להקל באופן משמעותי בעניין מצוקות הדיור ביישובים הערביים.

באסל גטאס: כפי שאמרה חברתי חנין זועבי, השתמשו בווד"לים לדיון רק בארבע תוכניות בינוי ערים, אני לא מדבר על תוכניות מתאר.

באסל גטאס: ושוב אני פונה לשר, יש אפשרות בחוק הזה להריץ הרבה תב"עות להרחבת תחומי שיפוט, ליצירת שכונות חדשות על קרקעות פרטיות שלנו, שהיום חלק מהם בנוי, אבל, לצערי הרב, ללא היתרי בנייה וללא חיבור לתשתיות, לחשמל ולמים.

באסל גטאס: יש אפשרות אכן לזרז את התהליכים בכיוון של יצירת רזרבות קרקעיות לבנייה בתוך היישובים הערבים.

באסל גטאס: אחת מארבע התוכניות – יעני ארבע תוכניות נדונו מאז שהחוק חוקק, את אחת מהן החליטה הוועדה המחוזית להעביר למסלול תכנון רגיל, להחזיר אותה מהווד"ל למסלול הרגיל, בעוד שבאפשרותך – הבעיה הנוספת היא שבעל קרקע פרטית לא יכול לבנות דרך חוק הווד"לים, רק אם הרשות המקומית או ועדת התכנון המקומית מחליטה להשתמש, וזה עוד חסם אדיר לפני מי – –

יצחק וקנין: נא לסיים.

באסל גטאס: – – שרוצה בעצמו ליזום תב"ע תוך שימוש במסלול הזה.

באסל גטאס: אז אני חושב שמן הראוי שהרשות השלטונית, אם זו ועדה מקומית או שזה שלטון מקומי או שזה בעידוד משרד הפנים, אכן תיזום מהלכים של שימוש בווד"ל להרחבת תחומי השיפוט וליצירת קרקע לבנייה.

באסל גטאס: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת באסל גטאס.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אורי מקלב, ואחריו – חבר הכנסת ניצן הורוביץ.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך, חברי חברי הכנסת, מכובדי השר, בטח נמצא גם אם הוא לא יושב ליד שולחן הממשלה – אני מניח שהוא נמצא.

אורי מקלב: יש שר?

אורי מקלב: אבל אני צריך להתחיל בינתיים.

יצחק וקנין: כן, כן.

אורי מקלב: חברי חברי הכנסת, מה יש לנו?

אורי מקלב: וד"לים כבר יש לנו, יש לנו ות"לים, יש לנו גם כן ול"לים, יש לנו גם כן ולחו"פים, ויש לנו גם כן – אפילו שהציבור לא יחשוב – כל אלה מילים, ראשי תיבות של ועדות, ויש אפילו ולקחש"פים.

אורי מקלב: מילים של קוסמים יש לנו.

אורי מקלב: קיצורי מילים יש לנו, אבל אין לנו קיצורי דרך לבנייה.

אורי מקלב: הציבור לא יודע מה רוצים ממנו.

אורי מקלב: נצא לרחוב, נגיד לכל מחוסרי הדיור, יש לנו ממשלת ישראל, היא נמצאת עם בשורה, יוצאת בשורה, היו וד"לים, אנחנו עכשיו ממשיכים עם הווד"לים.

אורי מקלב: לא יודעים מה זה וד"לים.

אורי מקלב: הם יודעים מה זה ריבית, פריים; הם יודעים מה זה משכנתאות.

אורי מקלב: הם יודעים כל מיני מילים, ריבית משתנה, וגם זה, וגם ככה הם לא מגיעים לשום דבר.

אורי מקלב: יכול להיות שגם נזכה למסיבת עיתונאים של ראש הממשלה ושר השיכון, ושם יבשרו לנו שהווד"לים יצאו לדרך, והנה יש לנו פתרונות דיור.

אורי מקלב: רבותי, זו אחיזת עיניים, אלו מילים של קוסמים יכול להיות, אבל באופן המציאותי, הווד"לים, לצערנו – אולי הוסיפו תוכניות דיור, פתרונות דיור, דיור בר-השגה – זה לא הביא לשום דבר.

אורי מקלב: לא המחירים; אין לנו פתרונות דיור; לא נבנתה דירה אחת מכל הווד"לים; אין שום דיור בר-השגה; המחירים לא ירדו, המחירים עלו; מטרת הווד"לים לא הושגה.

אורי מקלב: לא שיש לי משהו נגד הווד"לים.

אורי מקלב: לא יכול להיות כל אחד – לא צריך להיות מומחה גדול כדי לדעת שווד"לים לבד זה מילים, מילים אולי מקוצרות, מילים יפות, אבל באופן מעשי זה לא עושה שום דבר כשאין עוד דברים ביחד.

אורי מקלב: החסמים ממשיכים להיות; מינהל מקרקעי ישראל ממשיך לספסר בקרקעות של תושבי מדינת ישראל; בנק ישראל ימשיך להתנגד בתוקף להצפת המדינה בדיור, ויתנגד ולא ייתן לקדם שום פתרונות דיור.

אורי מקלב: והציבור בסופו של דבר לא יכול להגיע לשום דבר, ופתרונות אין.

אורי מקלב: עכשיו, כמובן, אנחנו לא חושבים שאין קשיים בעניין הזה, אבל אנחנו מזהים כאן חוסר רצון במיוחד בממשלה הזאת.

אורי מקלב: אם בממשלה הקודמת עוד דיברו על זה, עוד צעקו על זה, עוד היו כאלה שזעקו, היום אנחנו יודעים – לא רק שאין בנייה, יש גם הקפאות בנייה.

אורי מקלב: ויש לנו כבר היום שר שיכון שהוא מתיישב, שר שיכון שהוא לאומי, ועדיין יש לנו הקפאות, כשעוד לא היו דה-פקטו הקפאות בכל הארץ, בוודאי גם בירושלים.

אורי מקלב: ואין קול ואין עונה.

אורי מקלב: אין מי שגם בא וצועק.

יצחק וקנין: נא לסיים.

אורי מקלב: ואנחנו באים ושואלים, חכמים, מה הועילו וד"לים בתקנתם?

אורי מקלב: כשאנחנו סוללים כבישים רחבים ומביאים את הכול בסוף לשביל צר, שאז רק הפקקים ורק החסמים הם יותר, אנחנו אחוזים ואוחזים באחיזת עיניים בתושבי מדינת ישראל.

אורי מקלב: תושבי מדינת ישראל לא מעניין אותם שמות של ועדות, הם רוצים לראות פתרונות דיור זמינים, דיור בר-השגה.

אורי מקלב: ואת זה אנחנו לא יכולים ולא נותנים להם.

אורי מקלב: והציבור הזה יודע – –

יצחק וקנין: תודה.

אורי מקלב: – – שגם בגזירות – משפט אחרון – שבגזירות החדשות, אולי הוא ידע אם הוא לא יודע, כל ביטולי ההטבות, כל ביטולי מס הרכישה, ועוד דברים שהיו אמורים קצת לתת עוד קידום להיצף דירות ולהוזיל את מחירי הדירות, עכשיו בתקציב הזה גם הם יבוטלו.

אורי מקלב: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אורי מקלב.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת ניצן הורוביץ.

יצחק וקנין: אחריו – חבר הכנסת נסים זאב.

יצחק וקנין: שלוש דקות.

ניצן הורוביץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מתנגד לחוק הווד"לים כי הוא אחיזת עיניים בדבר החשוב ביותר שלמענו הוא נוצר – וזה דבר, אדוני היושב-ראש, שאתה התייחסת אליו – הורדת מחירי הדיור.

ניצן הורוביץ: החוק הזה, קיצור או עקיפת הליכי התכנון, כל הקומבינות שהוא מאפשר, נועד בסופו של דבר להשיג מטרה שכולנו רוצים בה: הורדת מחירי הדיור.

ניצן הורוביץ: האם מחירי הדיור ירדו?

ניצן הורוביץ: לא ולא.

ניצן הורוביץ: מדוע?

ניצן הורוביץ: כי חוק הווד"לים הוא אחיזת עיניים.

ניצן הורוביץ: יש רק דרך אחת ופתרון אחד להורדת מחירי הדיור בישראל בצורה אמיתית, וזו בנייה תקציבית עם מחיר למשתכן.

ניצן הורוביץ: ממש כפי שהמדינה הזאת ידעה לעשות במהלך שנות קיומה כשהיו כאן גלי עלייה, כשהיה צורך לבנות הרבה דירות, מהר ובזול: המדינה בנתה, רשויות בנו, חברות ציבוריות בנו, הקצו את הדירות לציבור במחיר שנקבע מראש.

ניצן הורוביץ: ראינו דוגמה לכך בכל פרשת חריש, שבה יוצעו לציבור דירות ב-600,000 שקל, חדשות, של ארבעה חדרים.

ניצן הורוביץ: זאת אומרת, שהשיטה של בנייה תקציבית עם מחיר למשתכן היא שיטה שעובדת, היא שיטה שמוכחת, והיא אפילו שיטה שאפשר להגדיר אותה כסיפור הצלחה ישראלי לאורך השנים.

ניצן הורוביץ: אלא מה?

ניצן הורוביץ: שבשנים האחרונות, בעשורים האחרונים, התנתקנו מהמורשת הזאת, הלכנו לשוק פרוע של בנייה מופקרת, שגרם לעלייה נוראית במחירי הדירות.

ניצן הורוביץ: ועכשיו, כאקט של אחיזת עיניים, אולי שיא השיאים במסע אחיזת העיניים הזה, מביאים את הווד"ל, שגם פוטר את הקבלנים, פוטר את הרשויות מהליכי תכנון מקובלים.

ניצן הורוביץ: והתוצאות עלולות להיות קשות ובלתי הפיכות – ייבנו שכונות עם מטרדים סביבתיים, ייבנו שכונות ללא מוסדות חינוך, ייבנו שכונות ללא כבישי גישה הולמים.

ניצן הורוביץ: מדוע?

ניצן הורוביץ: כי מקצרים את ההליכים.

ניצן הורוביץ: עכשיו, אפילו זה, העניין הזה הוא אבסורד כשלעצמו, משום שרוב התוכניות שאושרו בווד"לים בשנה וחצי האחרונות היו תוכניות שכבר עמדו בפני אישור סופי בוועדות המחוזיות.

ניצן הורוביץ: לכן, מה שאני מציע, וההצעה הזאת באה מתוך גופי התכנון, תוסיפו תקנים, כוח-אדם לוועדות הקיימות, בודקי תוכניות, מהנדסים, במקום שיגמרו ב-12:00, ישבו גם אחרי הצהריים, יאשרו את התוכניות במסלול המקובל, תוך התחשבות בתנאים המקובלים, ובמקביל, המדינה תוציא את הדירות האלה למכרזים מטעם עצמה, כדי שאפשר יהיה לקנות דירות בזול.

ניצן הורוביץ: החיזיון הזה, של דירה חדשה ב-600,000 שקל, הוא לא דמיוני; אנחנו רואים אותו מול עינינו.

ניצן הורוביץ: כשהמדינה רוצה לעשות את זה, היא יכולה.

יצחק וקנין: נא לסיים.

ניצן הורוביץ: לכן, אדוני, צריך להגיד כאן בקול גדול: לא לאחיזת עיניים וכן לפתרונות אמיתיים.

ניצן הורוביץ: יש פתרונות לדיור בר-השגה, הוכחנו שאנחנו יכולים לעשות את זה, אבל – נכון, זה לא ישרת אינטרסים מסוימים.

ניצן הורוביץ: אם האינטרס הוא כללי-ציבורי-לאומי, הדרך שאני פרסתי כאן היא הדרך הנכונה.

ניצן הורוביץ: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת ניצן הורוביץ.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת נסים זאב, ואחריו – חבר הכנסת עמרם מצנע.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אין לי ספק שראש הממשלה, בימי ההגבלה, לפני קבלת התורה, הוא עסוק, הוא טרוד, הוא חושב איך הוא יכול לקבל על עצמו את תרי"ג המצוות.

נסים זאב: הדבר שהכי אני מתפלא עליו: הבלוף הזה, הגדול, שקוראים לזה וד"לים.

נסים זאב: תגידו לי, האם אין הקפאה היום בירושלים – 1,500 יחידות דיור ברכס-שועפאט, ברמת-שלמה?

נסים זאב: יש הקפאה בפועל.

נסים זאב: ראש הממשלה עמד פה ואמר: אני לא מוכן שתוכנית מרפסת תיקח שנתיים.

נסים זאב: תגידו לי, היום בירושלים, מי שפותח תיק לתכנון ובנייה תואם תב"ע – אני לא מדבר על תוכניות תב"א, שהוא יכול לשכוח בכלל מהבנייה – שכבר התב"ע מאושרת, תוכנית תואמת תב"ע, כמה זמן לוקח, אדוני היושב-ראש, לאשר כדי לקבל רישיון, או פתיחת תיק בכלל?

נסים זאב: אתה צריך לחכות לפחות חצי שנה עד שייתנו לך בכלל מספר, שאתה בכלל בן-אדם, שיכולים בכלל להסתכל עליך.

נסים זאב: אני אומר לכם, אם לא תהיה פה הפרטה רצינית – כמו שמפריטים פה את כל המדינה הזאת, להפריט גם את התכנון והבנייה.

נסים זאב: הרשויות המקומיות לא מתפקדות, נקודה.

נסים זאב: אם אתם חושבים שזה כמו שמי שרעב – עשיו, כשהיה רעב, אמר: "הלעיטני נא מן האדֹם האדֹם הזה כי עיֶף אנֹכי".

נסים זאב: הוא, לא היה לו זמן אפילו לבלוע, ללעוס; אמר: תכניסו ישר לגרון.

נסים זאב: אז יש מן דמיון – שאנחנו רוצים אולי לזרז את הליכי התכנון, ואנחנו אומרים: בוא נעקוף את כל מה שביורוקרטי כזה, ושהוא מעכב ולוקח יותר מדי זמן.

נסים זאב: אנחנו נקצר תהליכים.

נסים זאב: אני אומר לכם, רבותי: אין פה שום קיצור של תכנון; יש קיצור של חיים לכל מי שהיום רוצה לבנות בית בישראל.

נסים זאב: אנשים כבר נואשים.

נסים זאב: תעמדו בתור, תראו פעם מה קורה בוועדת התכנון והרישוי.

נסים זאב: לא סתם אנחנו רואים חוסר של בנייה מתוכננת בעיר הזאת.

נסים זאב: למשל בירושלים – דווקא אני תופס את ירושלים – אתם חושבים שסתם בנייני "הולילנד" צמחו?

נסים זאב: כי ההפקרות פה, שאתה יכול לראות בניין שמקפידים שיהיה ארבע קומות או שש קומות, ופתאום יש איזה תכנון של 32 קומות; מה קרה?

נסים זאב: במרחק של כמה עשרות מטרים.

נסים זאב: אין שום פרופורציה בין המגדל הזה – תלוי איזה קבלן יבקש את זה; תלוי איזה קבלן דורש – –

יצחק וקנין: נא לסיים.

נסים זאב: – – ואיזה קשרים יש לו בעיר הזאת עם העירייה.

נסים זאב: אני אומר לכם: כל התכנון הזה כולו שחיתות, אז צריכים לבער קודם כול את השחיתות.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת נסים זאב.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת עמרם מצנע, ואחריו – חבר הכנסת סגן שר האוצר מיקי לוי, אחרון הדוברים.

יצחק וקנין: אחרי כן, אם השר ירצה להשיב, שר הפנים, אני אאפשר לו.

יצחק וקנין: שלוש דקות.

יצחק וקנין: שלוש דקות.

עמרם מצנע: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, לא התכוונתי לדבר, אבל קצת מפריעה לי רשימה ארוכה ארוכה של חברי כנסת שעולים לדוכן – כולם מהאופוזיציה.

עמרם מצנע: כאילו לקואליציה, חוץ מתשובת הממשלה, אין מה לומר.

עיסאווי פריג': – – –

דב חנין: אין מה לומר.

עמרם מצנע: אין מה לומר?

עמרם מצנע: יש הרבה מה לומר.

דב חנין: אין מה לומר.

עמרם מצנע: יש הרבה מה לומר.

עמרם מצנע: אני בעד חוק הווד"לים.

עמרם מצנע: כולנו מדברים על תהליכי התכנון והבנייה, כולנו אומרים שהם ארוכים מדי, מסורבלים מדי, בעייתיים.

עמרם מצנע: אבל כשעושים מעשה וקובעים חוק שמקל את תהליכי התכנון, אז כל אחד עולה פה ומדבר על שחיתות, מדבר על כל הדברים היפים בעולם.

דב חנין: – – –

עמרם מצנע: דב חנין, אז אני אספר לך, אני אתן לך דוגמה: ביישוב ירוחם הייתה תוכנית למעל 1,000 יחידות דיור.

עמרם מצנע: העברנו אותה דרך הווד"לים.

עמרם מצנע: לקח שמונה חודשים לתהליך מתחילתו ועד סופו, עם כבישים, עם מערכת תשתיות, עם בתי-ספר, עם גני-ילדים, בלי קיצור דרך בנושאים החשובים שעומדים על סדר-היום.

עמרם מצנע: הווד"ל יודע, והחוק נותן כלים שמאפשרים למי שרוצה לנצל את התהליך הזה במלואו.

עמרם מצנע: ובתוך 1,100 יחידות הדיור יש גם 240 יחידות דיור לדיור מועדף, לדיור בהישג יד.

עמרם מצנע: ודרך אגב, באופן מקביל, רצה תוכנית של משרד השיכון, שמשום מה לא הלכה בדרך של הווד"לים, והיא עדיין ממשיכה, שנתיים ויותר, להיסחב בדרך.

עמרם מצנע: מושחתים ועבירות ועבריינים יש בכל דבר, אבל הנושא הזה הוא חשוב, ויש בו משום יכולת לפתור הרבה מאוד מהבעיות שאנחנו מתמודדים אתן יום-יום.

עמרם מצנע: זו לא התשובה היחידה לדיור בר-השגה, זו לא התשובה היחידה למקומות רבים נוספים בארץ, צריך למצוא כלים נוספים כדי להביא באמת לפתרון – ביישוב היהודי, ביישוב הערבי, בערים הגדולות וגם ביישובים החקלאיים או היישובים הכפריים.

עמרם מצנע: אבל אני מציע לא לשפוך את התינוק עם המים.

עמרם מצנע: כל אחד עולה ומדבר מכל הדברים שהוא ראה, בכותרות ובססמאות.

עמרם מצנע: ולכן, אני תומך בחוק הווד"לים ואני חושב שחשוב מאוד להאריך את תוקפו.

עמרם מצנע: אפשר פה ושם לתקן, אבל אם רוצים להתמודד עם הבעיות המורכבות והמסובכות של תהליכי התכנון והבנייה שלנו, זהו פתרון מצוין.

עמרם מצנע: צריך לעשות אותו כפי שכתוב בחוק.

עמרם מצנע: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עמרם מצנע.

יצחק וקנין: יעלה סגן שר האוצר, חבר הכנסת מיקי לוי.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, אני לא רוצה להשיב בנושא הווד"לים בשלב הזה, אני רק רוצה להשיב בנושא קבינט הדיור, שהועלה על-ידי חבר הכנסת אבישי ברוורמן וחברת הכנסת מיכאלי.

מיקי לוי: אז נכון, שר האוצר, בימים אלה, מאוד מאוד עסוק, משקיע המון בכל הנושאים של תקציב המדינה.

מיקי לוי: אבל שר האוצר בחר לעמוד בראש ועדת הדיור למרות הלחצים היומיומיים.

מיקי לוי: הוא רואה בכך יעד חשוב מאוד בפתרון בעיית הדיור, ודווקא, ידידי אבישי, מתוך אחריות הוא קיבל על עצמו לעמוד בראש הקבינט הזה.

מיקי לוי: אני רוצה להגיד לך שלמרות הלחצים, השר קיים כבר שתי ישיבות; ואני השתתפתי בהן.

מיקי לוי: בישיבות השתתפו גם מנהל מינהל מקרקעי ישראל, שר השיכון ואנשי האוצר.

מיקי לוי: מהר מאוד התברר שיש בעיה של סנכרון בין המשרדים השונים, ושר האוצר קיבל החלטה לצרף את המנכ"לים של השיכון, הפנים והתחבורה מתוך כוונה לסנכרן את הוועדה.

מיקי לוי: אכן, התברר שיש אישורים לבניית 40,000 יחידות דיור, אבל פה חסר כביש, ופה חסר גשר, ופה חסר מה שאמרת, ופה חסר קו ביוב.

מיקי לוי: והנושאים האלה אמורים להיפתר בין המשרדים עצמם, כי הדירות לא יגיעו מעצמן.

מרב מיכאלי: אז מעולה, תמשכו את ההצעה של הווד"לים אם אתם יכולים לפתור את זה בוועדה הזאת.

מיקי לוי: הנני רק להשיב לך על הוועדה, כי העלית אותה, וליושב-ראש ועדת הכלכלה, פרופסור ברוורמן, ואני אומר לכם שאנחנו לא נרפה.

מיקי לוי: אנחנו נקיים דיונים ביחד עם כל האנשים ונשתדל להתיר את כל הדברים האלה.

מיקי לוי: אני מתחייב גם להזמין אותך להיות אורח בוועדה.

אבישי ברוורמן: קודם כול, אדוני סגן השר, אני מאוד שמח לשמוע את זה, כי באותה ישיבה ביקשנו ששר האוצר בתוך חודש יבוא לוועדה, יראה את התוכנית ואת ההתקדמות.

אבישי ברוורמן: אני מברך אותך ואת שר האוצר, אבל אנחנו רוצים לבדוק מה קורה באמת, האם מזיזים את העגלה.

מיקי לוי: אני מבטיח שאם לא יהיה ביכולתו לבוא, תסתפק בי.

מיקי לוי: תודה רבה לכולם.

יצחק וקנין: תודה לסגן שר האוצר, חבר הכנסת מיקי לוי.

יצחק וקנין: אדוני שר הפנים.

יצחק וקנין: אדוני שר הפנים, ביקשת להשיב.

יצחק וקנין: אתה מעוניין להשיב או שאני הולך להצבעה?

גדעון סער: אני מוכן להצביע.

יצחק וקנין: להצביע.

יצחק וקנין: אוקיי.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, עוברים להצבעה.

יצחק וקנין: המלצת ועדת הפנים והגנת הסביבה לאשר את בקשת הממשלה להאריך את תוקפו של חוק הליכי תכנון ובנייה להאצת הבנייה למגורים (הוראת שעה), התשע"א–2011.

יצחק וקנין: רבותי, מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 8 בעד המלצת ועדת הפנים והגנת הסביבה – 42 נגד – 19 נמנעים – אין המלצת ועדת הפנים והגנת הסביבה להיענות לבקשת הממשלה להאריך את תוקפו של חוק הליכי תכנון ובנייה להאצת הבנייה למגורים (הוראת שעה), התשע"א–2011, נתקבלה.

יצחק וקנין: 42 בעד, 19 נגד.

יצחק וקנין: אם כן, המלצת ועדת הפנים והגנת הסביבה אושרה במליאת הכנסת.

יצחק וקנין: [מס' מ/758, פ/502/19; "דברי הכנסת", חוב' י"א, עמ' 1156; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

יצחק וקנין: הסעיף האחרון בסדר-היום, רבותי, הוא הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 29) (תיקון מס' 3), התשע"ג–2013, לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

יצחק וקנין: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט, חבר הכנסת דוד רותם.

יצחק וקנין: רבותי, אני מעיר לחברי הכנסת.

יצחק וקנין: בהצעת חוק זו אין הסתייגויות.

יצחק וקנין: יש בקשת דיבור אחת של חבר כנסת, ואני אאפשר לו אם ירצה.

דוד רותם: את תוותרי.

דוד רותם: אדוני היושב-ראש – –

יצחק וקנין: חברת הכנסת מרב מיכאלי ביקשה רשות דיבור בהצעת החוק.

יצחק וקנין: אדוני, רשות הדיבור שלך.

דוד רותם: – – חברי חברי הכנסת, בשם ועדת החוקה, חוק ומשפט, אני מתכבד להביא בפניכם את הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 29) (תיקון מס' 3), התשע"ג–2013.

דוד רותם: הצעת החוק היא מיזוג של שתי הצעות חוק: האחת – הצעת חוק ממשלתית, והשנייה – הצעת חוק פרטית של חברת הכנסת מרב מיכאלי וקבוצת חברי הכנסת.

דוד רותם: במסגרת תיקון מס' 29 לחוק ההוצאה לפועל בוצעו תיקונים שונים – – –

יצחק וקנין: אדוני השר סילבן שלום.

דוד רותם: סילבן שלום, אתה עומד פה מתחתי ומפריע.

יצחק וקנין: ממש מפריע לדובר.

יצחק וקנין: אדוני שר המשטרה, השר לביטחון פנים, נא לשבת.

יצחק וקנין: רבותי, תוך כמה דקות תהיה הצבעה, כי אין דוברים ואין הסתייגויות.

דוד רותם: במסגרת תיקון מס' 29 לחוק ההוצאה לפועל בוצעו תיקונים שונים בחוק, במטרה להגביר את יעילות התפקוד של מערכת ההוצאה לפועל ולהגביר את הגבייה, תוך צמצום הפגיעה בחירותם של החייבים.

דוד רותם: כך, בין השאר, נקבעו אמצעים לקבלת מידע על נכסי החייב שמהם ניתן לגבות את החוב וניתנה אפשרות להטיל הגבלות על חייבים שפגיעתן פחותה מזו של מאסר.

דוד רותם: במקביל צומצמה אפשרות השימוש במאסר חייבים, ונקבע כי בתום שנתיים מיום כניסת התיקון לתוקף תבוטל חלופת המאסר בהוראת שעה לתקופה של שנתיים, למעט במקרה של חוב מזונות.

דוד רותם: הוראת השעה נועדה לבחון אם כלי האכיפה החדשים מקנים מענה הולם לגבייה, המאפשר לבטל לגמרי את השימוש במאסר ככלי לגבייה אזרחית.

דוד רותם: תוקף הוראת השעה עומד לפקוע ביום 16 במאי 2013.

דוד רותם: מוצע להאריך את תוקפה של הוראת השעה ב-12 חודשים נוספים כדי לבדוק את השפעת תיקון 29 על הגבייה.

דוד רותם: נקבעה חובת דיווח לוועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת מדי שישה חודשים עד תום תקופת הוראת השעה.

דוד רותם: בהצעת החוק מוצע להאריך גם את תקופת חובת הדיווח ב-12 חודשים נוספים.

דוד רותם: להצעת החוק אין הסתייגויות.

דוד רותם: חברת הכנסת מיכאלי משום מה רוצה לדבר, אבל היא מוותרת על זה.

מרב מיכאלי: – – –

דוד רותם: לא, לא צריך.

דוד רותם: לכן, אני מבקש מכם לאשר את הצעת החוק בקריאה השנייה והשלישית.

דוד רותם: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה ליושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט, חבר הכנסת דוד רותם.

יצחק וקנין: רבותי, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה.

יצחק וקנין: כפי שאמרתי, להצעת חוק זו אין הסתייגויות, וגם רשות הדיבור שביקשה חברת הכנסת מרב מיכאלי הוסרה.

יצחק וקנין: הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 29) (תיקון מס' 3), התשע"ג–2013 – קריאה שנייה, רבותי.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 9 בעד סעיף 1 – 49 נגד – אין נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

מיכל בירן: שנייה, לא הספקתי.

יצחק וקנין: 49 חברי כנסת, ואני מוסיף את קולו של יושב-ראש הוועדה, חבר הכנסת דוד רותם – 50 קולות, רבותי, בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: רבותי, הצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

יצחק וקנין: אדוני יושב-ראש הוועדה, רק לפרוצדורה – אני יכול להצביע בקריאה שלישית?

דוד רותם: אפשר.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים, רבותי, לקריאה שלישית.

יצחק וקנין: הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 29) (תיקון מס' 3), התשע"ג–2013, קריאה שלישית – רבותי, מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 10 בעד החוק – 52 נגד – אין נמנעים – אין חוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 29) (תיקון מס' 3), התשע"ג–2013, נתקבל.

יצחק וקנין: חברת הכנסת מרב מיכאלי, אם תרצי להודות, אני אאפשר לך דקה לפני שאני נועל.

יצחק וקנין: אני רק אקרא את התוצאה.

יצחק וקנין: 52 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, הצעת החוק עברה בקריאה שלישית ותיכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

יצחק וקנין: חברת הכנסת מרב מיכאלי ביקשה להודות.

מרב מיכאלי: להודות, בהחלט – –

יצחק וקנין: רשות הדיבור שלך.

מרב מיכאלי: – – ליושב-ראש הוועדה, לחברי וחברות הוועדה, וכמובן לצוות, לשרת המשפטים, לאנשי משרד המשפטים.

מרב מיכאלי: ורק להגיד מילה: תראו, התקציב הזה שהוגש לממשלה עומד לייצר הרבה מאוד אזרחיות ואזרחים חדשים שלא יוכלו לשלם חובות, ועל הזכויות שלהם נצטרך להיאבק, גם בתור חייבות וחייבים, אבל בעיקר אולי נתחיל לפעול למען זה שהם לא יגיעו למצב הזה.

מרב מיכאלי: זה כנראה לא יקרה בסיבוב הזה, אבל נחזיק אצבעות לסיבובים הבאים.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

מרב מיכאלי: חג שמח.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת מרב מיכאלי.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, תם סדר-היום.

יצחק וקנין: הישיבה הבאה תתקיים ביום שני, י"א בסיוון התשע"ג, 20 במאי 2013, בשעה 16:00.

יצחק וקנין: ישיבה זו נעולה.

יצחק וקנין: חג שמח לכל חברי הכנסת.