ישיבת מליאה, כנסת 19, פרוטוקול מספר 26, 2013-05-07 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום יום שלישי, כ"ז באייר התשע"ג, 7 במאי 2013 למניינם.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: כמדי יום שלישי, אנחנו פותחים בנאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מבקש מהנוכחים להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: ההצבעה היא רק לצורך ההרשמה.

יולי יואל אדלשטיין: בינתיים אבקש מחבר הכנסת מסעוד גנאים לגשת למיקרופון, ואחר כך נלך לפי סדר הנרשמים.

יולי יואל אדלשטיין: אני בוודאי מברך בברכת ברוכים הבאים את כל ותיקי מלחמת העולם השנייה שנמצאים כאן אתנו.

יולי יואל אדלשטיין: עוד מעט נגיע גם לנושא החשוב של ציון יום הניצחון על גרמניה הנאצית.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת מסעוד גנאים, אתה ראשון הדוברים.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אורחים, אדוני היושב-ראש, לאחרונה יש עלייה במספר תאונות הדרכים, במיוחד בחברה הערבית וביישובים הערביים.

מסעוד גנאים: באחרונה, לפני יומיים היו קורבנות, שני צעירים מכפר ג'דיידה-מכר נהרגו בתאונות דרכים.

מסעוד גנאים: אני מאלה שחושבים שכדי להילחם בתאונות דרכים נכון, העניין של התודעה, של החינוך הוא החשוב, אבל יש גורם שגם הוא חשוב מאוד, וזה העניין של התשתיות, של פיתוח כבישים.

מסעוד גנאים: התאונה האחרונה בכפר מכר העלתה את הנושא של הכניסות לכפרים וליישובים הערביים.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, אם אתה הולך בכביש, אתה כבר יודע, מהמצב של הכביש, אם הוא כביש שמוביל ליישוב ערבי או ליישוב יהודי.

מסעוד גנאים: אם הוא מואר ומפותח וטוב אז הוא מוביל ליישוב יהודי, וההפך הוא הנכון.

מסעוד גנאים: הכניסה, למשל לכפר מכר-ג'דיידה, היא מאוד גרועה.

מסעוד גנאים: היא לא מוארת, היא צריכה הרבה פיתוח.

מסעוד גנאים: אני חושב שהגיע הזמן לשוויון ולצדק בפיתוח כבישים כדי לחסוך בחיי אדם.

מסעוד גנאים: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת שמעון אוחיון, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

שמעון אוחיון: אדוני יושב-ראש הכנסת, השרים, כנסת נכבדה, ראשית, ברוכים הבאים, ותיקי מלחמת העולם השנייה, שבאו לאירוע לציון יום הניצחון על גרמניה הנאצית.

שמעון אוחיון: ברצוני להקדיש את דברי לאירוע מיוחד שהוא נדיר ואינו זוכה לרמת תפוצה ולאחוזי צפייה גבוהים כמקובל בחברתנו כיום.

שמעון אוחיון: אני מתכוון לאירוע שבו זוכים 50 מורים מטעם הסתדרות המורים להוקרה, להערכה על הצטיינותם ועל תרומתם המקצועית לעולם ההוראה ועל היותם מחנכים למופת.

שמעון אוחיון: אלה אירועים שאינם זוכים, כאמור, לתפוצה ואינם מקבלים תשומת לב, כפי שאנחנו יודעים לגבי כל מיני כוכבים היום.

שמעון אוחיון: אפילו כוכבים כמו שפים בתוכנית "מאסטר שף", שכל אחד מכיר את שמם ואת תרומתם בכל מה שמתבשל בסיר, מחבת וקדירה, עד כדי כך שנדמה שלא רק הצבא צועד על קיבתו אלא כל העם קובע את סדר-יומו על-פי זמן הצפייה באותה תוכנית.

שמעון אוחיון: על כן חשבתי לנכון לנצל את הבמה הזאת להעלות על נס את עשייתם החינוכית של אותם מורים מצטיינים המהווים דוגמה ומופת הן כמחנכים והן כמורים מקצועיים ומסורים לתפקידם.

שמעון אוחיון: הן הסתדרות המורים והן ארגון המורים, המקיים אירוע דומה מזה כ-12 שנים, ראויים לעידוד על מפעלם הבא לקדם את מעמד המורה וההוראה בישראל.

שמעון אוחיון: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אוחיון.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת זחאלקה – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת איתן כבל.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, היום נערך בוועדת החינוך דיון על החינוך בירושלים המזרחית.

ג'מאל זחאלקה: החוק הבין-לאומי קובע מפורשות שלכוח כובש יש אחריות לניהול התקין של החיים של האוכלוסייה שתחת הכיבוש.

ג'מאל זחאלקה: ירושלים המזרחית היא שטח כבוש ונופלת על ממשלת ישראל, ועל עיריית ירושלים, האחריות שיהיה חינוך נאות, ראוי, לכל התלמידים בירושלים המזרחית.

ג'מאל זחאלקה: הנתונים מזוויעים.

ג'מאל זחאלקה: נשירה של יותר מ-40% עד כיתה י"ב, צפיפות נוראית, תשתיות רעועות, מחסור מתמשך של 1,200 כיתות מאז שנת 2003 לפחות.

ג'מאל זחאלקה: הבנייה בירושלים המזרחית מתנהלת רק על-פי החלטות של בג"ץ.

ג'מאל זחאלקה: רק כאשר בית-המשפט הגבוה לצדק מאלץ את העירייה לבנות הם בונים, וכל הבנייה עד עכשיו בקושי מדביקה את הגידול הטבעי.

ג'מאל זחאלקה: לא מצמצמים את הבעיה, אלא הבעיה נעשית חמורה יותר.

ג'מאל זחאלקה: הגיע הזמן שישראל תעשה את המוטל עליה על-פי החוק הבין-לאומי.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת זחאלקה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איתן כבל, ואחריו – חבר הכנסת מוחמד ברכה.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, פרעה גזר רק על הבכורים; יאיר החליט לגזור על כולם.

איתן כבל: העלאת מס הכנסה לציבור העובדים, העלאת המע"מ ל-18%, קיצוץ בקצבאות הילדים, הטלת מס על עקרות בית, פגיעה בשכר העובדים במגזר הציבורי – אתמול בלילה הוסרו סופית המסכות.

איתן כבל: זאת לא פוליטיקה חדשה, אדוני היושב-ראש, זאת פוליטיקה ישנה ומרעה.

איתן כבל: לפיד הקמפיינר הבטיח להיות ש"ס של מעמד הביניים, לפיד שר האוצר הוא התליין של מעמד הביניים.

איתן כבל: כשיאיר קרא לכם, מעמד הביניים, "אחי העבדים", הוא בעצם אמר:

איתן כבל: אני רק אח של בנט ולכן אני לא נוקף אצבע לעצור מימון של התנחלויות מבודדות, שלעולם לא יהיו חלק מהסדר מדיני.

איתן כבל: גם ראש הממשלה לא יוצא נקי מהסיפור הזה.

איתן כבל: בשנתיים האחרונות הוא סיפר לנו על כלכלה פורחת, אי של יציבות בים כלכלי סוער.

איתן כבל: זוהי נוכלות מוסרית מן המדרגה הראשונה.

איתן כבל: מכל המילים היפות האלה נשארנו עם כיסים ריקים ובור תקציבי ללא תחתית.

איתן כבל: אף פוסט בפייסבוק ואף "לייק" לא יצליח להסתיר זאת.

איתן כבל: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת איתן כבל.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ברכה, ואחריו – חבר הכנסת איציק שמולי.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הבוקר ב-10:00 היה אמור להתקיים אירוע יפה באוניברסיטה העברית בירושלים ביוזמת הסטודנטים של חד"ש, ובו היו אמורים הסטודנטים להוקיר את עובדי הניקיון באוניברסיטה.

מוחמד ברכה: לשם כך תא הסטודנטים של חד"ש פנה לדיקן הסטודנטים וקיבל אישור.

מוחמד ברכה: לאחר מכן פנו לחברת הקבלן שמעסיקה את עובדי הניקיון על מנת שיופיעו לאירוע.

מוחמד ברכה: רצו לתת להם זר פרחים, כמה מילות עידוד, ולהחליף מילים.

מוחמד ברכה: אני חושב שזה ביטוי של מעורבות ושל יופי אנושי ושל עמדה של מחויבות חברתית.

מוחמד ברכה: הקבלן, אדוני היושב-ראש, פנה לדיקן הסטודנטים, ודיקן הסטודנטים, 24 שעות לפני האירוע, החליט לבטל את האירוע.

מוחמד ברכה: אם זה לא מבטא רשעות, אני לא יודע מה זה מבטא.

מוחמד ברכה: אני חושב שזה דבר שאין לו מקום במוסד אקדמי.

מוחמד ברכה: אין מקום לנשל ולשלול מסטודנטים שקיבלו אישור לאירוע מסוים – לשלול מהם לקיים אותו.

מוחמד ברכה: אין מקום לשלול מסטודנטים שרוצים לגלות מעורבות חברתית יפה ודאגה לאדם החלש שנמצא ביניהם בתוך האוניברסיטה, והכוונה לעובדי הניקיון – לשלול מהם את הזכות הזאת.

מוחמד ברכה: אני מכאן מגנה את העמדה של דיקן הסטודנטים ואת האיומים של החברה הקבלנית.

מוחמד ברכה: אני מבקש שהאוניברסיטה תפעל על מנת לקיים את האירוע גם אם זה לא במועד שנקבע.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת ברכה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת שמולי, ואחריו – חבר הכנסת בועז טופורובסקי.

איציק שמולי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, האמת שאני קצת מופתע כי אני משתדל להגיע לכל הדיונים ואני כמעט ונרגעתי.

איציק שמולי: פעם אחר פעם עולה סגן שר האוצר לדוכן ומרגיע את כולנו: אין אמת בגזירות, תפסיקו להיות ניזונים מאמצעי התקשורת, חכו, תנו לנו צ'אנס.

איציק שמולי: ובאמת היינו צריכים לחכות.

איציק שמולי: מסתבר כי מה שפורסם באמצעי התקשורת זה כאין – אפילו אתמול – זה כאין וכאפס לעומת מה שהתברר כתוכנית המקורית.

איציק שמולי: ואני חושב שיש משהו קצת מוזר בכך שמי ששאל "איפה הכסף?

איציק שמולי: " וסימן קווים אדומים מאוד ברורים למדיניות הקודמת, הפך להיות קבלן הביצוע שלה וחזר אלינו תוך כמה ימים בדיוק עם אותה תוכנית שבגללה הלכנו לבחירות.

איציק שמולי: ועוד אומרים לנו שעוד שנתיים יהיה פה טוב.

איציק שמולי: אני לא עוסק לא בתפילות ולא בתקוות אלא במעשים.

איציק שמולי: ואני חושב שלפעמים בפוליטיקה מותר להגיד את האמת, גם בפוליטיקה החדשה.

איציק שמולי: והאמת היא מאוד מאוד ברורה: מעמד הביניים באמת במרכז התוכנית הכלכלית, במרכז המתקפה, והמטרה היא להביא ממנו את הכסף כדי לממן את הבור התקציבי הענק הזה.

איציק שמולי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת שמולי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת בועז טופורובסקי, ואחריו – חבר הכנסת מיקי רוזנטל.

בועז טופורובסקי: בשבוע האחרון היו ארבע תאונות קטלניות, ובהן נהרגו חמישה בני-אדם:

בועז טופורובסקי: ב-3 במאי נהרג סולומון אסרף, בן 50, תושב ירוחם, כתוצאה מהתהפכות רכבו בכביש 204; ב-4 במאי נהרג הולך רגל בן 51 בכפר-שמריהו כתוצאה מפגיעת רכבת; ב-4 במאי נהרגו שני רוכבי קטנוע, עמרי אגא, בן 20, ורוכב שני, בן 18, שניהם תושבי ג'דיידה, בהתנגשות עם רכב פרטי בכניסה לכפר מכר; ב-6 במאי נהרג נהג רכב בכביש 4 בהתנגשות עם עצם דומם.

בועז טופורובסקי: שבוע עם חמישה הרוגים בתאונות הדרכים נחשב שבוע טוב יחסית במדינת ישראל.

בועז טופורובסקי: זה לא שבוע טוב בכלל.

בועז טופורובסקי: בכל זאת חרב עולמן של חמש משפחות.

בועז טופורובסקי: זהו חלק מהאבסורד במדינת ישראל, אבל עלינו להמשיך ולהיאבק עד שיהיו לנו אפס הרוגים.

בועז טופורובסקי: אל לנו לתת לעצמנו הנחות.

בועז טופורובסקי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת בועז טופורובסקי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מיקי רוזנטל.

יולי יואל אדלשטיין: הנה חבר הכנסת רוזנטל, ואחריו – חברת הכנסת עליזה לביא.

מיקי רוזנטל: תודה רבה לכבוד היושב-ראש.

מיקי רוזנטל: חברי חברי הכנסת, מחר תבוא לדיון בקריאה טרומית הצעת חוק המשילות שיזם חבר הכנסת דוד רותם.

מיקי רוזנטל: להצעה הזאת יש כל מיני חלקים, אבל חלקים ממנה בוודאי אינם ראויים להיכלל בכלל בהצעת חוק שמוגשת לכנסת, וודאי וודאי אין להם שום דבר עם משילות.

מיקי רוזנטל: הרעיון הזה, שחברי הממשלה קצת קשה להם לשמוע את חברי האופוזיציה, שמקדישים לעניין הזה שעה, שעה וחצי בשבוע, להצעות אי-אמון – אני מבין שזה קצת קשה לשמוע ביקורת ואפילו לא נעים.

מיקי רוזנטל: ובכל אופן, זה חלק מתהליך דמוקרטי חשוב מאוד, והצעת החוק הזאת באה לפגוע בדבר המהותי הזה של הדמוקרטיה.

מיקי רוזנטל: ואני מציע לחבר הכנסת דוד רותם, כדי לשמור על כבודה של הכנסת וכבוד הדמוקרטיה הישראלית, למשוך את הסעיף הזה מהחוק, כדי שכולנו לא נתבזה.

מיקי רוזנטל: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת רוזנטל.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת עליזה לביא, ואחריה – חבר הכנסת אילן גילאון.

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש, חברי, יום שישי הקרוב, ראש חודש סיוון, ואני קצת מוטרדת, לא מראש חודש שמתקרב וחג מתן תורה אלא ממה שעתיד להיות בכותל המערבי.

עליזה לביא: דנו בזה היום בוועדה למעמד האישה בפעם השנייה.

עליזה לביא: השופט סובל אמר את דבריו, והוא מאפשר לנשים להתפלל כמנהגן בעזרת הנשים בכותל, בניגוד לעמדת היועץ המשפטי לממשלה, שהחזיקה פה ב-20 השנים האחרונות ובהמשך אליה עצרו נשים בבואן עטויות טלית לכותל.

עליזה לביא: אני מוטרדת, אני חוששת.

עליזה לביא: המשטרה היום הצהירה בוועדה שלא יהיו מעצרים של נשים בראש חודש זה.

עליזה לביא: מצד שני, שר הדתות הודיע שהוא יתקין תקנות חדשות לגבי החודש הבא.

עליזה לביא: אני מאוד מוטרדת ממה שיהיה פה ביום שישי.

עליזה לביא: אני יודעת, ממה שאני מקבלת באימיילים ובמדיה החברתית, על מפגני כוח, גם של אלה וגם של אלה.

עליזה לביא: אני מבקשת לבוא ולקרוא לאיפוק בתפילה ביום שישי בכותל המערבי ולחשוב יחד איך עושים את הכותל המערבי ומחזקים את מר נתן שרנסקי במתווה שהוא מציע.

עליזה לביא: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת לביא.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אילן גילאון, ואחריו – חבר הכנסת אראל מרגלית.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, סטטוסו של יום: "כן, זה קשה.

אילן גילאון: ידענו שיהיה קשה.

אילן גילאון: אבל זה לא אותו דבר כשזה באמת מגיע.

אילן גילאון: זה קשה ואנשים כועסים, אבל זה בדיוק הפירוש של לקיחת אחריות.

אילן גילאון: לעשות את מה שקשה בידיעה ברורה שיכעסו עליך".

אילן גילאון: לא, זה לא ציטוט, אדוני היושב-ראש, מתוך טלנובלה בערוץ "ויווה".

אילן גילאון: זה משפט מתוך סטטוסו של שר האוצר, ואני כמעט איבדתי פעימה משום שכבר כמה ימים לא ראיתי סטטוס.

אילן גילאון: לא ידעתי מה קרה לשר האוצר, והנה הוא חוזר ובעצם הוא אומר לנו במילים אחרות ובפוליטיקה מאוד חדשה שדברים שרואים מכאן לא רואים משם, וזה שכועסים עליך הרבה אנשים זה עדיין לא אומר שאתה צודק.

אילן גילאון: אבל המשפט הכי גדול שמצאתי בסטטוס, אדוני היושב-ראש: "ולפעמים קשה זה גם צודק".

אילן גילאון: קשה למי, אדוני היושב-ראש?

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת גילאון.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אראל מרגלית.

יולי יואל אדלשטיין: בינתיים, אני מקבל בברכה, ביציע האורחים, את התלמידות של בית-ספר "נור א'" מכאבול.

יולי יואל אדלשטיין: ברוכות הבאות לכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

אראל מרגלית: למרות היום החגיגי, יום ירושלים, שאנחנו חגגנו בשדולה, אני רציתי דווקא לדבר על הנושא של התקציב, כי קשה מאוד בימים האחרונים גם להיות איש כלכלי וגם לנסות להבין מה קורה.

אראל מרגלית: רבותי, שר האוצר הוריד אותנו לפלייאוף התחתון.

אראל מרגלית: יש AAA, AA ו-A.

אראל מרגלית: ישראל הייתה באמצע.

אראל מרגלית: אי-אפשר לנהל מערכת כלכלית בזיגזג.

אראל מרגלית: אי-אפשר להביא אסטרטגיה של צמיחה וקיצוץ בעת ובעונה אחת, כאשר כל יום מביאים בשורה אחרת.

אראל מרגלית: אני חבר בוועדת הכספים, יחד עם חברים טובים פה.

אראל מרגלית: אנחנו יושבים בסבלנות, אנחנו מקשיבים.

אראל מרגלית: אנחנו רוצים לעזור, בין אם אנחנו מהקואליציה או מהאופוזיציה, אבל אי-אפשר שיום אחד מדברים אתנו על 3% ריבית, ואחר כך, פחות משלושה ימים אחרי זה, אנחנו קוראים בעיתון שזה 4.9, ואחרי-הצהריים, ככה, לפני הקפה של 16:00, זה כבר 4.6.

ראובן ריבלין: אחוז גירעון, לא ריבית.

אראל מרגלית: אחוז גירעון, כן.

אראל מרגלית: רבותי, אי-אפשר לנהל ככה את הכלכלה הישראלית, ואני קורא לראש הממשלה לא לחשוב לחזור מסין בגלל סוריה או בגלל יום ירושלים.

אראל מרגלית: רבותי, צריך לקחת את הכלכלה הישראלית בחזרה לידיים מקצועיות – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

אראל מרגלית: – – כי תקיפת העובדים וחוסר הובלה של הכלכלה יביאו את המשק הישראלי אל פי פחת, ומזה אנחנו רוצים להימנע.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת שמעון סולומון – בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

שמעון סולומון: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להתייחס לכתבה שהייתה השבוע ב"יתד נאמן", מאמר שפורסם שמשווה בין יאיר לפיד לבין נאומו של היטלר.

שמעון סולומון: אני חושב שבאמת צריך לעשות בדיקה, באמת צריך לחשוב האם זה תורם לאחדות, האם זו שפה שמאחדת או מפרקת.

שמעון סולומון: ויש כאן קו ברור בין מה שנאמר בין כותלי הכנסת, כאן, לבין מה שנאמר בחוץ.

שמעון סולומון: אני חושב שאמירות כאלה, השוואות כאלה, הן לא במקומן.

שמעון סולומון: גם אם יש דרישה לצאת לעבודה, לצאת וגם ליטול חלק בנטל, אני לא חושב שזה מצדיק.

שמעון סולומון: כי אותם חרדים, גם הם עובדים פה, וזה לא נחשב לביטול תורה.

שמעון סולומון: זה לא יכול להיות שהשיחות האלה, השיחות האמיתיות, יובילו לאמירות כאלה שמפרקות וגורמות לשנאה.

שמעון סולומון: ומי כמוכם יודע שהשנאה הובילה לחורבן בית.

שמעון סולומון: אני חושב שצריך ריסון, לחשוב ולא ללבות יצרים.

שמעון סולומון: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת סולומון.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת פריג', בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת אלעזר שטרן.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, החברים, לא נעים לעמוד כל שבוע ולחזור על אותם דברים, אבל כנראה זה מה שנגזר.

עיסאווי פריג': לפני הכלכלה ולפני התקציב ולפני הביטחון הכלכלי, האיש, הבן-אדם, זקוק לביטחון אישי.

עיסאווי פריג': אני נמצא כאן על תקן ביטחון אישי מעורער.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

עיסאווי פריג': הילד עכשיו נמצא בבית-חולים מחוסר הכרה.

עיסאווי פריג': אתמול בלילה בכפר-קאסם היו יריות בשני רחובות, כמו במערב הפרוע.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

עיסאווי פריג': אני פונה אליכם באופן אישי.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, סלח לי.

עיסאווי פריג': פנייה אישית לכל החברים: האדם הוא במרכז.

עיסאווי פריג': עזבו אותי עכשיו מהאדמות ומהכול.

עיסאווי פריג': אני מדבר על אדם.

עיסאווי פריג': פנייה אישית בשם האדם, בשם כולנו – אני מתחנן אליכם: הדבר הזה לא יכול להמשיך להיות מתחת לשולחן.

עיסאווי פריג': הדבר הזה מערער את הביטחון האישי של כל אחד ואחד מאתנו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה.

עיסאווי פריג': אתם זוכרים את תקופת הפיגועים בתל-אביב, והאוטובוסים, ואיך כל אחד היה עולה לאוטובוס ומסתכל שמאלה וימינה?

עיסאווי פריג': זה בדיוק מה שאנחנו חווים היום ברחוב הערבי.

עיסאווי פריג': אז אנא מכם, אנא מכם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת פריג'.

יולי יואל אדלשטיין: הנושא הוא חשוב וכאוב, אבל זו לא הצעה רגילה לסדר-יום.

יולי יואל אדלשטיין: צריך להקפיד על הזמן.

יולי יואל אדלשטיין: אלעזר שטרן – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת עמר בר-לב.

אלעזר שטרן: חבר הכנסת פריג', אני רק פונה אליך:

אלעזר שטרן: אני באמת ער וכואב את המצוקה של המגזר הערבי, אבל תקראו לציבור הערבי להתנדב לפחות למשמר האזרחי, לשירות האזרחי – – –

עיסאווי פריג': יש לי גם כן תשובה.

אלעזר שטרן: מאה אחוז.

עיסאווי פריג': יש לי תשובה לזה.

אלעזר שטרן: אני לא – – –

עיסאווי פריג': אל תשים את הסוס לפני העגלה.

עיסאווי פריג': – – –

אלעזר שטרן: טוב.

אלעזר שטרן: חבל.

אלעזר שטרן: אוקיי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אלעזר שטרן, תתרגל שכשפונים לחבר כנסת בשם, בדרך כלל גם יש לו מה להגיד בחזרה.

עיסאווי פריג': – – –

יולי יואל אדלשטיין: נאום בן דקה.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני, בבקשה, ב-50 השניות שנותרו.

עיסאווי פריג': תעשה משמר – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת פריג', תודה.

עיסאווי פריג': – – – פתח-תקווה כמו – – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת פריג'.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני, בבקשה.

אלעזר שטרן: אדוני היושב-ראש, תודה על השיעור.

אלעזר שטרן: היום לפני 46 שנה – ולפני זה יכולתי לעמוד רק ב"דורמיציון" ולהסתכל על הכותל, שם בחיים לא הצלחנו להתפלל, לא אני, לא ההורים שלי ולא ההורים של ההורים שלי.

אלעזר שטרן: ממחר, לפני 46 שנה, מאז אני יכול להתפלל בכותל המערבי, ועמיתינו המוסלמים והנוצרים יכולים כל איש להתפלל במקום הקדוש שלו בירושלים.

אלעזר שטרן: הבן שלי כרגע בדרכו מהגליל לירושלים לחגוג את חגה של ירושלים, שהוא החג של כולנו.

אלעזר שטרן: אני מבקש לומר פה לעם כולו שלצערי הרב תחושת החג היא נחלתם, בימים האלה – יום ירושלים בעיקר – של התלמידים והנוער של הציונות הדתית, לא רק אבל בעיקר.

אלעזר שטרן: אני חושב שאנחנו צריכים לשים לב ולחשוב מה עוד ניתן לעשות על מנת שהחג האמיתי כל כך, הזכות הגדולה כל כך לחגוג את ירושלים המאוחדת תהיה באמת חג של כל העם היושב בציון, גם של אחינו שאינם יהודים שיושבים אתנו.

אלעזר שטרן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אלעזר שטרן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עמר בר-לב.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת דב ליפמן.

עמר בר-לב: אדוני היושב-ראש, הכרזת הליגה הערבית בשבוע שעבר, בחסותה של ארצות-הברית, בעניין נכונותם לקבל את גבולות 67' והחלפת שטחים היוותה, אפשר לומר, שינוי די דרמטי, בלשון המעטה, בעמדה של הצד השני.

עמר בר-לב: לצערי, תוך שעות ספורות התחילה אצלנו הנסיגה.

עמר בר-לב: לא מדובר בנסיגה משטחי הגדה המערבית כי אם נסיגה בהתייחסויות.

עמר בר-לב: זה התחיל מהכתף המאוד-קרה שנתן ראש הממשלה, זה המשיך באי-התייחסותו של יושב-ראש תנועת יש עתיד בכלל לנושא.

עמר בר-לב: בעיה.

עמר בר-לב: מאוד שמחתי לשמוע ששרת המשפטים, שאחראית על המשא-ומתן עם הפלסטינים, יצאה מיידית לוושינגטון לדון עם שר החוץ האמריקני, אבל לצערי שמעתי שהיא לא מקבלת בעצם את מתווה קלינטון, שאומר: גבולות 67' וחילופי שטחים.

עמר בר-לב: במובן הזה, נסוגונו, מדינת ישראל – בהנחה ששרת המשפטים מייצגת אותה בעניין הזה – צעד אחד אחורה, אם לא יותר מצעד אחורה, וזה מאוד מאוד מדאיג, לנוכח השינוי הדי-דרמטי ששמענו מצד הליגה הערבית.

עמר בר-לב: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת בר-לב.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב ליפמן, ואחריו – חבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: מדב לדב.

דב ליפמן: אדוני היושב-ראש, כבוד השרים, חברות וחברי הכנסת, ברצוני לשתף אתכם באירוע קשה שקרה אתמול בלילה בכביש 22.

דב ליפמן: תודה לאל, בתאונה לא נפגעו בני-אדם, אבל כן התגלה שם מלוא הכיעור של בני-אדם.

דב ליפמן: משאית עמוסה בתרנגולות הודו בדרך למשחטה התהפכה.

דב ליפמן: זה קורה.

דב ליפמן: אבל מה שקרה אחרי זה היה מחריד, מזעזע ובעיקר לא הכרחי.

דב ליפמן: העובדים שהגיעו לפנות את החיות חסרות האונים הללו דחסו, זרקו ובעטו אותן חזרה לכלובים, כאילו היו חפץ.

דב ליפמן: למזלנו, הגיעו לשם פעילים של ארגון "אנונימוס", שתיעדו שאת המראות הקשים.

דב ליפמן: אינני קורא כאן לצמחונות.

דב ליפמן: לא בגלל זה אני כאן.

דב ליפמן: אבל אני כן דורש יחס אנושי ומרחם כלפי אלו שתלויים רק בנו.

דב ליפמן: נדרש שינוי עמוק, חוצה מגזרים, חינוכי ופרלמנטרי כאחד, על מנת להפסיק את התופעות הללו.

דב ליפמן: אני לעולם לא אצליח להבין מה מביא בן-אדם להתעלל ביצור חי וחסר אונים.

דב ליפמן: איך זה קרה לנו?

דב ליפמן: נכון, לחיות אין זכות הצבעה וייצוג בכנסת, ובדיוק בגלל זה יש לנו חובה כפולה לדאוג להם.

דב ליפמן: אדוני היושב-ראש, אין זו הבעיה היחידה כרגע של מדינת ישראל, אבל כפי שאמר מהטמה גנדי: גדולתה של אומה וקדמתה המוסרית נמדדות ביחסה לבעלי-החיים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת ליפמן.

יולי יואל אדלשטיין: כידוע, מי שמתאכזר לבעלי-חיים סופו שיתאכזר גם לבני-אדם.

יולי יואל אדלשטיין: אני מסכים אתך מאוד.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת דב חנין, ואחריו – חברת הכנסת רינה פרנקל.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, ראשית, ברכות לאורחים שלנו ביציע, הווטרנים, ותיקי המלחמה נגד הנאצים, המערכה הגדולה ביותר בהיסטוריה האנושית בין הטוב לבין הרע.

דב חנין: כבוד והערכה לכם, וברוכים הבאים לכנסת.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, הממשלה מתבקשת לאשר תקציב של מלחמה, וזו מלחמה נגד העם.

דב חנין: במקום להחזיר את משאבי הטבע לידי הציבור, כמו שהבטיחו לנו, במקום לחייב את הטייקונים במיסוי הוגן, כמו שקראנו בפייסבוק, במקום לקצץ בתקציבי ההתנחלויות והכיבוש, הממשלה מעדיפה לקצץ בקצבאות הילדים, בשירותים הציבוריים, בזכויות העובדים.

דב חנין: אומרים שזה התקציב הראשון של לפיד? לא.

דב חנין: זה תקציב נוסף של נתניהו.

דב חנין: אם כבר תקציב ראשון, זה התקציב הראשון של בנט.

דב חנין: האדם העובד?

דב חנין: הממשלה מוציאה לו צו פיטורים.

דב חנין: יעדים חברתיים?

דב חנין: התקציב אפילו לא מזכיר אותם.

דב חנין: הוא פשוט מחסל אותם בשתיקה.

דב חנין: לפני שנה וחצי יצאנו בהמונינו לרחובות לדרוש צדק חברתי.

דב חנין: הממשלה החדשה מציעה לנו בדיוק את ההפך.

דב חנין: מבחינתם, המחאה החברתית מאחורינו.

דב חנין: מבחינתנו, הם ימצאו אותה לפניהם.

דב חנין: אני קורא לאופוזיציה לשתף פעולה, אני קורא לציבור לצאת לרחוב כדי למחות.

דב חנין: את המהלך המסוכן הזה צריך לבלום.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חנין.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת רינה פרנקל, ואחריה – חבר הכנסת חיליק בר.

רינה פרנקל: כבוד יושב-ראש הכנסת, חברי הכנסת, אורחים נכבדים, השבוע אנחנו מציינים 68 שנים לניצחון על גרמניה הנאצית.

רינה פרנקל: אירופה מציינת יום זה ב-8 במאי, ברית-המועצות לשעבר – ב-9 במאי.

רינה פרנקל: היום, בוועדת הקליטה, בראשותו של יואל רזבוזוב, התקיים דיון, וישיבה בהשתתפותך, יושב-ראש הכנסת, בהשתתפות שרת הקליטה סופה לנדבר, בהשתתפותו של סגן שר החוץ זאב אלקין, חברי הכנסת ואורחים, נציגים של ארגונים שונים של וטרנים.

רינה פרנקל: יום זה חשוב מאוד בהיסטוריה של העולם כולו ושל עם ישראל בפרט.

רינה פרנקל: בצבא האדום ובכוחות בעלות-הברית נלחמו יותר ממיליון חיילים יהודים – מחייל עד גנרל.

רינה פרנקל: יותר מ-200,000 נפלו בקרבות.

רינה פרנקל: ל-157 מהם הוענק תואר "גיבור ברית-המועצות", שזו הדרגה הכי גבוהה.

רינה פרנקל: בעקבות הניצחון קמה מדינת ישראל.

רינה פרנקל: היום עם ישראל כולו צריך להיות אסיר תודה להם.

רינה פרנקל: חלק גדול של ותיקי מלחמת העולם השנייה עלו ארצה, אך גילו שרוב אזרחי מדינת ישראל לא יודעים על גבורתם.

רינה פרנקל: הם המשיכו להילחם בארץ על מנת שיכירו בהם, ובעקבות מאבקם, לפני כמה שנים התחילו גם בישראל לציין את יום הניצחון.

רינה פרנקל: אני רוצה לברך את כל ותיקי מלחמת העולם השנייה על היום החשוב הזה, ואנחנו רוצים להודות להם על אומץ לב יוצא דופן ועל גבורתם.

רינה פרנקל: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת פרנקל.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חיליק בר.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת רות קלדרון.

יחיאל חיליק בר: נכבדי יושב-ראש הכנסת, חברי, בעיקר מיש עתיד ומהמפלגות היותר נאורות – התנועה אולי, אני רוצה שתדעו שעוד בעת ההסכם הקואליציוני ביניכם לבין ישראל ביתנו, ובוודאי אחרי הגשת הצעת החוק של דוד רותם, חוק המשילות, אני פניתי – לצערי הייתי חבר הכנסת היחידי שפנה ליועץ המשפטי של הכנסת, כי מהאופוזיציה אפשר לצעוק, אנחנו צועקים כי אנחנו באופוזיציה – וביקשתי ממנו חוות דעת על נוסח החוק המסוכן הזה.

יחיאל חיליק בר: חוות הדעת ניתנה לי לפני כשעה, ואני מקריא לכם ממנה:

יחיאל חיליק בר: חשוב שחברי הכנסת יבינו את המשמעויות שבתיקונים המוצעים והשלכותיהם, ויבחנו בזהירות רבה שינויים משטריים אלו.

יחיאל חיליק בר: עוד כותב היועץ המשפטי: התוצאה תהיה ביטולו של מוסד האי-אמון כפלטפורמה מרכזית לדיונים ולביקורת המושמעת על הממשלה וככלי מרכזי של האופוזיציה.

יחיאל חיליק בר: ההצעה אינה כוללת תחליף אפקטיבי אחר שיפצה את האופוזיציה על אובדן כלי פרלמנטרי משמעותי זה.

יחיאל חיליק בר: עוד הוא כותב: יש כאן סטייה מהעיקרון החוקתי הקיים שלפיו בכל עת הממשלה נהנית מאמון הכנסת.

יחיאל חיליק בר: והוא מוסיף: כיוון שמדובר בהוראות הנוגעות ליחסי הכוחות בין קואליציה לאופוזיציה ולכללי משחק הנהוגים בכנסת, במידה שיתקבלו מן הראוי להחילן מהכנסת הבאה, כפי שנעשה בעבר בתיקונים משמעותיים לחוק-יסוד: הממשלה.

יחיאל חיליק בר: והוא מסיים מכתב ארוך של ארבעה עמודים: לא כל יום נדרשת הכנסת לעסוק בתיקונים לחוקי-יסוד משטריים, ועל כן ראוי וחייב כי הליך בחינתם של תיקונים אלה ייעשה בזהירות רבה.

יחיאל חיליק בר: ואני קורא לכם, מחר, לפני הקריאה הטרומית, לרדת מהעץ הזה, לבקש דיון משמעותי בכנסת לפני שמעבירים את החוק של דודו רותם, שאתם שותפים לו.

יחיאל חיליק בר: גם אתם, מחר יכול להיות שתהיו באופוזיציה.

יחיאל חיליק בר: אל תבטלו את הדמוקרטיה ואת מוסד האופוזיציה במדינת ישראל.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חיליק בר.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת רות קלדרון.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת דוד צור.

רות קלדרון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ראשית אני רוצה לומר תודה לחבר הכנסת חיליק בר, ולבקש ממנו אם אני יכולה בבקשה ללמוד גם אני את מה שלימדת אותנו עכשיו.

רות קלדרון: רציתי להביע את רגשי התודה והכבוד שלי לווטרנים שנמצאים אתנו היום, ולקרוא לכבודכם שיר שכתבה לאה גולדברג ב-1943, כשנודעו בארץ החדשות מאירופה.

רות קלדרון: זה שיר שמנסה להתמודד עם רגשות האשמה של אלו שניצלו, שנחסכה מהם המלחמה.

רות קלדרון: והיא אומרת שבטבע, בחיים הרגילים, בשמחות הפשוטות, יש משהו מהנחמה.

רות קלדרון: "האומנם עוד יבואו ימים בסליחה ובחסד / ותלכי בשדה, ותלכי בו כהלך התם.

רות קלדרון: / ומחשוף כף רגלך יילטף בעלי האספסת, / או שלפי שיבולים ידקרוך ותִמתק דקירתם.

רות קלדרון: // או מטר ישיגך בעדת טיפותיו הדופקת / על כתפייך, חזך, צווארך, וראשך רענן.

רות קלדרון: / ותלכי בשדה הרטוב וירחב בך השקט / כאור בשולי הענן.

רות קלדרון: // ונשמת את ריחו של התלם נשום ורגוֹע / וראית את השמש בראי השלולית הזהוב, / ופשוטים הדברים וחיים, ומותר בם לנגוע, / ומותר, ומותר לאהוב.

רות קלדרון: // את תלכי בשדה.

רות קלדרון: לבדך, לא נצרבת בלהט / השרפות, בדרכים שסמרו מאימה ומדם.

רות קלדרון: / וביושר לבב שוב תהיי ענווה ונכנעת / כאחד הדשאים, כאחד האדם.

רות קלדרון: "

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת רות קלדרון.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דוד צור, ואחריו – אחרונת הדוברים, חברת הכנסת יפעת קריב.

דוד צור: אדוני יושב-ראש הכנסת, גם אני רוצה לברך את שרת העלייה והקליטה על הזמנת הווטרנים.

דוד צור: דווקא על הרקע הזה, כמי שחבים להם את היכולת שלנו לעמוד פה ולחיות במדינה דמוקרטית, אני רוצה לדבר מילה על הגזענות.

דוד צור: בעוד מתנהל הקונגרס היהודי בהונגריה, עומדים שם מפגינים אנטישמים ברמות הכי קשות, ואנחנו מתעבים את התופעה הזאת.

דוד צור: לכן אני גם מאוד מזדהה עם דברי חבר הכנסת סולומון על ההשוואה – ההשוואה דמגוגית כמעט, והמייצרת את הפילוג הזה, בין דבריו, אולי מאוד מעוררי המחלוקת של שר האוצר, למקומות של אנטישמיות קשה מאוד.

דוד צור: אני מברך את חבר הכנסת ריבלין על כך ש"בית"ר ירושלים" נשארו בליגה, אבל מתעב את ההתנהלות הגזענית בדרך לשם, ומה שראינו – גם קריאות אהדה ונאצה, על יגאל עמיר – – –

ראובן ריבלין: הואיל וזה שלי, אני עוד מתעב את זה יותר – – –

מיקי רוזנטל: – – – לא כולם.

מיקי רוזנטל: אני לא חשוד – – –

דוד צור: אז אני מניח, ולא סתם העליתי את זה – כמי שעומד בראש השדולה למלחמה בגזענות ובאלימות בספורט, חייבים להילחם.

דוד צור: אני מבקש מכל חברי הכנסת להיות מאוחדים מאחורי העניין הזה.

דוד צור: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת יפעת קריב, בבקשה, דקה לרשותך, ולאחר מכן נעבור רשמית לדיון בנושא הניצחון על גרמניה הנאצית.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

יפעת קריב: אדוני היושב-ראש, תודה שנתת לי לדבר, למרות שאיחרתי.

יפעת קריב: תכננתי לדבר על נושא מאוד מסוים שעליו התכוננתי, אבל איחרתי לכאן מסיבה מאוד מסוימת.

יפעת קריב: בדרכי לכאן, רצה, שמעתי בכי מאחד החדרים.

יפעת קריב: רצתי, ואז אמרתי לעצמי: רגע, בכי, מה לעשות, לרוץ למליאה או לחזור לבכי?

יפעת קריב: חזרתי אל הבכי.

יפעת קריב: ועמדה שם אחת מעובדות הכנסת, מדברת בטלפון ומתחננת למישהו שיוציא את הילדים שלה כי היא נאלצת להישאר לעבוד – אחת מעובדות המזנון כאן.

יפעת קריב: אז עצרתי, עמדתי אתה.

יפעת קריב: היא בכתה ואני כמעט בכיתי יחד אתה.

יפעת קריב: אמרתי לה: גברתי, מה קרה?

יפעת קריב: ואז היא סיפרה על העומס ועל התנאים הקשים, והיא הראתה לי את הלכלוך ואת הבלגן שעוד נשאר לה לנקות ולסדר היום.

יפעת קריב: היא אמרה לי: בואי תראי, היו היום כל כך הרבה ועדות בכנסת, היו היום כל כך הרבה דיונים בכל האולמות, תראי איך זה נראה, אני נמצאת פה לבד, אין לי מי שיוציא את הילדים שלי.

יפעת קריב: אדוני היושב-ראש, אנחנו מטפלים בכל כך הרבה עוולות, כולנו מוצפים בפניות מכל קצוות הארץ, ופה, בתוך הבית שלנו, קורה משהו.

יפעת קריב: כולנו רואים את הסערה שנמצאים בה עובדי הקבלן בכנסת.

יפעת קריב: מדברים על התנאים שלהם, מדברים על כן לאכול במזנון, לא לאכול במזנון.

יפעת קריב: אני לא נמצאת שם.

יפעת קריב: אני נמצאת במקום שבא ואומר – בואו נפתור את זה.

יפעת קריב: אני מתכוונת עכשיו לעזוב וללכת לבדוק מה קורה עם העובדת הזאת.

יפעת קריב: אני רוצה לבקש ממך באופן אישי: תבדוק מה קורה עם עובדי הקבלן כאן בכנסת, עם התנאים שלהם, עם השעות, עם מספר העובדים, עם השכר שלהם, עם הפנסיה ועם הכול.

יפעת קריב: בבקשה.

יפעת קריב: משהו קורה כאן.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת קריב.

יולי יואל אדלשטיין: רק לידיעת חברי הכנסת, רבים שהתעניינו בנושא, היו גם פרסומים – מספר חברי כנסת נפגשו עם מנכ"ל הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הנושא נמצא בטיפולו, ואני מקווה שהוא יבוא על פתרונו – איך נגיד?

יולי יואל אדלשטיין: – בגבולות הטעם הטוב והסבירות.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, תודה לכל אלה שהשתתפו בנושא הראשון – נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נעבור לנושא החשוב של ציון יום הניצחון על גרמניה הנאצית.

יולי יואל אדלשטיין: אני שוב מקבל בברכה את כל אורחינו ביציע הכבוד, ובהם יושב-ראש הנהלת "יד ושם" אבנר שלו, מוזמנים מ"ברית ותיקי מלחמת העולם השנייה" שלחמו בנאצים, חברי עמותת ההנצחה של ההתנדבות לצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה, ארגון החיילים המשוחררים של הצבא האמריקני, ארגון הפרטיזנים לוחמי המחתרות ומורדי הגטאות בישראל, ארגון החיילים והפרטיזנים נכי המלחמה בנאצים, ארגון "צוות" – ארגון גמלאי צה"ל, חברי הנהלת "יד ושם" וכל שאר המוזמנים, ובהם – כפי שציינתי ואציין עוד פעם – ותיקי מלחמת העולם השנייה; אני מקדם בברכה גם את נציגת הממשלה לדיון הזה, הלוא היא שרת הקליטה חברת הכנסת סופה לנדבר, שתכף נשמע גם את דבריה.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אנו מציינים היום את יום הניצחון על גרמניה הנאצית, שיחול השנה ביום שחרור ירושלים, 8 במאי, או – כפי שמקובל במדינות רבות – ב-9 במאי.

יולי יואל אדלשטיין: לפני 68 שנים הכניעו בעלות-הברית את מכונת המלחמה, השמד וההרס של גרמניה הנאצית.

יולי יואל אדלשטיין: גרמניה הובסה ללא תנאי, מותירה אחריה הרס וחורבן בממדים שלא נודעו עד כה בדברי ימי האנושות.

יולי יואל אדלשטיין: עשרות מיליוני בני-אדם נהרגו במלחמה ההיא, ערים שלמות נחרבו, מיליונים נדדו מבתיהם וסבלו חרפת רעב, ביזה וכיבוש.

יולי יואל אדלשטיין: עמנו, העם היהודי, ניצב אילם אל מול עומק הזוועה.

יולי יואל אדלשטיין: שישה מיליונים, יהודים ויהודיות, רוב מניין ובניין של יהדות אירופה, נהרגו, נרצחו ונטבחו בשורה של מיתות אכזריות ונוראיות.

יולי יואל אדלשטיין: עבור כולם יום הניצחון הגיע מאוחר מדי, אבל בואו הבטיח שחר של יום חדש, תקווה לעתיד טוב יותר.

יולי יואל אדלשטיין: המלחמה נגד החיה הנאצית התרחשה בחזיתות שונות.

יולי יואל אדלשטיין: לוחמים בני לאומים שונים ודתות שונות עמדו זה לצד זה, ולצערי, גם נפלו זה לצד זה.

יולי יואל אדלשטיין: הם היו אמריקנים וסובייטים, בריטים והודים, מוסלמים ונוצרים, שחורים ולבנים.

יולי יואל אדלשטיין: ביניהם לחמו למעלה ממיליון בני העם היהודי, שנזעקו להגן על כבוד אומתם.

יולי יואל אדלשטיין: הם לחמו בצבא פולין ובריטניה, במחתרת ה"רזיסטאנס" הצרפתית ובמחתרת ההולנדית, הם הניפו את נס המרד בגטאות וביערות והתגייסו לשרת בבריגדה היהודית.

יולי יואל אדלשטיין: בצבא ארצות-הברית לבדו לחמו קרוב לחצי מיליון חיילים, 10,000 מהם נפלו חלל.

יולי יואל אדלשטיין: יותר מחצי מיליון חיילים יהודים נוספים, ביניהם גם ודאי בני-משפחה שלי ושל אחרים שנמצאים כרגע באולם הזה, לחמו בשורות הצבא האדום ב"מלחמה הפטריוטית הגדולה", כפי שנקראה החזית הגרמנית–סובייטית במלחמת העולם השנייה בטרמינולוגיה שלהם.

יולי יואל אדלשטיין: כמחציתם – קשה להאמין, אבל כמחציתם – נהרגו.

יולי יואל אדלשטיין: גם בני היישוב היהודי הקטן כאן בארץ נרתמו למערכה ושלחו כ-40,000 חיילים.

יולי יואל אדלשטיין: רבים מן הלוחמים היהודים שירתו בתפקידים בכירים בכל הצבאות, אלפים מהם קיבלו אותות גבורה מהגבוהים ביותר על אומץ לבם בשדה הקרב.

יולי יואל אדלשטיין: מכובדי, לקח זמן למדינת ישראל להכיר בגבורה היהודית הזו, להכיל אותה ולהוקיר אותה.

יולי יואל אדלשטיין: היו שראו מתח מסוים בין האתוס הציוני, שהדגיש את גבורת לוחמי הגטאות, חניכי תנועות הנוער הציוניות, לוחמי המחתרות וחיילי צה"ל, לבין גאוות הווטרנים והלוחם היהודי.

יולי יואל אדלשטיין: אך דומני שהיום סיפור הגבורה של ותיקי מלחמת העולם השנייה מקבל יותר ויותר את מקומו הראוי.

יולי יואל אדלשטיין: בשנה שעברה נחנכה בנתניה האנדרטה הלאומית לציון חלקו של הצבא האדום במלחמה נגד הנאצים.

יולי יואל אדלשטיין: כשר בממשלת ישראל, יחד עם חברי – כמו שרת הקליטה – הייתה לי הזכות לקדם את הקמת האנדרטה ההיא.

יולי יואל אדלשטיין: אך אנדרטה זו לא תהיה שלמה ללא פתיחתו וחנוכתו של מוזיאון הלוחם היהודי, שנבנה בימים אלה באתר חיל השריון בלטרון.

יולי יואל אדלשטיין: כי האנדרטה בנתניה ספציפית היא לכל הצבא האדום, לכל הלוחמים שלו, ולאו דווקא, או לא רק, ליהודים שבהם.

יולי יואל אדלשטיין: מוזיאון המוקדש ללוחם היהודי באשר הוא בלטרון ישלים את התמונה.

יולי יואל אדלשטיין: מכובדים יקרים, הגבורה היהודית אחת היא, קשר נצח קושר בין גיבורי עמנו בכל הדורות.

יולי יואל אדלשטיין: הגיבורים האלה ונציגיהם הנמצאים אתנו כאן, ביציע האורחים של הכנסת, הם עמוד האש לגבורת הנצח של העם היהודי.

יולי יואל אדלשטיין: לוחמים יקרים, אתם סמל לקוממיות היהודית, צאצאים ללוחמי חירות ישראל בכל הדורות.

יולי יואל אדלשטיין: חלקכם סבים וסבתות לחיילים וחיילות בשירות צבא ההגנה לישראל.

יולי יואל אדלשטיין: בשמי ובשם כל חברי הכנסת, אני רוצה להביע בפניכם את הוקרתנו ואת מחויבותנו כלפיכם.

יולי יואל אדלשטיין: אנו מודעים לכך שגיבורי מלחמת העולם השנייה כבר אינם צעירים.

יולי יואל אדלשטיין: כל יום שעובר אנו מאבדים עוד ועוד עדי ראייה למערכה הכבדה.

יולי יואל אדלשטיין: אנו נשתדל לעשות כל שניתן כדי להעניק לכם את הכבוד הראוי ולחנך את הדור הצעיר על גבורתכם, גבורה הכתובה באותיות של אש בתולדות ימי ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: היו ברוכים, ברוכים הבאים לכנסת, (אומר מילים בשפה הרוסית), Welcome.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את השרה לקליטת העלייה, חברת הכנסת סופה לנדבר.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה ישתתפו בדיון חבר הכנסת הרצוג, חבר הכנסת מוחמד ברכה וחבר הכנסת אלעזר שטרן.

סופה לנדבר: אדוני יושב-ראש הכנסת, שרים, חברי הכנסת, וטרנים יקרים, מכובדי כולם, חלפו 68 שנים מאז הכניעה של גרמניה הנאצית לצבאות בעלות-הברית.

סופה לנדבר: חלפו 13 שנים מאז שממשלת ישראל הכריזה על יום כניעת גרמניה הנאצית כיום זיכרון לגיבורי מלחמת העולם השנייה ויום חג לווטרנים במדינת ישראל; לווטרנים, שלחמו וחירפו נפשם בלחימה נגד הצורר הנאצי ובעלי בריתו.

סופה לנדבר: בכל שנה מאז ניצחה השפיות את הטירוף והאור גבר על החושך, מציינים אנו את הניצחון, וזוכרים את מיליוני בני-האדם אשר נספו במלחמת העולם השנייה.

סופה לנדבר: העם היהודי איבד שישה מיליון מבניו ובנותיו.

סופה לנדבר: לא נמצא בית ומשפחה שלא ידעו כאב ושכול, שלא ראו כיצד ילדים ונשים, גברים וזקנים, מובלים כצאן לטבח, למשרפות, לתאי הגזים, לגיא ההריגה.

סופה לנדבר: היו אלו ימים חשוכים בהיסטוריה, כאשר מנהיג מטורף – מנהיג מטורף – הפך מדינה למכונת השמד.

סופה לנדבר: ולדימיר חריטונוב כתב: אימא, לא כולנו חזרנו.

סופה לנדבר: חצינו את כל אירופה, את חצי כדור-הארץ, כדי להגיע ליום הזה, יום הניצחון.

סופה לנדבר: המילים האלו הפכו להמנון הניצחון.

סופה לנדבר: אתם, הווטרנים, הנמצאים אתנו כאן היום, אתם גיבורי מלחמת העולם השנייה, אתם גיבורי הניצחון של אותם ימים.

סופה לנדבר: אתם, עטורי מדליות, אתם שנשאתם בעול המלחמה, אתם הייתם שותפים בבלימת החיה הנאצית, אתם הצלתם את שארית הפליטה ששרדה את התופת.

סופה לנדבר: מעשי הגבורה שלכם הולידו את התקווה, ומתוך התקווה נולדה התקומה, והוקמה מדינת ישראל, מדינתם של היהודים בארץ-ישראל.

סופה לנדבר: כאן, במדינת ישראל, שעברה כל כך הרבה מלחמות, לדברים האלו משמעות חזקה יותר.

סופה לנדבר: כאן יודעים גם את מחיר הניצחון, ועל כך אני מצדיעה לכם, מחבקת ואומרת: תודה.

סופה לנדבר: אני אומרת לכם תודה.

סופה לנדבר: ביום זה שבו מציינת כנסת ישראל את יום הניצחון עלינו לזכור את אלפי הנספים שלא נמצאים אתנו, את אלו ששילמו מחיר יקר ביותר, ששילמו בחייהם.

סופה לנדבר: עלינו לזכור שתופי המלחמה טרם נדמו, גם בימים האלו ממש פועלים אויבינו להשמיד ולהרוג.

סופה לנדבר: לא עוד.

סופה לנדבר: מדינת ישראל חזקה, צה"ל, מהטובים בצבאות העולם – הם התשובה.

סופה לנדבר: ביום זה ומכאן אני קוראת לכל יהודי העולם להיות ערים לסכנה שהולכת ומתחדשת.

סופה לנדבר: אני קוראת ליהודים, סכנה זאת כאן, בעולם הזה, עלולה להשמיד ולהרוס ולפגוע שוב.

סופה לנדבר: ואני קוראת ליהודי העולם ואומרת: בואו, ראו במדינת ישראל את ביתכם, ראו במדינת ישראל את מדינת העם היהודי ודלת פתוחה לקליטה של כל היהודים.

סופה לנדבר: וביום הזה עלינו לזכור שגם אנחנו כאן במדינת ישראל טרם פרענו את מלוא חובתנו לניצולי השואה ולכם, הווטרנים, גיבורי העם היהודי.

סופה לנדבר: עלינו לעשות כל מאמץ על מנת שתמשיכו לחיות עמנו בכבוד עוד שנים רבות.

סופה לנדבר: תודה לכם, וטרנים, אחי גיבורי התהילה (אומרת מילים בשפה הרוסית).

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לחברת הכנסת סופה לנדבר, השרה לקליטת העלייה.

יולי יואל אדלשטיין: אני חושב שאנחנו נסלח לוותיקי מלחמת העולם השנייה על כך שמחאו כפיים, אנחנו אפילו נבין אותם, למרות שלא מקובל לעשות את זה בכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יצחק הרצוג – בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת מוחמד ברכה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יצחק הרצוג: מכובדי יושב-ראש הכנסת יולי יואל אדלשטיין, גברתי השרה לקליטת העלייה חברת הכנסת סופה לנדבר, השרים – שר המדע ושר התיירות, חברי הכנסת ושרים בעבר ובהווה, ובהם ידידי חברי הכנסת לשעבר אסתר הרליץ וגדעון בן-ישראל, שלחמו בשורות הצבא הבריטי והבריגדה, יושב-ראש הנהלת "יד ושם" מר אבנר שלו, ותיקי מלחמת העולם השנייה, הווטרנים היקרים, ראשי הארגונים – ארגוני ההנצחה של יוצאי הצבא הבריטי, צבא ארצות-הברית, כמובן הווטרנים יוצאי הצבא האדום, ארגון הפרטיזנים, לוחמי המחתרות והגטאות, ארגון "צוות" בראשותו של תת-אלוף ברוך לוי, גיבורים, חיילים ולוחמים, מכובדי כולם – לפני 68 שנים בדיוק ניצב סרן צעיר במדי הצבא הבריטי בעיר הנמל ברמן בצפון גרמניה, שנכבשה אחרי קרב קשה ועקוב מדם על-ידי דיוויזיית השריון שבה שירת.

יצחק הרצוג: "זה היה רגע מיוחד במינו", תיאר ביומנו אותו קצין – לימים נשיאה השישי של מדינת ישראל חיים הרצוג, אבי, זיכרונו לברכה – והוסיף: "תמצית זו של הרשע, שהביאה על העולם מידה כה נוראה של סבל, חורבן ואכזריות, נעלמה ואיננה.

יצחק הרצוג: עמדתי ברחובה הראשי של העיר הכבושה וחשבתי על הזכות המיוחדת שעמדה לי להיות כאן, כחייל, בקרב אויבי המושבעים, מסוגל להתענג על ניצחון מלא ומוחלט, ועם זאת גברה עלי תחושה של מלנכוליה.

יצחק הרצוג: הלחימה תמה, אבל לא יכולתי למחות את תשוקתי להכות בהם.

יצחק הרצוג: " אבי, שהיה בין לוחמי בעלות-הברית שנכנסו בשערי מחנה הריכוז ברגן-בלזן, המשיך וכתב: "ראיתי שם מראות מצמררים שלא אשכח עד יומי האחרון.

יצחק הרצוג: בצריפים והיישר על הרצפה המזוהמת היו שרועות דמויות שכולן עור ועצמות, עטופות בפיג'מות מפוספסות.

יצחק הרצוג: רבים מהם לא אזרו אפילו כוח להתרומם ממרבצם.

יצחק הרצוג: כולם לקו בדיזנטריה קשה, הצחנה הייתה מעבר לכל מה שיתואר במילים.

יצחק הרצוג: כשהמקומיים הגיעו למחנה וניצבו מול מעשי הזוועה של בני עמם, שבוצעו בשמם, לא הבחנתי בסימנים לזעזוע או לחרטה.

יצחק הרצוג: הגרמנים, שאמרו כי לא ידעו דבר וחצי דבר על מה שהתרחש מתחת לאפם, חטאו בשקר נוראי.

יצחק הרצוג: אני הייתי שם, ראיתי את פני האזרחים מן השורה, ראיתי את הקרבה הצמודה של העיירות למחנות, הרחתי את הגוויות הרקובות של יהודים וצוענים ופולנים".

יצחק הרצוג: את מה שחווה אבי ברגע הניצחון העצום ההוא הוא חווה אומנם כלוחם בודד, אבל כבן של דור שלם של מיליוני לוחמים מצבאות ומאומות שונים שלחמו בצורר הנאצי.

יצחק הרצוג: נמצאים אתנו כאן בני אותו הדור, שלמרות גילם המתקדם – מרביתם בעשור התשיעי לחייהם – הגיעו לכאן היום לספר סיפור מופלא.

יצחק הרצוג: הם כאן אתנו, לוחמים וטרנים יקרים שלחמו בצבא האדום המפואר תחת פיקודו של מרשל ז'וקוב ומרשל קונייב, ולחמו בצבאות הפלישה לנורמנדיה תחת פיקודו של הגנרל דווייט אייזנהאואר והגנרלים פטון ומונטגומרי.

יצחק הרצוג: הם היו חיילים צעירים שהסתערו על אירופה ממזרח, ממערב ומדרום, ביבשה, בים ובאוויר, במטרה לשחרר אותה ואת עמיה ותושביה מעולו של אותו צורר, יימח שמו וזכרו, והשלימו את משימתם ביום הניצחון, שאותו אנו מציינים היום, 8 במאי 1945.

יצחק הרצוג: אתגר חסר תקדים בהיסטוריה האנושית עמד בפניהם, משימה שתיזכר לדורות.

יצחק הרצוג: זכות נדירה שניתנה בידיהם להציל את האנושות מן הגרוע שבתרחישים.

יצחק הרצוג: הם עמדו במשימה ובאתגר ויכלו לאויביהם.

יצחק הרצוג: עשרות מיליוני בני-אדם קיפדו חייהם במלחמה הזו, מיליוני אזרחים, ובהם שישה מיליון מבני עמנו, ועוד מיליוני חיילים ששילמו בחייהם במלחמה הנוראה ההיא.

יצחק הרצוג: המספרים פשוט בלתי נתפסים.

יצחק הרצוג: בקרב אחד על חציית נהר הרוהר, שבו השתתף אבי, איבדו לוחמי בעלות-הברית מספר חיילים השווה כמעט לכל מספר חללי צה"ל בכל מערכות ישראל.

יצחק הרצוג: מיליוני חיילים נוספים נותרו פצועים ומדממים ומפורקים לכל ימי חייהם.

יצחק הרצוג: לאט-לאט הולך דור הלוחמים הזה כדרך כל בשר, אבל סערת חייהם, אותה מסכת קרבות עקובה מדם של מלחמת העולם השנייה והניצחון על הנאצים, היא סיפור של תחושת שליחות והקרבה למען עשיית צדק, מניעת רוע ועשיית הטוב, והוא ימשיך ויסופר עד דור אחרון.

יצחק הרצוג: ביום הזה, ובמיוחד כאן, בכנסת ישראל, ראוי שנזכיר שתי קבוצות ייחודיות של לוחמים שהתגייסו והתנדבו לאותה משימה עצומה.

יצחק הרצוג: הראשונה, החיילים היהודים ששירתו בכל הצבאות שלחמו ושחררו את אירופה.

יצחק הרצוג: כבר נאמר כאן, מיליון וחצי יהודים שירתו בצבאות הברית.

יצחק הרצוג: הם תפקדו בתנאים לא פשוטים מבחינת אמונתם ואורח חייהם.

יצחק הרצוג: הם הגיעו מכל קצוות תבל, במיוחד מרחבי ברית-המועצות, ארצות-הברית וחבר העמים הבריטי, למשימה הכפולה של לחימה למען מדינתם ולחימה למען עמם.

יצחק הרצוג: הם נשאו בצקלונם את ספר תהילים, את מורשת בית אבא, את הקונפליקט הפנימי התמידי בין התערות בצבאו של עם זר ובין שמירה על זהותם הדתית והאתנית.

יצחק הרצוג: הרגע המכונן שלהם במערכה היה רגע השחרור של מחנות הריכוז.

יצחק הרצוג: לחיילים אלה רגע המפגש עם ניצולי השואה והעקורים היהודים היה ייחודי וקשה במיוחד.

יצחק הרצוג: תמיד ליוותה אותם התחושה שהגיעו לשם מאוחר מדי, שלא עשו מספיק.

יצחק הרצוג: "אמרתי לכמה מן הניצולים", כתב אבא, "שאני קצין יהודי מארץ-ישראל והם פרצו בבכי מר ונמהר.

יצחק הרצוג: " כך הוא תיאר את המעמד האישי שלו בשערי מחנה המוות הענקי בברגן-בלזן.

יצחק הרצוג: אותה תחושה מיוחדת חיברה גם את אחיהם הלוחמים היהודים מהצבא האדום, ששחררו את מחנה המוות אושוויץ-בירקנאו, ואת הלוחמים היהודים האמריקנים ששחררו את מחנה המוות בוכנוולד, וכך היה בכל מחנה ומחנה ששוחרר על-ידי צבאות הברית.

יצחק הרצוג: דבר נוסף חיבר את החיילים היהודים מכל העמים ומכל הצבאות: הם הפכו לרשת צפופה של שיתוף פעולה כדי לסייע לעקורים ולניצולים להשתקם ולבנות עתיד, ועודדו רבים מאוד מהם לעלות ארצה.

יצחק הרצוג: קצינים יהודים רוסים שיתפו פעולה עם קצינים יהודים בריטים וקצינים יהודים אמריקנים בסיוע לפליטים וליוצאי מחנות הריכוז ולצינורות המחתרתיים של עלייה ב' וארגונים אחרים שפעלו לעלייתם והגירתם לארץ-ישראל.

יצחק הרצוג: לוחמי הבריגדה היהודית הפכו לכוח השכנוע הרב ביותר לטובת עליית הפליטים והעקורים לארץ-ישראל, ותרומת פעולה זו לתקומת ישראל הייתה חשובה מאוד.

יצחק הרצוג: סיפורו הייחודי של החייל היהודי בשחרור אירופה לא סופר דיו.

יצחק הרצוג: בימים אלה, כפי שציין כבוד היושב-ראש, הולך ומוקם בלטרון אתר הנצחה מיוחד ללוחם היהודי, ואני תקווה שהוא יספר לדורות הבאים את גילויי הגבורה, הנחישות וההקרבה של אלה שלחמו, אלה שעמדו מול פני האויב ושחררו את אחיהם מן הצורר הנאצי.

יצחק הרצוג: מורשתם כיהודים וכלוחמים היוותה ומהווה מקור השראה ללוחמי צה"ל וגם ללוחמי חירות יהודים בדורות הבאים, כדוגמת אסירי ציון – כמותך, מכובדי יושב-ראש הכנסת – לוחמים שלא נרתעו לעמוד מול דיקטטורה ומשטרי אימים ולהיאבק למען הקריאה הנרגשת "שלח את עמי".

יצחק הרצוג: בתוך קבוצה זו קיימת עוד קבוצה, קטנה יותר, אך חשובה מאין כמותה: 40,000 בני ארץ-ישראל שעזבו הכול, כולל המאבק לתקומת ישראל, והתגייסו לצבא הבריטי, בברכת הנהגת היישוב דאז, שהפרידה בין המאבק בשלטון הבריטי לבין המאבק בצורר הנאצי.

יצחק הרצוג: הם עזבו קיבוצים ומושבים, ערים ויישובים, בתים ומשפחות ועורף מלא חרדות.

יצחק הרצוג: הם עזבו את אחורי המחרשה, את השדות, את המטעים, את קטיף התפוזים, וגם את בניית כוח המגן העברי, למען אחיהם במצוקה.

יצחק הרצוג: הם ראו במצוות הצלת נפש אחת בישראל כהצלת עולם ומלואו.

יצחק הרצוג: חלק מן הלוחמים התגייס לבריגדה היהודית שלחמה בגרמנים פנים אל פנים בחזית איטליה, וחלקם שובצו ביחידות שונות ובקרבות עקובים מדם בכל רחבי אירופה.

יצחק הרצוג: היו בהם שהתגייסו אף בגיל מאוחר יחסית, כמו יצחק בן-אהרון, שהיה שבוי בידי הנאצים כמה שנים.

יצחק הרצוג: עובדה מרתקת, אפרופו השיח הציבורי על שירות נשים בצבא, היא שכ-4,000 מן המתגייסים לצבא הבריטי היו צעירות ארץ-ישראליות שהשתתפו במערכה בצפון-אפריקה, ובהן דמויות מוכרות לנו כמו סוניה פרס, זכרה לברכה, ראומה ויצמן, תיבדל לחיים ארוכים, וחברת הכנסת לשעבר אסתר הרליץ, הנמצאת אתנו כאן היום.

יצחק הרצוג: הם שבו בתום המלחמה לארץ-ישראל וידעו שהמאבק לא תם, הוא רק התחיל.

יצחק הרצוג: הם שבו ארצה כדי להוביל, להילחם ולפקד על צבא ההגנה של המדינה שבדרך.

יצחק הרצוג: הם ידעו כי יום הניצחון על הנאצים אינו סוף הפסוק, הוא לא המנוחה והנחלה, אלא רק פרק המבוא למלחמה הבאה, מלחמת הקוממיות לעצמאות ישראל.

יצחק הרצוג: הם הביאו אתם בחזרה מן המלחמה ידע צבאי משמעותי שסייע בבניית הצבא שבדרך, ותרמו ידע וניסיון קרבי ופיקודי לצבא ההגנה לישראל ומערכות ישראל השונות.

יצחק הרצוג: סיפורם של אותם ארץ-ישראלים גם הוא לא סופר דיו, והם הולכים ומתמעטים בתוכנו.

יצחק הרצוג: אדוני היושב-ראש, אני שמח שנמצאים אתנו כאן היום נציגי הארגונים המייצגים את הווטרנים והלוחמים, הפועלים יחדיו בכל מיני צורות, גם עם ארגונים אחרים וארגון "צוות", אשר נטל על עצמו להמשיך ולספר את הפרק המופלא של דור התקומה.

יצחק הרצוג: דווקא בעת הזו, כשחשרת עננים נראית ממזרח, טוב וחשוב ונכון להמשיך ולספר את סיפורו של הדור הזה.

יצחק הרצוג: זהו סיפורו של דור של לוחמים שהעולם חב לו היום הזה חוב עצום.

יצחק הרצוג: זה דור שראוי להוקרתנו ותודתנו העמוקה – בדור הזה ובדורות הבאים, שיבואו אחרינו, שידאגו לספר את תולדות מעשיו וגבורתו ואת ניצחונו על הצורר הנאצי מדור לדור.

יצחק הרצוג: דור מיוחד, ששרה עם אלוהים ואנשים ויוכל.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לחבר הכנסת יצחק הרצוג.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת מוחמד ברכה, ואחריו – אחרון הדוברים בדיון הזה, חבר הכנסת אלעזר שטרן.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אורחי הכנסת, רבותי הווטרנים, הלוחמים האמיצים שהאנושות חבה לכם חלק מקיומה וחלק מחייה, אני מברך אתכם היום מעל דוכן הכנסת ואומר שהסיפור שלכם הקולקטיבי והסיפור שלכם האינדיבידואלי, חשוב שיישאר לצו מול עינינו, על מנת שהשיעור לא ייפקד מזיכרוננו ומתודעתנו.

מוחמד ברכה: היום הכנסת מציינת את יום הניצחון על הנאציזם שחל ב-9 במאי, והוא היום שבו נכנס הצבא האדום לברלין ומיגר את הסמל המובהק ביותר של הרשעות הנאצית, הרייכסטאג.

מוחמד ברכה: שנים רבות היססה מדינת ישראל, כולל הכנסת, לציין את היום הזה.

מוחמד ברכה: אני שמח שאני נמנה עם תנועה ועם מפלגה שהיום הזה לא נפקד אף שנה מיומנה ומפעילותה.

מוחמד ברכה: בשנים האחרונות האומות המאוחדות אימצו יום נוסף, הוא יום הזיכרון הבין-לאומי לקורבנות השואה, והוא 27 בינואר.

מוחמד ברכה: לפני שלוש שנים היה לי הכבוד להשתתף במשלחת הכנסת למחנה ההשמדה באושוויץ על מנת לציין את היום הזה.

מוחמד ברכה: באותם ימים ספגתי ביקורת גם מיהודים וגם מערבים על השתתפותי.

מוחמד ברכה: אני עומד כאן ומביע את גאוותי הבלתי מעורערת על השתתפותי באותה משלחת ובאותו טקס.

מוחמד ברכה: לא יהיה יום שאשכח את המחזות שניצבו מול עיני.

מוחמד ברכה: אומנם ראיתי תיקים קרועים של אנשים, ראיתי נעלי ילדים, ראיתי תאים כביכול ריקים, אבל באותו רגע, באותה העת, ראיתי את הקורבנות ומיששתי את לבם בלבי.

מוחמד ברכה: אני חושב שהשיעור הזה של העמידה בפני הרשע שלוח-הרסן היא משימתו של האדם, כל אדם.

מוחמד ברכה: אני מרגיש, אדוני היושב-ראש, שבשנתיים האחרונות היום של 27 בינואר קיבל חשיבות פחותה יותר.

מוחמד ברכה: אני מציע שהכנסת תתייחס בשנה הקרובה ליום הזה כאחד הימים המכוננים בתודעה האנושית, התודעה הקולקטיבית האנושית שלנו, של כל חברי הבית; גם ה-9 במאי, גם ה-27 בינואר, שהוא היום שבו הצבא האדום שחרר את מחנה ההשמדה באושוויץ.

מוחמד ברכה: 50 מיליון אנשים קיפחו את חייהם תחת המכבש האיום של החיה הנאצית, מתוכם שישה מיליון יהודים שהיו מטרה, לא לחיסול אקראי אלא להשמדה קולקטיבית.

מוחמד ברכה: האנושות לא יכולה לעמוד היום ולא בכל עת כאדישה מול ההתפתחות החייתית הזאת ששטפה את אירופה.

מוחמד ברכה: אני אומר, אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, שזכותו של כל אדם לזעוק; חובתו של כל אדם לזעוק.

מוחמד ברכה: אבל כאן אנחנו נדרשים גם להקפיד על הערכים הדמוקרטיים; לשמור על הדמוקרטיה.

מוחמד ברכה: הסכנה לדמוקרטיה אינה נמדדת רק במפלסי הזוועה ובמרתפי העינויים, אלא היא נמדדת כשאתה עומד בתחילתו של תהליך ובדברים שכביכול נראים דברים קטנים ושאפשר לעבור עליהם לסדר-היום.

מוחמד ברכה: מי שעובר לסדר-היום לגבי דברים קטנים, סופו שחושיו יוקהו כשהדברים יהיו הרבה יותר זוועתיים.

מוחמד ברכה: אנחנו שומעים כאן, בתוך המדינה, מדינת ישראל, ביטויים – שעוברים לסדר-היום.

מוחמד ברכה: אני קורא פוליטיקאים שמדברים על עם מפוברק, והכוונה לא לנאצים שדיברו על יהודים אלא ליהודים שמדברים על פלסטינים; או מושגים כמו תנו לצה"ל – פעם אמרו "לנצח" – תנו לצה"ל לכסח, או הביטחון, למחוק את עזה.

מוחמד ברכה: כל אלה ביטויים שנאמרו גם בבית הזה.

מוחמד ברכה: אסור להשלים עם טון ודברים כאלה, ומי שמגלה סלחנות כלפי דברים כאלה, סופו שיבדוק אם עמוד השדרה המוסרי שלו תקין.

מוחמד ברכה: כלי הביטוי של הגזענים ושל הגזענות כמעט אינם משתנים, וההצדקות כביכול לגזענות כמעט אינן משתנות, רק הגזענים מתחלפים.

מוחמד ברכה: ולכן כשאנחנו עומדים כדי לזכור את הקורבנות וכדי לברך את הגיבורים, אנחנו לא צריכים רק להסתכל אחורה לאותם ימים נוראים לפני 1945, אלא איך ללמוד את הלקח לגבי המחר ומחרתיים וכל העתיד שלנו.

מוחמד ברכה: בשנה שעברה, אדוני היושב-ראש, עמדתי על הדוכן הזה, וגם בשנה שלפניה, ואם יזדמן לי גם בשנה הבאה אני אסיים את דברי כפי שסיימתי אותם בשלוש השנים האחרונות, בקריאת אותו שיר של הכומר מרטין נימלר, כומר פרוטסטנטי גרמני שהתנגד לנאציזם.

מוחמד ברכה: והוא כתב כך: "בגרמניה לקחו הנאצים תחילה את הקומוניסטים, אני לא הרמתי את קולי כי לא הייתי קומוניסט.

מוחמד ברכה: ואז הם לקחו את היהודים, ואני לא הרמתי את קולי כי אני לא הייתי יהודי.

מוחמד ברכה: ואז הם לקחו את חברי האיגודים המקצועיים, ואני לא הרמתי את קולי כי לא הייתי חבר איגוד מקצועי.

מוחמד ברכה: ואז הם לקחו את הקתולים, ואני לא הרמתי את קולי כי הייתי פרוטסטנטי.

מוחמד ברכה: ואז הם לקחו אותי, אך באותה עת כבר לא נותר אף אחד שירים את קולו למעני".

מוחמד ברכה: תודה רבה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת ברכה על דבריו החשובים.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אלעזר שטרן, בבקשה, אחרון הדוברים.

יולי יואל אדלשטיין: באשר ליום השואה הבין-לאומי, חבר הכנסת ברכה, אני בהחלט מוכן לחשוב איך עוד לציין את זה, אבל אני חושב שהדגש ששמים על זה הוא דגש של פעילות בין-לאומית, ויחד עם "יד ושם" בתפקידי הקודם עשינו לא מעט ציונים של היום הזה ברחבי העולם.

יולי יואל אדלשטיין: אני מוכן לחשוב יחד אתכם מה הכנסת צריכה לעשות, כי אנחנו בארץ גם יותר מציינים את יום הזיכרון לשואה ולגבורה, הקשור למרד גטו ורשה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני, חבר הכנסת אלעזר שטרן.

אלעזר שטרן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אחינו גיבורי התהילה, הווטרנים וראשי הארגונים, מטבע הדברים, וכמי שמדבר פה אחרון, אנחנו עסוקים כל הזמן בלמחוק את מה שכבר נאמר על מנת שלא נחזור.

אלעזר שטרן: ואני מודה לכל הדוברים לפני, כולם, אני חושב שהדברים היו דברים חשובים ומלמדים ומעוררי מחשבה.

אלעזר שטרן: לעמיתי חבר הכנסת בוז'י הרצוג אני אולי צריך להודות גם בשם אימא שלי, שב-15 באפריל 1945 היא הייתה מאותן ספק-דמויות שאביך פגש על רצפת ברגן-בלזן, מוכת דיזנטריה.

אלעזר שטרן: אבא שלי, ב-5 במאי פגשו אותו לוחמי בעלות-הברית בחדר, בצריף, בגונסקירכן, שאליו הוא הגיע עם עוד 17,000, אם אפשר לומר מוזלמנים ממאוטהאוזן, חלקם היו מתים, גוויות שהיו אתו באותו חדר כבר כמה ימים, באותו מחנה.

אלעזר שטרן: וכשהגיעו חיילי בעלות-הברית למאוטהאוזן, אף שהם היו כולם חולי טיפוס והם ידעו את סכנת האכילה, הם לא הצליחו להתאפק ואכלו את מה שנשאר מאחורי הגרמנים הנסוגים.

אלעזר שטרן: אני מודה, כקצין בצבא, גם כצוער בבית-הספר לקצינים ומאוחר יותר גם כמפקד בית-הספר לקצינים, שאנחנו, כשלימדנו את מורשת הקרב של חיילי הצבא האדום, לוחמי הצבא האדום ומפקדיו לצד בעלות-הברית, לא התעסקנו בזה כמורשת הקרב שלנו.

אלעזר שטרן: חלקם של אחינו היהודים בתוך הצבאות המשחררים היה חלק ממורשת קרב של אחרים.

אלעזר שטרן: אני באמת מברך, גם על היוזמות שהוזכרו כאן, ואנחנו כמובן מכירים אותן, כמו מוזיאון הלוחם היהודי בלטרון, שגם, באופן סמלי, מחבר בין גבורת חיילי צה"ל, אולי כחוליה בשרשרת הדורות של העם היהודי, של גיבורי העם היהודי, שאתם, גיבורינו שיושבים כאן, כמו גם אלה שלא זכו לשבת כאן, הם בפירוש חוליה שמהווה חלק ממורשת הקרב של כולנו.

אלעזר שטרן: זהו יום, לכאורה, של תודה, אולי גם של שמחה, אבל אני מודה שפעם שאנחנו מדברים על הניצחון על גרמניה הנאצית, וכמי שעומד פה בראש השדולה לנפגעי השואה בישראל אני לא יכול שלא להעלות לפחות נקודה אחת: התפרסם לאחרונה בתקשורת, גם בגרמניה וגם בישראל, על החלטה קואליציונית של הפרלמנט הגרמני, בניגוד לוועדה שהוקמה בפרלמנט, להתנגד להצעת חוק שבא לתקן את העוולות לעובדי הגטאות ושחוקק בגרמניה ב-2002, שמונע מעובדי הגטאות לפחות את הזכויות המגיעות להם כמי שעבד – ואולי צחוק הגורל הוא שהנאצים, יימח שמם, שילמו להם, ברוב דיוקם, גם את הביטוח הלאומי.

אלעזר שטרן: נותרו אתנו מאות כאלה.

אלעזר שטרן: אם יורשה לי, אני פונה כאן גם לשגריר גרמניה בישראל וגם לשגריר ישראל בגרמניה, שמכיר את האתגר הזה, שיעביר את המסר הזה לממשלת גרמניה.

אלעזר שטרן: אנחנו יודעים, אנחנו גם השקנו לא מזמן צוללת בגרמניה, צוללת נוספת מסדרת "דולפין".

אלעזר שטרן: אנחנו לא עיוורים.

אלעזר שטרן: אני לא אומר שאנחנו רק אסירי תודה לגרמנים, אנחנו מסתכלים על שיתוף הפעולה הזה בצורה מאוד מאוד מורכבת.

אלעזר שטרן: אבל אני מודה שמאוד קשה לי, גם לנוכח הדברים הגדולים, להתעלם מהמצוקה של אותו ציבור נפגעים – ניצולים אין בדיוק משם – שגם הזכויות הבסיסיות שלהם עדיין צועקות אלינו, כרגע מעל האדמה אבל אני מבקש שלא נעכב את זה ויצעקו אלינו מתחת לאדמה.

אלעזר שטרן: אני מקווה, אדוני יושב-ראש הכנסת, שגם אתה תסייע בידנו במצוקה הזאת.

אלעזר שטרן: ובשורה התחתונה: עוד פעם, אני שב ומודה לכם, וכמו שהבנתם, הפעם זו תודה אישית, שבלי הגבורה שלכם אני לא הייתי עומד כאן היום.

אלעזר שטרן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אלעזר שטרן, ובדיון זה אולי אפשר גם לציין – אלוף במילואים אלעזר שטרן.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו גם מקבלים בברכה את חניכי קורס "נתיב" וקורס הו"ד, הנמצאים כאן אתנו ביציע האורחים.

יולי יואל אדלשטיין: לפני שאני אתן אפשרות להכרזה של מזכירת הכנסת, אני רוצה לומר לחברי הכנסת שמחר במליאה, פרט לסדר-היום הרגיל של שאילתות דחופות וחקיקה פרטית, נציין גם את יום ירושלים, ואני חושב שנכבד כולנו גם את ירושלים בירתנו וגם את הכנסת אם נראה נוכחות סבירה.

יולי יואל אדלשטיין: הכרזה למזכירת הכנסת, בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת החלטת ועדת הכספים לגבי צו תעריף המכס והפטורים ומס קנייה על טובין (תיקון מס' 12), התשע"ג–2013.

ירדנה מלר-הורוביץ: ההחלטה האמורה תקבל תוקף בתום שבעה ימים מיום הנחתה כאמור אם לא יודיע חבר הכנסת לפני כן על רצונו שהכנסת תבטל אותה.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני מודה לכל הדוברים, מודה לכל הנמצאים.

יולי יואל אדלשטיין: עוד פעם, מברך את אורחינו ובמיוחד ותיקי מלחמת העולם השנייה, ודאי נציגי "יד ושם" ושאר הארגונים והמוסדות.

יולי יואל אדלשטיין: תם סדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, כ"ח באייר התשע"ג, יום ירושלים, 8 במאי 2013, בשעה 11:00.

יולי יואל אדלשטיין: ישיבה זו נעולה.