ישיבת מליאה, כנסת 19, פרוטוקול מספר 22, 2013-04-29 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום, י"ט באייר תשע"ג, 29 באפריל 2013 למניינם, אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק שירות ביטחון (הוראת שעה) (תיקון מס' 15), התשע"ג–2013, שהחזירה ועדת החוץ והביטחון; והצעת חוק סדר הדין הפלילי (עצור החשוד בעבירת ביטחון) (הוראת שעה) (תיקון מס' 3), התשע"ג–2013, שהחזירה ועדת החוקה, חוק ומשפט.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק מיסוי מקרקעין (שבח ורכישה) (תיקון מס' 76), התשע"ג–2013.

ירדנה מלר-הורוביץ: לדיון מוקדם: החל בהצעת חוק פ/1130/19 וכלה בהצעת חוק פ/1160/19 – הצעת חוק החולה הנוטה למות (תיקון – מוות במרשם רופא), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת זהבה גלאון, אילן גילאון, ניצן הורוביץ, מיכל רוזין ותמר זנדברג; הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון – אחוז החסימה), מאת חבר הכנסת יצחק הרצוג; הצעת חוק-יסוד: שוויון האוכלוסייה הערבית, מאת חברי הכנסת מוחמד ברכה, חנא סוייד, דב חנין ועפו אגבאריה; הצעת חוק איסור לשון הרע (תיקון – לשון הרע על לוחמי צה"ל), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת יוני שטבון, יריב לוין ונחמן שי; הצעת חוק למניעת העסקה של עברייני מין במוסדות מסוימים (תיקון – קבלת אדם לעבודה במוסד על-ידי מי שאינו עובד המוסד), התשע"ג–2013, מאת חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי; הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון – ביטול פסק-דין שניתן בהיעדרו של הנאשם), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת אורי מקלב, משה גפני ויעקב אשר; הצעת חוק הבחירות לכנסת (תיקון – הצבעה בבתי-אבות), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת קארין אלהרר, יפעת קריב, מרדכי יוגב, זהבה גלאון, אורלי לוי אבקסיס, נחמן שי ויריב לוין; הצעת חוק חובת גילוי לגבי מי שנתמך על-ידי ישות מדינית זרה (תיקון – ביטול החוק), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת ג'מאל זחאלקה, חנין זועבי ובאסל גטאס; הצעת חוק זכויות התלמיד (תיקון – איסור הפליה), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת דב חנין, עפר שלח, אורלי לוי אבקסיס, איציק שמולי, קארין אלהרר, סתיו שפיר, מרב מיכאלי, מיקי רוזנטל, מיכל רוזין, עדי קול, תמר זנדברג ודב ליפמן; הצעת חוק למניעת שימוש לרעה בהליך משפטי, התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת שלי יחימוביץ וניצן הורוביץ; הצעת חוק למניעת שימוש לרעה בהליך משפטי, התשע"ג–2013, מאת חבר הכנסת מיקי רוזנטל; הצעת חוק הממשלה (תיקון – איסור העברת סמכות בתחום בעל עניין לאומי מיוחד), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת שלי יחימוביץ, משה גפני ונחמן שי; הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון – הגבלת מספר חברי הממשלה וביטול שר בלי תיק), מאת חבר הכנסת איציק שמולי;

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – שינוי שם החוק), התשע"ג–2013, מאת חבר הכנסת יעקב ליצמן; הצעת חוק להנצחת ההיסטוריה והמורשת של יהדות ארצות האסלאם, התשע"ג–2013, מאת חבר הכנסת נסים זאב וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק חובת המכרזים (תיקון – עידוד העסקת עובדים מאוכלוסיות ייחודיות), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת אורי מקלב, משה גפני, יעקב אשר ואמנון כהן; הצעת חוק המועצה לענף הלול (ייצור ושיווק) (תיקון – סימון ביצים), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת דב חנין, מוחמד ברכה, חנא סוייד ועפו אגבאריה; הצעת חוק העונשין (תיקון – איסור שידול קטין לצפייה בפרסום תועבה), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת נסים זאב ופנינה תמנו-שטה וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – תשלום על-פי צריכה), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת איתן כבל, דב חנין, ניצן הורוביץ, נחמן שי ואיציק שמולי; הצעת חוק משק החשמל (תיקון – פיקוח על תעריפי החשמל), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת אורי מקלב, משה גפני ויעקב אשר; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – מימוש תווי קנייה), התשע"ג–2013, מאת חבר הכנסת יוני שטבון; הצעת חוק חובת הנגשה לשונית של אתרים באינטרנט, התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת דב חנין, אמנון כהן, איציק שמולי, מוחמד ברכה, חנא סוייד ועפו אגבאריה; הצעת חוק המים (תיקון – איסור הפסקת אספקת מים), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת מוחמד ברכה, חנא סוייד, דב חנין ועפו אגבאריה; הצעת חוק לתיקון פקודת בריאות העם (הגבלת כהונה של מנהלי בתי-חולים), התשע"ג–2013, מאת חבר הכנסת יעקב ליצמן; הצעת חוק בתי-קברות צבאיים (תיקון – חיילים זכאי חוק השבות), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת אלעזר שטרן, דוד צור, שאול מופז, עמרם מצנע, עדי קול, רות קלדרון, פנינה תמנו-שטה, עמר בר-לב, יחיאל חיליק בר, בנימין בן-אליעזר, שלי יחימוביץ, מרב מיכאלי, יואל רזבוזוב, רינה פרנקל, יפעת קריב, שמעון סולומון, עפר שלח, שולי מועלם-רפאלי, דוד רותם, גילה גמליאל, אורלי לוי אבקסיס, יריב לוין,

ירדנה מלר-הורוביץ: דב ליפמן, בועז טופורובסקי, עליזה לביא וקארין אלהרר; הצעת חוק איסור תיקון רכב במוסך בלתי מורשה, התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת איתן כבל, ניצן הורוביץ, איציק שמולי ונחמן שי; הצעת חוק הנפט (תיקון – הגנת הסביבה), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת דב חנין, יריב לוין, דוד אזולאי, יצחק הרצוג, שלי יחימוביץ, מיקי רוזנטל, מוחמד ברכה, חנא סוייד, עפו אגבאריה, ניצן הורוביץ, איתן כבל, תמר זנדברג, סתיו שפיר ומיכל רוזין; הצעת חוק הבחירות לכנסת (תיקון – הצבעת סטודנטים), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת בועז טופורובסקי, מיכל רוזין, דב ליפמן, רונן הופמן, יפעת קריב, רינה פרנקל, פנינה תמנו-שטה, רות קלדרון, קארין אלהרר, עדי קול, שמעון סולומון, עמרם מצנע, יחיאל חיליק בר, איציק שמולי ועפר שלח; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – בחירה מבין נותני שירותים), התשע"ג–2013, מאת חבר הכנסת אמנון כהן; הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון – הבעת אי-אמון ללא ציון שם מועמד), מאת חברי הכנסת מוחמד ברכה, חנא סוייד, דב חנין ועפו אגבאריה; הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון – הגברת המשילות והעלאת אחוז החסימה), מאת חברי הכנסת דוד רותם, רוברט אילטוב וחמד עמאר.

ירדנה מלר-הורוביץ: נוסח מתוקן של הצעת חוק נציבות תלונות אסירים, התשע"ג–2013, פ/115/191.

ירדנה מלר-הורוביץ: וכן, הסכם בין ממשלת מדינת ישראל לבין ממשלת גאורגיה בדבר פטור מאשרה למחזיקים בדרכונים דיפלומטיים ובדרכוני שירות.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: 1.

יולי יואל אדלשטיין: החלטות האוצר על קיצוצים בתקציב הפוגעות במעמד הביניים ובשכבות החלשות;

יולי יואל אדלשטיין: 3.

יולי יואל אדלשטיין: היעדר תוכנית כלכלית מיוחדת לצמצום הפערים במגזר הערבי לרבות בנושאי תשתיות, פשיעה, רווחה, תקציבים, בריאות וחינוך

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, כמנהגנו בימי שני, אנחנו פותחים את סדר-היום בהצעות אי-אמון.

יולי יואל אדלשטיין: היום יש שלוש הצעות אי-אמון: הצעות סיעות העבודה, ש"ס ויהדות התורה, ורע"ם-תע"ל-מד"ע, חד"ש ובל"ד.

יולי יואל אדלשטיין: הראשונה, החלטות האוצר על קיצוצים בתקציב הפוגעות בצורה קשה במעמד הביניים ובשכבות החלשות, של ש"ס ויהדות התורה.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת אליהו ישי.

יולי יואל אדלשטיין: הוא גם ינמק את ההצעה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – הצעת האי-אמון של סיעת העבודה.

יולי יואל אדלשטיין: ולאחר מכן, של רע"ם-תע"ל-מד"ע, חד"ש ובל"ד.

יולי יואל אדלשטיין: ישיב על שלוש ההצעות סגן שר האוצר, חבר הכנסת מיקי לוי, תשובה אחת על שלוש ההצעות.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: עשר דקות לרשותך.

אליהו ישי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני הפעם אבחר לדבר פחות על הרצון, לכאורה, במסגרת המדיניות הכלכלית לעשות הסטות תקציביות, העברות תקציביות, סדרי עדיפויות לכאורה.

אליהו ישי: אני אומר לכאורה בכוונה.

אליהו ישי: אני יותר אתייחס לגל השנאה שהולך ומבצבץ יותר ויותר מתוך נבחרי ציבור – שרים, סגני שרים.

אליהו ישי: פעם זה בסגנון סמוי, פעם זה בצורה גלויה.

אליהו ישי: ובסוף הכול מתכמת ומתרכז ומתכנס לפגיעה קודם כול בשכבות החלשות.

אליהו ישי: וזה מגמתי.

אליהו ישי: אפשר להציג את זה כפי שרק רוצים.

אליהו ישי: אפשר לענות רק בפייסבוק.

אליהו ישי: זה רעיון לא רע, שהתשובות יהיו רק דרך הפייסבוק.

אליהו ישי: יכול להיות אולי שלא צריך, אדוני היושב-ראש, לכנס את המליאה.

אליהו ישי: מספיק פעם בחודש.

אליהו ישי: למה צריך להעלות הצעות אי-אמון או הצעות לסדר-היום?

אליהו ישי: אפשר לסגור את זה במסגרת התגובות וההודעות בפייסבוק, וזה נראה בסדר גמור, כביכול.

אליהו ישי: יש פה איזשהו ניסיון לחמוק ולהסתתר מהעם.

אליהו ישי: אחרי הכול, פה מדובר בנבחרי עם ישראל, כל אחד ואחד מהמפלגה שהוא בא ממנה.

אליהו ישי: עם ישראל, אזרחי מדינת ישראל יצאו לקלפי ובחרו את האנשים שנמצאים פה.

אליהו ישי: והם אמורים לייצג אותם.

אליהו ישי: קואליציה, אופוזיציה, ממשלה.

אליהו ישי: מה אפשר, מה אי-אפשר.

אליהו ישי: מה נכון, מה לא נכון.

אליהו ישי: אבל יש פה שורה ארוכה של גזירות, ואנחנו נראה אותן בקרוב מאוד במסגרת חוק ההסדרים.

אליהו ישי: הדיונים בממשלה – אני בכוונה לא אכנס לפרטים, משום שברגע שזה יונח נוכל להתייחס נקודתית לכל שורה ארוכה של גזירות, שעיקרן פגיעה בשכבות החלשות בצורה אכזרית וממוקדת.

אליהו ישי: גם תשלומי השכר, הסכמי השכר, ועוד דברים קשים ונוראיים.

אליהו ישי: אבל הכי קל – הכי קל – לבוא ולתקוף את הציבור החרדי, כי זה אולי יותר פופולרי, זה אולי נשמע טוב.

אליהו ישי: כמו אותו סיפור על אונייה בלב ים שחישבה להישבר, ויש רוח סערה.

אליהו ישי: ישבו ואמרו, מה לעשות?

אליהו ישי: בואו נתחיל לזרוק את המיטלטלין מתוך האונייה, ואולי האונייה תתייצב.

אליהו ישי: קם שוטה ואמר: בואו נזרוק את התפילין ואת הטלית.

אליהו ישי: אולי זה יעזור לנו.

אליהו ישי: אולי האונייה לרגע תירגע.

אליהו ישי: יש פה כוונה ומגמה להוציא צו גירוש לציבור החרדי מהחברה הישראלית במסגרת סיכול ממוקד, ולפגוע בכל מערכות החינוך שקשורות לשכבות חרדיות, לאוכלוסייה הדתית, שומרי מסורת והחרדית כאחד.

אליהו ישי: לדוגמה, אם מדברים על כושר השתכרות לגבי הנחה במעונות – אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, נער הייתי וגם כמעט זקנתי, וישבתי בלא מעט ממשלות ישראל.

אליהו ישי: מישהו יכול להסביר לי מה קשור מעונות-יום לכושר השתכרות של שני ההורים?

אליהו ישי: אם הממשלה רוצה שהאישה תצא לעבוד, והאבא בחר ללמוד – במדינה היהודית, אגב, פה, בארץ-ישראל, בעיר הקודש, במדינה היהודית הוא בחר ללמוד – אז אומרים לו: אם אתה לומד לא תקבל הנחה, כי אנחנו לא רוצים שתלמד.

אליהו ישי: אבל זה כבר ויכוח תרבותי, אידיאולוגי; לא ננהל אותו כרגע.

אליהו ישי: אבל מה קשור לאותן רבבות נשים שיוצאות לשוק העבודה, במסגרת המדיניות של הממשלה לעודד נשים לצאת לשוק העבודה?

אליהו ישי: הן יצאו לעבוד, עברו הכשרות, השתלבו במעגל העבודה, תורמות למשק, תורמות לחברה, תורמות למדינה, רוצות להתפרנס בכבוד, אומרים להן – לא, אם בעלך לא יצא לעבודה, גם את לא תוכלי לעבוד.

אליהו ישי: את מי מענישים?

אליהו ישי: קודם כול, המדינה מענישה את עצמה.

אליהו ישי: כל המאמצים שהיא עשתה – כל ממשלות ישראל עשו – מאמצים אדירים, מאמצים גדולים מאוד, לשלב חרדים במעגל העבודה.

אליהו ישי: ושאף אחד לא יספר סיפורים, חרדים משתלבים במעגל העבודה.

אליהו ישי: כשר העבודה והרווחה וכשר התמ"ת לשעבר, וגם כשר הפנים שהוביל פרויקטים כאלה עם משרד התמ"ת ועוד, הציבור החרדי משתלב במעגל העבודה בהיקפים גדולים.

אליהו ישי: סיפר לי פעם ראש עיריית ירושלים ניר ברקת – לפני כשמונה חודשים הוא סיפר לי – שהוא בא מיריד תעסוקה בירושלים.

אליהו ישי: אמרתי לו, איך היה היריד?

אליהו ישי: הוא אומר לי, טוב.

אליהו ישי: לא, יותר נכון ככה: אמרתי לו, איך היה היריד?

אליהו ישי: הוא אומר לי: במילה אחת – טוב, בשתי מילים – לא טוב.

אליהו ישי: אמרתי לו, איך זה מסתדר?

אליהו ישי: טוב או לא טוב?

אליהו ישי: הוא אומר: טוב כי באו 4,000 חרדים דורשי עבודה; לא טוב כי לא קיבלו את רובם לעבודה, או אף אחד מהם כמעט.

אליהו ישי: אז שאף אחד לא יספר לי סיפורים שהציבור החרדי לא משתלב במעגל העבודה.

אליהו ישי: אני טיפלתי בזה.

אליהו ישי: איפה הבעיה האמיתית שלנו?

אליהו ישי: גם אם הממשלה רוצה להעניש את אלה שלומדים תורה במדינת ישראל, בארץ-ישראל, אבל כשבאים ואומרים לאישה "לא תקבלי הנחה במעונות", היא לא יכולה לצאת לעבודה.

אליהו ישי: כי המחיר של המעון הוא בדיוק כל המחיר שהיא מקבלת, אם יש לה שני ילדים במעון.

אליהו ישי: אז את מי מענישים פה?

אליהו ישי: אני יכול להמשיך ולומר גם לגבי צהרונים, גם לגבי דיור.

אליהו ישי: את מי מענישים בצהרונים?

אליהו ישי: את הילד הרעב?

אליהו ישי: גם בקדנציה הקודמת ניסו לעשות את זה.

אליהו ישי: דווקא לזכותו של שר החינוך דאז גדעון סער ייאמר, שהוא נלחם ונאבק בעניין, ואני מקווה שגם שר החינוך דהיום ייאבק בעניין.

אליהו ישי: אתה אומר לילד, אם אבא שלך לא עובד – ולא משנה מה הסיבה – אביך לא עובד – או אביך ואמך בעצם, ההורים, האבא והאימא לא עובדים, אתה לא תקבל הנחה בצהרון.

אליהו ישי: זאת אומרת, לא תאכל, תישאר גם אתה רעב.

אליהו ישי: דור שני של מצוקה ושל עוני?

אליהו ישי: אחר כך מראים במחקרים מה משפיע על הילדים שלומדים או שלא לומדים, בגלל תת-תזונה.

אליהו ישי: מה זה קשור גם לדיור?

אליהו ישי: למה ילד צריך לסבול ולגור בתנאים כאלה?

אליהו ישי: אני מכיר את המציאות הכלכלית הקשה, אני מכיר את הקשיים הכלכליים, לא מספרים ולא מסטטיסטיקה, אדוני שר הרווחה.

אליהו ישי: אתה גם מכיר את זה טוב.

אליהו ישי: אני מכיר את זה ממציאות חיים.

אליהו ישי: אני גדלתי במשפחה ברוכת ילדים, עשר נפשות בחדר אחד, והבנתי על בשרי מה זה מצוקת דיור, מה זה אבא עובד ולא גומר את החודש.

אליהו ישי: ואגב, הביאו הרבה ילדים.

אליהו ישי: עליהם השלום, הורי, הביאו שמונה ילדים.

אליהו ישי: מעולם לא עשו חשבון לגבי התקציב.

אליהו ישי: אם נעשה חשבון, אגב, לגבי ילדים – ואני יודע שכל משפט, כל משפט שנאמר בעניין החרדי, כולם יקפצו, יתקפו את החרדים.

אליהו ישי: הכה תכה בהם, הכול טוב, יש לך כותרת.

אליהו ישי: אבל תעשו חשבון, רוב ההורים שלנו, רוב רובם של ההורים שלנו פה הביאו שישה, שבעה, שמונה ילדים.

אליהו ישי: רובם.

אליהו ישי: רובם.

אליהו ישי: חמישה, שבעה, שמונה, עשרה ויותר.

אליהו ישי: אילו הם לא היו עושים את הצעד הזה, עם הקמת המדינה, בעלייה ראשונה, שנייה והלאה, לא היו עושים את זה, מה היה קורה היום?

יצחק וקנין: אתה לא היית עומד פה, אלי.

אליהו ישי: אני לא הייתי עולה פה, זה ודאי.

יצחק וקנין: גם בטוח שאני לא.

אליהו ישי: וגם אתה.

אליהו ישי: הרבה מאתנו לא היו פה.

אליהו ישי: זה ברור.

אליהו ישי: אבל מה היה קורה באמת בדמוגרפיה של מדינת ישראל?

מאיר פרוש: אבל על זה יענה לך מיקי לוי.

מאיר פרוש: הוא לא נמצא פה.

אליהו ישי: אוקיי.

אליהו ישי: מה היה קורה?

אליהו ישי: היינו פחות מ-5 מיליון יהודים היום, אולי 3 מיליון.

אליהו ישי: תעשו חשבון מבחינת אחוזים.

אליהו ישי: היום המשפחות ברוכות הילדים, כן ירבו, אם אני אקח את המשפחה שלי ושל אשתי לבד, בלי עין הרע, כמעט 20.

אליהו ישי: נו, אז מה היה קורה בלי זה?

אליהו ישי: כמה יהודים היו במדינת ישראל?

אליהו ישי: היינו מאבדים את הרוב.

אליהו ישי: היום כבר היינו מאבדים את הרוב.

אליהו ישי: אני כבר מודיע לכם – בקצב הזה, בעוד 20 שנה, אולי גם פחות, נאבד את הרוב היהודי במדינת ישראל.

אלעזר שטרן: – – –

אליהו ישי: עכשיו יגידו – עכשיו יגידו שאני גזען.

אליהו ישי: עכשיו יגידו שאני חשוך.

אליהו ישי: אבל זה מציאות.

מרב מיכאלי: רגע, אז אולי חובת ילודה?

אליהו ישי: אני משאיר את זה לתורך את.

אליהו ישי: אני עוד מעט אתייחס גם לזה.

אליהו ישי: עוד כותרת אני יכול להוציא לכם פה.

אליהו ישי: אבל תבינו מה היה קורה אילו באמת מדינת ישראל לא הייתה דואגת לילדים במדינת ישראל.

אליהו ישי: דאגו לי פחות כשהייתי קטן.

אליהו ישי: המדינה דאגה פחות, אבל דאגה.

אליהו ישי: אני פה היום.

אליהו ישי: אני פה היום.

באסל גטאס: אלי, הבעיה שלך זה שאתה רוצה לשחק גם בתפקיד הקורבן וגם בתפקיד הגזען.

אליהו ישי: עכשיו אני אסביר טוב, ורק כדאי שתקשיב טוב.

אליהו ישי: כדאי שתקשיבו טוב טוב.

אליהו ישי: ולכן, אני מציע, חכמים היזהרו בדבריכם.

אליהו ישי: אנחנו נמצאים פה לפני גל הסתה שהולך ומתגבר.

אליהו ישי: שנאה שמבצבצת, הולכת ועולה.

אליהו ישי: ועוטפים אותה בכל מיני ססמאות ובכל מיני אמירות מסוכנות.

אליהו ישי: אני לא נואם פה היום נאום מתלהם.

אליהו ישי: אני, כחבר כנסת, כחבר בלא-מעט ממשלות לשעבר – –

מאיר פרוש: אתה יכול להתחיל מההתחלה?

מאיר פרוש: היושב-ראש ייתן לך.

אליהו ישי: אדוני סגן שר האוצר, עכשיו אתה צריך להשיב לי ואתה לא שמעת מה אמרתי.

מיקי לוי: אני מתנצל.

מיקי לוי: התעכבתי.

אליהו ישי: אז עכשיו איך אנחנו נעשה?

אליהו ישי: היושב-ראש ייתן לי עוד עשר דקות?

יולי יואל אדלשטיין: לא, אני חושב שהשרים התורנים שיש פה, לפחות שניים, יעדכנו את סגן השר.

אליהו ישי: הם יסבירו לו?

אליהו ישי: לא נראה לי.

יולי יואל אדלשטיין: הם יעדכנו את סגן השר לוי בתוכן נאומך.

אליהו ישי: אני לא יודע.

אליהו ישי: קשה לי להאמין, כי השר מאיר כהן – –

יולי יואל אדלשטיין: ואדוני יסיים.

אליהו ישי: – – מסכים אתי כנראה מילה במילה, אז יהיה לו קשה להעביר את זה.

אליהו ישי: השר שמיר גם די מסכים.

אליהו ישי: ככה אני מעריך.

אליהו ישי: אז יהיה להם קשה להעביר את זה.

אליהו ישי: אבל, סגן השר, אני אנסה לתמצת בקצרה, מעט.

יולי יואל אדלשטיין: לא, אבל זמנך תם.

יולי יואל אדלשטיין: אז אם כן, אני אוסיף לך חצי דקה, תתמצת, ובזה נסיים.

אליהו ישי: אני לא יודע איך לעשות – –

אלעזר שטרן: – – – אני צריך לדבר אתך אחר כך.

אליהו ישי: – – בחצי דקה אני לא יודע איך לתמצת את זה.

אליהו ישי: אני אומר – – –

יולי יואל אדלשטיין: אז ניתן את הפרוטוקול.

אליהו ישי: אני מדבר על הגזירות הכלכליות ואני מדבר גם על גל ההסתה.

אליהו ישי: ואני אומר, קודם כול, אני פונה לכולם, לכולם בלי יוצא מן הכלל, ולממשלה כולה, להפסיק את ההסתה נגד הציבור החרדי, ולא משנה איך קוראים לזה, ולא משנה אם זה סיכול ממוקד מכוון או לא מכוון.

אליהו ישי: יש פה עובדות, שמנסים לרסק את כל מערכות הציבור החרדי, עד כדי כך – עד כדי כך – ואתה סגן שר האוצר.

אליהו ישי: למשל, אחד ממעונות-היום, אם אין מיצוי כושר השתכרות של שני ההורים – אתם, כמשרד האוצר, ואני יכול לומר לך את זה כשר לשעבר במשרד התמ"ת, ועוד, הממשלה עשתה מאמצים אדירים, השקיעה מאות מיליונים, להוציא למעגל העבודה גם גברים וגם נשים.

אליהו ישי: אם אתה אומר: לא תינתן הנחה לאישה עובדת אם בעלה לא יעבוד – עזוב את הוויכוח האידיאולוגי, שלא רוצים שילמד תורה, וזה אסון בפני עצמו, זה מלחמת תרבות, ופה אני מציע לעצור אותה דקה קודם, שלא יהיה פה קרע בעם, כי אני לא רוצה שיהיה קרע בעם.

אליהו ישי: אבל כשאתה רוצה לעודד נשים לעבוד, איך אתה בא ואומר – איך באוצר מנסים להציע שהיא לא תקבל הנחה במעונות-יום?

אליהו ישי: אז אותן עשרות אלפי נשים שעובדות היום לא יוכלו לעבוד מחר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אלי ישי, אני חושב שעם סימן השאלה הזה זה רגע טוב לסיים, וסגן השר יחשוב איך הוא ישיב לך עוד מעט.

אליהו ישי: אם אתה רוצה עוד פרטים, סגן השר, אני מוכן פה לסייע לך.

יולי יואל אדלשטיין: כן, לא בזמן המנמקים הנוספים.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה מאוד לחבר הכנסת אלי ישי, שנימק את הצעת האי-אמון של הסיעות ש"ס ויהדות התורה, ואני מזמין את חבר הכנסת איציק שמולי לנמק את הצעת האי-אמון של סיעת העבודה: הממשלה מנהלת קמפיין על גבו של הציבור ונעדרת חזון של צמיחה ותעסוקה.

יולי יואל אדלשטיין: המועמדת להרכיב את הממשלה היא חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת שמולי.

יולי יואל אדלשטיין: עד עשר דקות לרשותך.

איציק שמולי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, רבותי השרים, חברי הכנסת, חברי וחברותי, "באנו לשנות" הייתה ההבטחה הגדולה ביותר שנשמעה מעל כל במה במערכת הבחירות האחרונה.

איציק שמולי: והנה, לא חלפו להם אלא כמה שבועות ומתברר שלפחות בתחום החברתי-כלכלי מה שהיה הוא שיהיה, וגם הפוליטיקה החדשה כבר מדקלמת אמירות על דברים שרואים מכאן ולא רואים משם.

משולם נהרי: באנו – השתנינו.

משולם נהרי: באנו לשנות והשתנינו.

איציק שמולי: טיוטת חוק ההסדרים, זו שפורסמה, וגם זו שעדיין בדרך, מאגדת בתוכה, אדוני היושב-ראש, אוסף של תוכניות ממוחזרות בתוספת כמה הצעות הזויות במיוחד ומרחיקות לכת של פקידי האוצר, שמקבלים אחת לשנה את הרשות להתפרע; הצעות קיצוניות שאין מקום להעלותן שלא במסגרת דיון רציני ומעמיק בכנסת, ואני חושב שאם לא הייתה הפלטפורמה הזאת ספק אם היה להם בכלל האומץ להשמיע אותן.

איציק שמולי: לכן, אדוני היושב-ראש, אני מבקש ממך להמשיך את הנוהג של הכנסת הקודמת ולהחיל קריטריונים נוקשים וקפדניים ולמנוע את האינפלציה של ההצעות האלה במסגרת חוק התקציב.

יולי יואל אדלשטיין: חוק ההסדרים.

איציק שמולי: חוק ההסדרים, סליחה.

איציק שמולי: סעיפים שמבטלים את חקיקת הכנסת, סעיפים שמייתרים אותה, סעיפים שאינם קשורים ישירות לתקציב, אין להם מקום במסגרת ההליך הזה.

איציק שמולי: גם הגזירות המתוכננות, העלאות המסים למעמד הביניים והקיצוצים החדים והכואבים בשירותים החברתיים אינם מלמדים על שום שינוי מהותי בסדרי העדיפויות.

איציק שמולי: כל משפחה ממעמד הביניים עתידה לספוג יותר מ-10,000 שקל בשנה ישירות ממי שהבטיח להגן עליה.

איציק שמולי: רק לפני כמה חודשים, כשהוחלט להעלות את מס ההכנסה, דיבר שר האוצר בכזאת נחישות.

איציק שמולי: הוא אמר: המדינה לא לוקחת כי היא צריכה, אלא כי היא יכולה, ואחרי שהיא לוקחת, המדינה לא נותנת למי שצריך, אלא למי שקרוב לצלחת.

איציק שמולי: זו הפרת חוזה.

איציק שמולי: והיום, אדוני שר האוצר, אתה מפר את החוזה.

איציק שמולי: איך מי ששאל "איפה הכסף?

איציק שמולי: " חוזר אלינו בתוך ימים ספורים עם אותה התוכנית היבשה והישנה והעבשה, בדיוק אותה תוכנית שבגללה הלכנו לבחירות, עם אותן ההצעות שנשלפות מייד מהמגירות של האוצר?

איציק שמולי: זו הבשורה הגדולה?

איציק שמולי: לא, אדוני שר האוצר, זו לא בשורה.

איציק שמולי: פנית לפתרון הישן והמוכר: קיצוץ במקום שאפשר, העלאות מסים היכן שניתן וויכוח וניסיון חוזר מול הנגיד להעלות את יעד הגירעון.

איציק שמולי: את כל זה עוטפים כמובן ברטוריקה מסוגננת, עושים כמה פעולות סמליות ומוסיפים את המילה "רפורמה", והנה לכם מתכון מוכר לפגיעה נוספת במעמד הביניים.

איציק שמולי: דווקא אתה, אדוני שר האוצר, שסימנת לראש הממשלה קווים אדומים, ממשיך בדיוק את אותה המדיניות שהביאה את ישראל אל אחד המשברים החמורים בתולדותיה, אותה המדיניות שהוציאה מאות אלפים לרחובות.

איציק שמולי: המשמעות הישירה של התוכנית הזאת היא פגיעה קשה במעמד הביניים ובשכבות החלשות.

איציק שמולי: והתוכנית הזאת לא רק שלא תחזק אותם, כפי שהתחייבת, אלא תקבור אותם סופית.

איציק שמולי: אתה, אדוני שר האוצר, אכן שמת את האדם העובד במרכז, במרכז המטרה, כדי שיהיה לכם קל יותר לחבוט בו, ואילו מעמד הביניים האמיתי, אילו היה כאן היום, מעמד הביניים האמיתי, לא זה שהתחפשתם אליו, הוא היה אומר לכם: עד כאן.

איציק שמולי: מעמד הביניים בטח גם היה שואל אתכם: למה להעלות שוב את מס ההכנסה כשתאגידי הענק ממשיכים לשלם 0% והפועל שלהם משלם 35%?

איציק שמולי: מדוע את הרווחים הכלואים אתה מוציא לחופשי ואת האדם העובד אתה דן וכולא במציאות בלתי אפשרית של הישרדות?

איציק שמולי: אם יש צמיחה, היה שואל אותך האדם העובד, איך זה שאני לא נהנה ממנה?

איציק שמולי: איך זה שפערי השכר בחברות הציבוריות הם כמעט פי-110 מהשכר הממוצע ופי-160 משכר המינימום, ובזה לא נוגעים?

איציק שמולי: הוא בטח היה שואל אותך גם: איזו סיבה יש להעלות שוב את המע"מ ולפסול על הסף את האפשרות למע"מ דיפרנציאלי?

איציק שמולי: ומול זה, כמובן, לאיים בתוספת מס שולית, מעליבה – על יאכטות, על סיגריות, על פרווה.

איציק שמולי: מדוע ההטבה היחידה שנותרה לאדם העובד – פטור ממס על קרנות ההשתלמות – היא בעיניכם עיוות, וההטבות המפלצתיות בגובה של 120 מיליארד שקל זה לא עיוות, זה עידוד?

איציק שמולי: הוא בטח היה שואל אתכם גם איך בכלל ניתן להעלות על הדעת את העלאת גיל הפרישה אם אנשים כבר היום נפלטים משוק העבודה בגיל 45, 50, 55 ולא – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת שמולי, אולי אתה לא מכיר את העובדות – – –

איציק שמולי: אני מכיר את העובדות.

איציק שמולי: אדוני סגן השר, אתה זוכר, בוויכוח הקודם בינינו על הסטודנטים בסופו של יום אתה חזרת לנזוף בפקיד שלך.

איציק שמולי: אני מציע לך לבדוק היטב מה קורה במגרש הביתי שלך לפני שאתה מתקן אותי.

מיקי לוי: ממש לא.

מיקי לוי: אתה טועה.

מיקי לוי: לא היה ולא נברא.

איציק שמולי: בפעם הקודמת – – –

יולי יואל אדלשטיין: שנייה, חבר הכנסת שמולי.

יולי יואל אדלשטיין: סגן השר לוי, אני מבטיח לך – ואפילו לא אוסיף "בלי נדר" – שבעוד כרבע שעה, מקסימום 20 דקות, תעלה לכאן ותוכל להסביר את הכול.

נחמן שי: ואתה לא מוגבל בזמן.

נחמן שי: הוא מאבד זמן עכשיו.

איציק שמולי: "עשור של חינוך" – שמתחיל בקיצוץ של 1.5 מיליארד שקל; מהפכה של דיור – שמתרכזת ב-1E, עם מחירי הדיור שממשיכים לגאות, רק היום שמענו בוועדת הכספים; ו"אין קיצוץ במשרד הרווחה" – זה רק אמור לזרוק עוד 60,000 ילדים אל מתחת קו העוני, ואלה שהיו שם קודם בטח יטבעו עמוק יותר.

איציק שמולי: ההצהרות מרשימות, רבותי, המציאות קצת פחות.

איציק שמולי: והחמור הוא שהפגיעה הזאת במעמד הביניים נעשית בשמו של מעמד הביניים.

איציק שמולי: החידוש היחידי שאתם מציעים הוא התיבול הישן-חדש של האשמת החרדים, להכות בהם בתקווה שההמון ימצא בעניין הזה קצת נחמה.

איציק שמולי: אני לא זקוק, לא להרצאות ולא להטפות מוסר על השוויון בנטל, על ההשתלבות בתעסוקה או על לימודי הליבה, שכן אני, הייתה לי הזכות להוביל את המאבקים האלה בתפקידי הקודם, מתוך הבנה מאוד גדולה של החשיבות שלהם לחברה הישראלית, ואני עדיין מחויב לזה.

איציק שמולי: אבל הדברים האלה לא יכולים לשמש פרגוד להסתתר מאחוריו לדיון כלכלי אמיתי נוקב, כפי שהיה פה בשבוע שעבר.

איציק שמולי: להחטיף לחרדים זו לא אג'נדה כלכלית, רבותי, ובטח לא פתרון שיפתור את הבור הזה, שמה שיצר אותו זו מדיניות כלכלית.

איציק שמולי: זה פרי הבאושים של הממשלה הקודמת.

איציק שמולי: איפה הכסף, רק אצל החרדים?

איציק שמולי: ומה עם תקציבי הענק שזורמים אל ההתנחלויות הפוליטיות מחוץ לגושים?

איציק שמולי: מה עם הטבות המס המופלגות שהולכות למעט מאוד בעלי הון?

איציק שמולי: וגם את זה יש לומר.

איציק שמולי: אנחנו שותפים לדעה שהדרך היעילה ביותר להבטיח את הביטחון הכלכלי של האזרחים היא לדאוג לכך שהרוב המכריע יעבדו וישתכרו לפרנסתם.

איציק שמולי: אבל צריך לומר גם ביושר שהמדיניות הנוכחית מנתבת אנשים רבים הנמצאים על סף עוני להעסקה בשכר זעום, וכי מציאות זו תורמת להנצחת העוני במקום לצמצומו.

איציק שמולי: צריך לומר בקול ברור כי מרבית העניים הם אנשים עובדים, חלקם אפילו במשרות מלאות.

איציק שמולי: בקיץ 2011 יצאנו לרחובות בדרישה ברורה לשינוי כיוון מהותי של המדיניות החברתית-כלכלית.

איציק שמולי: יצאנו לרחובות כי הרגשנו שהממשלה ומדיניותה כבר אינן משרתות אותנו.

איציק שמולי: עשינו זאת לא כנגד המדינה, חלילה, כי אם בעדה ובעד החלום שלנו לראות כאן חברה צודקת יותר, עם חלוקה שוויונית יותר של המשאבים הלאומיים ונטל המס; בעד הגדלת אחריותה של המדינה והבטחתה לשירותים חברתיים.

איציק שמולי: ואיש לא ביקש מן הממשלה להניף את הדגלים האדומים או לערער על עצם קיומו של השוק החופשי, על יזמות, על הוגנות ותחרות – –

עפו אגבאריה: זה חבל.

עפו אגבאריה: היה אפשר.

איציק שמולי: – – אלא רק לאזן אותם עם סולידריות אנושית המובטחת באמצעות תפקיד פעלתני יותר של הממשלה.

איציק שמולי: יצאנו לרחובות כי הרגשנו תסכול, עלבון, חוסר נחת, ועכשיו אתם, שנישאתם על גלי המחאה ועל כמיהתם העזה של הישראלים לשינוי, אתם מוציאים אל הפועל בדיוק את אותן התוכניות שכנגדן אנחנו יצאנו לרחובות, ואתם עוד מעזים לדבר על תקציב של תקווה.

איציק שמולי: אדוני שר האוצר, הצעד הזה שלך עלול לקחת מבני דורי את הדבר החשוב ביותר שנותר להם: את האמונה שיום אחד יהיה פה טוב יותר; והם ייאלצו להנמיך את הציפיות מהמדינה.

איציק שמולי: "תהיה שורה ארוכה של גזירות שאיש מתושבי ישראל לא יינצל ממנה, אבל הכוונה טובה – ב-2015 יהיה כבר שיפור ניכר", אמרת.

איציק שמולי: תסבלו עוד שנתיים ואחר כך יהיה בסדר.

איציק שמולי: עוד שנתיים של העלאות מסים, של קיצוצים בשירותים החברתיים, ואחר כך הכול יהיה מושלם.

איציק שמולי: אפילו החרדים יהפכו עד אז לקטר של המשק.

איציק שמולי: ואני אומר לך, אדוני שר האוצר, ולאדוני סגן שר האוצר, אם הדברים שלכם כנים, בואו נתחייב לזה, אתה וגם אני, בחקיקה – קואליציה ואופוזיציה.

איציק שמולי: אין שום סיבה שבמדינת ישראל ידברו על יעד הגירעון ויעד האינפלציה בחרדת קודש.

איציק שמולי: הכול יהיה מספרי, מדויק, מדיד, אבל כשמדברים על העוני, על האי-שוויון, זה – אפשר להסתפק בהצהרות פומפוזיות, את זה אפשר לפטור באמירות כלאחר יד.

איציק שמולי: אני אומר, אדוני סגן שר האוצר – ואני אשמח לשמוע התייחסות שלך לזה יותר מאוחר – בואו נקבע את היעדים החברתיים האלה בחקיקה.

איציק שמולי: אולי על הגירעון, איך לכסות אותו, לא תהיה בינינו הסכמה, אבל לאן מדינת ישראל צריכה להגיע, כמה עניים צריכים להיות פה עוד שנתיים, על זה אולי נוכל אולי להסכים.

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים.

איציק שמולי: אני מסיים.

איציק שמולי: קביעת יעדים חברתיים מדידים בחקיקה, אני מזכיר, מה שהצעד הזה יכול לעשות זה לעגן את המחויבות, לא רק של הממשלה שלכם אלא גם של הממשלות הבאות בתור, ליצור תוכניות ארוכות-טווח, מתוקצבות, כדי להתמודד עם הבעיות האלו.

איציק שמולי: לצערי, רק לממשלת אולמרט היה האומץ להתמודד עם הדבר הזה ולהוביל את זה.

איציק שמולי: לאור כל הדברים האלה שאמרתי, סיעת העבודה מגישה בזאת אי-אמון בממשלה.

איציק שמולי: אין לי ציפייה, כמובן, אדוני סגן שר האוצר, שתצביע נכון, אבל יש לי ציפייה שהיום, כשתיסע הביתה, תחשוב קצת על הדברים האלה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת שמולי, שנימק את הצעת סיעת העבודה להביע אי-אמון בממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצעת האי-אמון השלישית: היעדר תוכנית כלכלית מיוחדת לצמצום הפערים במגזר הערבי, לרבות בנושאי תשתיות, פשיעה, רווחה, תקציבים, בריאות וחינוך, של רע"ם-תע"ל-מד"ע, חד"ש ובל"ד.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת אחמד טיבי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת טיבי גם ינסה לשכנע את הכנסת להביע אי-אמון בממשלה ולהפוך לראש הממשלה הראשון בישראל מקרב האוכלוסייה הערבית.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: עד עשר דקות לשכנוע.

אחמד טיבי: יכול להיות שאני אדרש ליותר זמן, כי יש אנשים שלא אוהבים את הרעיון.

אחמד טיבי: אז הבא את זה בחשבון.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אפליית הציבור הערבי לרעה במשך כל שנות קיומה של ישראל יצרה פערים גדולים המחייבים יחס מיוחד, הבא לידי ביטוי בהקצאת משאבים ומדיניות של העדפה מתקנת.

אחמד טיבי: הפער שנוצר בין הרוב היהודי למיעוט הערבי הוא תוצאה של מדיניות משפטית ופוליטית מדירה, מפלה, שמעמיקה את המצב הנחות של המיעוט הערבי בהשוואה לרוב היהודי.

אחמד טיבי: השאיפה של כל אזרח שמרגיש מקופח, מודר, מוקצה, היא שיהיה שווה, שווה באופן מוחלט.

אחמד טיבי: אני ער לעובדה שבמדינת ישראל, המוגדרת "מדינה יהודית ודמוקרטית", השאיפה הזאת לא כל כך ניתנת למימוש, כי ההגדרה מחייבת עדיפות של אזרח יהודי על לא-יהודי.

אחמד טיבי: ולכן, לפחות מתוך עקרון הצדק היחסי, "צמצום פער" יכול להיות כותרת של מדיניות בכמה תחומים.

אחמד טיבי: בתחומי תשתיות, בתחומי תעסוקה, בתחומי חקלאות, השר שמיר, ובתחומי רווחה, השר כהן, בתחומי תקציב, השר לפיד – אגב, צר לי שהשר לפיד, למרות הערכה רבה שאני רוחש לסגן השר, כי בשבוע שעבר, מכובדי סגן השר מיקי לוי, השר לפיד ענה על שלוש הצעות כלכליות שהוגשו על-ידי סיעות מסוג מסוים, וכשהגיע התור שלנו אמרו:

אחמד טיבי: בשל העובדה שלא מדובר בהצעות כלכליות – שלחו את היועץ לענייני ערבים, סגן השר אקוניס, לענות לנו.

אחמד טיבי: אני חושב שראוי היה ששר האוצר בעצמו יענה, בגלל העובדה שהגדרת האי-אמון היא כלכלית פרופר, אבל אני אקשיב לדבריך בכבוד רב.

ישראל אייכלר: תגיד תודה שלפיד לא ענה גם לכם, כי את מופע האימים שהוא נתן פה אתם חסכתם.

אחמד טיבי: מי שרוצה להופיע ולומר דברים – נדמה לי שהתשובה שלנו תהיה טובה יותר מהתשובה שלכם.

ישראל אייכלר: – – –

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: בתקציב הממשלה קיימים סעיפים שלמים, רבותי, המיועדים אך ורק לציבור היהודי, אדוני היושב-ראש.

אחמד טיבי: למשל: תקציבים המיועדים לקליטת מהגרים מחו"ל, במשרד הקליטה והעלייה; תקציבים המיועדים לחיילים משוחררים.

אחמד טיבי: נוסף על כך, קיימים תקציבים שלא מגיעים בכלל לאוכלוסייה הערבית.

אחמד טיבי: בתקציב משרד החינוך והתרבות, אדוני השר: חינוך התיישבותי, בתקציב שנה שעברה זה היה 2.3 מיליארד שקל; העברה למוסדות תורניים, זה היה מיליארד שקל בשנה שעברה; הטלוויזיה החינוכית – 90% מהתקציב מיועד לתוכניות בשפה העברית; תרבות – התקציב המיועד למינהל תרבות, אמנות, מחקר, יוצרים בשנת 2012 היה 642 מיליון שקל, מהם מוקצה סכום נמוך מ-13 מיליון שקל לערבים.

אחמד טיבי: אגב, בשנים האחרונות ממשלות ישראל קיבלו כמה החלטות, אדוני סגן השר, תחת הכותרת "תוכניות פיתוח"; 788 מיליון שקל – מסך 3 מיליארד שקל, אגב – ל-13 יישובים ערביים גדולים, בלי טייבה.

אחמד טיבי: בלי טייבה, אתם זוכרים שהעליתי את זה כמה פעמים, החלטה 1539; 1.2 מיליארד שקל לקידום המצב הכלכלי של האוכלוסייה הערבית הבדואית בנגב.

אחמד טיבי: בו בזמן – ראה תוכנית פראוור להפקעה, נישול, עם ניסיון להחמרה בתוכנית הראשונה שלא הסכמנו לה, והשר מאיר כהן, נדמה לי, הוא נציג יש עתיד בוועדה שכנראה ממליצה אפילו לגרוע מהתוכנית החדשה המוסכמת ולחזור לתוכנית הגרועה יותר, שהציבור בנגב וכולנו לא קיבלנו.

אחמד טיבי: 680 מיליון שקל ליישובים הערביים הדרוזיים; 370 מיליון שקל ליישובים הערביים הבדואיים בצפון.

אחמד טיבי: למעשה, אדוני היושב-ראש, כ-30 יישובים ערביים נותרו ללא תוכנית טיפול ממוקדת, נוסף על כ-10% מאזרחי המדינה הערבים החיים ביישובים מעורבים.

אחמד טיבי: יש משרדים מינהליים, יש משרדים חברתיים ושירותים חברתיים, ואני שמח שהשר כהן נמצא כאן, כי סך כל תוספת התקציב הנדרשת לאוכלוסייה הערבית בשנת 2013 – תוספת התקציב – זה 4.04 מיליארד שקלים.

אחמד טיבי: נתחיל ממשרד החינוך, למשל, שהממשק, הקשר בינו לבין הציבור הערבי הוא אחד הרחבים שקיימים בין המדינה לבין החברה הערבית-פלסטינית בישראל.

אחמד טיבי: אפשר להצביע על שתי מגמות מנוגדות המתקיימות בו בזמן במדיניות הממשלה ומנציחות את המעמד הנחות של החינוך הערבי, התלמיד הערבי, המורה הערבי, ההורים; התרחבות הפערים בין תלמידים ערבים ליהודים כמעט בכל מדד, והמשך חלוקת תקציבים המפלה את התלמידים הערבים.

אחמד טיבי: מבחינת כיתות לימוד, כבר אמרנו שיותר מ-6,000 חדרי לימוד חסרים בתחילתה של כל שנת לימוד.

אחמד טיבי: בשנים האחרונות נבנו אומנם יותר מ-3,120 חדרי לימוד, בתקופת השר סער, אך אלה נתנו מענה רק ל-39% מהמחסור.

אחמד טיבי: יש צורך בתוספת תקנים, יש צורך בטיפול אחר במה שקרוי גני טרום-חובה.

אחמד טיבי: יש מחסור גדול בגנים האלה; לפי נתוני ועדת המחקר לענייני חינוך ערבי, 40% מגני-הילדים לגילאי שלוש-ארבע שייכים לגורמים פרטיים שלא שייכים לרשות המקומית.

אחמד טיבי: השכלה גבוהה – שיעור הערבים במוסדות להשכלה גבוהה הוא בסביבות 2.7%, גם בסגל האקדמי וגם בעובדים הטכניים.

אחמד טיבי: משרד הרווחה – סך כל התקציב הנדרש לאוכלוסייה הערבית בשנת 2013 הוא 1.44 מיליארד שקל.

אחמד טיבי: אדוני השר, כ-53% מהמשפחות הערביות חיות מתחת לקו העוני, וביישובי הערבים הבדואים השיעור מגיע כמעט ל-75%; אתה מכיר את הנתונים האלה באופן אישי.

אחמד טיבי: 60% מהילדים הערבים הם ילדים עניים.

אחמד טיבי: 55% מהשכירים הערבים, משכורתם נמוכה ממחצית השכר הממוצע במשק.

אחמד טיבי: 43% מהתיקים הפליליים שנפתחו לבני-נוער היו לנערים בני האוכלוסייה הערבית.

אחמד טיבי: על אף האמור לעיל, על אף שסך כל התיקים המטופלים בלשכות הרווחה ביישובים הערביים הוא 15% מכלל התיקים המטופלים בלשכות הרווחה במדינה, ואף שמספר התקנים ביישובים הערביים הוא רק 11% מכלל התקנים שהמשרד מקצה, תקציב הרווחה לרשויות הערביות המקומיות הוא 8% מכלל תקציב המשרד.

אחמד טיבי: להזכיר: האוכלוסייה הערבית היא 20% מכלל האוכלוסייה בארץ.

אחמד טיבי: לכן, הבקשות התקציביות הן כדלקמן: אישור מיידי של כ-200 תקנים של עובדים סוציאליים למחלקות הרווחה; העברה תקציבית הולמת למקלטים לנשים מוכות, היות שמתוך 17 מקלטים לנשים מוכות רק שלושה ביישובים ערביים; הקמת פנימיות-יום שלא מותנית בהקמה ליד פנימייה קיימת; תגבור מכסות מרכזי-יום לקשיש בקרב האוכלוסייה הערבית – ואני שמח שאתה הודעת בשבוע שעבר שהמרכז לקשיש בטירה לא ייסגר; תקצוב מיוחד להקמת מרכזים למניעת אלימות מקומית – חבר הכנסת שטרית, אתה מפריע לי, כי אני מדבר עם השר.

אחמד טיבי: ואפרופו אלימות, אנחנו זועקים, פעם אחר פעם, אדוני היושב-ראש, גם מעל הדוכן הזה, ותחת כל עץ רענן, על הצורך, א.

אחמד טיבי: לאסוף את הנשק; הנשק ממלא את היישובים הערבים – נשק: אקדחים, כדורים, נשק אוטומטי, טילי "לאו"; וב.

אחמד טיבי: גם על הצורך לטפל באלימות.

אחמד טיבי: החובה היא חובה כפולה: גם חובה של המשטרה, כזרוע אכיפה, וגם חובה שלנו – ואנחנו עושים זאת בבתי-ספר, במסגדים, ברחוב, במגרש, בבית, במדיה, בכל מקום, נגד השימוש באלימות, בעיקר ולרבות אלימות נגד נשים.

אחמד טיבי: רק לפני כמה ימים, לצערי הרב, התבשרנו על עוד מעשה רצח נגד אישה באום-אלפחם, מעשה נורא, והרצח התגלה רק אחרי שאנשים ראו ילד בן שלוש מסתובב עם כתמי דם.

אחמד טיבי: כששאלו אותו מאיפה זה הוא אמר: זה הדם של האימא.

אחמד טיבי: רוב המקרים לא מפוענחים.

אחמד טיבי: יש למנוע את מעשי האלימות האלה.

אחמד טיבי: יש להצביע על מי שרוצח אישה כעל אדם ללא כבוד, במיוחד אם הטענה שלו היא שהרצח הוא על רקע מה שמכונה בצורה נוראה "רצח על כבוד המשפחה".

אחמד טיבי: אין כבוד ברצח, וגבר שרוצח הוא גבר ללא כבוד.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, ואני אסיים, תקציב המדינה הוא אמירה אידיאולוגית, הוא אמירה מתווה, הוא מדיניות, הוא אמירה איך אתה מתייחס לקולקטיב שלם, הוא אמירה איך אתה מתייחס לאוכלוסייה שמאז קום המדינה סבלה מהדרה, מדחיקה אל השוליים, מהיעדר שוויון בכל תחום של החיים, מלבד תחום אחד: ביום הבחירות לכל אזרח יש קול.

אחמד טיבי: חוץ מזה – תשתיות, אדוני היושב-ראש, כבישים, חינוך, אזורי תעשייה שלא קיימים, הקמת עיר ערבית חדשה, יישוב ערבי חדש – אני תובע את זה מאז שאני כאן, בכנסת, מ-1997.

אחמד טיבי: מדברים רמה-רמה, בהתחלה התנגדו, אחר כך הסכימו, אחר כך עיכבו, ובסופו של דבר כלום, אַין.

אחמד טיבי: מה הדבר שמאשימים בו את חברי הכנסת הערבים, אדוני היושב-ראש לשעבר, ואמרתי את זה כמה פעמים?

אחמד טיבי: – במה אתם עוסקים כל הזמן?

אחמד טיבי: הנה, אני מציב בפניכם תמונת ראי עגומה, מביכה, של היעדר שוויון ושירותים בסיסיים לאזרח הערבי, וכל מה שאנחנו תובעים זה להיות שווים.

אחמד טיבי: אבל עד אז, לפחות לנסות לצמצם את הפערים, כדי שהאזרח הערבי, גבר ואישה, ילד וקשיש, ירגישו מה זה להיות אזרח.

אחמד טיבי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אחמד טיבי, שהציג הצעת אי-אמון מטעם הסיעות רע"ם-תע"ל-מד"ע, חד"ש ובל"ד.

יולי יואל אדלשטיין: ישיב על שלוש הצעות האי-אמון סגן שר האוצר חבר הכנסת מיקי לוי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

מיקי לוי: ניתקתי את הטלפון.

יולי יואל אדלשטיין: עשית מעשה נכון.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ואני אשתדל להשיב גם לכל אחד ספציפית.

מיקי לוי: לצערי, חברי חבר הכנסת אלי ישי יצא, אבל אני אקדים ואומר: אדוני היושב-ראש, אין כאן מלחמת תרבות, אין כאן שנאת חינם, זוהי לא דרכנו.

מיקי לוי: אנחנו, יחד אתכם, אנחנו רוצים לתקן את הטעון תיקון, תיקון עיוותים שהיו במשך שנים, ואנחנו נחושים לתקן אותם עבור אלה ששלחו אותנו לכאן עם 19 מנדטים.

נסים זאב: תתקנו את עצמכם, עדיף.

מיקי לוי: אדוני – – –

נסים זאב: תטפלו באוכלוסייה שלכם.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת נסים זאב.

נסים זאב: תפסיקו לתקן אותנו, מי אתם בכלל?

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת נסים זאב.

נסים זאב: – – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

מיקי לוי: אני חוזר, חבר הכנסת נסים – – –

נסים זאב: כל הזמן בתקשורת – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת נסים זאב.

נסים זאב: – – אתם – – – אתם תתקנו, אתם אפוטרופוסים עלינו.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו – – –

נסים זאב: אנחנו לא הילדים המאומצים שלכם.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני יאפשר לנו להמשיך, או שאנחנו נמתין עוד קצת?

נסים זאב: לא לא, הוא יכול.

מיקי לוי: תודה, חבר הכנסת נסים.

יולי יואל אדלשטיין: קיבלנו אישור, סגן השר לוי ימשיך.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

מיקי לוי: אני מודה לך, אדוני היושב-ראש.

מיקי לוי: וגם לחבר כנסת שמולי, אתה מבקש שבחודש ימים נפתור את העניינים, את כל החוליים, את הרווחים הכלואים, את תשלום המס של החברות, הכול בחודש ושבוע?

מיקי לוי: אתה רציני?

מיקי לוי: אני מבקש לרענן את זיכרונך – – –

קריאה: – – –

מיקי לוי: – – – אם אתה רוצה, אני אתן לך.

יחיאל חיליק בר: כבר חודש ימים אתם אומרים חודש ימים.

איציק שמולי: – – –

משולם נהרי: – – –

מיקי לוי: אני מבקש – – – תספור, חודש ושבוע.

איציק שמולי: – – – כלכלית חדשה, לא אני.

מיקי לוי: אני מבקש לרענן את זיכרונך.

מיקי לוי: את זיכרונך – – –

איציק שמולי: אתה הבטחת – – –

מיקי לוי: אני מבקש לרענן את זיכרונך, שמפלגתך הייתה שותפה לממשלה הקודמת במשך שנתיים.

מיקי לוי: חבריך היו צריכים להיות שותפים ולטפל בממשלות הקודמות – אנחנו חדשים – שהייתם חברים בהן לאורך כל השנים.

איציק שמולי: אתה לא תוכל להגיד את זה ארבע שנים.

מיקי לוי: את הטיפול בעוני – – –

איציק שמולי: ארבע שנים – – –

מיקי לוי: – – – את הטיפול בעוני, את הטיפול באבטלה, את הטיפול בדיור, את חלוקת התקציבים הצודקת, והרשימה, האמן לי, ארוכה ארוכה, ואני חס ולא מפרט אותה.

מיקי לוי: אבל אמרתי, כמו שאמרתי: זה הפך כבר לריטואל; מדי שבוע אנחנו מוצאים את עצמנו עומדים כאן, מול האופוזיציה, שתוקפת אותנו על החלטות שעוד לא התקבלו.

מיקי לוי: אנחנו בסך הכול חודש, חודש וחצי בתפקיד, ושוב ושוב אני מוצא את עצמי מתבקש להגיב על שמועות שהפכו לידיעות בעיתון, שגררו תגובות מהאופוזיציה, וחוזר חלילה.

מיקי לוי: רק בימים האחרונים מישהו החליט שבכוונתנו לבטל, או לפגוע בבית-הדין לעבודה.

מיקי לוי: לא היה ולא נברא, אבל השמועה הזאת הפכה לידיעה בעיתון, ועלתה גם כאן, במליאת הכנסת.

מיקי לוי: אז אני רוצה להגיד לחברי: לא היה ולא נברא.

מיקי לוי: אני רוצה להבהיר שלא עלה כלל בדעתו של שר האוצר לבטל את בתי-הדין לעבודה, כי אני חושב, ואנחנו חושבים, שבתי-הדין האלה חשובים מאוד כדי להגן על האדם העובד במדינת ישראל.

מיקי לוי: ובכל זאת, השמועה הפכה לידיעה בעיתון וגררה תגובה תוקפנית מהאופוזיציה.

מיקי לוי: אז ברוח החג שעבר עלינו לטובה, חברי חברי הכנסת, החלטתי להקריא את רשימת ההחלטות ששר האוצר כן קיבל עד כה, כדי שנוכל לבחון יחד אם ההתקפות שלכם על שר האוצר, משרד האוצר, על הקואליציה, הן אכן מוצדקות.

מיקי לוי: מי יודע, אולי בכל זאת תיתנו לעובדות לא לבלבל אתכם ולשנות משהו בגישה שלכם.

מיקי לוי: אילו שר האוצר לא החליט על העברת 400 מיליון שקלים לרווחת ניצולי השואה, דיינו.

מיקי לוי: אילו לא החליט על מעבר לתקציב חד-שנתי, דיינו.

מיקי לוי: אילו לא עזר להעביר את חוק הריכוזיות בממשלה, או לפחות לפתוח בהליכים המרכזיים להעברת חוק חשוב זה, דיינו.

מיקי לוי: אילו לא הכניס את מבחן כושר ההשתכרות, שהרבה מיושבי הבית הזה היו שותפים לו, בזכאות לדיור במקום ותק בנישואים, דיינו.

שלי יחימוביץ': אתה מדבר על אלוהים – – –

מיקי לוי: אילו, גם – – –

שלי יחימוביץ': כי משה – – –

מיקי לוי: גם חברת הכנסת יחימוביץ – – –

שלי יחימוביץ': משה שמענו, אבל קצת כבוד, אתה יודע, ליושב במרומים.

שלי יחימוביץ': באמת, יש בכל זאת פער מסוים – –

מיקי לוי: אני נותן לו כבוד.

שלי יחימוביץ': – – פער מסוים – –

מיקי לוי: אני נותן לו כבוד.

שלי יחימוביץ': – – בין שר האוצר – –

מיקי לוי: אני נותן לו כבוד.

שלי יחימוביץ': – – לבין הקדוש-ברוך-הוא.

שלי יחימוביץ': פער מסוים.

מיקי לוי: אני ממש נותן לו כבוד.

מיקי לוי: אני בא מבית דתי.

מיקי לוי: אני אדם מאמין, והמילה "דיינו" אין אתה שום בעיה, גברתי.

שלי יחימוביץ': אנחנו מכירים את המקורות.

מיקי לוי: אילו לא הקים – – –

שלי יחימוביץ': המקורות מתייחסים לאלוהים.

מיקי לוי: – – – אילו לא הקים – שמעתי אותך, חברת הכנסת יחימוביץ.

שלי יחימוביץ': אז באמת, פרופורציות – –

מיקי לוי: תאמיני לי, שמעתי אותך פעם, פעמיים – –

שלי יחימוביץ': – – פרופורציות, באמת.

מיקי לוי: – – תנסי לרדת לעומקם של דברים.

שלי יחימוביץ': זה קשה לי, קשה לי.

מיקי לוי: אילו לא הקים – קשה לך?

מיקי לוי: אז אולי תצאי, כמו תמיד.

שלי יחימוביץ': ומה תעשה – – –

נסים זאב: אולי תעשה – – – על מגילת אסתר.

מיקי לוי: אילו לא הקים – הלוואי, למה לא? זה לכבוד.

שלי יחימוביץ': – – – אלוהים.

דוד רותם: איפה איתן כבל, שישיר לו איזה שיר.

שלי יחימוביץ': כן.

שלי יחימוביץ': כן.

מיקי לוי: אולי איתן כבל יעזור לי.

מיקי לוי: אילו לא הקמנו קבינט לדיור, שמי שלקח לעמוד בראשו מתוך אחריות ושליחות ציבורית – שר האוצר – וכן הוחלט על הקצאת 200 מיליון שקלים למשרד הרווחה למען הבטחת ביטחון תזונתי לילדים – – –

מאיר שטרית: סגן השר, אתה יודע שהפרק הבא בהגדה, אחרי "דיינו" – –

משולם נהרי: – – –

מאיר שטרית: – – זה "על אחת כמה וכמה טובה כפולה ומכופלת".

מיקי לוי: אז חכה, אדוני היושב-ראש, אני רוצה אולי להגיע לזה.

משולם נהרי: אז למה דיינו אם לא – – –

מיקי לוי: אילו – אמרתי:

מיקי לוי: אני ממשיך בעוד רשימה של חודש וחצי – – –

משולם נהרי: אתה אומר: אם לא, אם לא, אם לא – – –

דוד רותם: בוא'נה, אם כל, על כל זה דיינו, בשביל מה צריך שר אוצר?

דוד רותם: שילך.

מיקי לוי: אני ממשיך.

משולם נהרי: – – –

מיקי לוי: הנה, אני ממשיך.

מיקי לוי: אילו לא החלטנו על הקמת ועדה שתבחן מחדש את התמלוגים על משאבי הטבע בישראל – מה שלא נעשה, ונעשה באומץ רב על-ידי שר האוצר; אילו לא העברנו את הסדר השמים הפתוחים, כמובן יחד עם משרד התחבורה וראש הממשלה, מה שלא עשו לאורך השנים; אילו לא החלטנו על הקמת ועדה לבדיקת הסדרי החוב של בעלי ההון – זה רק קרה, אך לפני שבועיים, שקמה צעקה גדולה.

מיקי לוי: מי שלקח את המושכות לידיים זה שר האוצר, והחליט על הקמת ועדה.

מיקי לוי: כמו כן, החליט על צמצום משמעותי של תאגידי המים, שיביא לחיסכון ישיר במחיר המים לצרכן ב-4%–5%, חבר כנסת טיבי, לכל אוכלוסיית מדינת ישראל בצורה שווה.

מיקי לוי: אבל את ההחלטות האלה כן קיבלנו, את כולן, ולא בשנה או בקדנציה, חבר הכנסת שמולי, אלא בסך הכול בחודש וחצי הראשונים שעברו מאז נכנסנו לתפקיד.

איציק שמולי: שכחת את המע"מ – –

מיקי לוי: ואני מזכיר לך – – –

איציק שמולי: – – את קרנות ההשתלמות.

מיקי רוזנטל: – – – מע"מ, מס הכנסה – – –

מיקי לוי: אני מזכיר לך – – –

איציק שמולי: אתה רוצה שנחכה שהפטיש ייפול על הראש?

מיקי לוי: אני מזכיר לך שאתם הייתם שותפים – –

איציק שמולי: – – – ארבע ועדות – – –

מיקי רוזנטל: – – –

מיקי לוי: – – במשך שנתיים בקדנציה הקודמת.

מיקי לוי: תבדוק עם חבריך – אז אתה גם כן כנראה לא יודע לספור, ולא יודע לספור את הנושאים שפירטתי – תבוא אלי, אני אתן לך אחר כך את כל הרשימה.

איציק שמולי: – – –

מיקי לוי: כן, את כל ההחלטות האלה קיבלנו בחודש וחצי – ולא בקדנציה שאתם הייתם שותפים בה שנתיים – מאז נכנסנו לתפקיד.

מיקי לוי: כן, לא ייאמן, רק בחודש וחצי.

מיקי לוי: אז כנגד בדיוק מה אתם יוצאים, כנגד חוק הריכוזיות שיפתח את המשק הישראלי לתחרות אמיתית?

מיקי לוי: כנגד הרצון שלנו לדאוג שהציבור הישראלי כולו ייהנה ממשאבי הטבע שלו?

איציק שמולי: – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת שמולי, אתה מפריע לי.

מיקי רוזנטל: זה לא הוא, זה אני.

מיקי לוי: גם אתה, מיקי.

מיקי לוי: ואולי אתם מתנגדים להחלטה – – –

אראל מרגלית: כל האופוזיציה מפריעה לך באופן כללי.

איציק שמולי: זה התפקיד שלי.

מיקי לוי: ואולי – קצת נימוס, חברים – אתם מתנגדים להחלטה שלנו יחד, עם משרד התחבורה, לפתוח את השמים לתחרות אמיתית, שתוזיל את מחירי הטיסות לישראל, תביא אלפי תיירים נוספים לישראל ותוסיף, על-פי המבינים בענף התיירות, עוד כ-10,000 מקומות עבודה?

מיקי לוי: הרי אף אחד לא לקח את המושכות ולא ניסה להתעמת עם ועד "אל על", ולא שמעתי אתכם צועקים כשזה קרה.

מיקי לוי: הרי על הצעדים הללו – ולא את חברת הכנסת יחימוביץ, היא כאילו לא הייתה באולם כשזה היה על השולחן פה – הרי על הצעדים הללו בדיוק דיברתם, אתם בקולכם, מעל כל במה, מול כל מיקרופון ובכל אולפן.

מיקי לוי: מדוע זה מוזר בעיניכם להביע תמיכה בצעדים הללו?

מיקי לוי: פעם צריך אומץ ציבורי.

מיקי לוי: האם אין בכך משום חזון חיובי?

מיקי לוי: אני מתחיל להאמין, אדוני היושב-ראש, שהיעדר התמיכה של האופוזיציה נובע מהעובדה הפשוטה, שבזמן שאתם מדברים על הצעדים הללו, אנחנו מקבלים את ההחלטות ומוציאים אותן אל הפועל.

מיקי לוי: חברי חברי הכנסת, זה לא שאנחנו מנסים לברוח מהדיון על הצעדים הלא-פשוטים שיידרשו מאתנו בעקבות הגירעון התקציבי שקיבלנו בירושה; להזכירכם, שנתיים הייתם שותפים שם.

מיקי לוי: וכבר אמרנו בקולנו שיידרשו צעדים לא פשוטים מכל הציבור.

מיקי לוי: לא התחמקנו.

מיקי לוי: ברור לכולם, גם לכם, חברי באופוזיציה, ש-35 מיליארד שקלים גירעון אינם נעלמים מעצמם, והם מחייבים, כן, מחייבים החלטות בהחלט קשות ולא פשוטות.

מיקי לוי: אתמול בערב – – –

אחמד טיבי: אמרת שאתה מתכוון לענות על שלוש הצעות?

מיקי לוי: חברי חבר הכנסת אחמד טיבי – –

מרב מיכאלי: אולי אתה לא אופוזיציה.

מיקי לוי: – – מקומך לא ייפקד.

מיקי לוי: הרי אחר כך לא נוכל לסיים את זה.

באסל גטאס: אתה יכול להגיד במה מבין יאיר לפיד מבחינת קונספציה כלכלית?

באסל גטאס: האם הוא מבין – – –

מיקי לוי: אתמול בערב, חברי, נפגשתי בבאר-שבע עם סטודנטים באוניברסיטת בן-גוריון, שהם שגרירים של קרן רוטשילד, שסיימו צבא, כן, סיימו צבא ושירות לאומי ומתנדבים במסגרות הלימודים שלהם לתואר בכל מיני מסגרות.

מיקי לוי: הם סיפרו לי על הבעיות שהם נתקלים בהן במסגרת הפרויקטים החברתיים והחינוכיים שהם מובילים, וניהלנו שיחה מעניינת על הכלכלה בישראל והמצב החברתי.

מיקי לוי: הצעירים הללו, חברים, הם ללא ספק מעמד הביניים של מחר, שיוביל את החברה הישראלית בעוד כמה שנים.

מיקי לוי: ואני שואל אתכם, חברי חברי הכנסת, איך נוכל להסתכל לחבר'ה האלה בעיניים בלי לקבל החלטות קשות שעומדות בפנינו?

מיקי לוי: ואם לא נקבל אותן, בעוד שנתיים נהיה מול שבר הרבה הרבה יותר גדול, ואז יצביעו עלינו וישאלו, איפה הייתם?

מיקי לוי: מדוע לא פעלתם?

מיקי לוי: האם נוכל להעביר לדורות הבאים, להם – –

מיקי רוזנטל: – – – זה בטוח.

מיקי לוי: – – את החובות של היום?

מיקי לוי: ודאי שלא.

מיקי לוי: האם ניתן להמשיך ולחלק כספים ללא שום חשבון ולהגדיל את הגירעון?

מיקי לוי: ברור לכולנו שלא.

מיקי לוי: זה לא מוסרי וזה חסר אחריות וגם לא ערכי.

מיקי לוי: יידרשו, כאמור, צעדים לא פשוטים, ואני מבטיחכם ששר האוצר יקבל אותם ויציג אותם בפני הכנסת לאחר אישורם בממשלה, כנהוג.

מיקי רוזנטל: אה, הוא יבוא, הוא יבוא?

מיקי רוזנטל: אוי איזה כיף.

מיקי לוי: ובניגוד – תתפלא, חבר הכנסת רוזנטל – לממשלות עבר, וכפי שציינתי, חלקכם הייתם שותפים להן, אנחנו שמים את האדם העובד במרכז, ונחזיר את המדינה לידיים שלו, כפי שראוי שיהיה וכמו שביקשו רבים בבחירות האחרונות.

מיקי לוי: התקציב שעליו אנחנו עמלים בימים אלה יביא לשוויון גדול יותר בנטל העבודה.

מיקי לוי: כל זאת תוך דאגה ואחריות לאלו שלא מסוגלים לעבוד.

משולם נהרי: – – –

מיקי לוי: כן, גם אלו שנבצר מהם מכל מיני סיבות: פיזיות, נפשיות, להשתלב בשוק העבודה, או מבחינת חוסר יכולת, אנחנו נסייע בידם כדי שלא יתגלגלו למעגל מסוכן יותר.

מיקי לוי: יהיו בו שינויים משמעותיים בסדרי העדיפויות, כדי שהישראלי העובד יבין סוף כל סוף לאן הולכים המסים.

מיקי לוי: מאז מוניתי לתפקידי כסגן שר האוצר פונים אלי אנשים רבים ומחזקים אותנו, את אנשי האוצר.

מיקי לוי: האחד אחרי השני אומרים לי עם ברק בעיניים: אתם מחזירים לנו את הגאווה והאמונה בכנסת; רק תמשיכו; תעמדו על שלכם למעננו ואל תישברו; תאמינו במה שאתם הולכים ותלכו קדימה לעתיד טוב יותר.

מיקי לוי: ואני מבטיח לכם ולהם שלא נישבר ונביא לשינוי ברור של סדרי העדיפויות.

נסים זאב: – – –

מיקי לוי: אני רוצה להתייחס בצורה ספציפית גם לחברי במגזר הערבי, וכידוע לכם, אני מיודד ידידות רבת שנים עם חברי אחמד טיבי, ואני לך מקדיש את זה ספציפית, ידידי.

מיקי רוזנטל: – – –

קריאות: – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת טיבי, אני חושב שאכן יש צורך לטפל בפערים שנוצרו לאורך השנים ואכן יש פערים.

מיקי לוי: במשך כל שנות קיום המדינה יש פערים – לציבור הערבי וליישובים הערביים, הן בתשתיות והן בחינוך.

מיקי לוי: אף-על-פי שציינת שבממשלה הקודמת בנו יותר מ-3,000 כיתות חינוך, לא די בכך וצריך להמשיך במגמה הזאת.

מיקי לוי: ואני מבטיחך דבר, שאני אשוחח בעניין הזה אישית עם שר החינוך.

מיקי לוי: אם תרצה לבוא אתי, אני אכבד את זה.

מיקי לוי: אולם תסכים אתי כי חלק מהפערים טופלו.

מיקי לוי: יש צורך לטפל בצמצום הפערים גם הלאה, לא לנוח בנקודה הזאת.

מיקי לוי: רק בשבוע שעבר היו אצלי השר לביטחון פנים, מנכ"ל המשרד לביטחון פנים, העלו את הסוגיה של קיצוץ התקציב בביטחון הפנים.

מיקי לוי: על דבר אחד כולנו הסכמנו: באותם תקציבים שמיועדים למגזר הערבי כדי לצמצם את הפערים – אני מבטיחך שאני אעשה כל אשר לאל ידי, ואני אעדכן אותך גם – לא לפגוע בתקציבים האלה.

מיקי לוי: אנחנו יודעים בדיוק מה מצב הביטחון האישי באותם יישובים, ויש צורך להמשיך במגמה הזו למיגור האלימות בתוך הכפרים, בתוך היישובים הערביים.

באסל גטאס: מה עם השיכון?

באסל גטאס: מה עם החינוך?

באסל גטאס: מה עם התשתיות?

באסל גטאס: ביטחון פנים?

מאיר שטרית: הכול יהיה בסדר.

מיקי רוזנטל: נותנים לו את האצבע, הוא רוצה את כל היד.

מאיר שטרית: הכול יהיה בסדר, לא לדאוג.

שלי יחימוביץ': עוד שנתיים.

שלי יחימוביץ': שנתיים.

מיקי לוי: חברת הכנסת יחימוביץ, להזכירך, היית שנתיים בממשלה הקודמת, חברת ממשלה.

שלי יחימוביץ': – – –

באסל גטאס: לא הייתה.

מיקי רוזנטל: לא הייתה.

שלי יחימוביץ': לדייק בעובדות: לא הייתי בממשלה.

מיכל בירן: ולא בטעות.

מיקי לוי: סליחה, אני מתנצל.

מיקי לוי: היית – – –

משולם נהרי: סגן השר, סגן השר – – –

מיקי לוי: כן, בבקשה.

מיקי לוי: מפלגתך הייתה בממשלה הקודמת.

שלי יחימוביץ': לא חשוב.

שלי יחימוביץ': בקיאות בפרטים זה לא הצד החזק שלכם, אבל לא חשוב.

מיקי לוי: הנה אני מתקן את עצמי: מפלגתך הייתה.

משולם נהרי: גם ביבי לא היה בממשלה הקודמת?

מיקי לוי: אני אומר את זה גם לפתחו של ראש הממשלה.

קריאה: מי מינה את הממשלה הקודמת?

מיקי לוי: מדיניות הממשלה, חבר הכנסת טיבי – – –

משולם נהרי: – – –

מיקי לוי: אתם הייתם שותפים לה, להזכירך.

משולם נהרי: – – –

מיקי לוי: מדיניות הממשלה לעידוד תעסוקה – ממשלת ישראל רואה חשיבות רבה בעידוד תעסוקת כלל האוכלוסיות במשק, הן ככלי לשיפור מצבן ורווחתן של האוכלוסיות האמורות והן לצורך מיצוי פוטנציאל הצמיחה של המשק.

מיקי לוי: לצורך כך קבעה הממשלה יעדים שאפתניים להגברת שיעורי התעסוקה במשק, ושל אוכלוסיות ספציפיות, חבר הכנסת טיבי, בפרט.

מיקי לוי: יעדי התעסוקה – הוועדה לבחינת מדיניות התעסוקה, בראשותו של פרופסור אקשטיין, המליצה לממשלה על יעדי תעסוקה שאפתניים וארוכי-טווח והעמידה בהם עתודה להוות אחד ממנועי הצמיחה המשמעותיים ביותר של המשק.

מיקי לוי: ב-15 ביולי 2010 אימצה הממשלה את היעדים האמורים במסגרת החלטת הממשלה מס' 1994.

מיקי לוי: עמידה ביעדי התעסוקה הכרחית לצורך מיצוי פוטנציאל הצמיחה של המשק ומחייבת שינוי מהותי בשוק העבודה הן מבחינת הגדלת שיעורי התעסוקה והן מבחינת הגדלת הפריון לעובד.

מיקי לוי: יעד שיעור התעסוקה לנשים ערביות גילאות 25–64 הוא 41% בשנת 2020, לעומת 23% בשנת 2008 ו-27% ב-2011.

מיקי לוי: ניתן לראות כי חל שינוי בשנים האחרונות, שיפור עקבי בשיעורי התעסוקה של נשים ערביות, אך עדיין – ואני מדגיש, חבר הכנסת טיבי, אני מסכים אתך לשם שינוי – עדיין קיים צורך בשיפור משמעותי נוסף בעניין זה.

מיקי לוי: לצורך עמידה ביעדי התעסוקה הממשלה מיישמת – –

עפו אגבאריה: יש אזורי תעסוקה חדשים במגזר הערבי.

מיקי לוי: – – שינויים מבניים ומתקדמים, בין היתר תוכניות לעידוד ומיצוי הפוטנציאל הכלכלי של המגזר הערבי.

מיקי לוי: אני מבקש לזכור – –

נסים זאב: – – – בראש או במוח פה?

מיקי לוי: – – צעדי מדיניות עיקריים שמקדמת – – –

נסים זאב: הראש זה אותו ראש והמוח זה אותו מוח והמדיניות זו אותה מדיניות.

נסים זאב: למה אתה מזלזל בראש הממשלה הקודם?

מיקי לוי: אתה היית שותף למדיניות הקודמת, חבר הכנסת נסים.

נסים זאב: אבל זה אותו ראש ממשלה.

נסים זאב: אתה פוגע בו, תדע לך.

מיקי לוי: אני מזכיר לך חזור והזכר.

מיקי לוי: – – – צעדי מדיניות עיקריים שמקדמת הממשלה לצורך מיצוי הפוטנציאל הכלכלי של המגזר הערבי.

מיקי לוי: יישום החלטות ממשלה רוחביות – – –

ראובן ריבלין: – – – תטענו כל פעם מחדש.

נסים זאב: אני צריך לעבור לכיסא פה, אדוני.

ראובן ריבלין: אצלנו תמיד אשמים השותפים.

מיקי לוי: מפאת כבודו של היושב-ראש הקודם נתתי לו להחליף מילים.

מיקי לוי: יישום החלטות ממשלה רוחביות – בשנים האחרונות אושרו שש החלטות ממשלה המקצות תקציב של כ-4 מיליארד שקלים עד שנת 2016 לטובת תוכניות ייעודיות לאוכלוסייה הערבית.

מיקי לוי: תוכניות אלו התמקדו בתחומי תעסוקה, תעשייה, נגישות תחבורתית, דיור, תשתיות וביטחון אישי.

מיקי לוי: כפי שאמרתי לך, לקחתי את הטיפול הזה על עצמי באופן אישי.

מיקי לוי: כמו כן התקבלה החלטת ממשלה לעניין ייצוג הולם למגזר הערבי בשירות המדינה, המקצה תקנים ייעודיים תוספתיים בעלות של כ-365 מיליוני שקלים לחמש השנים הבאות.

מיקי רוזנטל: מתי זה התקבל?

אחמד טיבי: מתי התקבלה ההחלטה?

מיקי לוי: אין לי המספר, אני מתחייב לתת לך.

אחמד טיבי: מתי היא התקבלה?

אחמד טיבי: מה התאריך?

מיקי לוי: אין לי התאריך.

מיקי לוי: אני מתחייב לתת לך.

אחמד טיבי: הממשלה הקודמת או הממשלה הזאת?

מיקי רוזנטל: מתי התקבלה ההחלטה הזאת?

מיקי לוי: אני מתחייב לתת לך את זה.

חנא סוייד: אל תשכח, לטיבי יש הוועדה שלו גם בעניין הזה.

חנא סוייד: הוא יודע.

איתן כבל: צריך לתת תשובה – – –

מיקי לוי: רשמתי, חבר הכנסת כבל.

מאיר שטרית: הוא אמר שאין לו את זה ביד.

מאיר שטרית: חבר הכנסת טיבי, הוא אמר שאין לו התשובה.

מאיר שטרית: הוא יבדוק ויענה לך.

איתן כבל: הרי הם נפגשים – – –

מיקי לוי: למה לא?

מיקי לוי: אני אומר, אני נפגש אתו.

מיקי לוי: הוא חברי הטוב.

מיקי לוי: בוודאי.

מיקי לוי: ואני נהנה מכל פגישה, מחידודי הלשון.

אחמד טיבי: – – – מאוימים עכשיו.

מיקי לוי: למה, זה מסכן אותך, חבר הכנסת טיבי?

איתן כבל: זה יפה שלטיבי יש חברים יהודים.

מיקי לוי: אני חבר שלו, תשאל אותו.

מאיר שטרית: סגן השר, עושה לי רושם שלא תשכנע את האופוזיציה לתמוך בממשלה, אה?

מאיר שטרית: לא תשכנע את האופוזיציה – – –

מיקי לוי: תגיד לי, מתי שכנעו אופוזיציה מעל דוכן זה?

מאיר שטרית: אף פעם.

אחמד טיבי: לפחות הוא לא קורא לי "אח שלי".

אחמד טיבי: זה לפחות.

מאיר שטרית: – – – באחותו.

דוד רותם: אתה יודע, יש גבול – – –

מיקי לוי: בעבר, תוכניות רוחביות למגזר המיעוטים יושמו באופן חלקי בלבד.

מיקי לוי: כיום פועלת הממשלה במרץ ליישום מלא של התוכנית וכן מקפידה על כך שהמשרדים לא יסיטו תקציבים קיימים מהמגזר הערבי למגזרים אחרים.

מיקי לוי: נוכח התקצוב התוספתי האמור – יש לי רשימה ארוכה מאוד, שאני מתכבד לתת לך אותה אחר כך, עם תאריכים ומספרים – להלן רשימת החלטות הממשלה: ייצוג הולם בשירות המדינה, החלטה מס' 2579; תוכנית לפיתוח כלכלי, החלטה 1539; דרוזים וצ'רקסים – – –

דוד רותם: מתי?

מיקי לוי: זה בהחלט בממשלות קודמות.

מיקי לוי: הממשלה הזו קיימת חודש וחודשיים.

אחמד טיבי: את כל זה הזכרתי.

מיקי לוי: דרוזים וצ'רקסים – 2861; בדואים בצפון, אכן הזכרת, טיבי; בדואים בדרום, אכן הוזכר על-ידך; שירות אזרחי לאומי – 3564; עידוד תעסוקה על-פי טרכטנברג – 4193.

מיקי לוי: התאמת מנגנוני הקצאה ממשלתיים לצורך סיוע במיצוי הפוטנציאל הכלכלי של המגזר הערבי – במסגרת צעדי המדיניות שמיישמים משרדי הממשלה השונים מקודמים כמה צעדים חדשים במטרה לסייע במיצוי הפוטנציאל הכלכלי של המגזר הערבי.

מיקי לוי: להלן תיאור של חלק מהתוכניות האמורות: נציב שירות המדינה מקדם תוכנית לעידוד העסקת ערבים בשירות המדינה, תוך סימון משרות ייעודיות בשירות המדינה; קידום מכרז מאגר כללי לאוכלוסייה הערבית ויישום הצעדים המומלצים במסגרת הרפורמה בנציבות לעניין מבחני ההתאמה.

מאיר שטרית: סגן השר, למיטב זיכרוני, בממשלה של אולמרט הייתה החלטה אכן לקדם את הנציגות של המגזר הערבי במשרדי הממשלה, וסוכם שעד 2010 נגיע לכך ש-8% מעובדי המדינה יהיו ערבים.

איתן כבל: דרך אגב – – –

מאיר שטרית: האם ידוע בכמה אחוזים אנחנו עומדים היום?

אחמד טיבי: היום 8%, ההחלטה הייתה על 10%.

אחמד טיבי: היעד של הממשלה לא הושג, אף שהוא חצי מהשיעור – – –

מאיר שטרית: היום זה 10%?

מאיר שטרית: אני שמח.

אחמד טיבי: 8%.

מאיר שטרית: 8%.

מאיר שטרית: היו אז 5% או 6%.

נסים זאב: הרבה יותר מהחרדים, אדוני היושב-ראש.

נסים זאב: זה הרבה יותר מהחרדים.

נסים זאב: אגב, בדרום יש רק ערבים.

דוד רותם: אדוני יודע שיש גם ועדה שגם משלמת בעולם – – –

מיקי לוי: אני מודה לאלה ששולטים בהיסטוריה.

מיקי לוי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

מיקי לוי: נציבות שירות המדינה מקדמת תוכנית לעידוד העסקת ערבים בשירות המדינה, כמו שאמרתי, במסגרת הרפורמה בנציבות.

מיקי לוי: משרד ראש הממשלה מקדם תוכנית לסיוע לרשויות מקומיות ערביות בהגשת בקשות לקבלת תמיכות ממשלתיות.

מיקי לוי: זאת באמצעות התקשרות עם חברה שתסייע בהנגשה, ייעוץ ותמיכה לצורך הצגת הבקשות.

מיקי לוי: משרד השיכון מקדם תוכנית לפיתוח פרויקטים תקועים לתכנון ושיווק יחידות דיור, בין היתר במגזר הערבי, באמצעות הסרת חסמים הנוגעים להיעדר תשתיות.

איתן כבל: גן-עדן.

עפו אגבאריה: זה עדיין הסרת חסמים.

עפו אגבאריה: זה הסרת חסמים.

מיקי לוי: משרד הכלכלה, חברים – – –

מסעוד גנאים: – – – אי-אמון.

מיקי לוי: אתה מושך?

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, יש החלטה למשוך את האי-אמון מהצד של הסיעות הערביות.

מאיר שטרית: בבקשה, רק תבקשו.

מיקי לוי: תבקשו, זה בסדר.

מיקי לוי: משרד הכלכלה מקדם תוכנית לפיתוח אזורי תעשייה ותעסוקה – – –

נסים זאב: – – – לרע"ם ובל"ד.

מיקי לוי: אדוני, אתה מפריע לי.

מיקי לוי: אדוני, אני מבקש את הסיוע שלך.

מאיר שטרית: אל תשים לב, תדבר.

מיקי לוי: – – – ותעסוקה במגזר הערבי, זאת באמצעות איתור קרקעות מתאימות והקצאת משאבים לתכנון אזורי תעשייה ומלאכה ברשויות המיעוטים.

מיקי לוי: כמו כן – – –

מיקי רוזנטל: מיקי, כשאתה קורא את זה תנסה לשכנע את עצמך.

מיקי לוי: אני קורא לאט כדי שאתה תקלוט.

מיקי רוזנטל: אה, אוקיי.

מיקי רוזנטל: כי אתה לא מאמין לעצמך.

מיקי לוי: כמו כן, חבר הכנסת מיקי – – –

נסים זאב: הבעיה שהוא מפסיק לשמוע – – –

מאיר שטרית: אל תגיב להם.

מיקי לוי: כמו כן – אני, אתה יודע, רגוע, משיב להם בניחותא – מקדם המשרד תוכניות לקידום בינוי מעונות-יום ברשויות המקומיות הערביות.

מיקי לוי: מינהל התכנון במשרד הפנים מקדם תוכניות לחיזוק ועדות התכנון, והאמן לי, חברי טיבי, הגיע לשולחני – עכשיו אני מדבר אליך כחבר – על אי-גבייה של רישוי עסקים.

מיקי לוי: תענה לי.

מיקי לוי: למה אמרו לך לא לענות לי?

מאיר שטרית: אל תשיב.

אחמד טיבי: סליחה, כן.

מיקי לוי: לא נורא, אחר כך אני אדבר אתך.

מיקי לוי: משרד הרווחה מקדם מתן עדיפות לרשויות הערביות בתקצוב שירותי רווחה תוספתיים.

מיקי לוי: אני מסכים אתך שלא די בצעדים האלה ויש לעשות עוד ועוד.

מיקי לוי: אני מסכים אתך, חברי חבר הכנסת טיבי, שיש צורך לעשות לצמצום הפערים, ואני אומר לך, ככל שיהיה בידי לסייע, אני אסייע בידך.

מיקי לוי: תודה רבה לכם.

מאיר שטרית: תודה רבה לסגן השר.

מאיר שטרית: אני מזמין את חבר הכנסת דוד רותם, יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט, למסור הודעה לכנסת.

מאיר שטרית: בבקשה.

מאיר שטרית: אחריו – אנחנו מתחילים בדיון בהצעת האי-אמון, דיון סיעתי.

מאיר שטרית: אני מבקש להודיע שבדיון הסיעתי כל דובר ידבר שלוש דקות, על-פי החלטה של ועדת הכנסת.

מאיר שטרית: אנחנו נקפיד על זמן הדיבור, ומי שלא יהיה באולם לא יוכל לדבר.

מאיר שטרית: בבקשה, חבר הכנסת רותם.

): אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, על דעת ועדת הכנסת אני מודיע כי ועדת הכנסת קבעה כי ועדת החוקה, חוק ומשפט תדון בהצעת חוק פיקוח אלקטרוני על משוחררים בערובה ומשוחררים על-תנאי ממאסר (הוראת שעה) (תיקון מס' 3), התשע"ג–2013, מ/751, לשם הכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

מאיר שטרית: תודה רבה, אדוני, יושב-ראש ועדת החוקה.

מאיר שטרית: פה לא זקוקים להצבעה.

מאיר שטרית: 1.

מאיר שטרית: החלטות האוצר על קיצוצים בתקציב הפוגעות במעמד הביניים ובשכבות החלשות;

מאיר שטרית: 3.

מאיר שטרית: היעדר תוכנית כלכלית מיוחדת לצמצום הפערים במגזר הערבי לרבות בנושאי תשתיות, פשיעה, רווחה, תקציבים, בריאות וחינוך

מאיר שטרית: אני מזמין את ראשון הדוברים, חבר הכנסת אראל מרגלית.

מאיר שטרית: שלוש דקות, אדוני, יש לרשותך.

מאיר שטרית: בבקשה.

אראל מרגלית: כבוד היושב–ראש, תודה רבה, חברי, מה שראינו כאן בשבוע שעבר הוא ניסיון להשתמש בשנאת חרדים כדי לגזור גזירות על האנשים העובדים.

אראל מרגלית: שמענו את שר האוצר החדש מעל הבמה של הכנסת בנאומו הראשון כשהוא משתלח במגזר החרדי.

אראל מרגלית: האווירה נגד החרדים הייתה כל כך קשה – מיקי לוי, שב – שאתה בעצמך, איש ראוי, איש עם דרך ארץ בדרך כלל, מכיוון שהייתה אווירה כל כך קשה – –

מיקי לוי: – – –

אראל מרגלית: – – נפלטה לך המילה "טפילים".

אראל מרגלית: והמילה הזאת היא מילה שכשהיא נאמרת נגד יהודים היא מעוררת קונוטציות קשות.

קארין אלהרר: – – –

אראל מרגלית: והנה, הקול הוא הקול של לפיד, אבל הידיים בתקציב הזה הן הידיים של נתניהו.

אראל מרגלית: ואיזו בשורה אנחנו שומעים מהתקציב החדש?

אראל מרגלית: מאין יבואו מקומות העבודה?

אראל מרגלית: אנחנו לא רואים כאן סדר-יום חדש, אנחנו לא רואים פה גישה חדשה, אנחנו לא רואים פה שום אסטרטגיה כדי להביא גם צמיחה למשק הזה.

מיקי לוי: – – –

אראל מרגלית: ומה יש לנו?

אראל מרגלית: מה יש לנו בתוך התקציב החדש?

מיקי לוי: – – –

אראל מרגלית: אחרי שהגענו – קודם כול יש קיצוץ בקצבאות הילדים, שזה מביא, לפי תחשיבים שונים, 40,000 איש במדינת ישראל להיות מתחת לקו העוני.

אראל מרגלית: במקום שיהיה להם סיכוי, מיקי לוי – אתה הולך ולא נשאר – –

מיקי לוי: אני לא הולך, אני לא הולך.

אראל מרגלית: – – הם הולכים להיות נטל על הכלכלה הישראלית – –

מיקי לוי: בניגוד ליו"ר – – – אני לא הולך.

אראל מרגלית: – – וזה לאחר ששר האוצר אמר שהוא לא רוצה שיהיו ילדים רעבים, אף ילד רעב אחד במדינה.

אראל מרגלית: יש לי חדשות בשבילו: 800 מטר מפה, בשכונות בירושלים – בשכונת ברזיל-אולסוונגר בקריית-היובל, בקטמון ח'-ט', בבית-צפאפא, יש עכשיו ילדים רעבים, שלא מביאים סנדוויץ' לבית-ספר ולא יוצאים לטיול השנתי.

אראל מרגלית: ובערי הפיתוח ובמקומות אחרים רוצים בשורה אחרת.

אראל מרגלית: גם כאלה שמרוויחים 5,000 ו-6,000 שקל בחודש, הולכים לקחת להם חלק גדול מההכנסה.

אראל מרגלית: ואני שואל את חברי עמיר פרץ, שהיה יושב-ראש ההסתדרות, שזעק בשביל האנשים האלה בצורה כל כך קשה: מה הם נותנים לך בממשלה הזאת שאתה לא משמיע את קולך ואתה הולך עם התקציב שמסתמן?

אראל מרגלית: ובוא נדבר על ריקי כהן המפורסמת, שיחד עם בן-זוגה מרוויחה 20,000 שקל בחודש, מה בדיוק קורה לה?

קארין אלהרר: – – –

אראל מרגלית: דרך קצבאות הילדים, דרך המע"מ, דרך מס הכנסה, דרך עוד כמה דברים, מורידים להם בחודש עוד 1,076 שקלים, לפי התחשיבים של העיתונים הכלכליים.

אראל מרגלית: זה אולי לא נראה הרבה, אבל 1,076 כפול 12 – בעצם אומרים להם, אתם תעבדו 12 חודשים, אבל אתם תקבלו משכורות של 11 חודשים, כי הורדנו לכם משכורת אחת שלמה שנתית מהעבודה.

אראל מרגלית: אז למי שר האוצר דואג, לעניים?

אראל מרגלית: למעמד הביניים?

אראל מרגלית: למעמד הביניים הגבוה?

אראל מרגלית: כל אחד מהמגזרים האלה, הולכים לתקוף אותו באופן קשה.

מאיר שטרית: נא לסיים.

אראל מרגלית: עוד רגע.

מאיר שטרית: נתתי לך כבר עוד דקה.

אראל מרגלית: והנה אנחנו רואים שגם העסקים הקטנים, 450,000 בעלי עסקים קטנים – הם דומים לשכירים – גם בהם פוגעים קשה.

אראל מרגלית: עשינו חשבון בוועדת הכספים בשבוע שעבר, אדוני היושב-ראש, ש-30 חברות במשק יש להן אשראי של 700 מיליארד שקל, ואילו 450,000 חברות במשק יש להן אשראי של 60 מיליארד שקל – –

מאיר שטרית: אתה יודע שבסוף סדר-היום יש דיון על התקציב.

אראל מרגלית: – – ו-4% לאלה למעלה, ו-11% לאלה למטה.

אראל מרגלית: ואני מזכיר לכם שאפשר היה והייתה פה ממשלה אחרת שהביאה סדרי עדיפויות אחרים.

אראל מרגלית: במילה: תזכור את הממשלה של יצחק רבין ומפלגת העבודה; תזכור איך הייתה יד מושטת לאזרח, ששמו אותו במרכז, עם נושאים של דיור, וחינוך, ותשתיות, ופתאום היה קול חדש במדינת ישראל.

אראל מרגלית: וזאת לא הבשורה של התקציב הזה – –

מאיר שטרית: אראל, תודה.

מאיר שטרית: אתה עברת את הזמן פעמיים.

אראל מרגלית: – – הבשורה של התקציב הזה דומה לבריטניה של 2009, שהביאה למיתון אחרי ריסון פיסקלי.

מאיר שטרית: תודה רבה.

אראל מרגלית: תודה.

מאיר שטרית: תודה לאראל מרגלית.

מאיר שטרית: הדובר הבא, רונן הופמן, בבקשה.

מאיר שטרית: חברים, אני מבקש להסתכל על השעון ולהקפיד על זמן.

מאיר שטרית: אני הפעם חרגתי – הוא דיבר בהתלהבות, לכן לא רציתי לעצור את העניין.

מאיר שטרית: אני מזכיר לחברי הכנסת שאחרי האי-אמון יש דיון בשתי הצעות חוק: חוק ההתייעלות הכלכלית וחוק התקציב, כך שתהיה הזדמנות לאנשים לדבר בנושא הכלכלי גם אחרי האי-אמון, בדיון אישי, למי שמעוניין בכך.

מאיר שטרית: בבקשה, אדוני.

מאיר שטרית: שלוש דקות.

רונן הופמן: אראל, אני צריך ללמוד ממך לדבר בהתלהבות, אני גם יכול להרוויח עוד דקה.

מאיר שטרית: זה רק באופוזיציה קורה לאנשים.

שלי יחימוביץ': צודק, צודק.

רונן הופמן: זה רק באופוזיציה.

רונן הופמן: אני קודם כול מתנצל על הצרידות, אנחנו – – – טוב, זה מחיר גבוה מדי.

רונן הופמן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, עמד כאן לפני דקות ספורות חבר הכנסת אלי ישי, ואני מעריך ומכבד אותו, בהציגו את הצעת האי-אמון של סיעתו, וחזר, בטון אומנם רגוע ושקט, על ביטויים שנשמעים כאן כבר כמה חודשים, כמה שבועות, ביטויים שחוקים אבל גם מסוכנים; "צו גירוש", הוא אמר, "סיכול ממוקד", "שנאה נגד חרדים".

רונן הופמן: אתם הצטרפתם, חברי ממפלגת העבודה.

רונן הופמן: אני רוצה לומר לך, חבר הכנסת ישי – הוא לא כאן – אני רוצה לומר לכם, שאין כאן לא גירוש, לא סיכול, לא שנאה.

רונן הופמן: אתם יודעים מה יש כאן?

רונן הופמן: יש כאן בחירה דמוקרטית שחבר הכנסת ישי לא יכול לקבל אותה, ולא יכול, כנראה, לחיות על-פיה; יש כאן בחירה דמוקרטית של כלל הבוחרים במדינת ישראל, שיצרו מפה פוליטית אחרת, ואתם מסרבים לקבל אותה, חברי; מסרבים לקבל אותה, ומסרבים לקבל את העובדה שאין לנו באמת דבר – – –

יעקב מרגי: דה-לגיטימציה.

רונן הופמן: אתה יכול לומר דה-לגיטימציה, ואתה יכול לומר סיכול ממוקד – –

יעקב מרגי: – – –

רונן הופמן: – – ואתה יכול להמשיך ולהטיף ולהסית, אין בכך שום דבר – –

יעקב מרגי: – – –

רונן הופמן: – – אין בכך שום דבר.

יעקב מרגי: – – –

רונן הופמן: מה שאתם עושים כאן, אתם פשוט מסיתים – – –

יעקב מרגי: – – –

מאיר שטרית: חבר הכנסת מרגי.

יעקב מרגי: – – –

מאיר שטרית: חבר הכנסת מרגי.

רונן הופמן: האמת היא שיש לנו סדר עדיפות שונה משלכם – –

יעקב מרגי: – – – זאת האמת.

רונן הופמן: – – ואתם לא מוכנים לקבל את זה.

יעקב מרגי: – – –

מאיר שטרית: חבר הכנסת מרגי, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

רונן הופמן: זאת האמת.

רונן הופמן: יש לנו סדר עדיפות שונה משלכם, זה נכון.

יעקב מרגי: – – – לא אמת.

רונן הופמן: וזה נכון גם שלמרות כל הציניות, והלעג, ובאמת – הדברים החמורים שאתם אומרים, כן, אנחנו שמים את האדם העובד במרכז, ולא במרכז המטרה.

ישראל אייכלר: רוסיה הסובייטית הייתה דמוקרטית בדיוק כמוך.

ישראל אייכלר: כמו שהסובייטים שמו את האדם במרכז – – –

רונן הופמן: אדוני, אני לא בוויכוח אישי אתך; אל תתקוף אותי אישית, אני לא תקפתי אותך אישית.

מאיר שטרית: חבר הכנסת אייכלר, יש לך עוד מעט הזדמנות על הבמה לדבר.

מאיר שטרית: חבר הכנסת אייכלר, יש לך הזדמנות להגיד על הבמה כל מה שאתה רוצה.

מאיר שטרית: תשמעו אותו.

מאיר שטרית: מותר לאנשים להשמיע דעות שונות.

רונן הופמן: לא נשאר כמעט כלום משלוש דקות.

מאיר שטרית: סליחה, אני אתן לך עוד דקה.

מאיר שטרית: אני רוצה לומר לכם, חברי הכנסת, הערת ביניים זה בסדר, נאום לא, כי אז זה מפריע.

מאיר שטרית: כשאתם עומדים פה ושומעים הפוך אתם מרגישים את זה.

מאיר שטרית: אני מבקש להתחשב בדובר.

מאיר שטרית: אין פה שום חובה להסכים עם הדובר.

מאיר שטרית: בשביל זה, חבר הכנסת אייכלר, יש לך זמן, אתה יכול לעלות ולהגיד לו בדיוק ההפך ממה שהוא אמר.

נסים זאב: – – –

רונן הופמן: חברי, האם אני צריך להיות זה שמזכיר לכם – אפרופו מקורות, דיברתם קודם על מקורות – את המשנה בפרקי אבות למשל: "כל תורה שאין עמה מלאכה, סופה בטלה וגוררת עוון"?

רונן הופמן: אני צריך להיות זה שמזכיר לכם, מסכת קידושין, שחייב אדם ללמד את בנו אומנות, במובן של מלאכה ועבודה?

רונן הופמן: אני צריך להיות זה שמזכיר לכם את הביקור כאן של הגברת עדינה בר-שלום, בתו של הרב עובדיה יוסף, שאמרה כאן, דיברה על המכללה שהיא מנהלת, מכללת חרדים, שחייבים ללמד אנגלית ומתמטיקה, כי בלי זה 50% מהבחורים, התלמידים, לא יוכלו ללמוד מקצוע?

מאיר שטרית: כל הכבוד לה.

מאיר שטרית: היא גם עושה.

מאיר שטרית: אומרת ועושה.

רונן הופמן: אני צריך להזכיר שתחת החופה עומד כל גבר וחותם על קבלת אחריות לפרנס את המשפחה שלו?

רונן הופמן: אני כבר המון זמן לא עמדתי מתחת לחופה, אבל אני יודע את זה – –

יצחק כהן: – – –

רונן הופמן: – – ואני אומר לכם שיכול להיות שגם המקורות שלנו שמים את האדם העובד במרכז, אבל אתם מתעלמים מזה.

רונן הופמן: אני לא יודע למה, כנראה משיקולים ומצרכים פוליטיים.

נסים זאב: אבל הפכתם את זה לעבודה זרה.

נסים זאב: זו לא עבודה – עבודה זרה.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, אולי תיתן לי גם שלוש דקות לדבר?

מאיר שטרית: תחליף עם חבר הכנסת מרגי, אני אתן לך שלוש דקות.

נסים זאב: לא, לא.

מאיר שטרית: אוקיי.

רונן הופמן: חבר הכנסת שמולי, חברי, אני שואל אותך, באמת, עם יד על הלב, עד כמה מהדברים שנשאת כאן מבוססים באמת על עובדות, וכמה מבוססים על פירורי הדלפות שהפכו לכותרות בעיתונים?

רונן הופמן: הרי הם לא יכולים להיות מבוססים על עובדות, משום שהתוכנית עצמה – נכון, יש הדלפות וכן הלאה – אבל התוכנית עצמה עוד לא ברורה, עוד לא פורסמה.

רונן הופמן: ולכן, בסופו של דבר – – –

מאיר שטרית: חבר הכנסת הופמן – – –

איציק שמולי: זה לא הוגן מה ששר האוצר עושה כאן באופן קבוע.

מאיר שטרית: לא, לא, זהו, הוא סיים.

איציק שמולי: הוא אומר, שר האוצר עדיין לא – – – לא תכננו, לא עשינו – – –

מאיר שטרית: חבר הכנסת שמולי, הוא סיים.

רונן הופמן: אני צריך לסיים.

רונן הופמן: אני רק רוצה לבקש ולומר שהצעות האי-אמון שהועלו כאן היום נשמעות לי אומנם חלק מריטואל פוליטי לגיטימי, אבל הן נשמעות לי גם לא מבוססות.

רונן הופמן: ולכן אני מבקש מהכנסת לדחות אותן מכול וכול.

מאיר שטרית: תודה רבה.

מאיר שטרית: אדוני, חבר הכנסת יוני שטבון – שלוש דקות.

מאיר שטרית: ואחריו – חבר הכנסת יעקב מרגי.

מאיר שטרית: ועכשיו אני אדאג שמישהו יפריע לך כמו שאתה הפרעת.

מאיר שטרית: חבר הכנסת שטבון, בבקשה.

מאיר שטרית: שלוש דקות לרשותך.

יוני שטבון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הצבעות אי-אמון – בפועל זו במה אמיתית לאופוזיציה להציג את העמדות שלה, ובמה לגיטימית וטובה, וטוב שכך.

יוני שטבון: וטוב שכך, פעם אחרי פעם.

יוני שטבון: במיוחד בכל מה שקשור לנושא תקציב המדינה.

יוני שטבון: תקציב המדינה למעשה הוא ביטוי של סדר עדיפויות, על זה אין חולק.

יוני שטבון: עכשיו, השאלה הגדולה היא בעצם: המתח שקיים בכל מה שקשור לתקציב המדינה זה המתח בין הרצון לייצר מנועי צמיחה, במקומות מסוימים לקצץ, לבין המתח הקבוע שאנחנו מכירים ופוגשים בשטח – דמויות חלשות, שבסוף צריך להעניק להן סיוע מיידי.

יוני שטבון: והמתח הזה קיים כל הזמן.

יוני שטבון: עכשיו, זה לא מתח בין אופוזיציה לקואליציה, זה מתח שכל מי שעוסק בסוגיה תקציבית, אם בבית הפרטי שלו ואם בעסקים, וכמובן בסוגיות מדיניות – קיים המתח הזה.

יוני שטבון: איפשהו צריך, מישהו צריך, קצת להרגיש פגוע, ומישהו צריך להרגיש יותר חלש.

יוני שטבון: אני חושב שבהיבט הזה, הממשלה הזו, שמקדמת רפורמות של פתיחה של מונופולים, יחד עם רצון לסייע גם לאוכלוסיות החלשות, נמצאת במתח הזה כל הזמן.

יוני שטבון: אנחנו, כחברי הבית היהודי, מפלגת הבית היהודי, קיבלנו החלטה להיות הגורם המאזן – והגורם המאזן משמעותו לזהות את האוכלוסיות החלשות, שאין מה לעשות, ברפורמות כאלה ורפורמות אחרות עלולות להיפגע – ולדעת, בחוק ההסדרים, איך לא פוגעים ישירות, אם בקיצוצים כאלה ואחרים, באוכלוסייה שאין לה שום מענה ואין לה הכסף הזה, אין לה הזמן הזה להיות קשובים לרפורמות.

יוני שטבון: לגבי השיח שקיים פה בעניין התקציב ובכלל – אני חושב שכולנו, גם חברי חברי הכנסת החרדים וגם חברַי מיש עתיד, אנחנו נמשכים לשיח של שנאה, ממשיכים את קמפיין הבחירות שהתחיל לפני כמה חודשים.

יוני שטבון: צריך לדעת לעצור, ולעצור את זה עכשיו, ולהתכנס, במיוחד סביב חוק ההסדרים, ולמצוא פתרונות יעילים לכל סוגיה בנושא.

יוני שטבון: תודה.

מאיר שטרית: תודה רבה לחבר הכנסת שטבון.

מאיר שטרית: אני מזמין את חבר הכנסת יעקב מרגי לשאת את דבריו.

מאיר שטרית: בבקשה, חבר הכנסת מרגי, שלוש דקות לרשותך.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי השרים, אני היום לא אדבר, בכוונה, לא על ערבים ולא על חרדים.

יעקב מרגי: וזאת על מנת לא לספק סיבות למי שלא יודע להכיל את מי שלא חושב או נוהג כמותו.

יעקב מרגי: לא אתן סיבות לכל מי שיש לו זרעים חבויים ומוסווים של דעות קדומות וסטיגמות על חלקי אוכלוסייה גדולים בחברה הישראלית.

יעקב מרגי: אני לא אספק לו את צרכיו השבועיים לפרוק את דברי המשטמה ואת דעותיו האישיות כדוגמת מה ששמענו בשבוע שעבר משרים וסגניהם.

יעקב מרגי: ממשלת ישראל הכריזה מלחמה כנגד מעמד הביניים, כנגד השכבות החלשות, ובמיוחד על הילדים.

יעקב מרגי: ממשלה ששמה לה למטרה למלא את חסרונה ואת הגירעון בתקציב כשהיא רוכבת על גל שכל-כולו הצהרות פופוליסטיות; ממשלה שהולכת להמשיך בחלוקת המשאבים שלה באמצעות הפטורים הרבים למי שיש לו, ולקצץ ולגזור גזירות כלכליות על האוכלוסיות העובדות – מיסוי קרנות השתלמות, הקפאת שכר במגזר הציבורי, העלאת אחוז המע"מ; ממשלה שהולכת להטיל מס ישיר נוסף בדמות הגדלת המע"מ ב-1%.

יעקב מרגי: ועל מי היא מטילה את ה-1% הזה?

יעקב מרגי: היא מטילה אותו על אותה אוכלוסייה שהפגינה במחאה הציבורית הגדולה.

יעקב מרגי: בשבוע שעבר אמר שר האוצר של מדינת ישראל בכינוס – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת מרגי, אם לא היית שותף לבור התקציבי הענק הזה, זה לא היה קורה היום.

יעקב מרגי: אני נותן לך קרדיט של התלהבות כחדש.

יעקב מרגי: "היית שותף לבור התקציבי" – כן, אני גאה, אני גאה שקיבלתי החלטות בממשלת ישראל והצבעתי בעד כל ההמלצות של טרכטנברג.

מיקי לוי: – – –

יעקב מרגי: סליחה, אני עונה לך.

יעקב מרגי: אני עונה לך.

יעקב מרגי: אני שמח שהצבעתי בעד חיבור הנגב והגליל למרכז הארץ של ריקי כהן שלך.

יעקב מרגי: ואתה רואה את זה ברחבי הארץ, את התשתיות והעבודה.

יעקב מרגי: ואני גאה בכך.

יעקב מרגי: אני גאה בכך שהתגאית עכשיו כלפי חברַי מהמפלגות הערביות על הכספים שהעברנו לחיזוק המגזרים.

יעקב מרגי: אני שמח שאתה היום, וחבריך, נהנים לגזור סרטים ולהתגאות במעשי הממשלה הקודמת.

יעקב מרגי: מה לעשות שלהרים אצבע זה עולה כסף במדינת ישראל?

יעקב מרגי: אז בוא – אני נותן לך קרדיט, כחדש, להתלהב ולהריץ לי ססמאות פה – – –

מיקי לוי: – – – עוד מעט – – –

יעקב מרגי: אתה אומר "עוד מעט, עוד מעט".

יעקב מרגי: שמע, זו תחילת קדנציה רביעית שלי – – –

נסים זאב: למרות – – –

מיקי לוי: – – –

יעקב מרגי: סליחה, נאמתי נאום אופוזיציוני בקדנציה הראשונה, ונאמתי פה כחבר ממשלה וכיו"ר סיעה בקואליציה.

יעקב מרגי: ותמיד תמיד אני שומע ואני נהנה, כי אני הייתי בסרט הזה.

יעקב מרגי: אני אראה אותך – העולם הוא עגול, וגלגל חוזר בעולם, ונמצא אותך פה נואם נאומים אופוזיציוניים.

יעקב מרגי: היו לחבריך בעבר – קדמו לך ב-2003–2005 – אתם הולכים באותו תסריט כנראה.

יעקב מרגי: שר האוצר של מדינת ישראל אמר בכינוס של המכון למחקרי ביטחון לאומי, שהוא הולך לשים במרכז הכלכלה הישראלית את האדם העובד.

יעקב מרגי: ואני אומר לכם, בניגוד למה שאתם חושבים, בכנות מלאה, שלגבי ההצהרה הזו, אני מאמין לו, הוא דובר אמת.

יעקב מרגי: שימו לב, הוא כבר עושה, הוא שם את האדם העובד במרכז הכלכלה הישראלית.

יעקב מרגי: הוא שם עליו את כל כיסוי הגירעון: הוא מגדיל לו את המע"מ ב-1%, הוא ממסה לו את קרנות ההשתלמות, הוא מקצץ לו בקצבאות הילדים, כי ברוך השם, ארבעה ילדים יש גם למשפחות מהמגזר הלא-דתי.

יעקב מרגי: אז אני מבקש, רבותי, באמת להאמין לשר האוצר שהוא הולך לשים במרכז הכלכלה הישראלית את האדם העובד.

יעקב מרגי: הוא הולך לקחת ממנו הכול.

יעקב מרגי: ואם יש תרמית יותר גדולה במשחק הדמוקרטי – אין תרמית יותר גדולה מאשר מה שאתם עושים לבוחר שלכם.

מאיר שטרית: זו נקודה טובה לסיים.

יעקב מרגי: אני מייד מסיים.

יעקב מרגי: רבותי, אני שואל אתכם: מדינה שניצבת בגירעון כבד, במקום לבחון לעומק את תקציב המדינה ובאמת לומר לנו היכן נמצא הכסף, מאמצת את אותן שיטות ישנות של העלאת מסים.

יעקב מרגי: אמר פה חבר הכנסת אראל מרגלית: הקול קול לפיד, אבל הידיים, ידי ביבי.

יעקב מרגי: זו אותה מדיניות של האוצר – הדרך הקלה של קיצוצי flat, של העלאת מסים.

יעקב מרגי: אין פה שום בשורה, אין פה שום חדש.

יעקב מרגי: אני אומר לכם, רבותי, אם באמת-באמת אתם עומדים פה ומצהירים, ונואמים לנו נאומי ציונות – באמת אני רוצה לקבל אתכם – תעשו עבודה יותר רצינית.

יעקב מרגי: זה לא מה שהולך היום.

מאיר שטרית: תודה רבה.

מאיר שטרית: אני מזמין את חבר הכנסת ישראל אייכלר לשאת את דבריו.

מאיר שטרית: יש לך שלוש דקות, אדוני.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, אני מקבל את הצעתך לדבר בנושאים הכלכליים בדיון שיהיה אחר כך – –

מאיר שטרית: בדיון על התקציב.

ישראל אייכלר: – – שנרשמתי אליו, כי חשוב לי מאוד בדקות האלה לדבר על ל"ג בעומר.

ישראל אייכלר: אתמול היה ל"ג בעומר במירון אצל רבי שמעון, וזה היה יום גדול ונשגב שייזכר בעם ישראל כהוכחה ניצחת כי נצח ישראל לא ישקר.

מאיר שטרית: מה קרה בל"ג בעומר?

ישראל אייכלר: קודם כול, ל"ג בעומר זה יום ההילולה של רבי שמעון בר יוחאי, ואם אדוני יוסיף לי זמן, אני יכול לתת לך הרצאה של חצי שעה.

מאיר שטרית: שמעתי פה שביום הזה נפסקה המגפה בתלמידיו של רבי עקיבא.

ישראל אייכלר: נכון, וגם הייתה התגלות של הזוהר, וגם רבי שמעון בר יוחאי, זה היה יום ההילולה שלו, וזה יום גדול ונשגב, וזה גם ל"ב יום של הספירה עד אז וטו"ב ימים מאז, שזה לב טוב, שזה עיקר התורה.

ישראל אייכלר: חצי שעה אני יכול לתת לך.

מאיר שטרית: יפה.

מאיר שטרית: אני אומר את זה למען הציבור.

מאיר שטרית: אני יודע, רק רציתי שתגיד כדי שהציבור ישמע.

ישראל אייכלר: אנחנו יודעים שאתה יודע.

ישראל אייכלר: זה יום גדול ונשגב, יש אומרים שזה יום כיפור עם אוכל ושתייה, כל כך גדול היום הזה.

ישראל אייכלר: בכל אופן, ביום הזה הגיעו כחצי מיליון יהודים למירון, והם מהווים הוכחה ניצחת כי נצח ישראל לא ישקר.

ישראל אייכלר: איש לא יוכל לעקור את נשמת ישראל.

ישראל אייכלר: היו שם מכל העדות, מכל החוגים, דתיים ודתיים פחות ובעיקר מסורתיים, ואלפי ילדים שעשו להם "חלאקה" במירון כמו שעשו לי לפני 55 שנה במירון.

ישראל אייכלר: הילדים האלה יישאו את הנס ויעבירו את לפיד האש של התורה והאמונה היהודית לדורות הבאים, הילדים האלה ישרדו את כל לפידי השנאה המאיימים לשרוף את נשמת ישראל.

ישראל אייכלר: ל"ג בעומר במירון היה התשובה לכל אלה שמבשרים בחוצות על התנתקותו של עם ישראל מן האמונה.

ישראל אייכלר: אין להם אמונה בה', אין להם אמונה בצדיקים.

ישראל אייכלר: קרוב לחצי מיליון יהודים מן הארץ ומן העולם ועוד מיליונים שעשו בכל רחבי העולם את ההדלקות, מכל העדות, מכל המעמדות הכלכליים, עשירים ודלפונים, פועלים ועובדי ה', זקנים ונכדיהם, צעירים ומבוגרים – כולם באו לשמוח בהילולת בר יוחאי, שהאיר את העולם בתורתו בתקופה שהיה העולם שומם.

ישראל אייכלר: הוא מרד בתרבות הרומאית, אף שהם בנו כבישים, גשרים, שווקים, מסחר, מרחצאות, והם היו מאוד יצירתיים.

ישראל אייכלר: הוא קיבל פסק-דין מוות והוחבא במערה 13 שנה על שהוא עשה ביקורת נגד השלטון, וכשיצא עם בנו אלעזר ברבי שמעון אמר:

ישראל אייכלר: כדאי אני ואתה לפטור את העולם מן הדין.

ישראל אייכלר: אבל, אדוני היושב-ראש, אנחנו בפרלמנט ולא בבית-מדרש, וקרתה אתמול טרגדיה, לא טרגדיה חס וחלילה – קריסה נוראה של מערך התחבורה.

ישראל אייכלר: וזה דבר נורא ואיום כשאני חושב מה יקרה אם חלילה יצטרכו פינוי המוני לפתע, אם מדינת ישראל, משטרת ישראל ומשרד התחבורה, שידעו שנה שלמה שעומדים להגיע לכאן מאות אלפי אנשים, ולפני חמש שנים הייתה קריסה דומה.

ישראל אייכלר: בשנים האחרונות עשו מערך מעגלי, ולזכותם של המשטרה ומשרד התחבורה ייאמר שבמשך חמש שנים הם הצליחו להעביר מאות אלפי אנשים בצורה מסודרת.

ישראל אייכלר: השנה, אף שגם לפני שלוש שנים זה היה במוצאי-שבת, השנה קרסה התחבורה בבוקר ואלפי אנשים, עשרות אלפי אנשים, עמדו שעות, שש שעות, בלי מים, עם ילדים קטנים, וכל המחסומים היו סגורים.

ישראל אייכלר: החלטות מאוד מוטעות.

ישראל אייכלר: אני לא רוצה לקחת מזמנכם, רבותי.

ישראל אייכלר: אני מבקש לדרוש ועדת חקירה פרלמנטרית, למה לא הכינו חניונים מספיק, למה לא עשו, כדי שבשנה הבאה, אנחנו כבר יודעים שיבואו עוד הפעם חצי מיליון אנשים – להבדיל, כשהגיע האפיפיור, עקרו הר שלם בהר-כורזים, שמא יגיע כבודו, שיכינו לו.

ישראל אייכלר: ופה, כל שנה יודעים שמירון זה מקום התיירות מספר שתיים בארץ מכל העולם אחרי הכותל המערבי.

ישראל אייכלר: אי-אפשר להכין?

ישראל אייכלר: אני מבקש ועדת חקירה על מה שקרה אתמול בעניין קריסת התחבורה ולהסיק מסקנות לשנה הבאה.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

מאיר שטרית: תודה רבה.

מאיר שטרית: אני מזמין את חבר הכנסת דוד צור לשאת את דבריו.

מאיר שטרית: בבקשה.

מאיר שטרית: חבר הכנסת דוד צור, שלוש דקות לרשותך.

דוד צור: אדוני היושב-ראש, חברי הנכבדים, שמעתי פה את נאומי האופוזיציה, אני חייב לומר שאפילו התקנאתי בהם, מהסיבה שחלק גדול מהנושאים הם מתחום, כמעט הדיון התיאורטי.

דוד צור: אין לנו עדיין, ושמענו פה את סגן שר האוצר – אין לנו עדיין תקציב שהוגש.

דוד צור: חלק מהנושאים שהעליתם, תאמינו לי, יכולנו למצוא את עצמנו באיזה משא-ומתן קואליציוני אחר מהצד השני, מאוד מזדהים אפילו עם חלק מהדברים שאמרתם.

דוד צור: זה כמעט הזכיר לי את תקופת היותי סטודנט בלימודי תורת המוסר.

דוד צור: מדברים על נושאים מאוד עקרוניים, ערטילאיים, שאני גם מזדהה עם רובם, ובחלק גדול מהדברים שאמר סגן שר האוצר אני חושב שקיבלתם תשובה למה קמה הממשלה הזאת.

דוד צור: ואני חושב שבאג'נדה המרכזית שלה – ואמר פה חבר הכנסת אראל מרגלית: אין לה אסטרטגיה, אין לה כיוון – א.

דוד צור: תנו קרדיט לממשלה שבקושי קיימת חודשיים, פחות; וב.

דוד צור: בנושאים שהיא הציבה לעצמה, גם בנושאים הכלכליים-חברתיים, בנושא הכלכלי-חברתי – חבר הכנסת איציק שמולי לא נמצא פה, אבל שמחתי לשמוע את הנאום המאוד לא מתלהם, אלא במלוא העוצמה והמוטיבציה – אני חייב להגיד שבסך הכול הממשלה הזאת, בכיוונים שהיא מתווה, גם בתחרותיות, פתיחת התחרות, גם בנושאים החברתיים – ואמר פה בצדק סגן שר האוצר באמפתיה, והייתי מציע גם לחברים, ואמר פה חבר הכנסת, לא לקרוא לו "אחי".

דוד צור: איפה טיבי?

מאיר שטרית: אחותי.

דוד צור: אחותי.

דוד צור: אז אני אומר: חבר הכנסת טיבי, "אחי החורג" אני אקרא לך.

דוד צור: אין פה אפליה, יש פה ניסיון באמת בסופו של דבר ללכת בחלוקה של גם משאבים, גם תקציבים, גם תפיסת עולם שתאפשר למי שעובד, תורם, נשיאה בנטל כערך, כנושא שמקודם, נושא חשוב מאוד, ואני חושב שכולם יכולים להזדהות אתו.

דוד צור: בנושא של משאבי הטבע.

דוד צור: הייתה פה פעילות, ונמצא אתנו שר הרווחה, ומהיום הראשון שלך הקמת שדולה ועשית רבות, ושר האוצר באבחה אחת עצר אולי עוול גדול מאוד שיכול היה להיגרם ממכירת כי"ל לחברה הקנדית "פוטאש".

דוד צור: ובעובדה הזאת אני חושב שנעשה צדק חברתי, לא עם טייקונים ולא עם דבר שאולי נוטים לדבר עליו – – –

נסים זאב: – – –

דוד צור: סליחה?

נסים זאב: – – –

דוד צור: אוקיי.

דוד צור: נושא של הנגשת שירותי דת – בזמן קצר מאוד יחסית, ואי-אפשר שלא להזכיר פה את ההצעה שידידי מהתנועה, אלעזר שטרן, מגיש גם בנושא של בחירת הדיינים, וגם בנושא של הגדלת מספר הנשים בוועדה, דבר שאנחנו בהחלט צריכים לעודד אותו.

דוד צור: לכן אני אומר: חלק מהדיונים האלה שאנחנו מנהלים פה, אני אפילו יכול ליהנות מהם.

דוד צור: בשבוע שעבר היה פה דיון לתוך הלילה שאלמלא גזל ממני את ההנאה, אחרי עשר שנים, של אליפות ראשונה של "מכבי תל-אביב", עוד הייתי אפילו יכול ליהנות לאורך כל הדרך.

דוד צור: לכן אני חושב שאנחנו צריכים בהחלט לתת קרדיט לממשלה הזאת על מה שהיא עושה.

דוד צור: אני חושב שבעובדה שיושבת-ראש התנועה שלנו עומדת גם בראש ועדת השרים לחקיקה כדי לראות שהחקיקה נעשית, גם של הבית הזה, באופן הצודק והראוי, וגם בהובלת התהליך המדיני, שבשביל זה נכנסנו לממשלה, וגם אני בטוח שמתוך האופוזיציה רוב האופוזיציה אם לא כולה גם תומכת בתהליך הזה, אז תנו זמן ואני בטוח שגם תוכלו אולי מדי פעם גם להגיד מילה טובה.

מאיר שטרית: תודה רבה.

דוד צור: תודה רבה.

מאיר שטרית: אני מזמין את חבר הכנסת פריג' עיסאווי לשאת את דבריו.

מאיר שטרית: בבקשה.

מאיר שטרית: אחריו – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

עיסאווי פריג': כבוד היושב-ראש, החברים הנוכחים והמקשיבים והמאזינים, שמענו את החברים, הן מהבית היהודי והן מיש עתיד, לגבי הצעות האי-אמון.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת שטבון אמר שהם הגורם המאזן לשכבות החלשות, ואילו יש עתיד אמרו: אנחנו מהמאזנים למעמד הביניים.

עיסאווי פריג': זה מאוד נחמד.

עיסאווי פריג': ומצד שני, חבר הכנסת צור אומר: עוד התקציב לא הוגש, על מה למהר בהצעות האי-אמון?

עיסאווי פריג': עדיין אנחנו נמצאים בחימום לקראת הגשת התקציב.

עיסאווי פריג': בואו נתחיל, חברים, כולם מדברים, מתחרים, איך לזכות באהדתו של האזרח הפשוט, הצרכן, שמחפשים כל הצעת תקציב והצעת תקציב איך לשחוק אותו.

עיסאווי פריג': כל מיני תרגילים איך הצרכן הזה, איך העול ייפול עליו.

עיסאווי פריג': כל מיני יציאות, כל מיני יצירתיות, שבסופו של דבר, מי משלם עבור זה?

עיסאווי פריג': הצרכן הפשוט.

עיסאווי פריג': אני אתחיל מעניין המע"מ, להעלות את המע"מ מ-17% ל-18%.

עיסאווי פריג': בינתיים הוא עלה ב-1% לפני ארבעה חודשים, יוצא שהוא מועלה ב-2%.

עיסאווי פריג': ה-2% האלה – – –

מאיר שטרית: ולפני כן עוד 0.5% הממשלה – – –

עיסאווי פריג': אה, עוד 0.5% ממשלה קודמת.

עיסאווי פריג': האחוזים הקטנים, שעוד יתווספו אליהם אחוזים רבים, אני אפרט אותם בקצרה, מי משלם אותם?

עיסאווי פריג': מי משלם אותם?

עיסאווי פריג': הטייקונים והמעסיקים מקבלים את ההחזרים.

עיסאווי פריג': מע"מ זה לא שלך.

עיסאווי פריג': אתה משלם, מקבל – מתקזז.

עיסאווי פריג': קונה החלב והקוטג' והפיתה, מאיפה יקבל את החזר המע"מ?

עיסאווי פריג': הכול נופל עליו.

עיסאווי פריג': זה – אחד.

עיסאווי פריג': דיברנו על הרחבת מעגל העבודה; רוצים להרחיב את מעגל העבודה.

עיסאווי פריג': איך, אדוני, מרחיבים את מעגל העבודה בזמן שאנחנו רוצים לדרוש יותר ממקסימום מהצרכן ומהאזרח שרץ כל היום לפת לחם?

עיסאווי פריג': רוצים לייצר מעגל עבודה למי?

עיסאווי פריג': עבור מי?

עיסאווי פריג': ובאיזה שכר?

עיסאווי פריג': ואיך מייצרים את המעגל הזה?

עיסאווי פריג': דיבורים, דיבורי סרק בלי תוכן, בלי תוכנית.

עיסאווי פריג': זה דברים מאוד יפים.

עיסאווי פריג': התחלנו את המושב, כפי שאמרתי, עם חוק חירום, חוק חירום ביטחון, ועכשיו אנחנו בחוק חירום כלכלי נוסף, חוק ההסדרים, שעוד נצביע עליו ונדבר רבות לגביו, ועכשיו נכנס חוק חירום חדש, חוק חירום איסור למחות.

עיסאווי פריג': אסור לשבות, צריך להיות ילד טוב.

עיסאווי פריג': אסור לך להרים את הראש.

עיסאווי פריג': אנחנו מרביצים לך, תשתוק.

עיסאווי פריג': זה המצב.

עיסאווי פריג': חיים על כפייה וחוקי חירום.

עיסאווי פריג': בסופו של דבר, אחוז משם, אחוז מפה, כל האחוזים האלו על כתפיו של האזרח הפשוט.

עיסאווי פריג': עכשיו, אני לא רוצה להיכנס לעומק – –

מאיר שטרית: אני מבקש, אין לך זמן.

מאיר שטרית: אני מבקש לסיים.

מאיר שטרית: כבר נתתי לך חמש שניות יותר.

עיסאווי פריג': אני אסיים.

עיסאווי פריג': – – אני לא רוצה להיכנס לפרטי הפרטים של התקציב, כי עוד ימים ודיונים רבים אמורים להיות.

עיסאווי פריג': אבל, חברים, בואו נקרא לילד בשמו; אתה לא יכול להחזיק את המקל בשני הקצוות, אתה לא יכול לאכול מהעוגה ולהשאיר אותה שלמה.

עיסאווי פריג': לא יכול להיות מצב כיבוש, ועלייה והתפתחות כלכלית.

עיסאווי פריג': אתה צריך להחליט – –

מאיר שטרית: חבר הכנסת – – –

עיסאווי פריג': – – אי-אפשר להמשיך לדחות ולדחות.

עיסאווי פריג': תודה, אדוני.

מאיר שטרית: תודה רבה.

מאיר שטרית: אני מזמין את חבר הכנסת מסעוד גנאים, ואחריו – חבר הכנסת דב חנין.

נסים זאב: הסכמתי אתך בכול, רק במשפט האחרון – – –

עיסאווי פריג': אתה רואה?

עיסאווי פריג': אתה רואה?

עיסאווי פריג': – – –

מאיר שטרית: בבקשה, חבר הכנסת גנאים.

מאיר שטרית: שלוש דקות.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, שמענו באמת מפיו של סגן שר האוצר, חבר הכנסת מיקי לוי, תקציב הכול דיבורים.

מסעוד גנאים: בדיבורים, בהבטחות שווא, לא עושים תקציב, לא משנים, לא מביאים צדק ולא כלום.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, קברניטי הממשלה החדשה, ובמיוחד שר האוצר, בעל האידיאולוגיה או האג'נדה של פוליטיקה חדשה, נכון, עשה שיעורי-בית לפני התקציב, אבל כנראה את השיעורים האלה הוא עשה יחד עם ראש הממשלה בנימין נתניהו, אפילו באותו ספר לימוד, ששמו קפיטליזם, ששמו ניאו-ליברליות, שכל המטרה שלו זה לחזק את החזקים ולדפוק את החלשים.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, לתקציב כזה, לכלכלה כזו, אני קורא – זו כלכלה אריסטוקרטית, זאת ממשלת אריסטוקרטים.

מסעוד גנאים: לגבי החברה הערבית – הכול הפוך.

מסעוד גנאים: בחברה הערבית יש יותר עוני, יש יותר אבטלה, יש יותר תשתיות רעועות, יש יותר פשיעה, יש יותר הרוגים – אם בתאונות דרכים, אם באלימות – אבל פחות תקציב, פחות משאבים, פחות תמיכה, פחות תוכניות.

מסעוד גנאים: בחברה הערבית, אדוני היושב-ראש, אין בני-אדם שרוצים לעבוד; הערבים במדינה הזאת נהפכו לסמל עבודה.

מסעוד גנאים: מי לא עבד בעבודה שחורה, בבנייה, בריצוף, בכול?

מסעוד גנאים: הצעירים הערבים כל יום למרחקים נוסעים כדי לעבוד או כדי להתפרנס.

מסעוד גנאים: אי-אפשר לבוא אליהם בטענות בעניין של עבודה.

מסעוד גנאים: העניין הפוך, הם רוצים לעבוד, אבל לא נותנים להם.

מסעוד גנאים: כאשר אתה לא מפתח אזורי תעשייה ולא מקומות עבודה בכל היישובים הערביים, איך אתה אומר להם: אתם לא עובדים?

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, פוליטיקה חדשה זאת אומרת צדק.

מסעוד גנאים: ועוד הערה, אחרונה.

מסעוד גנאים: אמרנו שתקציב זה לא רק סכומי כסף, אלא זה אידיאולוגיה, זו עמדה.

מסעוד גנאים: אז אם אתה מקצה לי פחות, אני לא שווה בעיניך, ואני נשאר שווה פחות.

מסעוד גנאים: תודה, אדוני היושב-ראש.

מאיר שטרית: תודה רבה לחבר הכנסת מסעוד גנאים, גם על העמידה בזמנים.

מאיר שטרית: דב חנין – אני רואה שאיננו.

מאיר שטרית: אה, נמצא.

מאיר שטרית: איך יכול להיות שהוא איננו?

מאיר שטרית: איך אני מעלה על הדעת דבר כזה?

מאיר שטרית: חבר הכנסת דב חנין, ואחריו – חנין זועבי.

מאיר שטרית: מחנין לחנין.

חנא סוייד: – – – מדחי לדחי.

מאיר שטרית: לא לא, חלילה, אמרתי רק ששני שמות, חנין וחנין.

קריאה: – – –

מאיר שטרית: אצלה זה שם פרטי ואצלו זה שם משפחה.

דב חנין: תודה, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה לך, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, מסתבר שיש סכנה נוספת שמאיימת על הציבור בארץ, ואנחנו לא ידענו, אבל התבשרנו שהסכנה הזאת מאיימת עלינו, וכבר נוצר שיתוף פעולה בממשלה כדי לקדם אותה ולמנוע אותה.

דב חנין: והסכנה היא, אדוני היושב-ראש, חס וחלילה, נגיע להסדר מדיני.

דב חנין: ולכן נחלצה הברית החדשה של בנט ולפיד להגן עלינו מפני האיום המסוכן הזה, מפני ההידרדרות, חס וחלילה, להסדר מדיני, והקדימו רפואה למכה, והם מקדמים במרץ ובתנופה את הרעיון של משאל עם על כל הסדר מדיני.

דב חנין: עכשיו, אדוני היושב-ראש, לא צריך להכביר מילים ולהסביר למה הרעיון של משאל עם הוא רעיון בעייתי במדינה שנשענת כולה על ממשל ייצוגי.

דב חנין: אם אנחנו רוצים משאל עם על הסדר מדיני, למה שלא נעשה משאל עם על יחסי דת ומדינה ועל עוד הרבה סוגיות שגם בהן אפשר וראוי לשאול את העם?

דב חנין: אני לא רוצה לדבר בממד העקרוני הרוחבי הזה, אני רוצה לדבר על אותו הלך רוח שרואה בהסדר שלום איום וסכנה ומבקש לסנדל כל מאמץ בכיוון של שלום.

דב חנין: אני רוצה לשאול, אדוני היושב-ראש, למה שלא נעשה להפך?

דב חנין: למה שלא נסנדל דווקא מלחמות?

דב חנין: למלחמות אנחנו מוכנים ללכת בהתלהבות, אנחנו מוכנים אפילו שהחלטה על מלחמה תהיה בשיחת טלפון בין ראש הממשלה לשר הביטחון, וכך אנחנו נכנסים למלחמת לבנון השנייה בלי שידענו, ובמלחמת עזה הראשונה – – –

מאיר שטרית: לא.

מאיר שטרית: תרשה לי רק לתקן אותך, דב: על-פי החוק, הכרזת מלחמה מחייבת החלטת ממשלה.

דב חנין: אז לכן לא קוראים לזה מלחמה.

דב חנין: לכן לא קוראים לזה מלחמה.

דב חנין: זה תמיד מבצע.

דב חנין: כל המלחמות אצלנו הן מבצעים, כדי שיהיה אפשר לסכם אותן בשיחת טלפון בין ראש הממשלה, שר הביטחון והרמטכ"ל.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אני חושב שהגיע הזמן לסנדל מהלכי מלחמה.

דב חנין: אני חושב שהגיע הזמן כן לשאול את העם, האם אנחנו רוצים ללכת למשל למלחמה עם סוריה?

דב חנין: האם אנחנו רוצים למשל ללכת למלחמה עם איראן, רעיון שראש הממשלה עדיין מאמין שהוא רעיון מאוד מוצלח, וזו כנראה דרך המלך לפתור את בעיית התוכניות הגרעיניות האיראניות.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, הממשלה הזאת מתחילה את הדרך פשוט בהפוך על הפוך; במקום לבלום ולמנוע מלחמות, לבנות שריונים וסנדולים מול כל מהלך של שלום.

דב חנין: בתחום המדיני, אדוני היושב-ראש, הממשלה הזאת לא רק נמנעת מכל הידברות לשלום, אלא כל שבריר של מהלך לכיוון של שלום היא ממסמסת ומנטרלת ומייתרת, כדי שלא יקרה ממנו שום דבר.

דב חנין: מה שצריך לעשות, אדוני היושב-ראש, זה ללכת בדיוק בדרך ההפוכה, בדיוק בכיוון ההפוך.

דב חנין: צריך לאמץ עכשיו את יוזמת השלום הערבית; צריך להגיד: יש אפשרות, אנחנו מוכנים לדבר, אנחנו רוצים לדבר, אנחנו מצדנו נעשה כל מאמץ כדי להגיע להסדר שלום צודק, הוגן, לנו, לשכנינו, שיבטיח חיים וימנע מלחמות.

דב חנין: זה מה שישראל צריכה, ולא מניעה של שלום.

דב חנין: תודה רבה.

מאיר שטרית: תודה רבה, חבר הכנסת דב חנין.

מאיר שטרית: אני מזמין את חברת הכנסת חנין זועבי לשאת את דבריה.

מאיר שטרית: חנין, בבקשה.

מאיר שטרית: שלוש דקות לרשותך.

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי הכנסת, אני, אולי בפעם הראשונה, חשבתי שאולי באמת נוותר על הצעת האי-אמון שלנו, לפחות לשבוע הזה, אולי להאמין בממשלה, אולי להאמין לממשלה הזאת.

חנין זועבי: אולי אנחנו באמת טועים כאשר אנחנו מגישים את הצעת האי-אמון.

חנין זועבי: גם שאלתי את עצמי איך אנחנו לא יכולים להסכים עם נאום: אתם, ההורים, אחראים לילדים שלכם, הנאום המפורסם, שלפי סקר, גם תומכי האופוזיציה – גם אלה שהצביעו לאופוזיציה וגם אלה שהצביעו לקואליציה הסכימו אתו: אתם, ההורים, אחראים לילדים שלכם.

חנין זועבי: אני באמת לא זוכרת נאום של שר אוצר שזכה להסכמה טוטלית.

חנין זועבי: אולי יש לנו באמת פוליטיקה חדשה.

חנין זועבי: שר האוצר בעצם מדבר על גישה שמאשימה את הציבור בעוני שלו, שמאשימה את הציבור בקשיים שלו: אתם, ההורים, אחראים לילדים שלכם, משמע – ואתם, ההורים, אחראים לפרנס את הילדים שלכם – משמע שאתם אחראים לעוני שלכם, אתם אחראים לסבל שלכם, אתם אחראים לחיים הקשים שלכם.

חנין זועבי: איך מחשבה כזאת יכולה לזכות בפופולריות?

חנין זועבי: נאום ה"אתם אחראים" הוא מהמסוכנים ביותר בגישות הכלכליות, כי הוא איננו מסתמך רק על גישה ליברלית, אפילו לא רק על גישה ליברלית גסה, אלא על גישה ליברלית שמאשימה את האזרח, שמאשימה את האזרח שסובל.

חנין זועבי: אנחנו עומדים פה מול גישה כלכלית שכן רואה את הסבל של האזרח הפשוט, היא מדברת על הסבל של האזרח, אבל היא מאשימה אותו בסבל שלו.

חנין זועבי: הרי זה שר האוצר שאחראי לשיטה, הוא שר האוצר שאחראי להתוויית המדיניות הכלכלית.

חנין זועבי: הוא זה שהכריז על פוליטיקה חדשה, כאשר המשמעות היחידה של פוליטיקה חדשה זה לשנות את השיטה, ולא להתעלם ממנה; זה להכיר שיש שיטה, ולהכיר שהסבל של האזרח הוא תוצר של השיטה – זו המשמעות של פוליטיקה חדשה.

חנין זועבי: תדמיינו לעצמכם, אם שר האוצר היה אומר את אותם דברים, באותו סטייל, אבל הוא לא היה פונה למפלגות החרדיות, אלא דווקא למפלגת יש עתיד, או למפלגת העבודה, ואומר להם: אתם, ההורים שסובלים, אחראים לילדים שלכם, ואחראים לפרנס את הילדים שלכם; איך הציבור היה מגיב?

חנין זועבי: איך חברי הכנסת מהקואליציה, מיש עתיד, היו מגיבים?

חנין זועבי: הגישה האינדיבידואליסטית של שר האוצר לא נובעת רק מערכים ליברליים, אלא מגישה שרוצה לפטור את המדינה מהאחריות שלה, להאשים את העניים בעונש שלהם.

חנין זועבי: אפילו השיח הליברלי המסורתי הקלאסי הסתגל קצת לכיוון של להכיר באחריות המדינה.

חנין זועבי: בכלכלה יש סיסטם, לא רק אזרח; בכלכלה יש שיטה, ומי יותר משר האוצר, שהוא אחראי להתוות את המדיניות ולהתוות את השיטה, יודע שהמדיניות יותר חזקה מכל אזרח.

חנין זועבי: המדיניות יותר חזקה מכל הורה.

חנין זועבי: ועכשיו אני מסיימת.

חנין זועבי: להסתפק בלהגיד שזה פופוליזם – זה באמת לא מספיק.

חנין זועבי: אני חושבת שזה יותר מסוכן מפופוליזם.

חנין זועבי: פופוליזם של הפוליטיקה הישנה זה לומר מה שאחרים רוצים לשמוע בשביל למצוא חן, אבל בפוליטיקה החדשה יש עוד מטרה לפופוליזם; היא לא רק למצוא חן, אלא למצוא חן עכשיו בשביל להכין את השטח לקראת פגיעה באותה אוכלוסייה שעכשיו מוחאת כפיים לשר האוצר.

חנין זועבי: עושים את זה כאשר התוכן הוא לא ממש מה שמעניין את שר האוצר, כאשר הנואם בעל ההצגה שקוע בסטייל, שקוע – משפט אחרון – באיך הוא יגיד את זה ולמי להפנות את הדברים שלו.

חנין זועבי: זה כנראה סוד הפוליטיקה החדשה.

חנין זועבי: משפט מסיים – זו הפוליטיקה, אותה פוליטיקה ישנה, אבל עם פופוליזם שמרחיב את הציבור שרוצים להסית נגדו.

מאיר שטרית: תודה רבה.

מאיר שטרית: חבר הכנסת ישראל חסון, בבקשה, אתה מוזמן לשאת דבריך.

מאיר שטרית: אחריו – חבר הכנסת רוברט אילטוב, אחרון הדוברים.

מאיר שטרית: בבקשה.

מאיר שטרית: בבקשה, אדוני, לרשותך שלוש דקות.

ישראל חסון: אדוני היושב-ראש, תודה לך, חברי חברי הכנסת, אדוני השר, אדוני סגן השר, אני ראיתי אותך בחודש האחרון עושה ניסיונות כנים לעצור ספינים ולגייס ספינים, וכולם מתייחסים באיזה התנבאות על מה יהיה ואיך יהיה, וזה הזכיר לי מאוד – אולי השר אורבך מכיר את השיר הזה, את השיר של יהודה עמיחי על הנביאים של העבר.

ישראל חסון: אתה מכיר את השיר הזה, "נביאי העבר"?

ישראל חסון: בנאום הבא אני אקריא לך אותו.

ישראל חסון: אני רוצה לבקש מכם, רבותי השרים, דבר אחד.

ישראל חסון: עד שיוחלט, ועד שנדון, ונדון בצורה מכובדת, אני מבקש להסב את תשומת לבכם לשני נושאים שהם על שולחנכם, וכדאי שנתייחס אליהם ברצינות.

ישראל חסון: כולנו מדברים ומהללים את הסוגיה של עלות הדיור.

ישראל חסון: אנחנו מדברים – יוקר המחיה.

ישראל חסון: היום בבוקר, אדוני סגן השר, היום בבוקר החליטו כל המחצבות ומפעלי הבטון בארץ הקודש, בצורה מופלאה, להעלות ב-8%–16% את המחירים; אין פוצה פה, ואין מלין, ואין מי שמטפל בזה.

מאיר שטרית: פלוס מע"מ.

ישראל חסון: כן, פלוס מע"מ.

מיקי לוי: יש הממונה על ההגבלים.

מיקי לוי: אם יש תיאום מחירים זוהי עבירה פלילית.

ישראל חסון: ידידי, מיקי, אנחנו מכירים הרבה שנים, אני לא מכיר אותך כמי שמגלגל, אני מכיר אותך כמי שנוטל אחריות.

ישראל חסון: אז בוא, רגע, אני מבקש שתבדקו את זה, תראו היכן זה, והדבר הזה מתגלגל בצורה מטורפת.

ישראל חסון: הנושא השני שאני רוצה לדבר עליו, והוא לפתחו של אדוני שר החקלאות, ואדוני סגן שר האוצר, זה נוגע לכם.

ישראל חסון: החקלאים בארץ הקודש – אני לא יודע אם קיבלתם את המחקר הזה, אדוני שר החקלאות, אולי אתה מכיר את העבודה הזאת של משרד החקלאות מהקדנציה הקודמת, שמסתבר שהחקלאים, למשל בתחום הפרחים – אני לא מדבר על תחום הירקות – לא קוטפים 20% – מחקר של משרד החקלאות – לא קוטפים 20% מהיבול שהם מגיעים אליו, בגלל היעדר ידיים עובדות.

ישראל חסון: אני מבקש שמישהו יסתכל על החקלאים האלה, שמזיעים כדי להרוויח את לחמם.

ישראל חסון: אני מבקש לשאול שאלה נורא פשוטה: האם מישהו מגביל חקלאי כלשהו בכמות הטרקטורים שהוא קונה?

ישראל חסון: התשובה היא לא, אף-על-פי שזה עולה לנו בכבישים.

ישראל חסון: מדוע ההגבלה הזאת ממשיכה להתקיים כשמשרד החקלאות פרסם מחקר נפלא על כמות היבול שלא מגיעים לקטוף אותו בהיעדר ידיים עובדות?

ישראל חסון: זה רווח נקי של החקלאי, שהולך לפח; זה הפסד נקי של מדינת ישראל, זה התעללות במגזר.

ישראל חסון: אנא, אדוני שר החקלאות, אני אשמח מאוד לשתף אתך בעניין הזה פעולה ולהעלות את הנושא הזה מזווית אחרת.

ישראל חסון: ואני מבקש, עד שיגמרו את דיוני התקציב, בואו נטפל בתכל'ס של מה שקורה לנו כל יום.

ישראל חסון: תודה לך.

מאיר שטרית: תודה רבה.

מאיר שטרית: הדובר הבא, חבר הכנסת אילטוב, אתה מעוניין לדבר?

מאיר שטרית: אם לא, חבר הכנסת אקוניס – דובר אחרון, ואחרי זה עוברים להצבעה.

מאיר שטרית: בבקשה, סגן השר אקוניס.

מאיר שטרית: אני מקווה שתשכנע אותנו במהירות לדחות את הצעת האי-אמון.

מאיר שטרית: בבקשה.

אופיר אקוניס: אני אנסה לשכנע.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה, חבר הכנסת בר וחבר הכנסת כבל, לאתגר אתכם גם השבוע.

אופיר אקוניס: אתם מדברים רבות – ובצדק, אני מוכרח להגיד – על חשיבות הדמוקרטיה הישראלית.

אופיר אקוניס: אנחנו מתכוונים לעשות דבר שיעמיק את הדמוקרטיה הישראלית, שעוד לא נעשה.

אופיר אקוניס: זה הצעתנו.

אופיר אקוניס: גם חבר הכנסת חנין התייחס לכך, וחברי כנסת אחרים, להצעתנו למשאל עם על הסדר קבע עם הפלסטינים, אם יהיה כזה.

אופיר אקוניס: אני לא חושב שזה יקרה בקרוב, אגב – לא המשאל; ההסדר לא יקרה בקרוב, וכמובן, גם המשאל – אבל מה שמדהים אותי אצלכם זה שתמיד במבחן הביצוע אתם פשוט נעלמים, כל האופוזיציה כולה, העבודה ומרצ והסיעות הערביות.

אופיר אקוניס: אני רואה שיושבת-ראש מרצ – – –

יחיאל חיליק בר: לפני ההסדר או אחרי ההסדר?

אופיר אקוניס: אני אמרתי בכנות שאני לא רואה את הסדר הקבע בזמן הקרוב; אגב, לא בגללנו אלא בגלל הצד השני.

אופיר אקוניס: מכיוון שכך אני גם לא רואה את המשאל.

אופיר אקוניס: אבל אם יקרה הנס – – –

יחיאל חיליק בר: אז הוא אחרי ההסדר?

אופיר אקוניס: ודאי.

יחיאל חיליק בר: למה לא לפני?

אופיר אקוניס: משום שלפני אתה לא תוכל לשכנע את העם להצביע בעד או נגד – אם לא תדע מהו ההסדר.

יחיאל חיליק בר: – – –

אופיר אקוניס: אני חולק עליך.

אופיר אקוניס: אני חושב ש-100% העם רוצים הסדר, לא 70%.

אופיר אקוניס: 100% של הציבור רוצים הסדר עם הפלסטינים.

אופיר אקוניס: הבעיה, לדעתי, היא שבדיוק באותם מספרים או קרוב לזה בצד השני לא רוצים הסדר.

אופיר אקוניס: אני לא השתכנעתי שרוצים הסדר.

אופיר אקוניס: אני מנסה, תאמין לי, בכל מקום, בכל זמן – הם לא במשחק.

אופיר אקוניס: יש דמוקרטיה ויש שיאה של דמוקרטיה, וזה משאל עם.

אופיר אקוניס: אז יו"ר האופוזיציה, היא אומרת, אדוני היושב-ראש: אין בדל ואין שמץ של דמוקרטיה – בנושא משאל עם, גברתי יושבת-ראש האופוזיציה.

אופיר אקוניס: בנושא משאל עם.

אופיר אקוניס: אגב, אני לא בטוח שהאנגלים, השבדים, הצרפתים, חלק מה-States של ארצות-הברית, ישתכנעו בעומק הטיעון הזה, משום ששם מתקיימים משאלים כאלה.

יחיאל חיליק בר: סגן השר, למה אין משאל עם על חוק ההסדרים, תמלוגי הגז?

אופיר אקוניס: יש לזה תשובה.

אופיר אקוניס: חברת הכנסת גלאון, יושבת-ראש מרצ, שגם היא מתפארת ברוממות הדמוקרטיה – ובצדק, אני מוכרח לומר – כותבת, ברוח הימים האלה, בדף הפייסבוק שלה – לכולם חייב להיות פייסבוק.

אופיר אקוניס: גם לי יש.

אופיר אקוניס: את כותבת בו לפעמים, אני קורא מה שאת כותבת.

אופיר אקוניס: את כותבת – זה מה שהדהים אותי:

אופיר אקוניס: אין שום דבר דמוקרטי ברעיון הגרוע הזה; על משאל עם, על מצב שבו 5.5 מיליון בעלי זכות בחירה יוכלו, יהודים ומי שאינם יהודים, כל האוכלוסייה בישראל, 5.5 מיליון בעלי זכות הבחירה יוכלו לבוא – ועכשיו, חבר הכנסת בר, אני עונה לך – לענות על השאלה המפלגת ביותר את הציבור הישראלי ב-45 השנים האחרונות.

אופיר אקוניס: עם כל הכבוד לתמלוגי הגז, ויש כבוד, וזה חשוב, והנושאים הכלכליים והנושאים החברתיים כולם חשובים מאוד, אבל מה הדבר שמפלג יותר מכול את החברה הישראלית מאז 1967?

אופיר אקוניס: זה שאלת הסכסוך הישראלי-פלסטיני.

אופיר אקוניס: אנחנו מציעים בנדיבותנו לציבור לבוא ולומר את דברו בצורה ישירה בעניין הזה, ומי הראשונים להתנגד?

אופיר אקוניס: כמובן, הסיעות שתמיד מדברות, ורוממות הדמוקרטיה, אדוני היושב-ראש, בגרונן, אבל כשזה – – –

דב חנין: – – –

אופיר אקוניס: או, חבר הכנסת חנין, שלום לך.

אופיר אקוניס: שמעתי שגם אתה מתנגד למשאל עם.

אופיר אקוניס: אתה הרי דמוקרט מאוד גדול.

אופיר אקוניס: במפלגה הקומוניסטית יש הרבה דמוקרטיה.

עפו אגבאריה: יותר מאשר אצלך, זה בטוח.

אופיר אקוניס: אני נמצא במפלגה לאומית-ליברלית.

אופיר אקוניס: אינני נמצא במפלגה קומוניסטית.

אופיר אקוניס: אגב, אני לא פוסל את החברות של חבר הכנסת חנין, של אחרים במפלגה קומוניסטית; זה מותר.

אופיר אקוניס: אני פשוט לא מזדהה עם העמדות, תסלח לי.

אופיר אקוניס: אבל, חברת הכנסת גלאון, אני שמעתי את הערתך.

אופיר אקוניס: הדמוקרטיה אינה זמנית.

אופיר אקוניס: הממשלה הזאת, בארבע וחצי השנים הקרובות, עד נובמבר 2017, שזה מועד הבחירות, היא זמנית – זה נכון, את צודקת.

זהבה גלאון: למה הכנסת הזאת נבחרה?

אופיר אקוניס: אני מאוד מעריך את הכנסת, כפי שאת יודעת, ואת יודעת את זה, רק שאני נותן הזדמנות לציבור בשאלה הכל-כך – את יודעת, אנחנו חלוקים, את ואני, על פתרון הסכסוך, על הדרכים לפתרון, אבל אני חושב שאני מתפלא עלייך ועל חברת הכנסת יחימוביץ, יושבת-ראש האופוזיציה, על ההתנגדות שלה לדבר הדמוקרטי ביותר שיכול להיות.

אופיר אקוניס: נראה לי, אדוני היושב-ראש, אגב, שתמיד כשזה מגיע למבחן הביצוע, במפלגת העבודה ההתמחות היא, אדוני היושב-ראש, הכול דיבורים.

אופיר אקוניס: פעם הייתה תוכנית רדיו כזאת, זוכרים?

אופיר אקוניס: "הכול דיבורים" עם שלי יחימוביץ.

אופיר אקוניס: נדמה לי שזאת מהות האופוזיציה שלנו.

אופיר אקוניס: אני מבקש מחברי וחברות הכנסת לדחות את הצעות האי-אמון.

מאיר שטרית: תודה רבה.

מאיר שטרית: חברים, אנחנו עוברים להצבעה.

מאיר שטרית: נא לשבת.

מאיר שטרית: אנחנו ניגשים להצבעה.

מאיר שטרית: נא להצביע.

מאיר שטרית: אני מצביע על הצעות האי-אמון כסדרן, לפי הסדר שהוגשו.

מאיר שטרית: הצעה ראשונה היא הצעה שהגיש חבר הכנסת אלי ישי – החלטות האוצר על קיצוצים בתקציב הפוגעות בצורה קשה במעמד הביניים ובשכבות החלשות.

מאיר שטרית: בבקשה.

מאיר שטרית: נא להצביע.

מאיר שטרית: מי בעד ההצעה ומי נגדה ומי נמנע?

מאיר שטרית: בבקשה.

מאיר שטרית: נא להצביע.

מאיר שטרית: הצבעה מס' 1 בעד הצעת סיעות ש"ס – יהדות התורה להביע אי-אמון בממשלה – 38 נגד – 53 נמנעים – אין הצעת סיעות ש"ס – יהדות התורה להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

מאיר שטרית: אני קובע ש-38 קולות בעד ההצעה ו-53 קולות נגדה, אפס נמנעים.

מאיר שטרית: ההצעה הזאת הורדה מסדר-היום.

מאיר שטרית: נעבור להצבעה על ההצעה הבאה, כפי שהציג אותה חבר הכנסת איציק שמולי – ממשלה המנהלת קמפיין על גבו של הציבור ונעדרת חזון של צמיחה ותעסוקה.

מאיר שטרית: בבקשה.

מאיר שטרית: נא להצביע.

מאיר שטרית: מי בעד ומי נגד ההצעה, ומי נמנע?

מאיר שטרית: הצבעה מס' 2 בעד הצעת סיעת העבודה להביע אי-אמון בממשלה – 39 נגד – 56 נמנעים – אין הצעת סיעת העבודה להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

מאיר שטרית: אני קובע ש-56 קולות נגד, 39 בעד, אפס נמנעים.

מאיר שטרית: ההצעה הזו גם היא הוסרה מסדר-היום.

מאיר שטרית: נעבור להצעה האחרונה, הצעת האי-אמון האחרונה היום, כפי שהציג אותה חבר הכנסת אחמד טיבי – היעדר תוכנית כלכלית מיוחדת לצמצום הפערים במגזר הערבי לרבות בנושאי תשתיות, פשיעה, רווחה, תקציבים, בריאות וחינוך.

מאיר שטרית: נא להצביע.

מאיר שטרית: מי בעד?

מאיר שטרית: מי נגד?

מאיר שטרית: מי נמנע?

מאיר שטרית: הצבעה מס' 3 בעד הצעת סיעות רע"ם-תע"ל-מד"ע–חד"ש–בל"ד להביע אי-אמון בממשלה – 41 נגד – 57 נמנעים – אין הצעת סיעות רע"ם-תע"ל-מד"ע–חד"ש–בל"ד להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

מאיר שטרית: 41 קולות בעד, 57 קולות נגד, אפס נמנעים.

מאיר שטרית: גם הצעה זו לא עברה, והיא מוסרת מסדר-היום.

מאיר שטרית: אנחנו עוברים לנושא הבא בסדר-היום: הודעת הממשלה על שינוי שמות משרדים, שינוי בחלוקת התפקידים על-פי חוק והעברת שטחי פעולה.

מאיר שטרית: יהיו פה דיון והצבעה.

מאיר שטרית: אני מזמין את סגן השר אופיר אקוניס, להציג את ההודעה.

מאיר שטרית: בבקשה.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מתכבד להודיע לכנסת, כי הממשלה החליטה בישיבתה ביום 28 באפריל 2013 על שורה של החלטות בעניין המשרד לירושלים והתפוצות; אני מבקש – – –

מאיר שטרית: אני מודיע שרשימת הדוברים סגורה.

אופיר אקוניס: אני מבקש להביא אותה לידיעת הכנסת ולאישורה.

אופיר אקוניס: ואלה ההחלטות: 1.

אופיר אקוניס: לשנות את שם משרד ההסברה והתפוצות, כך שייקרא מעתה: המשרד לירושלים והתפוצות.

אופיר אקוניס: בהתאם לפקודת פקידי הממשלה (שינוי תארים), 1940, תפורסם הודעה ברשומות שלפיה ישונה תוארו של שר ההסברה והתפוצות לשר לירושלים והתפוצות.

אופיר אקוניס: 2.

אופיר אקוניס: בהתאם לסעיף 31(א) לחוק-יסוד: הממשלה, הממשלה מבקשת, אדוני היושב-ראש, את אישורה של הכנסת לסעיף זה; הסעיף הזה, אדוני, דורש הצבעה.

מאיר שטרית: תודה רבה.

אופיר אקוניס: כן החליטה – יש לנו עוד – סליחה, עובדים קשה שם בממשלה, מה זה?

מאיר שטרית: חשבתי שגמרנו.

אופיר אקוניס: אני רק הבהרתי שלסעיף הזה צריך הצבעה.

מאיר שטרית: אוקיי.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, כן החליטה הממשלה, בהתאם לסעיף 31(ד) לחוק-יסוד: הממשלה, להעביר ממשרד ראש הממשלה למשרד לירושלים והתפוצות את שטחי הפעולה בענייני ירושלים, ובכלל זה האחריות לרשות לפיתוח ירושלים, תוכנית אגן העיר העתיקה שנקבעה בהחלטת הממשלה 4090 מ-9 באוגוסט 2005, התוכנית לפיתוח העיר ירושלים שנקבעה בהחלטת הממשלה 4651 מיום 20 במאי 2012, התוכנית האסטרטגית לתיירות שנקבעה בהחלטת הממשלה 4652 מ-20 במאי 2012, הקמת אתרי חוויה תנ"כיים בירושלים לפי החלטת הממשלה 4654 מאותו יום, תוכנית "מרום", שנקבעה בהחלטת הממשלה 3238 מיום 29 במאי 2011, והתוכנית לחיזוקה של ירושלים שנקבעה בהחלטת הממשלה 3696 מ-6 ביוני 2005.

אופיר אקוניס: אדוני, האחריות לקרן למורשת הכותל תישאר בידי משרד ראש הממשלה ולא תועבר במסגרת העברת שטחי הפעולה כאמור.

אופיר אקוניס: עוד החליטה הממשלה, בהתאם לסעיף 31(ד) לחוק-יסוד: הממשלה, להעביר את שטחי הפעולה: המאבק באנטישמיות, לרבות ריכוז הפורום למאבק באנטישמיות, ממשרד ראש הממשלה למשרד לירושלים והתפוצות, ולהעביר מהמשרד לירושלים והתפוצות למשרד ראש הממשלה את שטחי הפעולה: הסברה, לשכת העיתונות הממשלתית ומרכז ההסברה, וכן להעביר מהמשרד לירושלים והתפוצות למשרד התקשורת את שטח הפעולה לשכת הפרסום הממשלתית.

אופיר אקוניס: בהתאם לסעיף 9(א)(11) לחוק הממשלה, התשס"א–2001, הממשלה מבקשת להודיע לכנסת על העברת שטחי הפעולה.

אופיר אקוניס: תוקף העברת שטחי הפעולה שפורטו לעיל יהא ממועד קבלת אישור הכנסת, בהתאם לסעיף 31(א) לחוק-יסוד: הממשלה, על השינוי בחלוקת תפקידי השרים כאמור.

מאיר שטרית: תודה רבה.

אופיר אקוניס: עכשיו, אדוני, עכשיו סיימתי.

מאיר שטרית: מה?

אופיר אקוניס: עכשיו זה הסוף.

מאיר שטרית: סיימת.

מאיר שטרית: תודה רבה, אני מקווה שזה באמת הסוף.

אופיר אקוניס: בינתיים.

מאיר שטרית: יש לנו שני דוברים ומייד לאחר מכן תהיה הצבעה.

מאיר שטרית: אני מזמין את הדובר הראשון, חבר הכנסת נסים זאב, ואחריו – דב חנין, אחרון הדוברים.

מאיר שטרית: אני מבקש להישאר להצבעה, כי מייד אחרי זה נצטרך להצביע על הסעיף הזה.

מאיר שטרית: בבקשה, חבר הכנסת נסים זאב.

מאיר שטרית: בבקשה, חביבי, ואחריו – דב חנין.

מאיר שטרית: שלוש דקות, אדוני.

מאיר שטרית: הזמן לרשותך.

מאיר שטרית: בבקשה, חבר הכנסת נסים זאב.

מאיר שטרית: שלוש דקות.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה – רבותי, אני מבקש לא להפריע לי.

מאיר שטרית: חברי הכנסת, אבקש להפסיק דיבורים ולשבת.

מאיר שטרית: חברי הכנסת.

מאיר שטרית: חברי הכנסת.

מאיר שטרית: חברי הכנסת, אבקש לשבת ולהפסיק את הדיבורים.

נסים זאב: יש כאן הודעה דרמטית של הממשלה, אדוני ראש הממשלה.

נסים זאב: הממשלה החליטה על שינוי שמות משרדים, שינוי בחלוקת התפקידים, ואני שמעתי את השינויים, ואני רוצה לומר לכם, אתם לא מבינים את החשיבות, שכשאנחנו משנים את השמות – ממשלה חולה, היא חייבת שינוי השם.

מאיר שטרית: בעזרת השם.

נסים זאב: זה בדיוק כמו חולה ששוכב על ערש דווי והוא זקוק לרחמי שמים.

נסים זאב: הדבר הראשון שעושים לאותו חולה – או שמוסיפים לו שם, או שמשנים לו את השם.

נסים זאב: והממשלה הזאת זקוקה לשינוי השם, אדוני היושב-ראש.

מאיר שטרית: בעזרת השם.

נסים זאב: בעזרת השם, בוודאי.

נסים זאב: אדוני ראש הממשלה, הקטסטרופה שהייתה בכל נושא ההסברה של מדינת ישראל בעולם – זה פשוט בושה וכלימה.

נסים זאב: מובן שהיו כאן כמה משרדים, וכולם עסקו באותו נושא.

נסים זאב: אז מה קורה כאשר יש משרד ההסברה, שהוא חושב שהוא אחראי להסברה, יש משרד החוץ, שהוא צריך להביע ולומר את כל נושא ההסברה, וגם יש משרד ראש הממשלה לענייני הסברה?

נסים זאב: מרוב שמסבירים כבר לא מבינים שום דבר.

נסים זאב: סוף-סוף הממשלה הזאת החליטה לרכז את כל הנושא של ההסברה, אבל לא הבנתי דבר אחד, מה זה משנה אם זה לענייני ירושלים או לעניינים – – –

מאיר שטרית: תפוצות.

נסים זאב: – – – תפוצות.

נסים זאב: השם הזה לא משנה.

נסים זאב: מה שמשנה, אדוני היושב-ראש, זה באמת שיהיה סדר, ודיברתי על זה גם בוועדת החוץ והביטחון כמה פעמים, שצריכים להסתכל על זה לא פוליטית ולא אישית, של כל שר שרוצה שהנושא של ההסברה יהיה אצלו.

נסים זאב: חשוב לרכז את זה בידיים נאמנות ולסמוך על אותו השר שיוביל את זה מא' ועד ת'.

מאיר שטרית: מאה אחוז.

נסים זאב: ברגע שזה מחולק בין המשרדים השונים, אז באמת מערכת ההסברה של מדינת ישראל תהיה לקויה, ולכן אני מחזק ומברך על כך.

מאיר שטרית: תודה רבה.

מאיר שטרית: אני מזמין את חבר הכנסת דב חנין.

מאיר שטרית: בבקשה, אדוני.

מאיר שטרית: יש לך שלוש דקות זמן.

מאיר שטרית: ואחריו – הצבעה.

מאיר שטרית: לכן, חברים, מייד אחרי דבריו אנחנו מצביעים.

מאיר שטרית: בבקשה, דב, שלוש דקות.

מאיר שטרית: בבקשה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה, אדוני ראש הממשלה, רבותי השרים, עיון ברשימת התפקידים של שרי הממשלה הנוכחית מזמין כמובן שורה ארוכה של בדיחות וחידודים.

דב חנין: אנחנו יכולים לדבר כאן על ההבדלים שבין השר לעניינים אסטרטגיים והשר לעניינים טקטיים, והיחסים שבין שר החוץ שאיננו לשר לעניינים בין-לאומיים שנמצא, אבל, עמיתי חברי הכנסת, אני לא רוצה ללכת בכיוון הזה, כי לטעמי מה שקורה בממשלה הזאת זה דבר פסול ובעייתי ודורש התייחסות רצינית.

דב חנין: אם מדברים, אדוני היושב-ראש, על שוויון בנטל, אז הדבר האחרון שאפשר להגיד על הממשלה הנוכחית זה שיש בה איזשהו שוויון בנטל בין השרים השונים.

דב חנין: הנה, למשל, ההודעה שמגיעה אליך היום עוסקת בשינוי מסוים בתפקידיו של השר בנט, שהוא כל כך עסוק בתפקידיו השונים שהוא אפילו לא פנוי להקשיב לדברים שנאמרים לכתובתו.

דב חנין: השר בנט הוא, כפי שאנחנו מבינים, גם שר לענייני כלכלה, וגם שר לענייני דתות, וגם, כך אנחנו שומעים היום, יהיה שר לענייני ירושלים – האם ירושלים קשורה יותר לכלכלה, או אולי קשורה יותר לדתות, או אולי בכלל היא קשורה יותר לתפוצות?

דב חנין: כנראה ירושלים קשורה יותר לתפוצות, כי כל הדברים האלה מרוכזים תחת חסותו של שר אחד שגם יתנהל, כך אני מבין, עם שלושה או אולי ארבעה מנכ"לים.

דב חנין: ואחר כך גם מסבירים לנו שהממשלה הזאת חוסכת כספי ציבור ומתייעלת, והנה הסירו את השולחן האמצעי, שבו ישבו עוד כמה שרים בימי הממשלה הקודמת.

דב חנין: אבל, בינינו, לא קיצצו שום דבר, כי כאשר המנגנונים נותרו, כאשר המשרדים נותרו, כאשר המנכ"לים החדשים מתמנים, אנחנו נמצאים בעצם באותו מצב, באותה סיטואציה, עם קצת איפור, עם קצת סומק בלחיים, אבל ללא כל שינוי אמיתי.

דב חנין: ולעומת שרים כאלה, שבאמת נושאים באמת בנטל עודף של אחריות ובעומס קיצוני של תפקידים שונים, מגוונים ומשונים, ישנם שרים אחרים, שעליהם הוטלו תפקידים חצי דמיוניים, כמו עניינים אסטרטגיים, כמו עניינים בין-לאומיים, כמו שיקולים טקטיים וכמו הליכות – נימוסים והליכות.

דב חנין: לכן, אדוני היושב-ראש, אני מציע לכנסת לדחות את בקשת הממשלה, את הודעת הממשלה.

דב חנין: אני מציע לכנסת לדרוש מהממשלה להתייחס לעצמה ברצינות, כי ממשלה שאיננה מתייחסת לעצמה ברצינות לא מתייחסת ברצינות גם לציבור.

דב חנין: תודה.

מאיר שטרית: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

מאיר שטרית: אנחנו עוברים להצבעה.

מאיר שטרית: חברי הכנסת, נא לשבת במקומות.

מאיר שטרית: אני מפעיל את ההצבעה.

מאיר שטרית: בבקשה.

מאיר שטרית: נא להצביע.

מאיר שטרית: מי בעד ההודעה, מי נמנע ומי נגדה?

מאיר שטרית: מי שבעד ההודעה יצביע בעדה כמובן.

מאיר שטרית: בבקשה.

מאיר שטרית: נא להצביע.

מאיר שטרית: הצבעה מס' 4 בעד הודעת הממשלה – 58 נגד – 34 נמנעים – 1 הודעת הממשלה על שינוי בחלוקת התפקידים בין השרים נתקבלה.

מאיר שטרית: ובכן, אני קובע ש-58 קולות בעד, 34 קולות נגד, אחד נמנע.

מאיר שטרית: ההודעה של הממשלה אושרה.

מאיר שטרית: [מס' מ/735; "דברי הכנסת" ה-18, מושב חמישי, חוב' ד', עמ' 31606.

מאיר שטרית: ]

מאיר שטרית: אנחנו עוברים לסעיף הבא בסדר-היום.

מאיר שטרית: ההודעה הבאה איננה מחייבת הצבעה, ואני מזמין את סגן השר אופיר אקוניס למסור את ההודעה בשם הממשלה לגבי – מיקי לוי, סגן השר מיקי לוי, למסור בשם הממשלה את ההודעה, בבקשה.

מיקי לוי: זו רק הודעה או זה רק להקריא?

מאיר שטרית: לא, זה לא מחייב הצבעה.

מאיר שטרית: שר האוצר, בבקשה.

יאיר לפיד: מר שטרית, אתה מדבר על ההודעה בלי ההצבעה?

מאיר שטרית: סליחה, אתה מוסר את ההודעה?

מאיר שטרית: לא, לא, זו הודעה על החלת רציפות.

מאיר שטרית: אתה?

קריאה: מה, אתה מדבר עם הכנסת, אדוני השר?

מאיר שטרית: בבקשה.

מאיר שטרית: הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק לעידוד השקעות הון (תיקון מס' 70) – מי מוסר את ההודעה?

מאיר שטרית: השר או סגן השר?

מיקי לוי: אני.

מאיר שטרית: סגן השר.

מאיר שטרית: נו, מיקי, בבקשה.

מאיר שטרית: בעצם על שני חוקים הוא מוסר את ההודעה.

מאיר שטרית: כפי שאתם יודעים, חברי הכנסת, זו הודעה בלבד, אין הצבעה, שבועיים ההודעה הזו ממתינה, אם חבר כנסת, מישהו יודיע שהוא מבקש דיון על זה, אז יקוים דיון ואחר כך – הצבעה.

מאיר שטרית: בבקשה, חבר הכנסת מיקי לוי.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת הנכבדים, בהתאם לסעיף 1 בחוק רציפות הדיון בהצעות חוק, התשנ"ג–1993, אני מתכבד למסור לכנסת על רצונה של הממשלה להחיל את רציפות הדיון על הצעת חוק לעידוד השקעות הון (תיקון מס' 70), התשע"ג–2012, הצעות חוק הממשלה, 735, מיום 15 באוקטובר 2012.

מאיר שטרית: את זה לא צריך, הלאה.

מיקי לוי: תודה.

מאיר שטרית: תמסור – רגע, רגע, חבר הכנסת מיקי לוי – תמסור את ההודעה גם על החוק הבא.

מיקי לוי: על?

מאיר שטרית: הודעה על הרציפות.

מאיר שטרית: אה, סליחה, זה לא אתה.

מיקי לוי: לא, לא, זה לא אני.

מיקי לוי: [מס' מ/718; "דברי הכנסת" ה-18, מושב רביעי, חוב' ל"ו, עמ' 30837.

מיקי לוי: ]

מאיר שטרית: חברת הכנסת ציפי לבני או גדעון סער, אחד מהם.

מאיר שטרית: גדעון סער, בבקשה.

מאיר שטרית: זו שוב הודעה על החלת רציפות על חוק שגם עליה אין הצבעה, ואחריה אנחנו עוברים לדיון משולב על נושא התקציב, חוק יסודות התקציב וחוק ההתייעלות הכלכלית.

מאיר שטרית: בבקשה.

גדעון סער: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בשם הממשלה, אשר מבקשת להחיל את דין הרציפות על הצעת חוק למניעת הסתננות (עבירות ושיפוט) (הוראת שעה) (איסור הוצאה מישראל של כספי מסתנן – הוראת שעה), התשע"ב–2012, שאושרה בקריאה ראשונה בכנסת הקודמת.

גדעון סער: הצעת החוק הזאת הוגשה על-ידי הממשלה, כמובן הממשלה הקודמת, ועברה אז בקריאה ראשונה.

גדעון סער: מטרתה לסייע בהתמודדות עם תופעת ההסתננות הבלתי חוקית לישראל באמצעות הקטנת הכדאיות הכלכלית שבהסתננות, וכן לעודד מסתננים בלתי חוקיים לצאת מישראל.

גדעון סער: כידוע, מדינת ישראל מתמודדת בשנים האחרונות עם גל של מסתננים בלתי חוקיים מאפריקה הנכנסים לישראל בעיקר דרך הגבול עם מצרים.

גדעון סער: רוב המסתננים הגיעו מסודאן ואריתריאה.

גדעון סער: ההערכה היא שכעת נמצאים בישראל כ-60,000 מסתננים.

גדעון סער: ההערכה היא, והיא מבוססת בין היתר על ממצאי תשאולים שעורכת רשות האוכלוסין וההגירה למסתננים, שהרוב המכריע – – –

מאיר שטרית: כנראה במשרד המשפטים לא מכירים את הפרוצדורה של הודעה על החלת רציפות.

מאיר שטרית: הודעה על החוק מספיק.

גדעון סער: אני חושב שהצעת החוק הזאת מחייבת פירוט קצת מעבר לזה.

מאיר שטרית: אדרבה.

גדעון סער: אני ביקשתי, כשראיתי איזו הודעה הכינו לי, להרחיב במקצת.

מאיר שטרית: להרחיב.

מאיר שטרית: בבקשה, אדוני.

גדעון סער: הרוב המכריע של המסתננים הם מהגרי עבודה.

גדעון סער: זאת, כאמור, הערכה.

גדעון סער: אני מדבר על רוב מכריע, אז גם מה שאני אומר הוא בלשון המעטה.

גדעון סער: הם מגיעים לישראל, שבה שכר העבודה גבוה באופן משמעותי מהשכר במדינות מוצאם, כדי לעבוד, להתפרנס ולהעביר כספים לבני המשפחה ולקרובים שנשארו במדינות המוצא.

גדעון סער: סכומים מועברים גם בערוצים שנכנה אותם לטובת העניין "לא פורמליים" ולא דרך המערכת הבנקאית, ולכן אמצעים שיובילו להקטנת התמריץ הכלכלי להסתננות הם כלי יעיל ומשמעותי בהתמודדות עם התופעה.

גדעון סער: על מנת לצמצם את התמריץ הכלכלי שבהסתננות מוצע בהצעת החוק לקבוע איסור פלילי על הוצאת כספים על-ידי המסתנן לחו"ל כל עוד הוא שוהה בישראל.

גדעון סער: אנו סבורים כי האיסור המוצע יוצר איזון ראוי ומידתי בין זכותה של ישראל להגן על עצמה מפני תופעת ההסתננות הבלתי חוקית, שלה השלכות חברתיות קשות, לבין חובתה לנהוג באופן הומני כלפי מי שנמצא ובאופן מידתי – והמידתיות באה לידי ביטוי בשורת הוראות הכלולות בהצעת החוק ובהן:

גדעון סער: הצעת החוק היא הוראת שעה זמנית עד לינואר 2015; הצעת החוק אינה חלה על מי שהוכר כפליט; האיסור המוצע חל רק על הוצאת הכסף מגבולות המדינה ואין בהצעה כל הגבלה על השימושים הנעשים בכסף בתחומי ישראל; בעת יציאת המסתנן מהארץ הוא רשאי להוציא עמו את כספו ורכוש אחר.

גדעון סער: ההצעה קובעת מבחנים מקלים לגבי היקף הכספים והרכוש שהוא רשאי להוציא; הצעת החוק גם כוללת חריג הומניטרי לאיסור שלפיו תתאפשר הוצאת כספים לחו"ל כאשר הוכחה סכנת חיים שבה נמצא קרוב משפחה מדרגה ראשונה.

גדעון סער: אשר על כן, מתבקשת הכנסת להחיל על הצעת החוק רציפות.

גדעון סער: ייתכן מאוד שיהיו אמצעים נוספים שנצטרך להביא לכנסת הזאת אם אנחנו רוצים לשמור על המדינה, שהיא המדינה המערבית היחידה שיש לה גבול יבשתי עם יבשת אפריקה.

גדעון סער: תודה.

מאיר שטרית: תודה רבה לשר הפנים, השר גדעון סער.

מאיר שטרית: הצעת חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום התוכנית הכלכלית לשנים 2009 ו-2010) (תיקון מס' 12) (תקציב דו-שנתי לשנים 2013 ו-2014), התשע"ג–2013 [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/749).

מאיר שטרית: ]

מאיר שטרית: רבותי, אנחנו עוברים לדיון משולב בשתי הצעות חוק: הצעת חוק-יסוד: תקציב המדינה לשנים 2009 עד 2012 ולשנת 2013 (הוראות מיוחדות) (הוראת שעה) (תיקון מס' 3) – קריאה ראשונה, וכן הצעת חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום התוכנית הכלכלית לשנים 2009 ו-2010) (תיקון מס' 12) (תקציב דו-שנתי לשנים 2013 ו-2014), התשע"ג–2013 – קריאה ראשונה.

מאיר שטרית: יציג את הצעות החוק במשולב שר האוצר, מר יאיר לפיד.

מאיר שטרית: אחרי כן יתקיים דיון במשולב של חברי הכנסת, שכל אחד ידבר בו ארבע דקות.

מאיר שטרית: בבקשה, אדוני השר.

יאיר לפיד: תודה רבה.

יאיר לפיד: ראיתי שמישהו אמר באיזה מקום – אדוני יושב-ראש הכנסת, שלום לך.

יולי יואל אדלשטיין: שלום וברכה, אדוני.

יאיר לפיד: ראיתי שאיזה מישהו כתב באיזה מקום שאני לא נואם בכנסת, אז ניצלתי את ההזדמנות הראשונה לדבר בכנסת – –

יולי יואל אדלשטיין: באתי לעקוב מקרוב שזה אכן כך.

מיקי רוזנטל: מה זה "מישהו"?

יאיר לפיד: – – ושידעו שזה שטויות, שידעו שזה שטויות.

יאיר לפיד: טוב, הדו-שנתי היה הוראת שעה, החלטנו לא להפוך את זה להסדר קבע.

יאיר לפיד: הסיבות: 1.

יאיר לפיד: זה שזה מחליש את האופוזיציה – –

מיקי רוזנטל: וואו.

יאיר לפיד: – – וזה מחליש את הכנסת, אני נגד זה.

יאיר לפיד: אני לא ציני לגבי הדבר הזה.

יאיר לפיד: אסור להחליש את האופוזיציה, אסור להחליש את הכנסת, זה חשוב בעיני שלאופוזיציה בכל שנה תהיה הזדמנות הוגנת לדבר נגד, ואולי גם בעד, התקציב.

מיקי רוזנטל: גם אתה תגיע לאופוזיציה יום אחד.

ג'מאל זחאלקה: מר לפיד, בתחילת הנאום פונים לחברי הכנסת, "רבותי חברי הכנסת".

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, חברי הכנסת.

יאיר לפיד: רבותי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, אתה צודק.

יאיר לפיד: חבר הכנסת ג'מאל צודק.

ג'מאל זחאלקה: זו פעם שנייה שהוא עושה את זה.

יאיר לפיד: אתה צודק, אני מתנצל.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת זחאלקה, חבר הכנסת זחאלקה, אני בודק לא רק את הנכונות של שר האוצר לנאום במליאה, אני בודק גם את עצמי וגם את כולנו אם אנחנו מסוגלים – תוך כדי גם הערה פה ושם, וזו זכות שמורה – לאפשר למי שבא להציג לנו דברים לדבר.

יולי יואל אדלשטיין: אם זה יהיה המצב אז אני בטוח שאנחנו כולנו נצא מרוצים, אם מישהו – – –

ג'מאל זחאלקה: אז אתה צריך לבקש ממנו – – –

יולי יואל אדלשטיין: אם מישהו יחליט שהוא נואם במקום שר האוצר אז הוא ינאם, מאחורי המליאה יש תה, קפה, אנשים נחמדים.

יולי יואל אדלשטיין: אז בואו, הערה פה ושם, כולנו מבינים שהיא תהיה, התפרעויות ונאומים במקומו לא יהיו.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר ימשיך.

יאיר לפיד: תודה רבה.

יאיר לפיד: הדבר השני זה שכמובן התקציב הדו-שנתי לא מאפשר ודאות, לא בהכנסות ממסים, לא בעמידה במגבלות הוצאה וכו'.

יאיר לפיד: יש לזה מאידך לגבי השנה הנוכחית – בשנה הנוכחית אנחנו נעשה תקציב לשנה וחמישה חודשים, או מבקשים מן הכנסת שתאפשר לנו לעשות תקציב לשנה וחמישה חודשים, גם בגלל האיחור.

יאיר לפיד: קשה מאוד לעשות שני תקציבים ברצף, זה משתק גם את הממשלה, גם את משרד האוצר.

יאיר לפיד: אני מזכיר לחברי הכנסת החדשים, במצב רגיל מתחילים לעבוד על התקציב כבר בפברואר-מרס, אז בעצם היינו מסיימים ומתחילים מייד.

יאיר לפיד: במילים פשוטות יותר, אנחנו מבקשים להאריך את הוראת השעה ל-13–14, ואנחנו נחזור לתקציב חד-שנתי מייד בתקציב הבא של 2015.

יאיר לפיד: אני מבקש מחברי הכנסת לאשר את הצעות החוק בקריאה ראשונה, להעביר אותן להכנה לקריאה שנייה ושלישית לוועדות הבאות:

יאיר לפיד: את הצעת חוק-יסוד: תקציב המדינה לשנים 2009 עד 2012 ולשנת 2013 (הוראות מיוחדות) (הוראת שעה) (תיקון מס' 3), לוועדה משותפת של החוקה והכספים, ואת הצעת חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום התוכנית הכלכלית לשנים 2009 ו-2010) (תיקון מס' 12) (תקציב דו-שנתי לשנים 2013 ו-2014), התשע"ג–2013, לוועדת הכספים.

יאיר לפיד: אני מבקש לשים לב שאני והרב גפני לא רבנו הפעם, ואני מודה לכולכם.

יולי יואל אדלשטיין: רשמנו לפנינו, אדוני שר האוצר.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה.

נחמן שי: וגם שלא הפרענו.

יאיר לפיד: נכון, וגם שלא הפרעתם.

יולי יואל אדלשטיין: אז אנחנו עוברים, אדוני סגן המזכיר, לדיון המשולב, אם אני מבין נכון, כן?

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, ועדת הכנסת החליטה על דיון משולב בשתי ההצעות.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מכבדים את החלטת ועדת הכנסת לאפשר לכל נואם לדבר ארבע דקות, מכיוון שהדוברים יתייחסו לשתי ההצעות גם יחד.

יולי יואל אדלשטיין: יש רשימת דוברים.

יולי יואל אדלשטיין: הראשונה בדוברים היא חברת הכנסת מרב מיכאלי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: סליחה, לא לא לא.

יולי יואל אדלשטיין: אוקיי, אז חברת הכנסת מרב מיכאלי, סליחה על האי-הבנה.

יולי יואל אדלשטיין: שנייה אחת.

יולי יואל אדלשטיין: כן, מרב מיכאלי, לאחר מכן חנא סוייד, דב חנין, עפו אגבאריה והלאה לפי סדר הדוברים.

מרב מיכאלי: טוב, הבעיה, כמובן, עם התקציב הצפוי לנו זה לא שהוא יתמשך שנה וחצי אלא התוכן שלו, זה שמתהדר במילים "עובדים בשביל האדם העובד" אבל בעצם הולכים לקחת לאדם, שלא לומר לאישה העובדת, את הנכסים הבודדים שעוד נשארו לה, אם מיסוי קרן השתלמות, אם העלאת מס הכנסה על עבודה.

מרב מיכאלי: לעומת זאת, אין העלאת מס הכנסה על הון, נניח, או על רווחי הון, לא ראינו את זה בתקציב הקרוב.

מרב מיכאלי: עבודה – כן, הון – לא.

מרב מיכאלי: איפה פה הדאגה לאדם העובד, בתוך המשוואה הזאת?

מרב מיכאלי: יתרה מזאת, גם ההבטחות האלה כל הזמן להורדת יוקר המחיה הן כי אנחנו לא דואגות לאדם העובד, אנחנו דואגים לאדם הצרכן, בשביל שאלה שמוכרים לאדם הצרכן יוכלו לגרוף עוד כסף, שעליו הם לא ישלמו מס, שאותו ישלם האדם העובד.

מרב מיכאלי: אבל כל זה הוא כנראה רק הסחת דעת לשר האוצר, כי מה שהוא באמת עוסק בו בימים אלה זה כאמור משאל העם שהעלה פה בצדק ידידי חבר הכנסת דב חנין.

מרב מיכאלי: מאוד מעניין.

מרב מיכאלי: ייתכן שאילו שר האוצר היה מודיע לציבור על עמדותיו בנושא ההסכם המדיני הרצוי מבחינתו לפני הבחירות, אולי לא היה צורך במשאל עם, כי הציבור הייתה יודעת מה עמדותיו, ואז, בכך שהצביעה לו, הייתה בעצם מצביעה בעד זה.

מרב מיכאלי: שר האוצר התחבר לנפתלי בנט, שלא בכדי אמר: אין לי בעיה, תנהלו משא-ומתן, כי נפתלי בנט מבין שראש הממשלה רוצה משא-ומתן ולא הסכם שיצא מתוך המשא-ומתן הזה, ולכן תנהל הממשלה הזאת, אם היא תצליח, משא-ומתן.

מרב מיכאלי: לא יצא ממנו שום דבר, ואם, חלילה, יצא, יהיה חוק משאל עם שיוודא שאנחנו עוזרים לעם לוודא שלא יצא ממנו שום דבר.

מרב מיכאלי: אבל העם כבר יהיה כל כך מותש, שכן האדם, המכונה "האדם העובד" – מעתה אמרו: האדם העובד – כבר שילם כל כך הרבה מסים, כבר כל כך לא יכול היה להרשות לעצמו לקנות שום דבר, וחמור מזה, לא יכול היה להרשות לעצמו לשבות אפילו במחאה על תנאיו הגרועים.

מרב מיכאלי: באמת, מה נשאר לו לאדם העובד?

מרב מיכאלי: לשר האוצר יאיר לפיד פתרונים, והם פתרונים מאוד מאוד לא טובים.

מרב מיכאלי: תודה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את חבר הכנסת חנא סוייד, ואחריו יעלה חבר הכנסת דב חנין.

חנא סוייד: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, ראשית כול אני רוצה להגיד שאני שמח ששמעתי הבטחה משר האוצר שאנחנו חוזרים לתקציב שנתי ב-2015.

חנא סוייד: אני מאוד מקווה שההבטחה הזאת תקוים.

חנא סוייד: יש לי ספקות רבים סביב העניין הזה.

חנא סוייד: בכלל, כל המעבר לתקציב דו-שנתי היה אנומליה אחת גדולה.

חנא סוייד: זו הייתה טעות גדולה, ואני באמת מקווה שהטעות הזאת תתוקן.

חנא סוייד: כולנו, אני חושב, מסכימים, שכמובן, מלבד בחריין, ששם יש להם תקציב דו-שנתי, הפטנט הזה לא קיים כמעט בשום מקום אחר בעולם, ואנחנו גם הסכמנו, בזמננו, שזה היה יותר מכשיר קואליציוני, מכשיר פוליטי, תכמני, פרלמנטרי, בשביל להאריך ולקנות ימים לגיל ולתקופת החיים של הממשלה, ולכן אני שמח, כפי שאמרתי, שזה הולך להסתיים.

חנא סוייד: יחד עם זה אני רוצה להגיד שגם בתקופה הזאת, שמצטיינת בשינויים כלכליים, גם בהיקפים גלובליים וגם בהיקפים מקומיים, שינויים שהם כל כך מהירים, ברזולוציה כל כך קטנה, אני לא הייתי קונה את הפטנט הזה של תקציב לשנה וחמישה-שישה-שבעה חודשים דווקא בתקופה הזאת.

חנא סוייד: דווקא הממשלה אומרת שיש חור גדול בתקציב, של 40 מיליארד שקל, שצריך לסגור אותו, והממשלה מדברת על קיצוצים מפה ועד הודעה חדשה כמעט בכל דבר שזז, ובמיוחד בתנאים כלכליים כאלו צריך התאמה מהירה לשינויים.

חנא סוייד: אז למה דווקא להאריך את תקופת התגובה של הממשלה, להאריך את התקופה של התקציב ל-20 חודשים במקום שתהיה לך אפשרות דווקא להיות עם יד על ההדק, במובן זה שיש לך רזולוציה קצרה.

חנא סוייד: יש לך רזולוציה קטנה.

חנא סוייד: יש לך תקופת תגובה מהירה על שינויים שכולנו יודעים שהם הולכים וקורים?

חנא סוייד: הממשלה רוצה מצד אחד – ומכבירה מילים על החור התקציבי ועל הגירעון, מצד אחד, אבל מצד שני דווקא האמצעים הפיסקליים שיש בידיה לא מתאימים לאזהרות האלה.

חנא סוייד: הם מתאימים יותר לתקופה של רגיעה, שאפשר לחזות את הכול קדימה, גם בצד ההוצאות וגם בצד ההכנסות.

חנא סוייד: הרי החור, הגירעון התקציבי הגדול שאנחנו עומדים בפניו, והממשלה כאילו רוצה לתקן אותו, בא מחוסר היכולת של הממשלה לצפות את ההכנסות ממסים, ככה מסבירים לנו את זה, ובמיוחד בגלל התקציב הדו-שנתי.

חנא סוייד: לכן אנחנו נתנגד לחוק הזה, או לבקשה הזאת, כאילו גם התקציב הזה יהיה תקציב ל-20 חודשים במקום לשנה אחת.

חנא סוייד: תודה.

מאיר שטרית: תודה רבה.

מאיר שטרית: אני מודה לחבר הכנסת סוייד, ואני מזמין את חבר הכנסת דב חנין לשאת את דבריו.

מאיר שטרית: אחריו – חבר הכנסת עפו אגבאריה, ואני מודיע שרשימת הדוברים סגורה.

דב חנין: תודה, אדוני היושב-ראש – – –

מאיר שטרית: מי שלא יהיה באולם כשקוראים את שמו לא יוכל לדבר.

מאיר שטרית: בבקשה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה, גם אני מצטרף לברכתו של חברי חבר הכנסת סוייד על כך שנפטרנו, אני מקווה, מהרעה החולה הזאת, שנקראת תקציב דו-שנתי, בעתיד, אבל התקציב הדו-שנתי הקרוב, אדוני היושב-ראש, מאיים עלינו בכמה וכמה סכנות גדולות.

דב חנין: אמרו לנו שהאדם העובד נמצא במרכז, וכשאני קורא את פרטי חוק ההסדרים, ואני קורא את המתווה הראשוני של התקציב, אני משתכנע, אכן, האדם העובד נמצא במרכז; הוא נמצא במרכז המתקפה של הממשלה.

דב חנין: והמתקפה של הממשלה על האדם העובד היא מתקפה רבת-ממדים.

דב חנין: אחד הממדים המרכזיים, ונדבר על כך בהרחבה מחר, זו המתקפה על זכותם של העובדים להתארגן, להגן על עצמם, לפעול במסגרת של ועדי עובדים ולשבות.

דב חנין: אדוני שר האוצר, זכות השביתה היא הגרעין של הזכות הדמוקרטית של העובדים, כי אין משמעות להתארגנות עובדים אם ההתארגנות איננה מלווה ביכולת של העובדים לנקוט צעדים להגן על עצמם, לפעול להגנת זכויותיהם, ודרך המלך של פעולת עובדים להגנת עצמם והגנת זכויותיהם היא הדרך של השביתה.

דב חנין: דרך נוספת של התקפה על זכויות העובדים היא התקפה על קרנות ההשתלמות.

דב חנין: קרנות ההשתלמות, עמיתי חברי הכנסת, זה ערוץ חיסכון לטווח בינוני של האדם העובד.

דב חנין: ולהבדיל מרוב ערוצי החיסכון, קרנות ההשתלמות, בגלל הטבות המס, הן עדיין ערוץ חיסכון משתלם.

דב חנין: וכשמתקיפים את קרנות ההשתלמות, עושים פה שני מהלכים: מהלך אחד הוא כמובן פגיעה בעובדים, כי לוקחים מהעובדים זכות שיש להם, לחסוך בערוץ חיסכון משתלם.

דב חנין: אבל מעבר לזה, אדוני היושב-ראש, גם פוגעים במנגנוני החיסכון בחברה הישראלית.

דב חנין: הרי אין בישראל היום דרך לחסוך לטווח בינוני או לטווח ארוך, וזו, אגב, אחת הסיבות שאנשים משקיעים בנדל"ן; קונים דירה, כי בוטחים בבטון ובקירות ולא בוטחים בחסכונות.

מאיר שטרית: – – –

דב חנין: נכון.

מאיר שטרית: בקרן השתלמות אתה מקבל הטבה שהיא פטורה ממס, וככל שהמשכורת שלך יותר גבוהה, ההטבה שלך יותר גבוהה.

מאיר שטרית: אם המשכורת שלך היא 30,000 שקל – – –

גלעד ארדן: יש תקרה.

מאיר שטרית: אין תקרה.

דב חנין: בקרן השתלמות יש תקרה.

מאיר שטרית: מה התקרה?

דב חנין: התקרה היא סדר-גודל של 30,000.

מאיר שטרית: יפה.

מאיר שטרית: לעומת הפועל הפשוט שמקבל 5,000 שקל, ולרובם אין קרנות השתלמות ומשלמים מעט מאוד.

מאיר שטרית: השאלה היא אם לא נכון לקבוע תקרה, נגיד פעמיים השכר הממוצע במשק למשל.

גלעד ארדן: התקרה הרבה יותר נמוכה.

מאיר שטרית: אפשר לקבוע תקרה יותר נמוכה, ולהגיד: על היתר ישלמו מס.

מאיר שטרית: זה עדיין צודק.

מאיר שטרית: לא לבטל את ההטבה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, השיטה איננה לקצץ בזכויות עובדים קיימות.

דב חנין: הניסיון לפגוע בעובדים ולהגיד: אנחנו פוגעים רק באלה שיש להם יותר, הוא הערוץ שבו בסופו של דבר פוגעים גם באלה שיש להם פחות.

דב חנין: ולכן, צריך להגן על המנגנון הזה של קרנות ההשתלמות, צריך לשמור עליו, צריך לשמור עליו גם לגבי העובדים שנמצאים במעמד הביניים, לא רק לגבי העניים, אדוני סגן שר האוצר.

דב חנין: גם אלה שבשכבות הביניים, אתם צריכים לשמור עליהם, כדי שהזכות שלהם לחסוך בקרנות השתלמות תישמר.

דב חנין: תודה רבה.

מאיר שטרית: תודה לדב חנין.

מאיר שטרית: אני מזמין את חבר הכנסת עפו אגבאריה.

מאיר שטרית: עפו אגבאריה נמצא?

מאיר שטרית: איננו.

מאיר שטרית: אז איבד את זכותו לדבר.

מאיר שטרית: הדובר הבא – איתן כבל.

מאיר שטרית: בבקשה, חבר הכנסת כבל.

מאיר שטרית: אחריו – איציק שמולי.

מאיר שטרית: בבקשה, אדוני.

מאיר שטרית: ארבע דקות לרשותך.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני השר, אני עובר על הפרסומים בנושא התקציב המסתמן, אדוני היושב-ראש, אני קורא את הפוסטים בפייסבוק, מקשיב לנאומים חוצבי הלהבות, ואני שואל את עצמי מה בעצם השתנה כאן.

איתן כבל: התורה היא אותה תורה, הגזירות אותן גזירות, הנימוקים אותם נימוקים.

איתן כבל: אדם שנכנס לתרדמת יום לפני הבחירות האחרונות ויתעורר היום לא יחוש בשום הבדל.

איתן כבל: מבחינתו שטייניץ הוא שר האוצר, נתניהו שר-על לאסטרטגיה כלכלית.

איתן כבל: על זה נאמר, על התקציב הזה, אדוני היושב-ראש, הקול קול לפיד, הידיים ידי שטייניץ ונתניהו.

איתן כבל: התקציב שמגיש שר האוצר הוא תקציב שרוחו של נתניהו שורה עליו בכל סעיף וסעיף.

איתן כבל: גם בתקציב הזה ממשיך מעמד הביניים להיות הפרה החולבת של האוצר.

איתן כבל: גם בתקציב הזה עובדי המגזר הציבורי הם הראשונים לשלם את המחיר על המחדלים הכלכליים.

איתן כבל: גם בתקציב הזה, כמו בתקציבי שטייניץ ונתניהו, אדוני שר הרווחה, חמלה היא מילה גסה.

איתן כבל: ההבדל היחיד הוא שהפעם העטיפה נוצצת ומרשרשת, המילים מלטפות, והקול הוא קול קטיפה.

איתן כבל: אם הייתי צריך להמציא כותרת לתקציב לפיד – –

גלעד ארדן: גם המעיל.

איתן כבל: – – הייתי – על זה, אני מבקש ממך, אל תיקח אותי יותר רחוק.

גלעד ארדן: למה אתה מקפח?

גלעד ארדן: אם הגעת – – –

איתן כבל: אדוני השר, אתה השר הכי יפה בממשלה.

איתן כבל: זה מה שאני יכול להגיד.

גלעד ארדן: הייתי, הייתי.

קריאה: מראה מראה שעל הקיר.

גלעד ארדן: זו הפוליטיקה הישנה.

איתן כבל: משכת אותי בכוח, אמרתי.

איתן כבל: אם הייתי צריך להמציא כותרת לתקציב של לפיד, הייתי קורא לו: גזירות עם סמיילי.

איתן כבל: מר לפיד, אדוני שר האוצר, יכול להיות שאתה מאמין במה שאתה עושה.

איתן כבל: אם כך הם פני הדברים, אני באמת לא מבין את הצורך שלך לעורר שיח שאני קורא לו – כלכלה של שנאה.

איתן כבל: יש לי בלא מעט דברים הסכמה על מה שאתה אומר על החרדים, וגם על חלק מהוועדים הגדולים.

איתן כבל: אבל הדרך שאתה נוקט היא דרך שמשמעותה אחת, לעסוק במה שאולי פופולרי, להעמיד את החרדים ואת הוועדים הגדולים אל מול הקיר, ולא לעסוק בכלכלה.

איתן כבל: נכון לרגע זה אינני יודע מהי התפיסה שמביא שר האוצר אתו.

איתן כבל: שר אוצר שהלך לבחירות עם תפיסה אחרת, ומה הוא מביא?

איתן כבל: מה חדש כאן?

איתן כבל: אז אוקיי, כבר אמרתי, אני מסכים אתו על חלק מהדברים שהוא אומר על החרדים ועל הוועדים.

איתן כבל: ומה הלאה?

איתן כבל: מה שונה?

איתן כבל: איזו בשורה?

איתן כבל: עד לרגע זה, אנחנו פותחים את העיתונים, אדוני סגן שר האוצר, ומתחרים, מי יהיה המחליף של כחלון.

איתן כבל: האם נלמד חמישה ימים?

איתן כבל: האם אדוני שר התקשורת הביא את הרעיון הנכון?

מאיר שטרית: השאלה היא אם הוא יעזוב את הכנסת בסוף הקדנציה.

איתן כבל: תקשיב, אדוני היושב-ראש, באמת, אני אומר לך, זה נראה כמו תחרות: השר עם הרעיון היותר-יפה.

איתן כבל: איפה התוכניות?

איתן כבל: איפה התפיסה?

איתן כבל: כחלון, לקח לו הרבה שנים להגיע להיות כחלון, ואתם רוצים כבר בפתיחת הקדנציה להיות כחלונים.

איתן כבל: ואני אומר לכם – – –

גלעד ארדן: כל מסע ארוך מתחיל בצעד אחד, אתה יודע.

נחמן שי: אחורה.

נחמן שי: אחורה.

איתן כבל: אני רוצה לבוא ולומר, הבעיות הכלכליות של ישראל, בכל הכבוד, לא נגרמו בגלל החרדים והגירעון לא נוצר בגלל הוועדים הגדולים.

מאיר שטרית: והזמן נגמר.

איתן כבל: לא אצלם נמצא הכסף הגדול.

איתן כבל: הפוך, יאיר.

איתן כבל: הפוך.

איתן כבל: הכסף הגדול נמצא בתמלוגים על משאבי הטבע, במס החברות, במס ירושה, וכן, גם בהתנחלויות, שעד לרגע זה לא שמענו מילה אחת, מילה אחת – –

מאיר שטרית: איפה הכסף.

איתן כבל: – – איפה הכסף.

מאיר שטרית: זהו, תודה.

איתן כבל: וכל אותם מקומות – ממש, אדוני היושב-ראש, בגלל העובדה שאנחנו שכנים, תן לי עוד איזה דקה.

איתן כבל: כן, איפה הכסף?

איתן כבל: בהתנחלויות, בכל אותן התנחלויות שהוא אמר עליהן שלעולם לא תהיינה חלק ממשא-ומתן.

איתן כבל: לך לשם ותגלה את האוצר.

איתן כבל: זו מנהיגות, יאיר.

איתן כבל: לעמוד מול החרדים ולהשתלח בהם, זה גם יכול היה לעשות אחרון חברי הכנסת של שינוי.

איתן כבל: תודה.

מאיר שטרית: תודה רבה לחבר הכנסת כבל, ואני מזמין את הדובר הבא, חבר הכנסת איציק שמולי.

מאיר שטרית: אחריו – חבר הכנסת נחמן שי.

איציק שמולי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

מאיר שטרית: האם שמולי איציק זה השם בתעודת הזהות, או שזה יצחק?

איציק שמולי: חייבים לפתוח את זה פה, אדוני היושב-ראש?

מאיר שטרית: אוקיי, לא.

מאיר שטרית: זה לא צריך.

איציק שמולי: זה יצחק, בתעודת זהות.

יחיאל חיליק בר: – – –

מאיר שטרית: כתוב שמולי.

מאיר שטרית: לא שמואלי – שמולי.

מאיר שטרית: בבקשה.

מאיר שטרית: ארבע דקות מתחילות עכשיו.

איציק שמולי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי וחברותי חברי הכנסת, קודם כול אני רוצה לברך את שר האוצר על ההחלטה על ביטול התקציב הדו-שנתי, החלטה שכמו שהוא נימק אותה בעצמו, אין לה שום מקום בדמוקרטיה הישראלית.

איציק שמולי: אני יכול לומר לכם שאחד התסכולים היותר-גדולים שהיו לנו בזמן המחאה זה שהפרלמנט לא עבד, ולא הייתה שום יכולת להשפיע, לא על המדיניות ולא על התקציב.

איציק שמולי: אני חושב שגם מהטעם הזה ההחלטה היא נכונה.

איציק שמולי: ואם בברכות עסקינן, אז אני רוצה גם לברך על האמירה המאוד-חשובה של השר לגבי משאבי הטבע.

איציק שמולי: לגבי התוכן של מה שיש בתוך המסגרת, כלומר הגזירות עצמן, אני קודם דיברתי באריכות ולכן אני לא רוצה להוסיף, רק דבר אחד, אדוני סגן השר, שלא התייחסת אליו קודם, אולי בלהט הדברים, אבל אני חושב שזה בכל זאת שווה התייחסות, העניין של יעדים חברתיים.

איציק שמולי: אם אתם כבר הולכים לחשיבה מחודשת על המסגרת – על התוכן אנחנו נמשיך להתווכח, אבל על המסגרת – ואתם אומרים שעכשיו נטיל עוד גזירות ועוד מסים, כי זה המצב, אבל בעוד שנתיים יהיה פה טוב יותר, אז בואו נתחייב לזה.

איציק שמולי: בואו תגידו, יחד עם חברי האופוזיציה, איפה אנחנו רוצים לראות את החברה הישראלית בעוד שנתיים מבחינת שיעור התעסוקה, מבחינת יעד העוני, מבחינת יעד האי-שוויון.

איציק שמולי: וגם לא לעמוד ביעדים זה בסדר, גם לא עמדנו עכשיו ביעד הגירעון.

איציק שמולי: זה בסדר, אפשר לא לעמוד ביעדים; צריך להשתדל.

איציק שמולי: אבל אני חושב שעצם ההתחמקות, לא רק שלכם, גם של ממשלות קודמות, מלקבוע במסמרות יעדים ברורים, יעדים חברתיים ברורים, יש בזה משהו פגום.

איציק שמולי: תודה.

מאיר שטרית: תודה רבה, חבר הכנסת שמולי.

מאיר שטרית: חבר הכנסת נחמן שי, ואחריו – חבר הכנסת אבישי ברוורמן.

מאיר שטרית: אם הוא לא יהיה – חבר הכנסת אראל מרגלית.

מאיר שטרית: בבקשה, חבר הכנסת שי.

מאיר שטרית: ארבע דקות.

נחמן שי: תודה.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, היה תקציב דו-שנתי, והופ, איננו עוד.

נחמן שי: איזה מין דבר זה?

נחמן שי: שטפו לנו את הראש במשך שלוש-ארבע שנים שהדבר הזה, ששמו תקציב דו-שנתי, הוא גאוני.

מאיר שטרית: לא הסכמנו.

נחמן שי: אני זוכר.

נחמן שי: שנינו היינו באותו מקום.

נחמן שי: גאוני, עוד לא היה דבר כזה.

נחמן שי: שקלו להעניק פרס נובל לשר האוצר על הרעיון – איך זה שלא חשבנו שאפשר במקום תקציב שנתי להביא דו-שנתי, אולי תלת-שנתי, ארבע-שנתי.

נחמן שי: מצוין: נחסוך נייר, נחסוך עבודה, והכול יעבוד נפלא.

נחמן שי: רק שכחו שתקציב הוא כלי עבודה, ובלי תקציב אי-אפשר לנהל, ותוך כדי התקציב אתה בוחן את השינויים, ומאמץ אותם, ולומד אותם ומפעיל אותם.

נחמן שי: וזה עבר.

נחמן שי: ועכשיו בא שר אוצר חדש, ואני חייב לשבח אותו, באיזשהו מקום, שהוא בוחן מחדש והוא מחליט שהוא לא רוצה את התקציב הזה, והוא עובר לשיטה הקודמת, המפגרת הזאת, שרק 202 מדינות בעולם נוהגות לפיה.

נחמן שי: 201, כי יש – אחת מנסיכויות הנפט וישראל נהגו לפי השיטה הדו-שנתית הזאת.

נחמן שי: אבל אני שואל את עצמי, מה זה משדר בעצם?

נחמן שי: מה זה אומר?

נחמן שי: איזה תהליך קבלת החלטות מתנהל במדינת ישראל?

נחמן שי: מי החליט קודם על השנתיים?

נחמן שי: מי מחליט עכשיו על השנה?

נחמן שי: מי עושה סדר בברדק הזה?

נחמן שי: ואני שואל עוד שאלה שמתבקשת: איך אפשר להאמין לממשלה, לשרים, שמובילים תהליכים כאלה, יום עסל, יום בסל, פעם לכאן, פעם לשם, וכל התזמורת – כולם מצטרפים; אותם פקידים באוצר שקודם בטח הסבירו לשר עד כמה זה גאוני לעבור לתקציב דו-שנתי, כמה זה יחסוך, כמה זה יעזור, כמה זה יאפשר לתכנן, רק הם ידעו שתוך כדי השנתיים האלה הדברים ישתנו, אותם פקידים עכשיו יושבים עם השר, אולי התחלפו שניים-שלושה מהם, והם מסבירים לו בדיוק את ההפך, כמה זה יהיה נפלא לחזור לשיטה הקודמת, כמה יעילה היא הייתה וכמה היא עזרה וכמה היא נתנה.

מיקי לוי: – – –

נחמן שי: בבקשה, אדוני סגן השר.

מיקי לוי: זו החלטה אישית ספציפית של שר האוצר.

מיקי לוי: נקודה.

נחמן שי: יפה.

נחמן שי: אמרתי לך שאני משבח אותו.

מיקי לוי: אף אחד לא השפיע עליו.

נחמן שי: אף אחד.

נחמן שי: הוא בלתי מושפע.

נחמן שי: נהדר, אני אומר.

נחמן שי: אבל תחשוב רגע, ידידי חבר הכנסת וסגן השר מיקי לוי, מה צריך לחשוב – אני לא אחזור על גברת כהן, נמאס לשמוע, אבל יש עוד איזה xאנשים שחיים במדינת ישראל, מה הם צריכים לחשוב על הממשלה הזאת, שמוליכה אותם?

נחמן שי: פעם היא מוליכה אותם ימינה, פעם היא מוליכה אותם שמאלה.

נחמן שי: אין בעניין הזה קונסיסטנטיות, אין עקביות.

נחמן שי: ולמה אני אומר את כל זה?

נחמן שי: כי אתם מבקשים מהציבור הישראלי שיאמין לכם.

נחמן שי: אם לא נאמין לכם, כולנו, לא נתמוך בכם ולא נלך אתכם ולא נסכים – הלוא אומרים לנו: נחסוך.

נחמן שי: עכשיו אומר לנו שר האוצר שהיה פה קודם, ועשה ג'סטה, הופיע על במת הכנסת, בסדר, גם פה, תיקן את עצמו גם בזה.

נחמן שי: אין דבר, מודה ועוזב ירוחם.

נחמן שי: בסדר.

נחמן שי: אבל הוא רוצה את האמון שלנו, הוא אומר: שנתיים קשות מחכות לנו, ואחריהן, איזה יופי יהיה פה.

נחמן שי: למה שאני אאמין לו?

נחמן שי: למה שאני אאמין למישהו שנותן לי הבטחות אחרי שאני רואה שהופכים דבר אחר דבר?

נחמן שי: אז אתם מתחילים פה היסטוריה חדשה, אבל יש היסטוריה, אתם לא הראשונים, מיקי לוי, סגן השר.

נחמן שי: אתם לא ראשונים.

נחמן שי: ולכן אני אומר שזה מביש, שזה לא מכובד.

נחמן שי: אוקיי, אנחנו נלך עם זה, אבל ממה אני חושש?

נחמן שי: שבעוד שנתיים-שלוש יבוא מישהו אחר ויגיד: שמע, יש לי רעיון מופלא שעוד לא שמעתם עליו, בואו נעבור לאופן תלת-שנתי.

נחמן שי: מזה אני רוצה ללמוד משהו גם על תהליך קבלת ההחלטות בתקציב שעוד לא ראינו, וגם על חוק ההסדרים שמורכב מאותם דברים שפתחו את המגירות, הראשונה, השנייה והשלישית, והוציאו משם את ההצעות הישנות.

נחמן שי: קחו את הזמן שלכם, רבותי, קחו את הזמן שלכם, תבואו סוף-סוף עם רעיונות חדשים, תנו לציבור הישראלי תקציב של אמת, לא תקציב של מין טחינה מחודשת של רעיונות ישנים.

נחמן שי: באמת, תבואו עם משהו חדש.

נחמן שי: הציבור מצפה, אני אומר, אבל אם אני מסתכל על הרקורד, על ההיסטוריה, אני רואה את זה בהרבה אכזבה.

נחמן שי: תודה, אדוני.

מאיר שטרית: דווקא נתתי לך, עשיתי לך פיצוי על הדיון הקודם, אבל בסדר.

מאיר שטרית: תודה רבה, חבר הכנסת נחמן שי.

מאיר שטרית: אני מזמין את חבר הכנסת אבישי ברוורמן, ואחריו – חבר הכנסת אראל מרגלית.

מאיר שטרית: אחריו – ג'מאל זחאלקה.

מאיר שטרית: בבקשה.

מאיר שטרית: ארבע דקות.

אבישי ברוורמן: כבוד היושב-ראש, שר האוצר בעבר, גיסך, שיושב כאן ומייצג את הממשלה, שר הרווחה מאיר כהן, שר התקשורת גלעד ארדן, חברי חברי הכנסת, אני רוצה באמת להתייחס – אני מאוד שמח שהתקציב הדו-שנתי בוטל, ומובן שלשנה וחצי האלה זה סביר – באמת אי-אפשר כרגע לאשר תקציב לחצי שנה ועוד שנה, אז אני – מקובל עלי.

אבישי ברוורמן: אני רוצה היום להעלות את השאלה, אדוני סגן השר מיקי לוי, לגבי הבעייתיות במדיניות של הממשלה.

אבישי ברוורמן: לחלוטין לגבי ההצהרות, קודם כול לגבי נושאי הריכוזיות, אני לגמרי במאבק לתחרות.

אבישי ברוורמן: השאלה היא הביצועים.

אבישי ברוורמן: כי אני אומר לכם מה הבעיות של מדינת ישראל.

אבישי ברוורמן: מדינת ישראל שמה לה חזון שהתבטא גם בספר מאוד מצליח –"Start-up Nation", מדינת סטרט-אפ.

אבישי ברוורמן: מדינת סטרט-אפ זה דבר נהדר.

אבישי ברוורמן: אני גם זכיתי, כשהובלנו את אוניברסיטת בן-גוריון, כשהקמנו פארקים, והיו המון יזמים; חבר הכנסת פה, שותפי במפלגת העבודה, אראל מרגלית, שהוא יזם גדול; אבל סטרט-אפ, זה אומר שרוב המשמעות מבחינת התעסוקה – עושים אקזיט, והתעסוקה היא בהודו, בסין, בארצות-הברית.

אבישי ברוורמן: ולכן, מה שישראל הצליחה לבנות במודל של Start-up Nation, פלוס מה שהגדרתי "קפיטליזם אוליגרכי", שקבוצה קטנה מחזיקה את ההון, מחזיקה את רוב המשק, גם את רוב האשראי.

אבישי ברוורמן: זה מצב שבו הצמיחה לא חלחלה לרוב האוכלוסייה.

אבישי ברוורמן: ולכן, כשאתה מסתכל על חזון לישראל, החזון לישראל של צמיחה בת-קיימא מחייב צמיחה מסוג אחר, לא Start-up Nation.

אבישי ברוורמן: התפוקה לעובד בישראל, הפריון, הם מהנמוכים בעולם המפותח.

אבישי ברוורמן: מה זה תפוקה לעובד?

אבישי ברוורמן: זה אומר שבמדינת ישראל אין הכשרה מקצועית מתאימה, אין השקעה בטכנולוגיות.

אבישי ברוורמן: אז להוציא את אלה בחברות הסטרט-אפ, להוציא את אלה בחברות הגדולות, התפוקה לעובד נמוכה, ולכן השכר לעובד – רוב העובדים בישראל מקבלים שכר מאוד מאוד נמוך, נכון, חבר הכנסת כץ?

אבישי ברוורמן: וכשאני בא ואני אומר בצורה ברורה, הבעיה של השכר היא בעיה של תוואי צמיחה, שבו לא רק קבוצה קטנה תצליח – נתוני האבטלה בישראל הם מצוינים, אבל הבעיה בישראל היא לא אבטלה, ישראל לא בצנע.

אבישי ברוורמן: העובדה, שרוב העובדים לא מקבלים תמורה והצרכנים משלמים מחיר מאוד גבוה.

אבישי ברוורמן: ולכן, מדיניות של חזון, שלא תשאיר את מה שהיה.

אבישי ברוורמן: כי כרגע התקציב שהצגתם, סגן השר מיקי לוי, הוא בדיוק תקציב שידידי שר התקשורת, שהיה בעבר שר להגנת סביבה מצוין, גלעד ארדן, היה מציג אותו בעבר בתור השר המקשר כתקציב של ממשלת נתניהו.

אבישי ברוורמן: אין פה ולו דבר אחד חדש, ואני רוצה להסביר איך אפשר לעשות דבר חדש.

מאיר שטרית: רק, חבר הכנסת – –

אבישי ברוורמן: אני – – –

מאיר שטרית: – – נגמר לך הזמן.

מאיר שטרית: אתה לא יכול להסביר עכשיו.

אבישי ברוורמן: אני רק, תן לי לסיים במשפט אחד.

מאיר שטרית: בבקשה.

אבישי ברוורמן: הדבר – וזה אצלך, מיקי, ישבנו ביחד – מכיוון שאני לא מאמין בגירעון, אני חושב שישראל, מכיוון שבגירעון גדול היא משלמת שער ריבית הרבה יותר גבוה ממדינות אחרות; ואני מסכים שב-2014 צריך להגיע ל-3%, כמו סטנלי פישר ואחרים; ומכיוון שאני מאמין שבישראל ההוצאות לבריאות, לחינוך, לרווחה, הן כל כך נמוכות, אנחנו מאמינים שצריך להעלות את ההוצאות האלה.

אבישי ברוורמן: איך תעשה את זה בלי גירעון?

אבישי ברוורמן: רק בצורה אחת: פה צריך לשנות את כל מערכת המיסוי, כי מה שהוצע במשרד האוצר: עוד 50 איש, עוד 100 איש – לא יעשה דבר.

אבישי ברוורמן: ולגבי הקונספט הזה יש לנו הצעות.

אבישי ברוורמן: כי אם אנחנו לא נשנה את המתווה, ובמקביל נביא לתחרותיות אבל לא נעבוד ביחד עם ארגוני העובדים כדי לשמור על העבודה המאורגנת – לפתוח את הנמלים, אבל עבודה מאורגנת – אם לא נלך בדרך הזאת, התוצאה תהיה בדיוק הבשורה שהייתה לפי הממשלה הקודמת, ואז תהיינה ססמאות ריקות.

מאיר שטרית: תודה רבה.

אבישי ברוורמן: הכדור אצלכם, לנו יש אלטרנטיבה.

אבישי ברוורמן: תודה רבה.

מאיר שטרית: תודה רבה.

מאיר שטרית: חבר הכנסת אראל מרגלית, ואחריו – ג'מאל זחאלקה.

אראל מרגלית: כבוד היושב-ראש – –

מאיר שטרית: בבקשה, אדוני.

אראל מרגלית: – – כנסת נכבדה – –

מאיר שטרית: ארבע דקות.

אראל מרגלית: – – הדיון המרכזי שהיה לנו היום בוועדת הכספים, וכשאני מסתכל על חוק ההסדרים אני לא רואה לזה מענה, זה היה המצב של שוק הדיור בישראל.

אראל מרגלית: הנה, גמרנו ארבע שנים.

אראל מרגלית: הנגיד סטנלי פישר שעשה עבודה נהדרת מהרבה מאוד בחינות, דיווח לנו שבעצם בשוק הדיור – הדירות – המחירים עלו ב-60% בממוצע ברחבי הארץ.

אראל מרגלית: ואנחנו עומדים מול שוקת שבורה, מכיוון שהממשלה הקודמת, את הנושא הזה לא פתרה.

אראל מרגלית: ועכשיו אנחנו מסתכלים קדימה על הממשלה הנוכחית ואנחנו שואלים את עצמנו: איך הדבר הזה הולך להיות מטופל?

אראל מרגלית: ומנהל מינהל מקרקעי ישראל היה שם ואמר, שיד ימין, קשה לה לדעת מה עושה יד שמאל.

אראל מרגלית: ותראו מה קורה כבר בפתיחת הממשלה: יש ועדת שרים לנושא הדיור בראשות שר האוצר; יש משרד השיכון שעובד בנפרד; יש נגיד בנק ישראל; יש ועדת שרים לענייני כלכלה שבראשה עומד ראש הממשלה, שגם הוא אומר שהוא יטפל בנושא הדיור.

אראל מרגלית: יש חמישה טבחים במטבח אחד.

אראל מרגלית: ואם לא יהיה גורם אחד שלוקח את נושא הדיור בשנים הקרובות לטיפול, יהיה בלבול מוחלט.

אראל מרגלית: אנחנו מדברים על ארבע קבוצות אוכלוסייה: 1.

אראל מרגלית: אנחנו מדברים על הזוגות הצעירים שזקוקים לדיור בר-השגה, כמו שיש באירופה ובארצות-הברית.

אראל מרגלית: בואו נבחר דרך ונלך עליה; 2.

אראל מרגלית: אנחנו רוצים לראות את הגיל השלישי מקבל מענה אמיתי; 3.

אראל מרגלית: אנחנו רוצים לראות את שכונות המצוקה, שיש למחוסרי דיור פתרון; 4.

אראל מרגלית: פתרון כולל לשכירות לסטודנטים.

אראל מרגלית: אם אנחנו רוצים להתקדם בנושא הדיור, אם אנחנו רוצים ללכת בדיור בר-השגה על האירופה או על הארצות-הברית, חייב להיות גורם אחד שלוקח את הנושא ומוביל אותו, ולא חמישה גורמים שונים.

אראל מרגלית: תודה רבה.

מיקי לוי: – – –

מאיר שטרית: תודה רבה לחבר הכנסת אראל מרגלית.

מאיר שטרית: ואני מזמין את חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

מאיר שטרית: ואחריו – חברת הכנסת תמר זנדברג.

קריאה: מיקי – – –

קריאה: מה עם מיקי רוזנטל?

מאיר שטרית: מיקי רוזנטל נמצא בישיבת ועדה, הוא ידבר יותר מאוחר.

מאיר שטרית: אה, הוא פה.

מאיר שטרית: אוקיי.

מיקי רוזנטל: אני פה.

מיקי רוזנטל: אני אשמח.

מאיר שטרית: סליחה שלא שמתי לב שחזרת.

מאיר שטרית: אתה רואה, קיימנו את מה שביקשת.

ג'מאל זחאלקה: מכובדי היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת.

ג'מאל זחאלקה: לפני 795 שנים – 1125 – מלך אנגליה רצה להוציא סכום כסף גדול.

ג'מאל זחאלקה: האריסטוקרטיה האנגלית לא נתנה לו.

ג'מאל זחאלקה: אמרה לו: אתה לא יכול לעשות זה בלי אישור של אספת הברונים.

ג'מאל זחאלקה: אחר כך זה התפתח לפרלמנט, כמו שאנחנו מכירים אותו היום.

ג'מאל זחאלקה: ובאותה שנה נחתם מסמך המגנה כרטה, שהוא אבן היסוד של הפרלמנטריזם המודרני כיום.

ג'מאל זחאלקה: עכשיו באים בתקציב דו-שנתי לשנות סדרי עולם של פרלמנט.

ג'מאל זחאלקה: הפרלמנט ייתן אישור מראש, והממשלה כמנהגה נוהגת.

ג'מאל זחאלקה: למה צריך תקציב דו-שנתי?

ג'מאל זחאלקה: למה בעצם רצו תקציב דו-שנתי?

ג'מאל זחאלקה: הכוונה היא שבידי הממשלה תהיה יכולת לפגוע באזרחים ובזכויות הכלכליות שלהם ביתר קלות.

ג'מאל זחאלקה: זה כל העניין.

ג'מאל זחאלקה: אפשר לתת לזה הרבה שמות: יעדים כלכליים, וכו' וכו'.

ג'מאל זחאלקה: אבל זה בעצם, פה קבור הכלב, פה עצם העניין, פה הבעיה הרצינית.

ג'מאל זחאלקה: מותר לציין שבכל העולם אין תקציב דו-שנתי.

ג'מאל זחאלקה: יש מקומות בעולם שחלק מהתקציב הוא רב-שנתי; באנגליה, בכל מיני מקומות כאלה – חלקים.

ג'מאל זחאלקה: אבל אף פעם, בשום מקום, לא כל התקציב הוא דו-שנתי.

ג'מאל זחאלקה: גם היכולת, בשנת 2000 – כשהביאו את התקציב הדו-שנתי בפעם שעברה, אמרו: אנחנו ננסה את זה.

ג'מאל זחאלקה: נבחן את העניין של דו-שנתי, נראה אם יצליח.

ג'מאל זחאלקה: היכולת לחזות בישראל היא לשנה אחת.

ג'מאל זחאלקה: כל המערכת בנויה ככה – לא לשנתיים ולא לשלוש שנים.

ג'מאל זחאלקה: ולכן, ההתאמה של התקציב הדו-שנתי היא קשה מאוד ומאוד בעייתית.

ג'מאל זחאלקה: ויש תמיד פערים בין התקציב הדו-שנתי שנקבע מראש, לבין ההתפתחות הכלכלית.

ג'מאל זחאלקה: אני רוצה להדגיש, ולחזור ולתמוך, בעצם, בעמדה העקרונית שהביע חבר הכנסת איציק שמולי בעניין היעדים החברתיים.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו, בכנסת, באים תמיד: יעדים כלכליים, יעדים כלכליים.

ג'מאל זחאלקה: העניינים החברתיים הם תוצאה.

ג'מאל זחאלקה: אין מתווה של מלחמה בעוני, אין יעד של הורדת מספר העניים בישראל – אחוז העוני; אין יעד כזה.

ג'מאל זחאלקה: אף פעם לא בא שר אוצר ועלה על הדוכן ואמר: יש לנו יעד – לצמצם את הפערים החברתיים; שישראל תרד מהמקום הראשון או השני בעולם באי-שוויון, במדד האי-שוויון הבין-לאומי – להוריד את ישראל למקום העשירי.

ראובן ריבלין: צריך באמת לשנות את חוק התקציב, שיקבע – – – לא לגבי ממשלה זו או אחרת, לגבי כל – – –

ג'מאל זחאלקה: לגבי כל ממשלה, בדיוק.

ג'מאל זחאלקה: יש כאן עניינים – – –

ראובן ריבלין: חשוב ביותר.

ג'מאל זחאלקה: – – – זה בעצם יכול לתת גם שהדברים לא יצאו מכדי שליטה: יעדי אבטלה – צמצום אבטלה, כמובן.

ג'מאל זחאלקה: יעדים אפילו בחינוך, אפשר לפתח את זה.

ג'מאל זחאלקה: ככה שהכוונה של הניתוח הכלכלי – לא שהניתוח יצליח, אלא שהחולה יחיה ויחיה טוב.

ג'מאל זחאלקה: זו המטרה.

ג'מאל זחאלקה: כאן מביאים תקציבים שלעזאזל האזרח, לעומת הצלחה במספרים.

ג'מאל זחאלקה: יש פטישיזם של הצלחה כלכלית, כאשר המטרה צריכה להתחיל ולהסתיים בכך שהאזרחים יקבלו את שלהם.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו נדבר הרבה על התקציב ועל הגזירות שיבואו על הציבור, אבל אני רוצה להגיד לכם, עם מה ששמענו עד עכשיו, עם יש עתיד בממשלה, אין לעניים עתיד בכלכלה.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

מאיר שטרית: תודה רבה.

מאיר שטרית: אני מזמין את חבר הכנסת מיקי רוזנטל, ואחריו – תמר זנדברג.

מיקי רוזנטל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בעתיד הקרוב-מאוד ראש הממשלה ושר האוצר שלו מתכוונים לדחוף לכולנו יד לתוך הכיס ולהוציא משם, באמצעות גזירות וכל מיני מסים אחרים, כ-1,500 שקל למשפחה בחודש.

מיקי רוזנטל: אבל כשאנחנו מבקשים לדעת על מה מוציאים את הכסף הזה, לא אוהבים לשתף אותנו, הציבור.

מיקי רוזנטל: בעניין הזה ראש הממשלה צריך לשמש דוגמה אישית, לטעמי, להתנהלות בשקיפות של איש ציבור, ולא לנהל מדיניות של הסתרה מקוממת ומוזרה, במיוחד כשזה נוגע להוצאות שלו ושל מעון ראש הממשלה.

מיקי רוזנטל: אם אנחנו נאלצים להצטמצם, למה שראש הממשלה לא ינהג קצת בצניעות?

מיקי רוזנטל: אנחנו הציבור מממנים לו חיים נעימים, לו ולמשפחתו, חיים נעימים למדי, אבל נאלצים להסתפק בפירורי מידע, בשעה שהמשפחה הנהנתנית הזאת חיה על חשבוננו בראוותנות מוגזמת למדי, ותכף אני אמסור לכם מעט פרטים על העניין הזה, כי כאמור, רוב הפרטים אינם מתפרסמים.

מיקי רוזנטל: כל הוצאה של חבר כנסת נרשמת, וכל מחשב שנקנה על חשבון הקשר לציבור נמסר כמידע, וטוב שכך – וטוב שכך – ורק מה שקורה במעון ראש הממשלה וההוצאות של ראש הממשלה הם סוד מדינה.

מיקי רוזנטל: למיטב ידיעתי, למשל, בבית ראש הממשלה יש שלוש עובדות משק-בית ושלוש עובדות מטבח.

מיקי רוזנטל: למרות זאת, ראש הממשלה ורעייתו מזמינים באופן קבוע שפים שיבשלו להם ולאורחיהם ארוחות גורמה.

מיקי רוזנטל: ב-2010, על-פי חשיפת העיתון "כלכליסט", שילם מעון ראש הממשלה עוד 70,000 שקלים לשפים, מעבר, כמובן, למבשלות הקבועות במעון ראש הממשלה.

מיקי רוזנטל: נוסף על כך, השפים של מלון "לאונרדו פלאזה", זה שסמוך למעון ראש הממשלה, הכינו ארוחות בוקר למשפחת ראש הממשלה בתקציב שנתי של 100,000 שקלים.

מיקי רוזנטל: ואני שואל, מה מבשלים לארוחת בוקר ב-100,000 שקלים?

דוד רותם: מה אתה רוצה, שהם – – –

אראל מרגלית: או אה, גם אני שואל.

מיקי רוזנטל: בשנת 2011 – ואלה נתונים שטרם פורסמו – ההזמנות משפים ומשלוחים ממסעדות לבית ראש הממשלה היו יותר מ-200,000 שקל; על סידורי פרחים בבית ראש הממשלה שילם הציבור 112,000 שקלים; על ניקיון מעון ראש הממשלה שילם הציבור 907,000 שקלים; על גלידה שילמתם לא מעט, אבל כשהתגלתה השערורייה הזאת החגיגה הופסקה, אבל בסעיפים אחרים היא ממש נמשכת.

מיקי רוזנטל: כדי לאבטח את הבית הפרטי של משפחת נתניהו – הפרטי, אני מדגיש, לא מעון ראש הממשלה – נאלץ הציבור לשלם בשנת 2011 כ-200,000 שקלים; על הביגוד של משפחת נתניהו בשנת 2011 שולמו 80,000 שקלים.

מיקי רוזנטל: אלה הנתונים שיש בידי; למיטב ידיעתי הם מדויקים.

מיקי רוזנטל: אני משוכנע שבלשכת ראש הממשלה יוציאו מייד הודעה שמדובר במיחזור של חומר ישן, במספרים לא מדויקים.

מיקי רוזנטל: אז אנא, אדוני ראש הממשלה, למען השקיפות, ידע הציבור, תפרסם את כל הנתונים אם הם סותרים את הנתונים שמסרתי זה עתה מעל דוכן הכנסת.

מיקי רוזנטל: ואם לא תכחיש, אלה המספרים.

מיקי רוזנטל: ואני חושב שראוי שתיתן דין-וחשבון לציבור.

מיקי רוזנטל: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מיקי רוזנטל.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת תמר זנדברג.

יצחק וקנין: אחריה – חברת הכנסת מיכל בירן.

תמר זנדברג: אדוני היושב-ראש, חברות וחברים, התחיל עמיתי, חבר הכנסת איציק שמולי, וסיפר שאחד התסכולים הגדולים ביותר של כולנו בזמן המחאה החברתית בקיץ 2011 היה שהכנסת לא עבדה, ולא היה מי שיקבל החלטות לפי שינוי המדיניות שתבע הציבור.

תמר זנדברג: אז הנה, הכנסת עובדת, וכל כך הרבה, רבות ורבים מאתנו, חברי הכנסת החדשים והוותיקים, לרבות מפלגות חדשות, נבחרו על סמך הבטחה להביא שינוי בסדר העדיפויות.

תמר זנדברג: והנה, מה אנחנו מגלות?

תמר זנדברג: שאותה מדיניות בדיוק עומדת לבוא על שולחן הכנסת הזאת, החדשה, ולהתאשר, כתשובה, כביכול, לאותה תביעה ציבורית.

תמר זנדברג: אני רוצה להביא, כדוגמה, נושא שדנו בו היום בבוקר בוועדה המשותפת של ועדת הפנים וועדת הכלכלה, חוק הווד"לים.

תמר זנדברג: בוודאי כולנו זוכרות וזוכרים את חוק הווד"לים, שמטרתו לעקוף הליכי תכנון כדי להגדיל את היצע הדיור.

תמר זנדברג: היצע הדיור, מטרה מאוד חשובה; אחת מהמטרות של המחאה החברתית.

תמר זנדברג: והנה, לא זו בלבד, אלא דווקא חוק הווד"לים בא לעיון כאן בכנסת בשבוע האחרון שלה – אני זוכרת את זה בתור אזרחית – בשבוע האחרון של הכנסת, מושב הקיץ בשנת 2011, נדון כאן חוק הווד"לים ואושר, בניגוד לעמדת הציבור באותו זמן, וזה מה שדחף הפגנה של 300,000 אנשים, שצעדו ברחובות תל-אביב במחאה על חוק הווד"לים.

תמר זנדברג: והממשלה, בתשובה על כך, באמת נענתה לרחשי לב הציבור, נענתה לתביעה שעלתה מהרחובות, והבטיחה – הביאה הבטחה להכניס בחוק הווד"לים דיור בר-השגה, והתנתה ואמרה, לא יעבור חוק הווד"לים בלי שיכלול דיור בר-השגה, בשביל להיענות לתביעה הציבורית.

תמר זנדברג: ומה קרה?

תמר זנדברג: עבר חוק הווד"לים; בתוקף כבר כמעט שנתיים.

תמר זנדברג: כמה דירות בנות-השגה נבנו במסגרת חוק הווד"לים?

קריאה: – – –

תמר זנדברג: ניחשתם נכון: אפס.

תמר זנדברג: אפס דירות בנות-השגה בחוק שהובא כדי להיענות לתביעה הציבורית הזאת.

תמר זנדברג: והיום התבקשנו בוועדת המשותפת פנים-כלכלה לאשר את חוק הווד"לים ולהאריך את תוקפו לתקופה נוספת, למרות דוח הממ"מ שקבע שמחירי הדיור בשנתיים שחוק הווד"לים פועל לא רק שלא ירדו, אלא רק עלו.

תמר זנדברג: למרות זאת התבקשנו לאשר שוב את החוק הזה, ונדמה לי שזה מעיד יותר מכול על הכוונה של המדיניות החברתית-כלכלית של התקציב ושל חוק ההסדרים.

תמר זנדברג: התבשרנו בימים האחרונים, ואפילו דיבר כאן קודם חבר הכנסת אופיר אקוניס, שהקואליציה מקדמת חוק משאל עם על הסדרים מדיניים.

תמר זנדברג: עמדתנו בסיעת מרצ ידועה; אנחנו נגד החוק הזה מסיבות רבות.

תמר זנדברג: דרך אגב, האחרונה שבהן זה מפני שאנחנו לא סבורים שהציבור ידחה – –

יצחק וקנין: נא לסיים.

תמר זנדברג: – – להפך.

תמר זנדברג: אבל במקום זה יש לי הצעה אחרת, ואני רוצה להציע להביא את חוק התקציב וחוק ההסדרים למשאל עם, ונראה אם הציבור תומך בכל הגזירות האלה שמתכוונות לבוא אלינו.

תמר זנדברג: במקום הסדר מדיני, בואו נביא את המדיניות החברתית-כלכלית למשאל עם, והציבור יקבע.

תמר זנדברג: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת תמר זנדברג.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת מיכל בירן.

ראובן ריבלין: יפה מאוד.

יצחק וקנין: אחריה – חבר הכנסת ניצן הורוביץ.

מיכל בירן: למי שכבר הספיק להכיר אותי, אני הולכת להגיד משהו מפתיע.

מיכל בירן: אחד הדברים שהטרידו אותי מתוך השמועות שהתחילו כבר לדלוף בתקשורת על חוק ההסדרים, אחד הדברים שמטרידים אותי הוא דווקא כוונת שר האוצר לקצץ בקצבאות הילדים של העשירים ביותר.

מיכל בירן: למה זה מטריד אותי?

מיכל בירן: הרי אין ספק ששרי אריסון לא צריכה קצבת ילדים.

מיכל בירן: כי הקו שעובר בין צדק לצדקה קשור לשינויים מבניים.

מיכל בירן: צדקה זה שמישהו עושה לך ג'סטה; צדק זה משהו שמגיע לךָ או לךְ בדין.

מיכל בירן: התחושה היא אחרת לגמרי.

מיכל בירן: קצבאות ילדים או כל שירות אחר של המדינה צריכים בעיני להיות אוניברסליים.

מיכל בירן: את מה שנותנים לקופה המשותפת כל אחד צריך לתת ככל יכולתו – העשירים ביותר צריכים לתת הרבה יותר, ולעומת זאת, על מעמד הביניים ואנשים שמתקשים לגמור את החודש המדיניות הכלכלית צריכה להקל.

מיכל בירן: אבל כשמגיע הרגע לקבל, ככל שזה אוניברסלי יותר, ככל שזו זכות שמגיעה לאדם בדין, היא לא מוחתמת בהחתמה חברתית של לקבל משהו של העניים והנזקקים, אלא זכות שמגיעה לכל אדם, לכל משפחה.

מיכל בירן: אני חושבת שאנחנו חייבים שהדבר הזה יהיה לנגד עינינו.

מיכל בירן: אני מקווה וקוראת גם לשר האוצר ולראש הממשלה לחשוב על איך הם מעצבים את החברה הישראלית דרך התקציב, ולא לפרק את האוניברסליות של הסולידריות שמאפיינת בכל זאת עד היום את החברה הישראלית.

מיכל בירן: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת מיכל בירן.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת ניצן הורוביץ, ולאחריו – חבר הכנסת יצחק הרצוג.

קריאה: ואם הוא לא יהיה?

יצחק וקנין: חבר הכנסת יחיאל חיליק בר.

ניצן הורוביץ: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, התקציב הוא בעצם המכשיר החשוב ביותר של מדינה לעיצוב החברה, לעיצוב העתיד.

ניצן הורוביץ: וכשאני מסתכל על התקציב הזה – הוא עוד לא הגיע הנה, אבל אני שומע את השמועות ורואה את חוק ההסדרים – אני חושב שהתקציב הולך לקחת אותנו למקום מאוד גרוע.

ניצן הורוביץ: כבר היום, אם אנחנו מסתכלים על השירותים החברתיים הבסיסיים כמו חינוך, בריאות, רווחה, בהשוואה למדינות שאנחנו משתייכים – נאמר, ניקח את הממוצע של ה-OECD – אנחנו בתחתיות הרשימה: צפיפות בכיתות, הוצאה פרטית לנפש על בריאות, רמת שירותים לילדים, מעונות רווחה, איכות סביבה.

ניצן הורוביץ: בכל הדברים, כל הפרמטרים – ויש מאות כאלה – אנחנו לא במקום טוב.

ניצן הורוביץ: כשאני מסתכל ורואה מה חוזה לנו התקציב – קיצוצים נוספים בכל התחומים האלה – אז אני מאוד מודאג.

ניצן הורוביץ: הדרך להתמודד עם מציאות כזאת, של שירותים חברתיים ברמה נמוכה – רמה נמוכה לא יחסית לזימבבואה, שאז אנחנו ברמה גבוהה, אלא יחסית לצרפת, לגרמניה, לדנמרק.

ניצן הורוביץ: אלה מדינות שמבחינת ההכנסה אנחנו מתקרבים אליהן, אבל לא מבחינת הממוצע והחלוקה.

ניצן הורוביץ: אנחנו צריכים להגדיל את השירותים האלה ולא להוריד ולא לקצץ.

ניצן הורוביץ: סוציאל-דמוקרטיה, מדינת רווחה, עושה בדיוק את הדברים האלה.

ניצן הורוביץ: התפיסה הבסיסית היא: כמה שיותר חיים טובים לכמה שיותר אנשים.

ניצן הורוביץ: לעומת זאת, מה שאני רואה – והתקציב הזה יגיע ואנחנו נראה את זה במספרים – זה חיים טובים לקבוצה מאוד קטנה של אנשים או לקבוצה הולכת ומצטמצמת של אנשים.

ניצן הורוביץ: הבסיס הולך ומתכרסם.

ניצן הורוביץ: כשאני מסתכל, הייתי רוצה לראות בשירותים חברתיים פירמידה שיושבת על בסיס רחב, שרוב האוכלוסייה מקבלת שירותים טובים.

ניצן הורוביץ: יש טופ שהוא בטופ, אבל הרוב הוא מבוסס.

ניצן הורוביץ: פה אנחנו, לצערי, הולכים ומתקרבים למצב של פירמידה הפוכה.

ניצן הורוביץ: מזהירים אותנו שהמשך השקעות – איך יאיר לפיד אמר?

ניצן הורוביץ: עשו מסיבה, כביכול עשו – בחינוך, בבריאות, ברווחה, ידרדר אותנו למצב של יוון וספרד.

ניצן הורוביץ: היום כשאנחנו מנתחים מה קרה במדינות האלה בשנים האחרונות, אנחנו יודעים שדווקא קיצצו שם בשירותים חברתיים, דווקא פגעו בהתארגנויות עובדים, דווקא הפחיתו את הבסיס החברתי של מדינות הרווחה שהיו שם, וזה בסופו של דבר מה שגרם למשבר.

ניצן הורוביץ: אנחנו גם יודעים – וזה הלקח מהמשבר בארצות-הברית ב-2008–2009 – שמה שהביא את ההידרדרות זה דווקא התערערות של רגולציה על שוקי ההון.

ניצן הורוביץ: לכן, מה שאנחנו אומרים, הדרך שלנו, הדרך הסוציאל-דמוקרטית – כן, של יוזמה חופשית יחד עם שירות ציבורי טוב; של שוק חופשי יחד עם רגולציה קפדנית – זה טוב לעסקים וזה טוב לציבור וזה מה שמבטיח את העיקרון הזה, שהוא העיקרון הכלכלי-החברתי שלנו, כמפלגה סוציאל-דמוקרטית – כמה שיותר חיים טובים לכמה שיותר אנשים.

ניצן הורוביץ: זו, לצערי, לא הבשורה של התקציב הזה ושל הצעדים הכלכליים שעומדים בפנינו.

ניצן הורוביץ: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת ניצן הורוביץ.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת יחיאל חיליק בר, ואחריו – חברת הכנסת חנין זועַבי.

קריאה: זועְבי.

יצחק וקנין: זועְבי.

יחיאל חיליק בר: מכובדי היושב-ראש, חברי הכנסת, תראו באיזו קלות, ידידי מיקי לוי, מוטלות גזירות ומכות מצרים על מעמד הביניים והשכבות החלשות בישראל.

יחיאל חיליק בר: תראה כמה אין-בשורה יש לכל חצאי ה"ריקי כהנים", אלה שמרוויחים 5,000 ו-6,000 שקל; תראה באיזו קלות מעלים מסים ומע"מ.

יחיאל חיליק בר: אני שואל אותך: האם באותה קלות גם יטילו גזירות על "כימיקלים לישראל"?

יחיאל חיליק בר: והאם באותה קלות יטפלו בהגדלת התמלוגים מרווחי הגז ואוצרות הטבע לטובת הציבור?

יחיאל חיליק בר: והאם באותה קלות יקצצו בשכר הבכירים?

יחיאל חיליק בר: והאם באותה קלות יטפלו במיליארדים ברווחים הכלואים?

מיקי לוי: לא שמעת ששר האוצר – – – חינם?

יחיאל חיליק בר: חלילה.

יחיאל חיליק בר: בדברים האלה, מיקי ידידי, שם צריכים ועדות, וועדות משנה, וחוות דעת, ודיוני מומחים ודיונים מקדימים.

יחיאל חיליק בר: בנושאים האלה שום דבר לא יקרה בקלות, ונקווה שזה בכלל יקרה.

יחיאל חיליק בר: אני סומך עליך פה.

יחיאל חיליק בר: 18 מיליארד ש"ח קיצוצים בתקציב המוצע.

יחיאל חיליק בר: והיכן הקיצוצים: ברווחה, בחינוך, בתשתיות, בבריאות – בכל היסודות שבונים ומחזקים מדינה מתוקנת, בכל היסודות שבונים ומחזקים את אותו מעמד ביניים שעל גבו קיבלתם את מה שקיבלתם בבחירות.

יחיאל חיליק בר: איפה השינוי והבשורה, נכבדי סגן שר האוצר?

יחיאל חיליק בר: הרי זה היה מתווה נתניהו, וזה מה שעושה היום שר האוצר לפיד.

יחיאל חיליק בר: 5 מיליארד שקלים מע"מ ומסים – זה היה מתווה נתניהו, וזה מה שעושה היום שר האוצר לפיד.

יחיאל חיליק בר: ועד כמה שעצוב לומר, מתווה נתניהו שווה מתווה לפיד.

יחיאל חיליק בר: ההבדל היחידי, והבעייתי, הוא שהוא עושה את זה עם סבר פנים יפות ועם חיוך, ועם פוסטים בפייסבוק, ושחלק מהציבור אפילו מאמין לו שהוא שונה מנתניהו.

יחיאל חיליק בר: אבל האמת המרה היא שהסכנה היא אותה סכנה והפגיעה וההתעמרות בחלשים ובמעמד הביניים הן אותן פגיעה והתעמרות, רק ההגשה שונה.

יחיאל חיליק בר: המלצר שמגיש לנו את התבשיל התפל והמקולקל הזה הוא מלצר הרבה יותר נחמד, אפילו יותר סקסי, אפילו יותר אהוד.

יחיאל חיליק בר: אבל אסור לנו להתבלבל – אין פה שום חידוש, שום חזון, שום יצירתיות, שום מזור למעמד הביניים.

יחיאל חיליק בר: אבל לפחות הפוליטיקה חדשה, לא? אז זהו, שלא.

יחיאל חיליק בר: לפיד משתמש באותה שיטה בזויה של חוק ההסדרים, אותו חוק הסדרים, מיקי, שאתה מכיר משנת 1985, שהפך לחוק קיצורי הדרך, חוק מחטפי החקיקה, חוק עוקף-כנסת – תבחר באיזה שם שאתה רוצה.

יחיאל חיליק בר: אותה קומבינה ישנה ומסוכנת שהממשלה מקדמת דרכה רפורמות נרחבות במשק בלי דיון מהותי ברפורמות האלה, תוך פגיעה בכנסת, בוועדות הכנסת ובריבונות הכנסת.

מיקי לוי: אבל עוד הפעם אני אסביר – – –

יחיאל חיליק בר: ידידי, כפיית החקיקה הזו על הכנסת מעקרת מתוכן את עבודת הכנסת והוועדות.

יחיאל חיליק בר: חוק ההסדרים פוגע בכוח שלך כחבר כנסת, מיקי ידידי.

יחיאל חיליק בר: הוא מחזק את אגף התקציבים באוצר ומחליש אותך ואותי כמחוקקים.

יחיאל חיליק בר: ואתה יודע מה, נכבדי?

יחיאל חיליק בר: היינו סולחים לשר האוצר על זה אם הוא היה מביא איזושהי בשורה או חזון של שינוי חשיבה תקציבית או שינוי סדרי עדיפויות.

יחיאל חיליק בר: אבל לא.

יחיאל חיליק בר: הוא, לצערי, מתגלה כתואם נתניהו, גם במהות וגם בהתנהלות.

יחיאל חיליק בר: וכדי לחסוך כסף, לסיום, הייתי מציע – מיקי, תחשוב – לממשלה לאחד שני משרדים: משרד ראש הממשלה ומשרד האוצר, שיהיו משרד אחד, כי אין הבדל ביניהם.

יחיאל חיליק בר: ואפילו לאחד את האנשים, שר הממשלה והאוצר, שייקרא: בִניאיר לפידיהו.

יחיאל חיליק בר: ככה גם נחסוך כסף, גם נאחד משרדי ממשלה.

יחיאל חיליק בר: אני אשמח אם תקדם את זה, ידידי.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

מיקי לוי: יש לי רק הערה אחת – –

יצחק וקנין: תודה.

מיקי לוי: – – יושבת-ראש המפלגה שלך רוצה להיות שרת האוצר, לתקן – – –

יחיאל חיליק בר: שכל שר אוצר בממשלת נתניהו יהיה תואם נתניהו, כי מי שקובע את מדיניות הממשלה הוא ראש הממשלה.

יצחק וקנין: תודה, תודה.

יחיאל חיליק בר: אפילו ידידי רובי ריבלין מסכים עם זה.

יחיאל חיליק בר: לה היה אומץ להגיד: אני שונה, באתי לשנות.

יחיאל חיליק בר: אני רוצה באמת לשנות, לא בכאילו.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יחיאל בר.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת חנין זועַבי.

קריאה: זועְבי.

יצחק וקנין: כל אחד איך שהוא רוצה, איפה לשים את – – –

חנין זועבי: לא.

חנין זועבי: זה השם שלי – חנין זועְבי.

יצחק וקנין: זועְבי.

חנין זועבי: יש לי שם.

חנין זועבי: מה זה כל אחד – – –

ראובן ריבלין: משפחת זועבי היא משפחה ידועה.

יצחק וקנין: יש כאלה שקוראים זועַבי ויש זועְבי ויש – – –

חנין זועבי: יש לי שם והוא חנין זועְבי.

יצחק וקנין: חנין זועְבי.

יצחק וקנין: מבסוטה?

חנין זועבי: חברי הכנסת, חברות הכנסת, אדוני היושב-ראש, גם כאשר חברי הכנסת מהאופוזיציה עלו ודיברו על השיטה האכזרית שבעצם ממשיכה את הפוליטיקה הישנה, הם דווקא דיברו על הפגיעה באזרח העובד.

חנין זועבי: גם הם לא דיברו על הפגיעה באזרח שלא עובד, ששם נמצא הסבל הכי קשה, ששם נמצא העוני הכי קשה.

חנין זועבי: ומסתמן שבסופו של דבר רק חברי הכנסת הערבים חוזרים ומדברים על האזרחים שלא עובדים.

חנין זועבי: נכון, שר האוצר הזכיר את האזרחים שלא עובדים, אבל לא בשביל להציג תוכנית איך להוציא אותם ממעגל האבטלה ואיך להכניס אותם לשוק העבודה; הוא הזכיר אותם בשביל להאשים אותם בעובדה שהם לא עובדים.

חנין זועבי: עכשיו, אנחנו חוזרים ואומרים שזה המשך של הפוליטיקה הישנה, אבל אני חוששת שזה גם המשך יותר צבוע, כי בשם האנשים המקופחים אתה לא מציג שום תוכנית חדשה; כי בשם האנשים המקופחים אתה ממשיך במדיניות של קיצוצים ושל העלאת מסים.

חנין זועבי: יכול להיות – לא יכול להיות – זה גם עניין של ערכים, זה גם עניין של תפיסת עולם, אבל זה גם עניין של בורות, זה גם עניין של אי-התמצאות בשטח, בעובדות בשטח.

חנין זועבי: ואני רוצה לפנות לשר האוצר.

חנין זועבי: היה שר האוצר מאשים את ההורֶה או את ההורָה הערבייה לו היה יודע שרק 2.4% מסך כל שטחי התעשייה במדינה נמצאים ביישובים הערביים?

חנין זועבי: היה מאשים את ההורה הערבייה שנלחמת בשביל לצאת לעבוד?

חנין זועבי: היה מאשים אותה אם היה מכיר – כמו שכל שר אוצר חייב להכיר – את התסכול שלה מעצם העובדה שאינה מוצאת עבודה?

חנין זועבי: היה מאשים 50% מהאקדמאיות הערביות שלא עובדות כאשר הוא יודע שהן בילו שלוש וארבע שנים של למידה באקדמיה, עם כל הקושי הפיננסי והלא-פיננסי הכרוך בכך?

חנין זועבי: אם היה כבוד השר מכיר את הסטטיסטיקה שאומרת שממוצע השכר החודשי של הערבי בשנת 2007 היה 5,400 שקל, בעוד השכר הממוצע בקרב היהודים היה 8,000 שקל, הוא לא היה מאשים את ההורה הערבי בכך שהוא מתקשה לפרנס את הילדים שלו.

חנין זועבי: אם היה שר האוצר יודע שיש ייצוג יתר לערבים במשלחי היד החלשים, כמו ענף הבנייה – מי שלא רוצה לעבוד דווקא לא עובד בענף הכי קשה הזה, ושם, בענפי העבודה הקשים, יש ייצוג יתר לערבים.

חנין זועבי: אם הוא היה יודע את זה הוא לא היה מאשים את הערבים שהם לא רוצים לעבוד.

חנין זועבי: כנראה המשמעות היחידה של הפוליטיקה החדשה זה לשנות את השיטה, אבל בעיני שר האוצר זה להוציא את השיטה מחוץ לפריים.

חנין זועבי: אפשר בקלות להגיד שאנחנו מביאים פוליטיקה חדשה, אבל יותר קשה למצוא אזרח שיגיד כן, יש פוליטיקה חדשה.

חנין זועבי: שר האוצר יכול להכריז על פוליטיקה חדשה.

חנין זועבי: המבחן האמיתי שלו הוא אם הוא ימצא אזרחים שיסכימו אתו שאנחנו כן בפני פוליטיקה חדשה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת חנין זועבי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת באסל גטאס, ואחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי.

באסל גטאס: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אולי יש משהו בטענה של סגן שר האוצר שאנחנו מדברים מוקדם מדי נגד התקציב, נגד התוכניות.

באסל גטאס: הוא היה צודק אם היו סימנים לכך שיהיה שינוי-מה, שהדברים כבר מתנהלים ברוח חדשה, בהובלה לכיוון חדש.

באסל גטאס: אני רוצה להגיד שבישראל, בעשר השנים האחרונות, הפערים בתוך החברה הלכו וגדלו.

באסל גטאס: ואחת ולתמיד צריך להפנים מושג חשוב, שמשתרש – שהולך ומשתרש בעולם המערבי, דווקא בלב לבו של הקפיטליזם, שצדק חברתי הוא נכס כלכלי; צדק חברתי הוא נכס כלכלי.

באסל גטאס: וזה לא תלוי – אני לא מדבר על הקיצוצים.

באסל גטאס: אני לא מדבר על משבר התקציב הנוכחי.

באסל גטאס: הפערים הלכו וגדלו גם בעתות של צמיחה, ודווקא בעתות של צמיחה.

באסל גטאס: אז הדבר הוסבר בזה שהצמיחה הכלכלית מתרחשת בגלל המנוע של הצמיחה בשנים האחרונות, הטכנולוגיות הגבוהות המתקדמות, וזה לא מגיע לכל השכבות.

באסל גטאס: ועכשיו דווקא, כשיש קיצוצים, הראשונים להיפגע מכך גם הם השכבות החלשות.

באסל גטאס: בעתות הצמיחה לא נהנים מהצמיחה, ובזמן המשבר והקיצוצים הם הראשונים שמשלמים את המחיר.

באסל גטאס: אם היו סימנים ראשונים שתפיסת העולם הזאת הולכת ומשתנה, וגם עכשיו, בזמן שיש משבר, הממשלה מפנימה, הקונספציה הכלכלית – אני רוצה לתת רק שתי דוגמאות קטנות:

באסל גטאס: העשירון התחתון במדינת ישראל מאבד כל שנה 1% מההכנסה שלו; העשירון העליון בשנים האחרונות מוסיף 2.4% מההכנסות שלו; מדד ג'יני העולמי לאי-שוויון – בישראל הוא 0.378; הממוצע שלו בארצות ה-OECD, שישראל כל כך רצתה להשתוות אליהן, הוא 0.31.

באסל גטאס: אז, אדוני שר האוצר, לאן אתה מוביל?

באסל גטאס: אתה מוביל את המשק בכיוון של סגירת פערים, צמצום פערים – זה אומר צדק חברתי – או לכיוון של הגדלת פערים והמשך המגמה שהייתה בשנים האחרונות?

באסל גטאס: לצערי הרב, מה שאנחנו רואים מההתנהלות – עוד נתון אני שולף: בהכנסות ממסים, בישראל החלוקה בין מסי הכנסה לבין מסים עקיפים היא הרבה יותר גדולה בכיוון של מסים עקיפים, שהם מסים רגרסיביים.

באסל גטאס: הממשלה יכולה לשנות את הדברים האלה, בכיוון של יותר מיסוי על ההון, הפחתת מס ערך מוסף במקום להוסיף מס ערך מוסף, שפוגע קודם כול בשכבות החלשות.

באסל גטאס: לצערי הרב, כל מה שמסתבר מהתוכניות הכלכליות הנוכחיות של שר האוצר הנוכחי, זה אומר מהדורה חדשה – –

יצחק וקנין: משפט אחרון.

באסל גטאס: – – של המדיניות הישנה, המדיניות של נתניהו וקודמיו.

באסל גטאס: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת באסל גטאס.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אחמד טיבי, ואחריו – חברת הכנסת זהבה גלאון.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, בהצעת האי-אמון שלי אני פירטתי נתונים מספריים רבים כמעט בכל התחומים, לרבות במשרדים של שירותים חברתיים, לצד משרדי ממשלה שונים, וסיימתי הן בנושא תשתית, הן בנושא תכנון ובנייה, והצורך והתביעה שלי משכבר הימים להקים עיר ערבית חדשה או יישוב ערבי חדש.

אחמד טיבי: במהלך השנים חלו שינויים כלכליים, בעיקר ההפקעה של קרקעות מערבים והעברתן ליהודים, שערערו גם את תחום החיים של הווי חקלאי.

אחמד טיבי: עכשיו, במקביל היה צריך למצוא מקומות תעסוקה, גם בתוך היישובים וגם בפריפריה, וזה לא נוצר.

אחמד טיבי: לכן עלה שיעור העוני בקרב החברה הערבית-פלסטינית בישראל.

אחמד טיבי: יותר מ-60% מהילדים הערבים הם עניים; יותר מ-53% מהמשפחות הערביות.

אחמד טיבי: ולכן נשאלת השאלה למה לא מטפלים בזה ולמה בחלק מהאזורים הפער הולך וגדל דווקא.

אחמד טיבי: לכן מה שצריך זה תקציבים.

אחמד טיבי: תקציבים כדי ליצור מקומות תעסוקה ולהעלות את שיעור המועסקים הערבים, הן בסקטור הציבורי, אבל גם בסקטור הפרטי, אדוני סגן השר.

אחמד טיבי: צריך יותר כסף.

אחמד טיבי: זה לוקח אותי לעניין השטרות, שטרות הכסף.

אחמד טיבי: יש זעקה למה אין מזרחי, או למה אין ערבי, על שטרות הכסף.

אחמד טיבי: אז אני רוצה להקל עליכם: אנחנו לא תובעים שתהיה דמות של איש ציבור ערבי או איש רוח ערבי על שטרות הכסף.

אחמד טיבי: אני מכיר את סמיח אלקאסם באופן אישי, הכרתי את מחמוד דרוויש מקרוב, הוא חברי הטוב, ז"ל.

אחמד טיבי: בחיים הם לא היו מסכימים שהדמויות שלהם יהיו על שטרות כסף, שמתייחסים אליהם, וגם כך הם עובדתית, סמל יהודי-ציוני.

אחמד טיבי: אגב, אני גם צנוע, יש בי ענווה מסוימת.

אחמד טיבי: הם פוגעים בשחורים.

אחמד טיבי: יעדיפו את הערבים?

אחמד טיבי: האנשים של היושב-ראש מוחים – – –

יצחק וקנין: אבל, אדוני, אני חייב להגיד לך משהו.

יצחק וקנין: יש איזה תיקון שעושים דווקא לציבור הערבי ולא עושים אותו לציבור החרדי.

אחמד טיבי: והוא?

יצחק וקנין: יש היום בממשלה, יש החלטת ממשלה, למשל בהעדפה לקבלת עובדים, על מכסה מסוימת ממגזר המיעוטים, ואתה יודע את זה.

יצחק וקנין: לעומת זאת – – –

אחמד טיבי: לא בממשלה החדשה, אגב, בממשלה הקודמת – –

יצחק וקנין: לפחות הוא זוכר.

אחמד טיבי: – – או בזאת שקדמה לה.

יצחק וקנין: אני לא יודע עד כמה מיישמים את זה, אני לא יודע.

אחמד טיבי: בדיוק.

אחמד טיבי: ובכל זאת, השיעור הוא 8% ולא 20%.

אחמד טיבי: אבל, אדוני היושב-ראש, אני מודה לך על ההערה, אתה כמעט העלית לי לוולי.

אחמד טיבי: מה דעתך שנתחלף לשבוע?

מאיר כהן: ווֹלֶה, לא ווֹלִי.

אחמד טיבי: לוולה.

אחמד טיבי: מה דעתך שנתחלף לשבוע?

אחמד טיבי: היהודים יגורו במקום הערבים שבוע, והערבים יגורו במקום היהודים שבוע – ונראה מי יחזיק מעמד.

אורלי לוי אבקסיס: איזה יהודים?

אחמד טיבי: נראה מי יחזיק מעמד.

יצחק וקנין: – – – אתה רוצה.

אחמד טיבי: אתם לא תחזיקו מעמד.

אחמד טיבי: אתם, כשמגיע שר החוץ של ארצות-הברית ויש מחסומים בין כביש א' לכביש ב' פעם בשלוש שנים, אתם קורסים.

אחמד טיבי: אצל הערבים כל הזמן יש מחסומים.

אחמד טיבי: איך אתם – הוא אומר לי, "אה, יש החלטה".

אחמד טיבי: יש החלטה.

אחמד טיבי: צח אל-נום, יש החלטה.

אחמד טיבי: נו, אז מה?

אחמד טיבי: על זה אומרים, נו, אז מה.

אחמד טיבי: היא מיושמת?

אחמד טיבי: היא לא מיושמת.

אחמד טיבי: מה שיעור תעסוקת הנשים, אתה יודע?

אחמד טיבי: נחות, שיעור נחות, מביך.

אחמד טיבי: ולכן אני פוטר אתכם מהחובה אפילו של הוויכוח הציבורי "לשים תמונה של ערבי או לא לשים תמונה של ערבי" – לא תודה, אנחנו רוצים כסף, לא תמונות על כסף.

אחמד טיבי: זה כל ההבדל.

אחמד טיבי: אני מודה לך, אדוני.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת זהבה גלאון, ואחריה – חבר הכנסת אילן גילאון.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני השר, אני צריכה להתאושש מהדיון הקודם.

יצחק וקנין: גם לך יש טענות על השטרות?

זהבה גלאון: לא, אין לי טענות על השטרות, יש לי טענה על האופן שבו הם מחולקים: יש מי שמקבל, ויש מי שמקבל פחות, ויש מי שלא נמצא על השטרות.

אורלי לוי אבקסיס: בדרך כלל אלה שלא נמצאים הם גם אלה שמקבלים פחות.

זהבה גלאון: בדרך כלל זה גם ככה, זה נכון; בדרך כלל זה גם ככה.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, אנחנו מדברים כאן על חלוקת משאבים, על תקציב המדינה, על תקציב דו-שנתי, חוק ההתייעלות הכלכלית – כל מיני שמות מכובסים למדיניות שאנחנו יודעים מה משמעה ומה היא תהיה.

זהבה גלאון: אני רוצה לנצל את ההזדמנות ולדבר על כבודה של הכנסת, אדוני היושב-ראש.

זהבה גלאון: אנחנו שומעים בימים האחרונים דיונים על חוק משאל עם.

זהבה גלאון: אני רוצה להזהיר את הכנסת הזאת: מי שמעלה את הדיון על חוק משאל עם, מבקש לפגוע בכבודה של הכנסת, מבקש לגלגל את האחריות אל העם.

זהבה גלאון: הכנסת, בדמוקרטיה פרלמנטרית, מייצגת את מי שהצביע עבור הנציגים שלה.

זהבה גלאון: והחלטות ריבוניות צריכות להתקבל – החלטות משמעותיות – על-ידי ממשלה ריבונית וכנסת נבחרת.

זהבה גלאון: ומי שמבקש – אני אומרת לכם, חברי חברי הכנסת – לקבל החלטות מאוד מאוד משמעותיות בנושא שלום, בנושא פינוי התנחלויות, באמצעות משאל עם, מבקש לטרפד את האפשרות שזה יקרה.

זהבה גלאון: כשהקימו התנחלויות לא זכור לי שעשו משאל עם; ממש לא זכור לי שעשו משאל עם.

זהבה גלאון: מי שרוצה להתעסק בזה שבנט יוכל – – –

יצחק וקנין: דרך אגב, גם כשפינו אותם לא עשו משאל עם.

זהבה גלאון: אדוני, לא צריך לעשות משאל עם.

זהבה גלאון: זה לא החור בגבינה – – –

יצחק וקנין: לכן אני מסכים אתך.

זהבה גלאון: זה לא החור בגבינה בשוויצריה, שעושים משאל עם אם ישאירו את החורים בגבינה או לא ישאירו את החורים בגבינה.

זהבה גלאון: ממש לא.

זהבה גלאון: יש ממשלה נבחרת – לא אני בחרתי בה, אבל היא ממשלה נבחרת, סוברנית – יש כנסת ריבונית, אנחנו בדמוקרטיה ייצוגית, צריך להיות כבוד לכנסת.

זהבה גלאון: זה ביזיון לכנסת ששרים בכירים בה, כולל ראש הממשלה, כולל השר המקשר, מבזים את כבודה של הכנסת ומבקשים לגלגל את האחריות אל העם.

זהבה גלאון: יש לי הרבה כבוד לעם, העם בחר בנו.

זהבה גלאון: לנו הוא נתן רק שישה מנדטים, לכם הוא נתן יותר, לקואליציה.

זהבה גלאון: אבל להחליט שמפקיעים מהכנסת את האפשרות לקבל החלטות גורליות על עתידה של המדינה – הכנסת לא מתאימה רק לקבל החלטות על התקציב.

זהבה גלאון: אז על התקציב יכולתי עוד הפעם לעלות ולהגיד: עוד הפעם לא קיצצו בתקציב הביטחון; מה עם הפטורים המופרכים שניתנים לבעלי ההון?

זהבה גלאון: דיברנו כבר על זה.

זהבה גלאון: זה ברור שנדבר על זה.

זהבה גלאון: אבל החלטות משמעותיות, אדוני, לא רק בענייני תקציב, הכנסת הזאת צריכה לקבל.

זהבה גלאון: ואני קוראת לכם, חברי חברי הכנסת, לשמור על ריבונותה וכבודה של כנסת ישראל.

זהבה גלאון: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת זהבה גלאון.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אילן גילאון.

יצחק וקנין: לפני כן, הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק המאבק בתופעת השכרות (הוראת שעה ותיקון חקיקה) (תיקון), התשע"ג–2013, שהחזירה ועדת הפנים והגנת הסביבה, כולל לוח תיקונים להצעת החוק; הצעת חוק לתיקון פקודת הרוקחים (מס' 20) (תיקון מס' 2 – הוראת שעה), התשע"ג–2013, שהחזירה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יצחק וקנין: תודה למזכירת הכנסת.

יצחק וקנין: הצעת חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום התוכנית הכלכלית לשנים 2009 ו-2010) (תיקון מס' 12) (תקציב דו-שנתי לשנים 2013 ו-2014), התשע"ג–2013

יצחק וקנין: אדוני, לרשותך ארבע דקות.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, חברי וחברותי חברי הכנסת, הבעיה היא לא שהתקציב הזה הוא דו-שנתי.

אילן גילאון: אגב, זה תקציב שבפעם האחרונה – או כמו שילדים אומרים: "פם אחרונה"; וכשהם לא יודעים להגיד רי"ש אז הם אומרים "פם אחונה" בכלל – שהתקציב הזה מופיע ככה, כדו-שנתי.

אילן גילאון: אנחנו מצביעים בעצם בפעם האחרונה על עקרון התקציב הדו-שנתי.

אילן גילאון: ולי אין בעיה עם תקציב דו-שנתי, אדוני.

אילן גילאון: סגן השר, הייתי פתאום הולך אפילו על תקציב של חומש, אבל לא על תקציב כזה.

אילן גילאון: כי אני חושב שהתקציב הזה הוא לא טוב, ולכן לא צריך לקבל אותו שנתיים רצוף.

אילן גילאון: אם הוא היה טוב הייתי מוכן לקבל אותו לארבע או חמש שנים.

אילן גילאון: אני רוצה לומר כאן שתקציב זה בעצם האמת הפנימית, הפוליטית, של מי שמנהל כאן את מדינת ישראל.

אילן גילאון: הוא הבבואה האמיתית של החברה.

אילן גילאון: הוא בעצם קובע מי מקבל כמה, מי משלם כמה, ובעצם על מה אנחנו מגינים ומה רמת אחריותנו כלפי אזרחינו.

אילן גילאון: זה מה שקובע תקציב.

אילן גילאון: ואני אומר ממה אני מאוכזב.

אילן גילאון: אני מאוכזב מן התעתוע הזה של חלופות, ואגב, כל מה שאני אומר, אדוני, זה לכאורה, כי אני לא יודע שום דבר אמיתי עד תום, ואני מצפה שאולי יבואו ויגידו: הדברים בכלל לא כאלה.

יצחק וקנין: אתה מדבר על התקציב?

אילן גילאון: אני מדבר על התקציב.

יצחק וקנין: אני חושב שהמצב יהיה יותר גרוע ממה שאנחנו חושבים.

אילן גילאון: אתה יודע מה, אני מהאופטימים.

אילן גילאון: אני לא מנחש מראש.

יצחק וקנין: אני לא.

אורלי לוי אבקסיס: – – – מה התקציב.

יצחק וקנין: מה?

אילן גילאון: עוד לא קיבלנו בכלל תקציב.

יצחק וקנין: כשנקבל אותו, אנחנו נקבל חום.

אילן גילאון: אני מאחל הצלחה.

אילן גילאון: אני רוצה שהתקציב הזה יצליח.

אילן גילאון: אני רוצה שהוא יהיה אחר.

אילן גילאון: אבל אני אומר מה מידת האכזבה הגדולה שלי בתור בן-אדם שמאמין שחוסר ניסיון פוליטי זה דבר שצריך לשחר לפתחו ולהתפלל אליו ושהוא דבר טוב, וכל חיי האמנתי שרק כשאנשים לא מבינים כלום בפוליטיקה יגיעו לכאן תהיה סוף-סוף פוליטיקה מתאימה לבני-אדם.

אילן גילאון: והייתה לרגע תחושה כזאת, סגן השר – הנה השר גם פה – הייתה לרגע תחושה כזאת, כי באמת ביש עתיד יש קבוצה של אנשים שנראים לי הרבה פחות פוליטיים.

אילן גילאון: לטובה אני אומר את הדברים האלה.

אילן גילאון: אבל כאשר אתה רואה כיצד ניגשים באמצעות הפוליטיקה החדשה אל "הדברים הישנים", נקרא להם, אנחנו בעצם מנערים מן המחסן את אותם חומרים.

אילן גילאון: זה בעצם תקציב בסופו של דבר, אני אומר לכאורה, מבחינת מה שאני שומע שקורה שם, כי לא שמעתי איזה דבר מקורי שמישהו נגע באיזה דין חדש.

אילן גילאון: זה אותו תקציב בעטיפת ניילון; אותו תקציב שהיה בתקופה של שטייניץ.

אילן גילאון: ואני אומר מאיזה בחינה.

אילן גילאון: תסתכלו לאיזה פח אנחנו נופלים.

אילן גילאון: הרי כל אחד יודע שאת ההוצאה הציבורית צריך להגדיל ולא ללכת לקיצוץ ח"י מיליארד שקלים – סליחה שאני אומר ח"י, זה קצת ציני להגיד: ח"י מיליארד שקלים – שקיצוץ רוחבי זה אסון.

אילן גילאון: כל אחד יודע שמס ערך מוסף הוא מס לא צודק, מס רגרסיבי, מס לא נכון.

אילן גילאון: על מה אנחנו הולכים להטיל או לא?

אילן גילאון: על פירות – – –

מיקי לוי: – – –

אילן גילאון: אני יודע.

אילן גילאון: אתה תשאל אותי, אני צריך 30 שניות להגיד לך מאיפה, לי אין בעיה.

מיקי לוי: – – –

אילן גילאון: אני אציין, אבל אני צריך שלך יהיה האומץ ללכת ולקחת אותו מן המקום שצריך לקחת אותו.

אילן גילאון: הסיפור של ביטול הקצבאות, חבר'ה, אני מקבל את העיקרון שמשפחה אחראית לילדיה ושצריך לעודד אנשים לעבודה, אבל ילדים שנמצאים פה תחת השמש, אף אחד לא יכול להתעמר בהם.

אילן גילאון: ולמדינה, כמו למשפחה שלהם, יש אחריות לגביהם.

אילן גילאון: וקיצוץ בקצבאות התוצאה שלו תהיה מיליון ילדים מתחת לקו העוני.

אילן גילאון: זה אנחנו לא רוצים בשום פנים ואופן שיקרה כאן.

אילן גילאון: לעומת זאת, אתה יודע, סגן השר מיקי לוי, כשאומרים לי 1% בכל דבר, אני יודע שלא עושים כאן את שיעורי-הבית נכון.

אילן גילאון: זה כאילו תלמיד, אדוני, שבא אל הכיתה ולא הכין את שיעורי-הבית, אז הוא תופס איזה שיעורי-בית של מישהו אחר ומקריא אותם פתאום למורה בלי שהיא תרגיש.

אילן גילאון: זה נראה לי תוכנית שטייניץ מקודם, כי זה מה שהיא הייתה.

אילן גילאון: קיצוץ רוחבי – אני מסיים פה את הזמן – אסור שיהיה.

אילן גילאון: אתם חשבתם אולי על עוד מדרגת מס?

אילן גילאון: מס ישיר, לא עקיף.

אילן גילאון: אתם חשבתם שצריך לדבר על ביטול התקרות בביטוח הלאומי?

אילן גילאון: אתם חשבתם שצריך לדבר על ביטול התקרות במס בריאות?

אילן גילאון: אלה הם מקורות כספיים.

אילן גילאון: אבל יותר מכל דבר אחר, את התקציב, חבר הכנסת מיקי לוי, צריך היה לפרק לגורמים, כל אום וכל בורג, ולהרכיב אותו מחדש, כמו מכונית, ולהעז, משום שבתוכו יש בולענים ענקיים.

אילן גילאון: אז אתם – זה נורא מגניב לתקוף את החרדים, אני מכיר את הדבר הזה, ולטפס, ללכת על הראש של גפני, זה מאוד מסיח את הדעת ממקום אחר.

אילן גילאון: על דברים אחרים אתם לא מדברים: על הנושא של ההתנחלויות אתם לא מדברים, כי יש לכם אחוקים בהתנחלויות, ויש לכם איזו – – –

יצחק וקנין: נא לסיים.

יצחק וקנין: נתתי לך יותר.

אילן גילאון: סליחה.

אילן גילאון: אתה צודק.

אילן גילאון: אני באמת הגזמתי בדיבור שלי.

יצחק וקנין: אתה מדבר לעניין, אבל – – –

אילן גילאון: חבר'ה, אנחנו כמהים לפוליטיקה חדשה, אבל כאשר הפוליטיקה החדשה היא לא רק ישנה, אלא אפילו פרה-היסטורית שגם מכניסה בתוכה דברים שעשרות שנים כבר לא שמענו עליהם, כמו בוררות חובה ואיסור השביתה, אז רבאק, צריכים פוליטיקה חדשה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אילן גילאון.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת מיכל רוזין, ואחריה – חבר הכנסת נסים זאב.

מיכל רוזין: כבוד היושב-ראש, אז בואו נדבר – אילן אמר באמת, כל המטרה – זה באמת נגד אולי חרדים, כמו שאילן אמר, חבר הכנסת גילאון.

מיכל רוזין: אז בואו נדבר באמת על שילוב אוכלוסיות בשוק התעסוקה.

מיכל רוזין: הרי חוק ההסדרים שמציע לנו שר האוצר החדש, יאיר לפיד, בעצם רוצה לדבר על שילוב החרדים בשוק התעסוקה, רוצה להעלות את שיעור התעסוקה, להקטין את התמריצים השליליים שמעודדים אבטלה ועוני.

מיכל רוזין: אז לא מספיק רק לרצות ולדרוש ולבקש יציאה לעבודה, צריך לדאוג גם לתשתית ראויה שתוכל לאפשר באמת תעסוקה הולמת במדינת ישראל, שתאפשר מקומות עבודה, תעסוקה לאנשים מעל גיל 40, הכשרה תעסוקתית שמותאמת גם לצורכי השוק עצמו וגם לאוכלוסיות עצמן ולמה שמתאים להן.

מיכל רוזין: ובעבר כבר המליצה על כך קרן המטבע הבין-לאומית.

מיכל רוזין: אנחנו צריכים לדאוג לאכיפה ראויה של חוקי העבודה, לאכיפה של שכר המינימום, לחקיקה ראויה של חוק-יסוד: זכויות חברתיות, שתגן על העובדים מפני העסקה פוגענית, שתעגן את זכויות ההתארגנות וזכות השביתה, שאלה זכויות יסוד שאסור לנו לוותר עליהן, להפסיק את ההעסקה הלא-ישירה קודם כול וראשית בשירות הציבורי, ולהפסיק את הפרטת השירותים הציבוריים.

מיכל רוזין: במהלכים שרוצים שחוק ההסדרים החדש ינהיג, הדבר היחיד שזה יגרום, שפשוט יהיו עוד משפחות עובדים עניות במדינת ישראל ועוד לקוחות של חברות כוח-האדם שימשיכו להרוויח כסף על גבם של עובדים, עובדים עניים.

מיכל רוזין: במקום זאת כדאי מאוד להשקיע במערכת החינוך.

מיכל רוזין: וכן, אני בעד לימודי ליבה, אבל זה לא מספיק.

מיכל רוזין: צריך להקטין את הכיתות, צריך להעלות את שכר המורים, צריך להכשיר את המורים, לשפר את המבנים, לאפשר באמת לרפורמת "אופק חדש" להתממש, והשעות הפרטניות הכל-כך חשובות לתלמידים בבתי-ספר, שיהיה להם מקום לקיים את השיעורים האלה; לא מספיק רק לתת את השכר עבור כך ולקבוע את השעות הנוספות שיש להם, הם צריכים גם למצוא את המקום לממש את אותם שיעורים פרטיים, שעות פרטיות.

מיכל רוזין: לימודי מקצועות טכנולוגיים – התעשייה משוועת, אומרת: לא יכול להיות, הפסקנו עם החינוך המקצועי, חסרים הרבה מאוד אנשים בתעשייה, ב-low-tech, ולא נמצא.

מיכל רוזין: האנשים האלה לא מוכשרים כמובן לא בהשכלה ולא בהשכלה הגבוהה, וההשכלה היא נכס תעסוקתי ברור, מובן, והוא מנבא מרכזי לכושר ההשתכרות.

מיכל רוזין: אנחנו יכולים לדעת היום על כל ילד שנולד במדינת ישראל, איפה הוא חי ואיפה הוא לומד ולדעת, לנבא כמעט באופן ברור ומוחלט, מה תהיה יכולת ההשתכרות שלו כשהוא יגדל ומה תהיה ההשכלה שלו כמובן.

מיכל רוזין: אז ההשקעה בהכשרה מקצועית היא חשובה מאוד, לא רק להטיל סנקציות כדי שאוכלוסיות נוספות יצאו לעבודה, אלא לתת באמת את הכלים להכשרה מקצועית ולהכשרה מקצועית הולמת.

מיכל רוזין: ואם מדברים על כך, בואו נבדוק את הנתונים.

מיכל רוזין: בעשור האחרון קוצצו התקציבים של הכשרת מבוגרים מ-159.4 מיליון בשנת 2000 ל-44 מיליון בשנת 2011.

מיכל רוזין: זה בעצם 0.01% מתקציב המדינה.

מיכל רוזין: אז נורא רוצים שכולם ישתלבו בשוק התעסוקה, אבל להכשרה גם אין מספיק, גם היא לא הולמת את שוק התעסוקה, לא מתאימה.

מיכל רוזין: ומה כן עושים?

מיכל רוזין: עושים הכשרה מקצועית שתחליף את העובדים הזרים; הכשרה שכל הרעיון שבה זה מדיניות שבה אנחנו רוצים לגרש כמה שיותר עובדים זרים מכאן.

מיכל רוזין: אבל ההכשרה הזאת לא מתאימה לישראלים.

מיכל רוזין: הישראלים שעוברים את ההכשרה הזאת לא מועסקים בתחום, ואין פה מטרה לייצב את שוק התעסוקה ולהביא לכך שיותר עובדים יועסקו, אלא רק מטרה פוליטית.

מיכל רוזין: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת מיכל רוזין.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת נסים זאב, ואחריו – חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אשרינו ומה טוב חלקנו שלפיד בתוכנו שר האוצר, המחנך הדגול של הציבור החרדי במדינת ישראל.

נסים זאב: אני רוצה לומר לכם: כאשר מדברים על האדם העובד שנמצא במרכז החבטות של ממשלת ישראל, זה לא דבר חדש.

נסים זאב: אנחנו צריכים לזכור, כאשר משה רבנו ביקש מפרעה ללכת "שלושת ימים" ולחוג את חג ה', אמר לו: נרפים אתם, נרפים, על כן אתם אומרים נלכה נזבחה לאלוקינו.

נסים זאב: אתם, בני הישיבות, כל היום חגיגות, בטלנים, נזבחה לה'.

נסים זאב: לכן, "תכבד העבודה" – פרעה היה הראשון שדיבר על עבודה, "ואל ישעו בדברי שקר".

נסים זאב: מה פתאום?

נסים זאב: העבודה משחררת, העבודה נותנת, העבודה היא חיינו.

נסים זאב: זה העבודה, צריכים לדבר רק על עבודה.

נסים זאב: בלי עבודה אין חיים.

נסים זאב: מדינת ישראל לא יכולה לחיות בלי עבודה.

נסים זאב: את הבלוף הזה – תספרו את זה לציבור שלכם.

נסים זאב: אם אתה חושב שאת הלוקשים האלה ואת החבטות האלה, במילים יפות, עם חיוך, אנחנו נקבל את הארס הזה, אתם טועים.

נסים זאב: אנחנו לא פראיירים שלכם.

נסים זאב: ותאמינו לי, אני מציע לכם – הנה, תראה את דב ליפמן, איך הוא צוחק.

נסים זאב: הוא פעם בבוקר יצא וראה שמטאטאים, פחי זבל בכביש.

נסים זאב: הוא אומר: וואי, איך יכול להיות?

נסים זאב: גם החרדים יכולים לנקות את הזבל.

דב ליפמן: לא אמרתי חרדים.

נסים זאב: לא, אבל זה מה שאתה אמרת.

דב ליפמן: לא אמרתי חרדים, אתה טועה.

נסים זאב: למה שבני ישיבות לא ינקו את הזבל?

נסים זאב: כי אנחנו זבל בעיניכם.

דב ליפמן: – – –

נסים זאב: מושחתים שכמוכם.

נסים זאב: אתם מושחתים.

יצחק וקנין: חבר הכנסת.

יצחק וקנין: חבר הכנסת נסים זאב, חבר הכנסת נסים זאב.

נסים זאב: אתם מסתכלים עלינו – אתם מסתכלים עלינו כסוג ב' של אנשים.

דב ליפמן: לא אמרתי שום דבר – – –

נסים זאב: אין לכם דרך ארץ, אבל נחנך אתכם.

יצחק וקנין: חבר הכנסת נסים, רק רגע, רק רגע.

נסים זאב: אם אתם חושבים שאתם המחנכים שלנו, אתם עוד לא מכירים אותנו.

נסים זאב: ואני מציע לכם – – –

קריאות: – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת נסים זאב, אני חושב שכבודו צריך לחזור מהמילה "מושחתים".

נסים זאב: אני חוזר בי מכל המילים שפגעתי, אם פגעתי, ומבקש מכולם מחילה וסליחה וכפרה.

נסים זאב: אני מבקש שתמחלו לי.

דב ליפמן: מאלוקים, מאלוקים – – –

נסים זאב: כן, כלפי מעלה, כלפי מטה.

נסים זאב: וכשניים שמתירים בדין של מטה כאילו הוא בדין של מעלה.

נסים זאב: אבל – וסר עוונכם קודם כול.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כשמדברים על ביטול חוק נהרי, מה המשמעות?

נסים זאב: הם רוצים שאנחנו נשב בחשכה.

נסים זאב: אנחנו זוכרים את בתי-הספר, עד שבא חוק נהרי להשוות בין ילד לילד; אתם יכולים לבטל את חוק נהרי?

נסים זאב: מה, זה הילדים של לא יודע מה, שלא קשורים למדינה הזאת?

נסים זאב: אנחנו לא חלק מהמדינה הזאת?

נסים זאב: תרבות – לקצץ בתרבות ייחודית.

נסים זאב: ישיבות קטנות ללא ליבה.

נסים זאב: איזה לב יש לכם?

נסים זאב: איזה ליבה?

נסים זאב: הכול בלוף אחד גדול.

נסים זאב: אתם רוצים למחוק את עולם התורה מארץ-ישראל, אבוי לכם.

קריאה: מתמטיקה זה בעיה?

נסים זאב: ביטול פנימיות ברווחה, מה המשמעות?

נסים זאב: זאת אומרת, ילד שלומד בישיבה והעובדים הסוציאליים ממליצים עליו ברווחה שהוא זקוק לפנימייה, לא נכיר בו.

נסים זאב: למה?

נסים זאב: כי הוא לא חילוני, כי הוא לא לרוח שלכם.

יצחק וקנין: משפט אחרון.

נסים זאב: אני לא יכול, אין אצלי אף פעם משפט אחרון.

נסים זאב: אני תמיד רק מתחיל, אדוני היושב-ראש.

נסים זאב: מה המשמעות של חיוב במבחני מיצ"ב לכל המוסדות כתנאי סף לקבלת תקציב כלשהו?

נסים זאב: הרי זה בניגוד לאמנה הבין-לאומית.

נסים זאב: אתם לא יכולים לחייב הורים איך לחנך את ילדיהם.

נסים זאב: תגיד לי, אני יכול לחייב אותך ללמוד גמרא בבתי-ספר?

נסים זאב: לא.

נסים זאב: תנ"ך – לא.

נסים זאב: הלכה – לא.

נסים זאב: בשבילך מתמטיקה זה מבחני הסף שלך.

נסים זאב: זה הכתר והעטרה שלראשך – –

דב ליפמן: – – –

שמעון סולומון: – – –

נסים זאב: – – ואצלי זה יהדות, זה ערכים, זה תורה, זה עשייה, זה חסד.

יצחק וקנין: משפט אחרון.

יצחק וקנין: נא לסיים.

יצחק וקנין: נא לסיים.

נסים זאב: ולכן, אדוני היושב-ראש, אני משאיר את הנאום שלי לרב משה גפני, הוא עושה את זה הרבה יותר טוב ממני, שימשיך, בהמשך.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת נסים זאב.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – אינו נוכח.

יצחק וקנין: חבר הכנסת עיסאווי פריג', ואחריו – חבר הכנסת ישראל חסון.

יצחק וקנין: ואם הוא לא יהיה נוכח – חבר הכנסת משה גפני.

אבישי ברוורמן: כבוד היושב-ראש, כשאתה מדבר בקול נינוח אחרי הקול הרועם של נסים זאב אתה משרה אווירה של רגיעה וכבוד בבית הזה, ואני כמובן תמיד אוהב לשמוע את שאגותיו של נסים – – –

קריאה: גם כשהוא אומר – – –

יצחק וקנין: ארבע דקות, אדוני, לרשותך.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, אדוני השר, שר החינוך אתנו.

עיסאווי פריג': מי זה אתנו?

עיסאווי פריג': אה, השר.

עיסאווי פריג': חברים, מיקי, אתם לא רוצים להקשיב לי?

עיסאווי פריג': באמת, נו.

מיקי רוזנטל: סליחה, סליחה.

מיקי רוזנטל: סלח לי, סליחה.

יצחק וקנין: נא לא להפריע לדובר.

עיסאווי פריג': יש לי ארבע דקות והוא יגנוב לי חלק מהן.

יצחק וקנין: חס וחלילה, אפילו שנייה אני לא אגנוב לך.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, חברים, כשנבחרתי לכנסת שאלו אותי בתקשורת, והרבה חברים: במה אתה הולך להתמקד?

עיסאווי פריג': הרבה שאלות חזרו ונשנו: במה אתה הולך להתמקד?

עיסאווי פריג': בכלליות עניתי: אני מודאג מאוד מתופעת השנאה והגזענות הקיימת בחברה הישראלית על כל קטביה: ערבים, יהודים, אתיופים, רוסים – הכול.

עיסאווי פריג': הגזענות המשתוללת, היא הפכה להיות שנאה, ומתופעה למחלה.

עיסאווי פריג': התחלתי לחשוב איך אני הולך לתרום, ולו במקצת, בסוגיה הזאת.

עיסאווי פריג': אחרי חודשיים של חשיבה ושיחות הגעתי למסקנה שזה אך ורק חינוך, חינוך שאמור להתחיל מהיסודי.

עיסאווי פריג': שם קבור – שם צריך להתחיל.

עיסאווי פריג': היום היה דיון בוועדת החינוך בנושא הגזענות, והנושא מתחיל לקבל תנופה.

עיסאווי פריג': עכשיו אני שומע שהולכים לקצץ מיליארד וחצי שקל במערכת החינוך.

עיסאווי פריג': הולכים, זורקים כל מיני ספינים, וכאן אני באמת מתקומם.

עיסאווי פריג': חבל, אני רוצה שהדברים יגיעו לאוזניים הנכונות.

עיסאווי פריג': להקריב את מערכת החינוך ולשכוח מדברים אחרים, זה מקומם.

עיסאווי פריג': אנחנו ברמה של מערכת חינוך, ואני מדבר על כל השכבות בארץ, במיוחד השכבה שממנה אני בא – אני שמעתי את חבר כנסת נסים, שהולך, אומר: אזרחים סוג ב'.

עיסאווי פריג': אני שואל בדרך, אם הוא סוג ב' מה אני אגיד?

עיסאווי פריג': סוג ג', ואללה ד', ואללה, איפה אני?

עיסאווי פריג': אני מתלבט.

נסים זאב: אתה א'-א'.

עיסאווי פריג': אני מתלבט.

קריאה: א'-א' – ואת עלית על כולנה.

עיסאווי פריג': אני מחפש להיות קצת, קצת סוג ג', בין ג' לד'.

עיסאווי פריג': אני צריך כסף, מה לעשות?

עיסאווי פריג': כסף זה דבר חשוב.

עיסאווי פריג': איך אמר ידידי אחמד טיבי?

עיסאווי פריג': כסף – דבר חשוב.

עיסאווי פריג': אבל אני קצת שונה ממנו.

עיסאווי פריג': גם סמל חשוב, אני בעד.

עיסאווי פריג': מה לעשות, יש לי דעה שונה, ורבים כמוני רוצים את הכסף וגם רוצים להיות חלק.

עיסאווי פריג': רוצים לראות דמות ערבית על שטר כסף כחלק מהמדינה, כי סמל – חשוב, ומהות – חשוב; מה לעשות, אני חושב אחרת.

עיסאווי פריג': אני באתי ממקום, גדלתי, ראיתי שצריך להיות חלק מכל המערך שאתה נמצא אתו; חלק מהבית הזה, חלק מהמדינה הזאת, וצריך להיאבק איפה שצריך.

עיסאווי פריג': אנחנו כן רוצים להיות חלק.

עיסאווי פריג': אני, בין היתר, הצעתי שזיכרונו לברכה, חתן פרס ישראל לספרות ערבית אמיל חביבי, יהיה דמות בין השמות המוצעים.

עיסאווי פריג': חביבי, חתן פרס שקיבל את הפרס ב-1992 – – –

עפו אגבאריה: חביב – – – חביב.

עיסאווי פריג': (אומר דברים בשפה הערבית; להלן תרגומם לעברית: חביבי.

עיסאווי פריג': מצטער, ד"ר עפו.

עיסאווי פריג': בסדר, כעת אני ילד פיקח.

עיסאווי פריג': אל תדאג.

עיסאווי פריג': ) אמיל חביבי, פי תניין ותסעין, כשקיבל את הפרס ב-1992, קמו כל מיני אנשים מכל מיני כיוונים בחברה הערבית ואמרו: לא, אל תיקח; איך אתה לוקח?

עיסאווי פריג': בסוף הוא קיבל את הפרס, כי הפרס הזה חשוב לנו.

עיסאווי פריג': אנחנו חלק מההוויה הזאת, רוצים להיות בה חלק.

עיסאווי פריג': תארו לעצמכם – – –

יצחק וקנין: נא לסיים.

עיסאווי פריג': לסיים?

עיסאווי פריג': נגמרו ארבע הדקות?

יצחק וקנין: אני כבר הוספתי לך, כבר דקה אחרי זה.

עיסאווי פריג': אני אחזור ואגיד, זעקת הקיצוץ בחינוך, מבחינתי, היא זעקה והיא קו אדום, ואסור בשום פנים לפגוע במערכת החינוך, או שיהיה קיצוץ במערכת החינוך.

עיסאווי פריג': תודה לך, אדוני.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת ישראל חסון – לא נוכח.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת משה גפני, ואחריו – חבר הכנסת מאיר פרוש.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, מה שאנחנו נדרשים לאשר עכשיו, זה תיקון של הוראת שעה על חוק-יסוד.

משה גפני: יש חוק-יסוד, ונאמר על-ידי משרד האוצר בפעמים הקודמות: פעמיים אישרנו הוראת שעה, והוא אמר את זה גם לבית-המשפט, שזו הפעם האחרונה שמגיעה הוראת שעה לתקן חוק-יסוד.

משה גפני: זה הדבר המצחיק ביותר שיכול להיות.

משה גפני: הרי חוק-יסוד הוא חוק שלא משנים אותו; חוק-יסוד צריך לשנות אותו ברוב מיוחד – ומביאים הוראת שעה.

משה גפני: זאת אומרת, הדבר הכי מצחיק שיכול להיות בחקיקה זה הדבר הזה.

משה גפני: הייתה התחייבות, וההתחייבות הזאת, משרד האוצר מפר אותה עכשיו במצח נחושה, לאשר תקציב דו-שנתי לשנים 2013–2014.

משה גפני: ואגב, אני התנגדתי בקדנציה הקודמת לתקציב דו-שנתי.

משה גפני: אני חושב שזה דבר לא נכון; אני חושב שאין חשבון נפש כלכלי, לכן גם פתאום אנחנו נעמדים לפני שוקת שבורה עם גירעון גדול, שאגב, הוא גם לא גירעון כמו שהאוצר עושה אותו.

משה גפני: אבל הוא ראה, הגיע שר חדש, איננו מבין בכלכלה, אז הוא הוציא את הכול.

משה גפני: אני רוצה להגיד, יותר חמור מכל העניין הזה: כולם היו בטוחים שהייתה מחאה חברתית והולך להיות כאן משהו חדש בכלכלה, משהו חדש.

משה גפני: הבעיה המרכזית של הממשלה ושל הקואליציה הקודמת שאנחנו מודים בה הייתה הדיור.

משה גפני: אי-אפשר במדינת ישראל – זוגות לא יכולים להגיע לדירה, אלא אם כן הוא עשיר מאוד, הוא יכול לקנות במקומות יקרים.

משה גפני: לא נעשה בעניין הזה דבר וחצי דבר, מביאים תוכנית כלכלית לכאורה, שהיא איננה תוכנית כלכלית; היא פשוט להוציא מהמגירות של האוצר את כל הגזירות שלהם.

משה גפני: הייתה מחאה חברתית, ונאמר בפייסבוק, ובכל המקומות – איפה הכסף?

משה גפני: ואני הולך עכשיו לסדר את זה.

משה גפני: אנחנו כבר יודעים מה הולך להיות – לא הולכות להיות הפתעות, הולך להיות הרבה יותר גרוע ממה שהיה בפעם הקודמת.

משה גפני: הולך להיות הרבה יותר גרוע למעמד הביניים, הרבה יותר גרוע ממה שהיה בפעמים קודמות.

משה גפני: אולי שר האוצר יהיה נחמד אליהם וידבר אתם כל שבוע, ידבר אתם ויסביר להם, וכל פעם יגיד משהו אחר, הפוך ממה שהוא אמר קודם.

משה גפני: חבר הכנסת נסים זאב לא כאן, אני לא אדבר יותר על הדברים האלה.

משה גפני: מה שנסים זאב דיבר קודם, זה לא ענייני.

משה גפני: אני מעניין אותי רק – אני מעמד ביניים, אני רוצה לדעת מה השר לפיד, מה משרד האוצר הולך לעשות לי טוב יותר ממה שהיה קודם, דבר אחד, אחד.

נחמן שי: הוא אמר שיעשה יותר גרוע.

משה גפני: הוא לא אמר שיעשה יותר גרוע.

משה גפני: הוא אמר – – –

נחמן שי: מזמן.

משה גפני: אין זמן, הזמן הזה מצחיק.

משה גפני: אני נמצא כל כך הרבה שנים בכנסת, כל הזמן באים עם גזירות קשות, ובאו כשאני הייתי יושב-ראש ועדת הכספים, אמרתי, אל תבלבלו לי במוח עם הססמה הזאת, מתי יהיה יותר טוב?

משה גפני: פשוט נותנים להם את התיאבון, הם רואים שהם יכולים להעביר כאן מה שהם רוצים, זאת הזדמנות נדירה למשרד האוצר.

משה גפני: מה שהם רוצים הם מעבירים.

משה גפני: הם באים, קוראים לשר האוצר, יושבים אתו ככה במין יראת כבוד, ואומרים לו: יש גירעון.

יצחק וקנין: דרך אגב, אני לא לוקח לך את הזמן, אני רוצה לחזק את דבריו.

יצחק וקנין: ב-2002 קיצצו במענק האיזון של משרד הפנים, כשהשר היה פורז; אז הייתה שינוי.

יצחק וקנין: קיצצו מיליארד שקל מהתקציב, ותקציבי הפיתוח נמחקו לגמרי, נתנו אותם.

יצחק וקנין: הם הבינו שיש להם עם מי לעשות עסקים מהירים, וככה זה קרה.

יצחק וקנין: אנחנו היינו צריכים לתקן את זה כל שנה בשנים האחרונות.

משה גפני: נכון.

משה גפני: אני ישבתי – תשמע, זה היה לילה של סיוטים.

משה גפני: ישבתי בוועדת הכספים, לא הייתי חבר, הייתי, נדמה לי ממלא-מקום, ישב שם השר פורז.

משה גפני: הוא אמר, לא צריך מענקי איזון.

משה גפני: ישבנו שם, חברי הוועדה, חשבנו שסומרות שערות ראשינו – לא צריך.

משה גפני: היו מצבים שבהם באו ואמרו, לא צריך, לא מכירים בצערן של רשויות חלשות, לא מכירים בצערן של משפחות חלשות, לא מכירים בצער של – בחברה צריך לסייע האחד לשני, לא מכירים בזה.

משה גפני: עכשיו הולך להיות, באירוע הנדיר שאנחנו מצויים בו, אנשים תמימים, חסרי ניסיון, אינם מבינים בכלכלה כמלוא הנימה – – –

יצחק וקנין: נא לסיים.

משה גפני: אני כבר מסיים.

משה גפני: שמעתי את שר האוצר על יעד הגירעון.

משה גפני: הוא פשוט לא מבין; אני מתנצל, אני מתנצל בשמו, הוא לא מבין, הוא לא למד את זה קודם.

משה גפני: איפה הוא למד את זה?

משה גפני: מאיפה הוא יודע את הנושא של יעד הגירעון?

משה גפני: מאיפה הוא יודע את הנושא של תקרת ההוצאה?

משה גפני: מאיפה הוא יודע שיש 42 מיליארד שקל גירעון בתקציב?

משה גפני: מאיפה הוא יודע, הוא בדק?

משה גפני: הוא יודע את זה מאיזשהו מקום?

משה גפני: אני יודע מה היעד, אני יודע מה הגירעון – הגירעון הוא יותר גדול.

משה גפני: אם אתה רוצה ולפקידי האוצר נוח לבוא ולהגיד, לא ניתן לחלשים, נכסה את החובות של מדינת ישראל, נהפוך להיות מדינה עשירה, ואלה שגרים ב"מגדלי אקירוב" יהיה להם טוב מפני שאנחנו חיים במדינה מאוד חזקה – שלא תהיה טעות, אמר פה מישהו קודם, יוון קיצצה בשירותים החברתיים שלה, היא נפלה בכל מקרה, זה לא שאתה מקצץ בשירותים החברתיים בחינוך, ברווחה, בבריאות, אז כתוצאה מזה הכלכלה תהיה חזקה.

יצחק וקנין: נא לסיים.

משה גפני: אתה אמרת, אבישי ברוורמן, בוועדה אצלנו, אמרת שכלכלה וחברה הולכות יחד, וזה כל כך נכון.

משה גפני: אז לא הסכמתי אתך; אז כן הסכמתי אתך אבל היה אסור לי להגיד.

משה גפני: היום אני אומר שאתה צודק.

יצחק וקנין: נא לסיים.

משה גפני: אתה צודק.

משה גפני: אין כלכלה בלי חברה, ואין חברה בלי כלכלה, ואנחנו הולכים לגזירות קשות.

משה גפני: אני מסיים, משפט אחרון.

משה גפני: אני קורא למעמד הביניים שגר ברמת-אביב, וגר ברעננה, וגר בהרצלייה, בכל המקומות האלה, תדעו לכם, אצלנו היה רע, אבל הרבה יותר טוב.

משה גפני: היום הולך להיות לכם רע מאוד, רק תקבלו הודעות בפייסבוק.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת משה גפני.

יצחק וקנין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת המלצת הוועדה המשותפת לוועדת הפנים והגנת הסביבה ולוועדת הכלכלה לאפשר הארכת תוקפו של חוק הליכי תכנון ובנייה להאצת הבנייה למגורים (הוראת שעה), התשע"א–2011, לפי בקשת ראש הממשלה ושר הפנים.

ירדנה מלר-הורוביץ: התבקשתי להודיעכם כי ההודעה על לוח התיקונים להצעת חוק המאבק בתופעת השכרות (הוראת שעה ותיקון חקיקה) (תיקון), התשע"ג–2013, נמסרה בטעות, והיא מבוטלת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יצחק וקנין: תודה למזכירת הכנסת.

יצחק וקנין: הצעת חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום התוכנית הכלכלית לשנים 2009 ו-2010) (תיקון מס' 12) (תקציב דו-שנתי לשנים 2013 ו-2014), התשע"ג–2013

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת מאיר פרוש, ואחריו – חבר הכנסת ישראל אייכלר.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לפני שחבר הכנסת הרב נסים זאב והרב גפני דיברו, עלו לכאן לדוכן בקשר לחוק הזה שר האוצר עצמו, ונדמה לי 24 או 23 חברי כנסת, אף אחד לא היה חרדי, גם אף אחד מהם לא היה דתי.

מאיר פרוש: עלו חברי כנסת, והקשבתי לרוב הדו-שיח שהתקיים פה באולם.

מאיר פרוש: עמדו פה יותר מ-20 חברי כנסת, וצעקו ואמרו מה הולך להיות פה כתוצאה מהגשת התקציב החדש שהולכים להציג.

מאיר פרוש: בעצם מי שעלה לפה רצה לומר לציבור ולצופים בבית, תדעו לכם שכתוצאה מאישור החוק היום, אנחנו מתקדמים לקראת הצעת חוק שבעצם יהיה בה קיצוץ חד בקצבאות ילדים, קיצוץ בשכר ובפנסיה של העובדים במגזר הציבורי.

מאיר פרוש: אני כבר לא מדבר על דחיית עבודות תשתית וכבישים, דברים שפוגעים מאוד בפיתוח של המדינה, קיצוץ של מיליארד שקל בתקציב החינוך, העלאה של מדרגות מס הכנסה ב-1%, העלאת מס החברות, ועוד שורה שלמה של חוקים שכתוצאה מהאישור של החוק הזה שאנחנו דנים עליו עכשיו – זה יקדם את אותן גזירות ששר האוצר מתכנן להביא לקראת אישור התקציב.

מאיר פרוש: ואני אומר לאלה שמקשיבים לנו ורואים אותנו, אתם צריכים לראות שהכיסא הזה של שר האוצר, שאמור לשבת ליד יובל שטייניץ, הכיסא הזה משום מה ריק.

מאיר פרוש: הוא לא נמצא פה.

מאיר פרוש: הוא בא, הציג חוק, אמר: אני מבקש את אישור הכנסת.

מאיר פרוש: ולא החרדים עולים לדוכן כאן לדבר; עומדים פה יותר מ-20 חברי כנסת שהם לכאורה מדברים אל לבו, אמורים לדבר אל לבו, ולומר לו: למה אתה הולך לעשות דבר כזה?

מאיר פרוש: אחד-אחד.

מאיר פרוש: כמה חברות כנסת עלו ודיברו אל שר האוצר, ושר האוצר – תראו איך שהכיסא שלו ריק, אלה שצופים בנו בבית, תראו איך שהכיסא של שר האוצר ריק.

מאיר פרוש: הוא לא נמצא פה.

מאיר פרוש: מדברים אליו.

מאיר פרוש: אתה מגיש לכנסת פעם ראשונה בקשה לתיקון חוק כדי להגיש את התקציב של המדינה ל-2013–2014, ואתה בכלל לא נמצא פה.

מאיר פרוש: לכן אני אומר, תראו, הצופים בבית, יושב פה שר האוצר לפני שעתיים, מגיש לנו הצעת חוק, והולך החוצה.

מאיר פרוש: זו אחריות?

מאיר פרוש: כך אפשר לבוא ולקצץ?

מאיר פרוש: לא בקשר לחרדים – צדק הרב גפני: אנחנו לא מדברים על החרדים.

מאיר פרוש: כך אפשר לקצץ קרוב ל-40 מיליארד שקל מתקציבים שונים שמניתי את חלקם קודם, דברים שרוצים לקצץ, ולא להיות פה חמש דקות למען כבוד החברים, למען כבוד הבית?

מאיר פרוש: תשמע, תאזין, אולי תעשה אחרת.

מאיר פרוש: צופים בבית, תראו במי בחרתם.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מאיר פרוש.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת ישראל אייכלר, ואחריו – חבר הכנסת יעקב אשר.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי הכנסת, במשך עשר שנים מספרים לנו שהמצב הכלכלי טוב, ושהצמיחה צומחת וצומחת, ושהצמיחה תרד מן הצמרת הכלכלית להמוני עמך בית ישראל לאט-לאט; רק ייתנו לקטר מספיק דלק, וכל הקרונות ירוצו על הפסים.

ישראל אייכלר: עשר שנות עושק וגזל עניים שלא התחילו עם יש עתיד; התחילו דווקא עם שר האוצר דאז, ראש הממשלה דהיום בנימין נתניהו.

ישראל אייכלר: קבוצת טייקונים, כלכלנים, באו במשך שנים, עוד לפני זה, ושכנעו את פקידי האוצר שאם להם יהיה כסף, אם להם יהיה טוב, לעם ישראל יהיה מה לאכול, ואם להם לא יהיה טוב, הם ילכו וירוצו לחוץ-לארץ, ולא יהיה פה מה לאכול.

ישראל אייכלר: שנים אומרים לנו שיש צמיחה.

ישראל אייכלר: משנה לשנה סקרים, סטטיסטיקות, הכול – יש צמיחה.

ישראל אייכלר: ואנחנו עמדנו וזעקנו שהצמיחה קיימת, אבל היא רצה רק אל גדות הנילוס, אל הווילות של העשירים שם.

ישראל אייכלר: כך היה גם במצרים.

ישראל אייכלר: מצרים הייתה בתהליך של צמיחה משנה לשנה, שהפתיעה את העולם, אבל 8 מיליון מצרים אכלו פיתה עם מים ולא הבינו למה התקוממו נגד מובארק.

ישראל אייכלר: גם פה בארץ הצמיחה הלכה רק אל הווילות, רק לציבור מאוד מוגדר, מסוים, שהריץ מפלגה, והמפלגה הזאת יושבת פה, אבל מי שהצביע, חצי מיליון אנשים שהצביעו, לאו דווקא נמנים עם המיליונרים; פשוט רימו אותם.

ישראל אייכלר: אני רוצה לצטט פה את חבר הכנסת אראל מרגלית.

ישראל אייכלר: הוא הדהים אותי בשבוע שעבר פה בנתונים; נדמה לי שהוא חזר עליהם.

ישראל אייכלר: אני חושב שכל אזרח בישראל צריך לדעת את זה.

ישראל אייכלר: אראל מרגלית מגלה ש-40 חברות בערך, שזה 2% מכלל החברות במשק, מחזיקות ב-700 מיליארד שקל – 350 מיליארד שקל בנקאי ו-350 מיליארד שקל חוץ-בנקאי, והם משלמים 4% ריבית.

ישראל אייכלר: לעומתם 450,000 חברות, שזה 98% מהמשק הישראלי, מגלגלות רק 60 מיליארד שקל, ומשלמות ריבית של 11%.

ישראל אייכלר: עכשיו, אדוני השר, אני שואל אותך: אדם בעל חברה קטנה רוצה ללכת למכרז.

ישראל אייכלר: הוא בא לבנק, הבנק אומר: בבקשה, שים כסף כדי שאתן לך ערבות.

ישראל אייכלר: זה עולה הון.

ישראל אייכלר: הוא יכול לעמוד במכרז עם מישהו שמשלם 4% בבנק?

ישראל אייכלר: כך השתלטה קבוצת אנשים קטנה על כל המשק.

ישראל אייכלר: הם פוחדים מאוד שהציבור יתקומם, והתחילו המחאות החברתיות, והם השקיעו הרבה כסף כדי להפנות את הזעם אל הציבור החרדי, כדי לכסות על הפשע החברתי-כלכלי הזה.

ישראל אייכלר: לזכותם של מארגני ההפגנות לפני שנתיים, ובראשם דב חנין, אם מותר לחשוף אותו, שהם לא נתנו להם להפנות את הזעם לחרדים; הם נשארו בצד החברתי-כלכלי.

ישראל אייכלר: אבל זה לא עזר.

ישראל אייכלר: מה שקרה בבחירות, שמפלגת העבודה וגם הגברת שפיר ושמולי וכל אלה שהיו בהפגנה, הם לא קיבלו את הקולות; הם קיבלו רק 15 מנדטים.

ישראל אייכלר: מי קיבל את הקולות?

ישראל אייכלר: אותם טייקונים שהשקיעו כסף ונתנו ערבויות.

ישראל אייכלר: שמעתי עכשיו שמישהו מ"אל על" השקיע 130,000 שקל כערבות, ועכשיו "אל על" קיבלה את מה שהגיע לה, את העניין של הוצאות הביטחון.

ישראל אייכלר: אבל אילולא אותו אדם שהשקיע שם – אני לא יודע, מיקי, תעשה איזה שקשוקה על זה – אני לא בטוח שהוא היה מקבל כל כך מהר את 97% הוצאות הביטחון אילולא שם 130,000 שקל כערבויות למפלגת יש עתיד.

מיקי רוזנטל: אין מספיק ביצים בשביל שקשוקה.

ישראל אייכלר: מה שאני רוצה לומר, שאנחנו כיהודים חרדים, שסובלים את כל הזעם הציבורי שאנחנו רואים בתקשורת, אנחנו מבינים שיש פה מנגנונים – אני ראיתי שהיו 1,000 תגובות באתר אחד לנאום, למופע האימים שנתן פה שר האוצר, שהוא כבר מתחרט על זה, מה שהוא עשה פה בשבוע שעבר נגד הרב גפני.

ישראל אייכלר: הציבור הזה מוסת, ולמה מסיתים אותו?

ישראל אייכלר: כדי לכסות על הפשע.

ישראל אייכלר: מה התפקיד שלנו?

ישראל אייכלר: לא, אני לא אתבכיין עכשיו על הגזירות שעושים נגד החרדים; אני בא ואומר לציבור הכללי, 8 מיליון אזרחי ישראל: דעו לכם שכל הגזירות הכלכליות זה נגדכם ולמען הטייקונים שמחזיקים 700 מיליארד שקל מכספכם, ששולטים במכולת שלכם ובאתר הטיסות שלכם ובדרכון שלכם, ואל תיתנו לאף אחד להפנות את הזעם לא כלפי החרדים ולא כלפי העניים, כי הם לא האשמים.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת ישראל אייכלר.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת יעקב אשר, ואחריו – חבר הכנסת אורי מקלב.

אדוני היושב-ראש, אני חושב שבאמת, כמו שאמר קודם הרב פרוש, האזנו היום ל-25-24 נאומים, ובאמת מכל כיוון אפשרי אנחנו רואים תמימות דעים בהרבה מאוד דברים.

נכון שאנחנו לומדים כל הזמן, וראינו גם קודם שגם שר האוצר לומד מה זה כנסת ומה זה מקום שצריך לבוא ולעמוד בפניו ולהתמודד עם המציאות, ואנחנו שמחים ששר האוצר לומד יפה את הבית הזה, גם אנחנו לומדים את זה, אבל דבר אחד אנחנו צריכים גם ללמוד.

אני חושב – אני חדש בבית הזה, אבל יגידו לי זקני הכנסת, האם בשנים האחרונות הייתה שנה אחת שלא היו בה קיצוצים, שנה אחת שלא היו בה קיצוצים רוחביים וכו'?

אני זוכר, כראש עיר, הייתי כל פעם מופתע מחדש ממשהו אחר שנופל באיזה משרד ממשלתי בגלל הקיצוץ של אותה שנה.

לבוא ולומר שאם נעשה את כל מה שרוצים לעשות עכשיו, שזה רע – גם שר האוצר מודה שזה רע – אבל הוא אומר, עוד שנתיים הכול יהיה טוב.

הרי ברור לחלוטין שאנחנו נעמוד כאן בעוד שנתיים, כי אף אחד לא יודע לצפות פני העתיד ולדעת איזה דברים ואיזה הוצאות יהיו למדינה הזאת בשנתיים הקרובות, ויצטרכו לעשות עוד פעם קיצוץ.

אין בשורה חדשה.

ובואו דקה אחת נחשוב – אין אנשים חרדים כאן – מה הבשורה, אדוני השר או אדוני סגן השר, שגם לא נמצא כרגע?

מה הבשורה?

מה היצירתיות בתקציב הזה מול שנים עברו?

מה יש כאן היום שאתם מטביעים בו חותם?

אני אומר עוד הפעם, אין חרדים, אי-אפשר לבוא ולהשתלח הלאה ולבדוק את גודל הריאות של חברי הכנסת כשהם זועמים כשעולה שר שאמור לייצג גם אותם ומשתלח בהם.

איזה יצירה מיוחדת יש בתקציב הזה?

כלום.

ניקח את אותה משפחה שחיה על שכר מינימום – אולי נעניש אותם על זה שהם לא מספיק משכילים ולא הצליחו להגיע ליותר משכר מינימום?

אולי ניקח להם ארנונה גבוהה יותר כי הם לא הצליחו להשיג עבודה?

איזה צדק חברתי יש בתקציב הזה?

איזה בשורה?

כלום וכלום.

לא יקרה כלום לשר האוצר אם ישב וילמד מאחרים, גם יושבת-ראש האופוזיציה, גם יושב-ראש ועדת הכלכלה, אנשים עתירי ניסיון.

רוצה רפורמה?

רוצה לגעת בדברים שלא נגעו בהם עד היום?

בבקשה, תבוא עם משהו חדש.

יש כאן אוסף של דברים שכולם נופלים בסופו של יום על אותם אנשים, ולא על החרדים.

אמרנו, אין חרדים כרגע, לא תהיה במה להדוף את הביקורת.

זה המצב שאנחנו נמצאים בו היום, וזה מצב שבו חושבים שבחוק הסדרים שאנחנו מקבלים – –

יצחק וקנין: נא לסיים.

– – כל כמה ימים עוד חלק ממנו, אפשר יהיה לעצור שביתות, ולעצור מחאות ולעצור ביקורת.

אני קורא לשר האוצר, אני קורא לראש הממשלה, תבואו עם משהו יצירתי, משהו הגון, משהו שלא יגרום לאנשים שאין להם להרגיש שיש להם עוד הרבה פחות.

תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יעקב אשר.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אורי מקלב, ואחריו – חבר הכנסת טלב אבו עראר.

יצחק וקנין: יכול להיות שהוא ביקש להוריד אותו?

יצחק וקנין: אני לא רואה אותו גם ברשימה – לא, ברשימה אצלי הוא מופיע.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, עוד לפני ששר האוצר שהגיע לפה, עוד לפני שהוא סיים את הנאום שלו, כבר הופיע בכלי התקשורת, וכבר דיברו על כך, ויצאה הודעה שהנה, שר האוצר חזר להיות אמיץ, והוא הופיע פה בכנסת, ודיבר לפני הכנסת.

אורי מקלב: מה שאמרו, שהוא מפחד והוא לא רוצה להגיע לכנסת – הנה הוא נמצא פה.

אורי מקלב: מה דיבר שר האוצר פה?

אורי מקלב: נאום כזה, על חוק התקציב וחוק ההסדרים, אפילו שהוא רק הצהרת כוונות – אם הוא היה את הנאום הזה אומר במקום אחר, חוששני מאוד שנעליים ואף יותר מכך היו זורקים עליו.

אורי מקלב: זה נאום?

אורי מקלב: זה דבר טכני.

אורי מקלב: גם מזכירות הכנסת, עם הכבוד הגדול שאני נותן לה, הייתה יכולה לעשות את זה, להגיד כמה משפטים טכניים בנאום.

אורי מקלב: יש ציבור שמודאג, גם כשעדיין לא דנים בתקציב, עוד לא הגישו את התקציב.

אורי מקלב: אבל יש דיבורים, יש הדלפות, יש מסמכים.

אורי מקלב: בא לכאן שר האוצר ולא מרגיע, ולא אומר שום דבר לציבור, שחושש מהרבה דברים שאמורים להיות בתקציב הקרוב או בחוק ההסדרים.

אורי מקלב: אי-אפשר להגיד שום דבר על זכות השביתה והמחאה שרוצים לקחת מציבור העובדים?

אורי מקלב: על פגיעה גדולה בציבור העובדים, בשחיקה בשכר, בקרנות ההשתלמות?

אורי מקלב: זה כסף שכבר נמצא אצל ציבור העובדים ורוצים להכניס את היד לתוך הכיס שלהם ולקחת מהם את זה ולפגוע בקרנות ההשתלמות.

אורי מקלב: מה הוא אומר על משאבי הטבע, על מס החברות, איזו אמירה מסוימת על דברים שהציבור מדבר עליהם וחושש מכך; על מס ערך מוסף, על עליית מס ערך מוסף, מס ערך מוסף על פירות וירקות, על מס הכנסה, על הגידול במס הכנסה, על גידול בתשלום למעונות?

אורי מקלב: אלפי נשים שעובדות היום בזכות כך, ולכך נוצרו מעונות-היום – בבת-אחת אלפי נשים לא יוכלו להמשיך לעבוד, כי לא יהיה כדאי להן, ויחזרו לכך שהן לא יעבדו; אף אחד לא מדבר, זה מדאיג, הוא לא מדבר על זה.

אורי מקלב: איפה יוקר הבריאות שיש?

אורי מקלב: יש קרוב למיליון ילדים מתחת לקו העוני, ורוצים לפגוע בקצבאות הילדים.

אורי מקלב: אני מודיע לך, שר האוצר, ולסגן שר האוצר, לא כל קרוב למיליון או 800,000 ילדים, לא כולם חרדים; יש גם כאלה שהם לא חרדים, וגם בהם הולכים לפגוע.

אורי מקלב: ולא רק זה שאתה לא רוצה לתת להם, לא רק זה, ואתה תשמע את זה, והציבור ישמיע את דבריו – – –

מיקי לוי: למה כל הזמן המספרים עולים?

אורי מקלב: אז 780,000 ילדים מתחת לקו העוני – זה המספרים המדויקים, אז אני אגיד לך את המדויק.

אורי מקלב: לא מספיק שלושת-רבעי מיליון?

אורי מקלב: לא מספיק כמעט חצי מיליון משפחות מתחת לקו העוני?

אורי מקלב: צריך עוד, בבת-אחת, באבחה אחת?

אורי מקלב: אתה לא רוצה לעזור להם?

אורי מקלב: רוצה להוריד את קצבאות הילדים?

אורי מקלב: אז מה, תעלה להם מס ערך מוסף, ועוד מסים עקיפים, שאותם טיטולים ואותן מטרנות שהם צריכים לתת לילדים שלהם יעלו עוד?

אורי מקלב: ואתה רוצה לקחת מהם – אל תיתן להם, למה אתה לוקח מהם?

אורי מקלב: איך הם יכולים להחזיק מעמד?

אורי מקלב: ומה שמטריד אותי במיוחד, ואני חושב היום, כאופוזיציה, כמפלגה, וכחבר כנסת שהיה בקואליציה – היום אין מי שמדבר על כך שלא ניתן בחוק ההסדרים להעביר את כל הדברים האלה.

אורי מקלב: בתקציבים הקודמים אנחנו ראינו שהיו, מיושב-ראש הכנסת ואחרים, שבא יושב-ראש ועדת הכספים, שדיבר על כך – רבותי, חוק ההסדרים, אנחנו לא ניתן דבר כזה.

אורי מקלב: היה איזה מסר מהכנסת, שבאה ואומרת, אנחנו לא ניתן לכאלה גזירות להיעשות דרך חוק ההסדרים.

אורי מקלב: היום אנחנו לא שומעים את הדברים האלה, אף אחד לא מדבר על כך.

אורי מקלב: אם יכולים להפר ולמנוע את זכות השביתה וזכות המחאה, יפרו גם את זה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

אורי מקלב: משפט אחרון, אדוני.

אורי מקלב: אי-אפשר לנהל את משרד האוצר בלי ששומעים ובלי שמרגישים את האנשים ואת המשמעויות שיש בזה.

אורי מקלב: הציבור רוצה לשמוע, הציבור יודע גם כן.

אורי מקלב: ומי שלא יודע, אנחנו יודעים, שחלק מהגירעון התקציבי שמדינת ישראל נכנסה אליו – בגלל התקציב הדו-שנתי.

אורי מקלב: הציבור אומר את זה.

אורי מקלב: אף אחד לא ידע ואף אחד לא שמע, ובמשך שנתיים הצליחו לגרום לגירעונות כאלה, ואף אחד לא דיבר על כך.

אורי מקלב: אז מה עכשיו?

אורי מקלב: חוזרים על הבעיה הזאת, על הבעיה הזאת, חוזרים ואומרים, בגלל התקציב הדו-שנתי, ואנחנו ממשיכים בלי שנאמר שום דבר.

אורי מקלב: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אורי מקלב.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת טלב אבו עראר, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: טלב דיבר?

יולי יואל אדלשטיין: אה, הוא לא היה.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, אני מזמין את חבר הכנסת יריב לוין לסכם את הדיון.

יולי יואל אדלשטיין: הוא אחרון הדוברים בדיון הזה.

יריב לוין: אני לא מסכם.

יולי יואל אדלשטיין: כן, אתה אחרון הדוברים, אתה צודק.

יולי יואל אדלשטיין: אם השר ירצה לסכם הוא ודאי יוכל.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, תודה, כבוד השרים, חברות וחברי הכנסת, החוק שמונח היום לפנינו הוא בעצם המשך התהליך שהתחיל בקדנציה הקודמת, של הממשלה הקודמת, בהובלתו של שר האוצר הקודם יובל שטייניץ, של קביעת מסגרת תקציב דו-שנתי.

יריב לוין: ואני בהחלט ער לאמירות ולקביעות ולדברים שאמר כאן שר האוצר בדבר מחשבות שניות בנושא התקציב הדו-שנתי.

יריב לוין: אני מוכרח לומר, אדוני היושב-ראש, שני דברים.

יריב לוין: האחד הוא, שאין בכלל ספק שמשעה שאנחנו נמצאים בתקופה הזאת של השנה, ועוד לא התחלנו כאן, בכנסת, את דיוני התקציב, שבוודאי יסתיימו לכל המוקדם במהלך חודש יולי, ברור שאין שום היגיון להעביר היום תקציב חד-שנתי ולהגיע למצב שנידרש מייד כאשר סיימנו את הדיונים בתקציב הנוכחי, לשנה הנוכחית, כבר להתחיל בדיונים על התקציב של השנה הבאה, כאשר זמן לקיים דיונים רציניים אין, וגם יכולת לתכנן את הפעולות אין.

יריב לוין: מובן לגמרי שמשעה שהתקציב יתאשר באופן כזה שהוא צופה פני עתיד רק למשך שנה וארבע חודשים, או שנה וחמישה חודשים, וצופה באותה נשימה כבר פני עבר לשבעה חודשים שכבר חלפו עד שהוא אושר, אין שום היגיון אלא לאשר תקציב דו-שנתי בנסיבות האלה, ומהבחינה הזאת אין ספק שעל אישור החוק הנוכחי באופן שבו הוא מובא, נדמה לי שלא יכול להיות חולק גם בשורות חברי מהאופוזיציה, שכל אחד מהם, לו היה יושב היום בנעלי הממשלה, היה נוהג בדרך הזו.

יריב לוין: אבל אני מוכרח לומר שבניגוד לחלק מהרהורי הכפירה שנשמעים לגבי התקציב הדו-שנתי, אני סבור שהמהלך הזה הוא מהלך נכון, מהלך טוב, מהלך שהוכיח את עצמו וראוי ונכון היה להמשיך בו גם הלאה.

יריב לוין: אני חושב שהתכנון לטווח ארוך, היציבות שהדבר הזה משדר, העובדה שהוא מצמצם את התהליכים שאנחנו מכירים, של ניסיון למשוך את השמיכה בגלל כל מיני אילוצים פרלמנטריים כאלה ואחרים שלא תמיד תואמים את הצרכים הכלכליים שלנו לטווח הארוך, אני חושב שכל הדברים האלה שהיינו עדים להם כאן לא אחת הם סיבות מספיק טובות כדי ללכת על תקציב דו-שנתי גם, לגופו של עניין, כעניין שבשגרה, גם בשנים רגילות ולא רק בשנה הזאת.

יריב לוין: אני אומר יותר מזה, צריך לזכור שתמיד אפשר לעשות תיקונים, תמיד אם יתברר שחלו באמת שינויים דרמטיים הכנסת סוברנית והממשלה יכולה להוביל מהלך של שינוי, אבל ככלל, כשיטה, אני חושב שהדבר הזה נכון.

יריב לוין: יותר מזה, אני חושב שהיה צריך להעביר מהלך כזה, ידידי השר מאיר כהן, גם לגבי הרשויות המקומיות.

יריב לוין: כראש עיר לשעבר אתה יודע שאין שום היגיון להעביר תקציב לשנה אחת; היה הרבה יותר נכון לעשות תכנון לטווח ארוך עם תקציב לשנתיים, שחוסך גם את מה שאנחנו מכירים במועצות הערים.

יריב לוין: ולכן במובן הזה אני חושב שטוב שנאשר הפעם את ההצעה ובמחשבה לטווח הארוך ננצל את הזמן כדי לשקול האם לא להמשיך במתכונת הזאת גם בתקציבים שיבואו עלינו לטובה.

יריב לוין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לחבר הכנסת יריב לוין.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת, אנחנו מקיימים עכשיו שתי הצבעות.

יולי יואל אדלשטיין: הדיון היה משולב אבל ההצבעות, ברור שהן נפרדות.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו קודם נצביע על הצעת חוק-יסוד: תקציב המדינה לשנים 2009 עד 2012 ולשנת 2013 (הוראות מיוחדות) (הוראת שעה) (תיקון מס' 3) – קריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 5 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 56 נגד – 30 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק-יסוד: תקציב המדינה לשנים 2009 עד 2012 ולשנת 2013 (הוראות מיוחדות) (הוראת שעה) (תיקון מס' 3) לוועדת הכספים נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 56 בעד, 30 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת החוק אושרה בקריאה ראשונה, ותועבר להמשך הטיפול בה, להכנה בעצם לקריאה השנייה והשלישית, לוועדת הכספים של הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נצביע עכשיו על הצעת חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום התוכנית הכלכלית לשנים 2009 ו-2010) (תיקון מס' 12) (תקציב דו-שנתי לשנים 2013 ו-2014), התשע"ג–2013 – קריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

משה גפני: איפה שר האוצר, מתקזז עם מוזס?

יולי יואל אדלשטיין: תשאל איפה מוזס.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 6 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 57 נגד – 31 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום התוכנית הכלכלית לשנים 2009 ו-2010) (תיקון מס' 12) (תקציב דו-שנתי לשנים 2013 ו-2014), התשע"ג–2013, לוועדת הכספים נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברים, בעד – 57, 31 מתנגדים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי גם הצעת חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום התוכנית הכלכלית לשנים 2009 ו-2010) (תיקון מס' 12) (תקציב דו-שנתי לשנים 2013 ו-2014), התשע"ג–2013, עברה בקריאה ראשונה, ותועבר גם היא לוועדת הכספים של הכנסת להכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

יולי יואל אדלשטיין: [מס' מ/750; "דברי הכנסת", חוב' ט', עמ' 830; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: הסעיף הבא בסדר-היום הוא הצעת חוק המאבק בתופעת השכרות (הוראת שעה ותיקון חקיקה) (תיקון), התשע"ג–2013 – קריאה שנייה וקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: ההצעה, שימו לב, קיבלה פטור מחובת הנחה.

יולי יואל אדלשטיין: תציג אותה יושבת-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה, חברת הכנסת מירי רגב.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, יושבת-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה, חברת הכנסת מירי רגב.

מירי רגב: תודה רבה לך, כבוד היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, קצת שקט, בבקשה.

מירי רגב: כבוד היושב-ראש, ראש הממשלה, שרים, חברי הכנסת, אני מתכוונת להביא בפניכם בשם ועדת הפנים והגנת הסביבה את הצעת חוק המאבק בתופעת השכרות (הוראת שעה ותיקון חקיקה) (תיקון), התשע"ג–2013, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

מירי רגב: הצעת חוק זו שיזמה הממשלה מבקשת להפוך להסדר של קבע שתי הוראות שעה בעניין המאבק בתופעת השכרות שנחקקו בשנת 2010.

מירי רגב: ההוראה הראשונה קבעה הוראות בדבר סמכות שוטר לתפוס ולהשמיד משקה משכר, וכן קבעה כי מי שמחזיק משקה משכר פתוח במקום ציבורי או ברכב הנמצא במקום ציבורי בין השעות 21:00 ו-06:00, חזקה כי בכוונתו לשתות את המשקה וכי שתייתו עלולה להביא להפרת הסדר הציבורי או לפגיעה בשלום הציבור וביטחונו.

מירי רגב: הוראת השעה השנייה קבעה איסור על מכירה, הגשה ואספקה של משקאות משכרים בין השעות 23:00 ו-06:00, למעט במקומות שבהם מותר הדבר בחוק, וכן הוראות בדבר סמכויות קציני משטרה לצוות על סגירה זמנית של עסקים שעברו על איסור זה.

מירי רגב: יושב-ראש הכנסת, ממש קשה ככה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מנסה להשליט כאן סדר אבל כאן דווקא מבררים משהו על החוק שלך.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יוני שטבון, חבר הכנסת שטבון.

יולי יואל אדלשטיין: השר, השר בנט, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת שטרן וסגן השר דהן, קצת שקט, קצת כבוד לוועדת הפנים והגנת הסביבה.

יולי יואל אדלשטיין: וסגנית השר קירשנבאום, לא עם הגב לדוברת.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

מירי רגב: ברור לכול כי אלכוהול הוא מחולל פשיעה.

מירי רגב: אין ספק כי תופעת השכרות על השלכותיה מהווה כיום את אחת הסכנות החמורות המאיימות על שלום הציבור והסדר הציבורי בישראל והיא בעלת השפעה רבה על תופעות של אלימות, עבריינות, תאונות דרכים חמורות וקטלניות.

מירי רגב: מחקרים שנערכו בנושא צריכת משקאות משכרים מצביעים באופן ברור על הקשר שבין שימוש מופרז באלכוהול וההסתברות להתנהגות אלימה של המשתמש כלפי הסביבה.

מירי רגב: מנתוני משטרת ישראל והרשות הלאומית למלחמה בסמים ובאלכוהול, כפי שהוצגו בפני הוועדה, עולה כי המנגנונים שנקבעו בהוראת השעה הנם מנגנונים יעילים להתמודדות עם תופעת השכרות וכי הם מסייעים באופן משמעותי לצמצום התופעה ונזקיה.

מירי רגב: יחד עם זאת, בשל מורכבות ההסדרים שנקבעו עמדנו על כך שיוגבר הפיקוח על אופן יישומו של החוק, ולכן מוצע לקבוע חובת דיווח שנתית של השר לביטחון פנים לוועדת הפנים ולוועדת החוקה של הכנסת בדבר אופן יישום הוראות החוק, תוך הבחנה בין הפעולות שננקטו לעניין קטינים ובגירים.

מירי רגב: כמו כן, הנחתה הוועדה את נציגי המשטרה לחדד את נהליה כך שיובהרו ההוראות לעניין אופן הטיפול במשקאות לצורך תפיסתם או השמדתם.

מירי רגב: בנוסף, מוצע לבטל את קנס המינימום שנקבע בהוראת השעה לעבירת קנס בשל עבירה של משקאות משכרים בשעות הלילה.

מירי רגב: הצעת חוק זו מוגשת בצירוף הסתייגויות.

מירי רגב: אבקש כי הכנסת תדחה אותן ותתמוך בהצעת החוק בקריאה שנייה ובקריאה השלישית בנוסח המוצע על-ידי הוועדה.

מירי רגב: ברצוני להודות לצוות המשרד לביטחון פנים, השר לביטחון פנים; אני מבקשת להודות ליפה, מנהלת הוועדה, ולתומר וגלעד, היועצים המשפטיים.

מירי רגב: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה מאוד לחברת הכנסת מירי רגב, יושבת-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה.

יולי יואל אדלשטיין: יש לנו, כאמור, כמה הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: אני מבין מסיעת מרצ שמי שרוצה לנמק את ההסתייגויות היא חברת הכנסת תמר זנדברג; בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: כמה זמן צריכה גברתי לנימוק ההסתייגויות?

תמר זנדברג: כמה זמן יש לי?

תמר זנדברג: כמה דקות.

יולי יואל אדלשטיין: בסדר, אני שם לך חמש דקות.

יולי יואל אדלשטיין: אם תצטרכי יותר אני אתן לך גם יותר.

תמר זנדברג: חברות וחברים, החוק הזה בעצם מטרתו היא לא לאפשר בכלל שתייה ומכירה של אלכוהול אחרי השעה 23:00, ולאפשר לתת לשוטרים סמכות לשפוך אלכוהול שהם רואים ברחוב או בכל מקום ציבורי, בחוף הים וכו'.

תמר זנדברג: ואני מדברת על מקרים שקרו כאשר אנשים בגירים, לא קטינים, שומרי חוק, אזרחים כמונו וכמוכם – אני בטוחה שהרבה מחברות וחברי הכנסת שנמצאים כאן נוהגים לשתות אלכוהול מדי פעם – פשוט מצאו את עצמם כאחרון העבריינים בחוף הים, בדרך לבילוי, כששוטר פשוט שופך להם את בקבוק הבירה או את כוס היין שלהם על החול או ברחוב.

תמר זנדברג: עכשיו, החוק הזה הגיע לכאן בפעם הראשונה כהוראת שעה.

תמר זנדברג: היום בוועדה נציגי המשטרה, נציגי משרד הפנים – אף אחד לא הצליח להציג נתונים שהראו שהחוק הזה קשור למאבק בשכרות, למאבק באלימות, איזשהם נתונים שמצביעים שהסמכויות המאוד-מאוד-מאוד דרקוניות האלה שניתנו לשוטרים, באמת בצורה שנראית על פניה כשרירותית, שהדבר הזה בכלל סייע למטרות החוק, כאשר המטרה עצמה, אני מסכימה שהיא מטרה חשובה ואף ראויה.

תמר זנדברג: לא נותר מהחוק הזה דבר מלבד הטרדה של אנשים מבוגרים, שומרי חוק, נורמטיביים לכל דבר, שכל חטאם היה שקנו בקבוק יין בדרך לבילוי משפחתי או חברותי, או שהעזו אולי לשתות בירה בפיקניק בפארק או בחוף הים.

תמר זנדברג: לא ברור לנו, לא הקשר בין האמצעים שהחוק הזה נותן ובין המטרה לבין הרציונל שלו, לא ברורה לנו הבהילות לחוקק אותו בצורה כל כך מהירה, וכהסתייגויות הצענו, חברות וחברי מרצ, כמה דברים.

תמר זנדברג: קודם כול, לאחר את השעה שממנה אסור למכור אלכוהול מ-23:00 ל-24:00.

תמר זנדברג: דבר שני, לעשות הבחנה ברורה בין קטינים, ששם בעצם נמצאת הסכנה האמיתית, לבין בגירים, שזה כאמור יכול להיות כל אחד ואחד מאתנו.

תמר זנדברג: והדבר השלישי זה להגביל את סמכויות השוטרים – במקום לתת להם סמכות בלתי מוגבלת למפרע, רק אם עולה בדמיונם איזשהו חשד שעומדת אולי להתבצע איזושהי עבירת אלימות כתוצאה משתיית האלכוהול, הצענו להפוך את זה לאיזשהו חשד סביר שמבוסס על נתונים בשטח.

תמר זנדברג: ולכן, אני מבקשת להצביע על ההסתייגויות האלה, ואנחנו נתנגד לחוק.

תמר זנדברג: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת תמר זנדברג.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, אנחנו נעבור להצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא רואה שחברי הכנסת תופסים את המקומות אבל אנחנו לא נמתין.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו מצביעים על הצעת חוק המאבק בתופעת השכרות (הוראת שעה ותיקון חקיקה) (תיקון), התשע"ג–2013, בקריאה שנייה ושלישית, כאמור.

יולי יואל אדלשטיין: לשם החוק ולסעיף 1 אין הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: לכן, על שם החוק וסעיף 1 אנחנו נצביע כהצעת הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד, מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: שם החוק וסעיף 1 כהצעת הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 7 בעד סעיף 1 – 37 נגד – 11 נמנעים – 1 סעיף 1 נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 37, 11 מתנגדים, נמנע אחד.

יולי יואל אדלשטיין: שם החוק וסעיף 1 אושרו כהצעת הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר סעיף 1, הסתייגות מס' 1 של קבוצת סיעת מרצ – חברי הכנסת זהבה גלאון, אילן גילאון, ניצן הורוביץ, מיכל רוזין, עיסאווי פריג' ותמר זנדברג: 1א.

יולי יואל אדלשטיין: בסעיף 2(א) לחוק העיקרי, במקום "וכי שתיית המשקה המשכר עלולה להביא" יבוא "וכי יש ודאות קרובה כי שתיית המשקה המשכר תביא".

יולי יואל אדלשטיין: מי שבעד ההסתייגות יצביע בעד, מי שנגד ההסתייגות יצביע נגד.

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 8 בעד ההסתייגות – 12 נגד – 32 נמנעים – 2 ההסתייגות הראשונה של קבוצת סיעת מרצ אחרי סעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 12 בעד, 31 מתנגדים, שניים נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: ההסתייגות לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: קבוצת מרצ מציעה הסתייגות מס' 2 לאחר סעיף 1.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 9 בעד ההסתייגות – 11 נגד – 36 נמנעים – אין ההסתייגות השנייה של קבוצת סיעת מרצ אחרי סעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 11, 36 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי גם הסתייגות 2 של קבוצת מרצ לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיפים 2 עד 4 אין הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלו הסתייגויות לאחרי סעיף 1.

יולי יואל אדלשטיין: לכן אנחנו נצביע עכשיו על סעיפים 2–4 כולל.

יריב לוין: לא, לא, צריך להצביע על סעיף 1.

יולי יואל אדלשטיין: לא, לא.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 1 אושר כהצעת הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 1 ושם החוק אושרו כהצעת הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר סעיף 1 היו כמה הסתייגויות שלא התקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: לכן אנחנו נצביע על סעיפים 2–4 ללא הסתייגויות, כהצעת הוועדה, כולל.

יולי יואל אדלשטיין: 2–4 כהצעת הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 10 בעד סעיפים 2–4 – 36 נגד – 9 נמנעים – אין סעיפים 2–4 נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: חברים, בעד – 36, תשעה מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: גם סעיפים 2–4 אושרו כהצעת הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: המצב כרגע ששם החוק וסעיפים 1, 2, 3 ו-4 אושרו כהצעת הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 5 קבוצת מרצ מציעה הסתייגות.

יולי יואל אדלשטיין: האם להצביע?

יולי יואל אדלשטיין: קבוצת מרצ, מצביעים?

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על הסתייגות מס' 3 של קבוצת מרצ לסעיף 5.

יולי יואל אדלשטיין: מי שבעד ההסתייגות מצביע בעד, מי שנגד ההסתייגות מצביע נגד.

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 11 בעד ההסתייגות – 13 נגד – 35 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת מרצ לסעיף 5 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברים, בעד – 13, מתנגדים – 35, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: גם ההסתייגות לסעיף 5 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו יכולים להצביע על סעיפים 5 ו-6 – ל-6 אין הסתייגויות – כהצעת הוועדה בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: סעיפים 5–6 ללא הסתייגויות, כהצעת הוועדה, בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 12 בעד סעיפים 5–6, כהצעת הוועדה – 35 נגד – 8 נמנעים – אין סעיפים 5–6, כהצעת הוועדה, נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 35, שמונה מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי גם סעיפים 5 ו-6 אושרו כהצעת הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: בקריאה שנייה לא התקבלו הסתייגויות לחוק.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו יכולים לעבור להצבעה בקריאה שלישית; כנוסח הוועדה, כהצעת הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד, מי נגד הצעת חוק המאבק בתופעת השכרות (הוראת שעה ותיקון חקיקה) (תיקון), התשע"ג–2013, בקריאה שלישית ואחרונה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד, מי נגד – נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 13 בעד החוק – 35 נגד – 11 נמנעים – אין חוק המאבק בתופעת השכרות (הוראת שעה ותיקון חקיקה) (תיקון), התשע"ג–2013, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 35, נגד – 11.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת חוק המאבק בתופעת השכרות (הוראת שעה ותיקון חקיקה) (תיקון), התשע"ג–2013, אושרה כנדרש בשלוש קריאות.

יולי יואל אדלשטיין: יושבת-ראש הוועדה כבר מסרה את התודות כשהיא הציגה את החוק, ואנחנו מצטרפים לתודות לכל הצוותים המקצועיים שסייעו בהכנת החוק.

יולי יואל אדלשטיין: [מס' מ/755; "דברי הכנסת", חוב' ט', עמ' 839; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הסעיף הבא הוא: הצעת חוק לתיקון פקודת הרוקחים (מס' 20) (תיקון מס' 2 – הוראת שעה), התשע"ג–2013, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, הלוא הוא חבר הכנסת חיים כץ.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מתכבד להביא בפני הכנסת לקריאה השנייה ולקריאה השלישית את הצעת חוק לתיקון פקודת הרוקחים (מס' 20) (תיקון מס' 2 – הוראת שעה), התשע"ג–2013.

חיים כץ: לפי הפקודה שלך אנחנו צריכים לעבוד הרבה בשביל לשבור שיאים.

חיים כץ: בחודש מרס 2011 אושר במליאת הכנסת תיקון מס' 20 לפקודת הרוקחים, שמקורו בהצעת חוק פרטית של חבר הכנסת לשעבר רוברט טיבייב.

חיים כץ: תיקון מס' 20 קבע חובת סימון על אריזות של תרופות מרשם גם בשפות עברית ורוסית.

חיים כץ: חובת הסימון בשפות האלה כללה את ציון שם התרופה, הכיתוב "יש לעיין בעלון לצרכן לפני השימוש", ואת המילים "לשימוש חיצוני" ו"רעל".

חיים כץ: מועד תחולת התיקון נקבע ליום 1 באוגוסט 2012.

חיים כץ: 15 חודשים לאחר מכן, זמן קצר לפני שעמדה ההוראה להיכנס לתוקף, הסתבר כי חברות התרופות לא מוכנות ליישום מלא של החקיקה.

חיים כץ: לפיכך נדחתה בהצעת חוק פרטית כניסת התיקון לתוקף ליום 1 במאי 2013.

חיים כץ: כעת, ערב כניסתו הדחויה לתוקף של תיקון מס' 20, מתברר כי חרף התקופה שעברה, חלק מחברות התרופות עדיין לא התאימו את כל מלאי התרופות שבידיהן לדרישות הסימון שנקבעו.

חיים כץ: בשל כך יזמה ממשלת ישראל את הצעת החוק המונחת בפניכם.

חיים כץ: הצעת החוק קובעת תקופת מעבר של תשעה חודשים, שבמהלכה יתאפשר לחברות התרופות להמשיך ולשווק את התרופות שאינן מסומנות כנדרש.

חיים כץ: חברה שמעוניינת להמשיך לשווק את התרופות שאינן מסומנות, צריכה להודיע על כך מראש למנכ"ל משרד הבריאות, וכן לשלם היטל בגובה 30,000 ש"ח עבור שיווק בשלושת החודשים הראשונים.

חיים כץ: פה אני רוצה לציין – הכנסת הזאת מחוקקת לא מעט חוקים.

חיים כץ: אנחנו קוראים בתקשורת על חקיקה כזאת וחקיקה אחרת.

חיים כץ: אבל יש מין נורמה במשרדים הממשלתיים – ואללה, חוקקו, אבל לא כל כך צריך ליישם את החקיקה.

חיים כץ: ופה הגיעה שרת הבריאות, חברת הכנסת יעל גרמן, ואמרה: תשמעו, אני מתייחסת ברצינות לתפקידי, ואני רוצה שיישמו את החקיקה.

חיים כץ: ואני גם אדאג, היא אמרה – אני גם אדאג – שהתקנות שמשרד הבריאות לא עמד במועדים שלהן, יהיו במועדים.

חיים כץ: ואני מאוד אהבתי את זה.

חיים כץ: אמרתי, ואללה, סוף כל סוף באים ומתייחסים לתאריך, והולכים לעשות את מה שצריך לעשות.

חיים כץ: והתחיל דיון ארוך במהלך היום על העניין, ולבסוף, בשאלה לנציגי חברות התרופות עם מה הם יחיו יותר טוב, עם הצעת חוק שיש בה אגרות – לא קנסות – יש בה אגרות והיטלים, או שב-1 למאי הם יהיו עבריינים, ויהיו צפויים לתביעות פליליות אם לא יעמדו בחוק?

חיים כץ: וגם הם לפתע פתאום אמרו: ואללה, תנו לנו עוד חודשיים, אנחנו נעמוד ביעדים.

חיים כץ: זאת אומרת, גם הם לא האמינו שאנחנו נבוא ונבקש: תעמדו ביעדים.

חיים כץ: אז קיבלנו את זה בברכה, יעל.

חיים כץ: זו עבודה מבורכת.

חיים כץ: עשית עבודה מבורכת בזה שאמרת: ראו הוזהרתם.

חיים כץ: הצעות החוק הן הצעות חוק, לא רמיזות חוק.

חיים כץ: אני מקווה שיראו וילמדו.

חיים כץ: בהצעת החוק הזאת יהיו שלושה מדרגים; מדרג ראשון זה שלושה חודשים ראשונים.

חיים כץ: מדרג שני, שלושה חודשים אחריהם, ועוד שלושה חודשים.

חיים כץ: אני בטוח – אני בטוח – שלא נגיע למצב של מימוש האופציה השנייה.

חיים כץ: תראו איך יהיה פלא פתאום שהאופציה תמומש.

חיים כץ: הביצוע יהיה – מה שלא הספיקו בשנה וחצי, יספיקו בשלושה חודשים.

חיים כץ: הכספים שייגבו מההיטלים האלה ישמשו את משרד הבריאות למתן המידע לגבי התכשירים בשפות ערבית ורוסית.

חיים כץ: המידע יינתן באמצעות מוקד טלפוני שייתן מענה בשפות רוסית וערבית לגבי תכשירים אלה – תשתדלו גם באמהרית.

חיים כץ: אומנם על החוק לא כתוב שיהיה בשפה האמהרית, אבל יש גם הרבה אנשים שמדברים בשפה האמהרית.

חיים כץ: אם אתם כבר עושים מיקור מידע כזה, אז עוד שני טלפנים שמדברים אמהרית – גם יקבלו קצת פרנסה, וגם יקבלו הוראות שימוש.

חיים כץ: כמו כן, בפרסום באתר האינטרנט של משרד הבריאות את התכשירים המשווקים ללא הסימון והחברות המשווקות אותן; שלגבי כל תכשיר יימסר המידע הנדרש בפרטי הסימון, כמו שאמרתי, ברוסית וערבית, ונוסף על כך יפרסם משרד הבריאות לציבור הודעות, כולל בשפה הרוסית והערבית, בדבר הנגשת המידע במוקד הטלפוני ובאתר האינטרנט.

חיים כץ: כך הצעת החוק מבטיחה מצד אחד שלא ייווצר מחסור בתרופות בשוק בשל הצורך בשינוי האריזות, ומצד שני מבטיחה שהמידע הנדרש יהיה זמין לציבור שנזקק לו באמצעים שיעמיד לכך משרד הבריאות לפי הצעת החוק.

חיים כץ: להצעת חוק זאת אין הסתייגויות, ולפיכך אני פונה לחברי הכנסת ומבקש מכם לאשר את הצעת החוק בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

חיים כץ: עמלנו רבות על הצעת החוק הזאת, אף-על-פי שהיא מהירה – היא הונחה לפני שבוע.

חיים כץ: היום אנחנו כבר מסמנים – זאת הצעת החוק הראשונה של ועדת העבודה, הרווחה והבריאות שתעבור בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

חיים כץ: עשינו את הספתח, את תחילת הדרך.

חיים כץ: תודות – אני רוצה להגיד קודם כול תודות לשרה ולצוות משרדה, שעמל על קידום הצעת החוק.

חיים כץ: כמו כן לחברי ועדת העבודה והרווחה, שבאו היום ליום דיון לא שגרתי, שכלל שלושה סשנים, אבל בסוף אני חושב שהחברים הבינו את תפקידה של הוועדה, שאין בה אופוזיציה ואין בה קואליציה, ויש לה מטרה אחת: לעזור לציבור האזרחים במדינת ישראל; אם לעובדים, אם לגמלאים, אם לנזקקים, אם לנכים ואם לחולים.

חיים כץ: כמובן – ליו"ר הוועדה המיתולוגית וילמה מאור, ולצוות הוועדה, ענת, אתי ומעיין; ליועצות המשפטיות של הוועדה גם כן, שטרחו ועמלו, לנועה בן-שבת, וליועצת החדשה ענת מימון; כמו כן, לעוזרי אילן מרסיאנו וקורל אלמוגית אבירם.

חיים כץ: אני מבקש מחברי הכנסת לאשר את הצעת החוק בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

חיים כץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לחבר הכנסת חיים כץ.

יולי יואל אדלשטיין: וגם אם באופן אישי אין לי שום בעיה עם זה, אני עדיין אתקן ואומר שווילמה היא עדיין מנהלת הוועדה, ולא יו"ר הוועדה.

חיים כץ: מנהלת הוועדה המיתולוגית.

יולי יואל אדלשטיין: אמרת היו"ר, אבל לא חשוב.

יולי יואל אדלשטיין: זה היה פרוידיאני.

יולי יואל אדלשטיין: זה היה פרוידיאני.

יולי יואל אדלשטיין: זה בסדר גמור.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נצביע, חברי הכנסת, על הצעת חוק לתיקון פקודת הרוקחים (מס' 20) (תיקון מס' 2 – הוראת שעה), התשע"ג–2013.

יולי יואל אדלשטיין: כאמור, אין הסתייגויות, לכן נצביע בקריאה שנייה על כל החוק, כהצעת הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 14 בעד סעיפים 1–2 – 47 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–2 נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: כן, בעד – 47, אין נמנעים, אין מתנגדים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת החוק אושרה בקריאה שנייה, ואנחנו יכולים לעבור לקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חברים.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 15 בעד החוק – 45 נגד – אין נמנעים – אין חוק לתיקון פקודת הרוקחים (מס' 20) (תיקון מס' 2 – הוראת שעה), התשע"ג–2013, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: אחדות דעים גם כאן:

יולי יואל אדלשטיין: 45 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת חוק לתיקון פקודת הרוקחים (מס' 20) (תיקון מס' 2 – הוראת שעה), התשע"ג–2013, אושרה כנדרש בשלוש קריאות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לכל אלה שעסקו במלאכה.

יולי יואל אדלשטיין: [מס' מ/754; "דברי הכנסת", חוב' ט', עמ' 838; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לסעיף הבא, שהוא הצעת חוק סדר הדין הפלילי (עצור החשוד בעבירות ביטחון) (הוראת שעה) (תיקון מס' 3) (הארכת תוקף), התשע"ג–2013, קריאה שנייה וקריאה שלישית; קיבלה פטור מחובת הנחה כנדרש.

יולי יואל אדלשטיין: יציג את ההצעה יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט, חבר הכנסת דוד רותם.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

דוד רותם: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, חברי חברי הכנסת, בשם ועדת החוקה, חוק ומשפט, אני מתכבד להביא בפניכם את הצעת חוק להארכת תוקפו של חוק סדר הדין הפלילי (עצור החשוד בעבירות ביטחון) (הוראת שעה).

דוד רותם: הצעת חוק זו היא הצעת חוק ממשלתית, ומטרתה להאריך את תוקפה של הוראת השעה אשר מסדירה את הסמכויות של רשויות החקירה בעבירות ביטחוניות, על-פי הצעת החוק בשנתיים נוספות, דהיינו עד ליום 31 בדצמבר 2014.

דוד רותם: אני מבקש לציין כי הדיווח האחרון שהוגש לוועדה אכן מלמד שהשימוש בהוראות החוק הוא נדיר, כפי שהתכוון המחוקק כאשר חוקק את החוק.

זהבה גלאון: בשביל מה צריך את החוק?

דוד רותם: מה שאלת?

זהבה גלאון: בשביל מה צריך את החוק הזה?

דוד רותם: בשביל מה צריך חוק?

דוד רותם: בואי נאמר ככה, החשש הגדול שלי הוא שמחר יתעורר צורך, ואז אם הם יפעלו על-פי החוק בלי שיהיה חוק יהיה מי שיצעק: הפרת זכויות אדם.

דוד רותם: חברי הכנסת הציעו בוועדה שורה של הסתייגויות, ולפיהן תוקף הוראת השעה יוארך אולם בשינויים שיפורטו בהמשך.

דוד רותם: לדעת הוועדה, החוק בנוסחו מקיים מאזן בצורה נאותה בין זכותו של הפרט לחירות לבין האינטרס להגן על ביטחון המדינה, תוך שמירת הכלים החיוניים לחקירה של עבירות ביטחון חמורות.

דוד רותם: אין אפשרות לצמצם עוד את הסמכויות בלא לרוקן אותן מתוכן.

דוד רותם: לאור האמור אני קורא למליאה לדחות את ההסתייגויות של חברת הכנסת מרב מיכאלי ושל קבוצת בל"ד.

דוד רותם: אני מבין שחברות הכנסת אורית סטרוק ושולי מועלם הסירו את ההסתייגויות שלהן.

קריאה: – – –

דוד רותם: עדי קול לא הסתייגה.

דוד רותם: אני מציע הסתייגות שאני מבקש להצביע עליה, והיא שתוקפה של הוראת השעה יוארך עד סוף שנת 2015 במקום עד סוף 2014, שכן הארכת תוקפה של הוראת השעה נועדה לאפשר לוועדת החוקה לקיים דיונים בהצעת חוק המאבק בטרור.

דוד רותם: לדעתי, לא נסיים את דיוני הוועדה בהצעה חשובה זו עד לסוף 2014, ולכן אני מציע להאריך את תוקף הוראת השעה עד סוף שנת 2015.

ניצן הורוביץ: הממשלה תומכת בהסתייגויות שלך?

דוד רותם: זה מופיע בהסתייגויות, כן.

דוד רותם: אני הסתייגתי בוועדה ונפלתי.

דוד רותם: אני קורא לכנסת להצביע בעד הצעת החוק בקריאה השנייה ובקריאה השלישית בנוסח שקבעה הוועדה, בצירוף ההסתייגות שהוגשה על-ידי.

דוד רותם: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דוד רותם.

יולי יואל אדלשטיין: כפי שציין יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט, יש כמה הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מרב מיכאלי תהיה ראשונה לנמק את ההסתייגויות שלה.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן נשמע את חברי הכנסת באסל גטאס ודוד רותם.

יולי יואל אדלשטיין: אה, דוד רותם בעצם נימק.

יולי יואל אדלשטיין: איפה דוד רותם?

דוד רותם: אני כבר נימקתי את ההסתייגות.

יולי יואל אדלשטיין: בעצם נימקת את ההסתייגות, אז אין צורך בנימוק נוסף.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

מרב מיכאלי: חברי וחברותי חברות הכנסת, איש בבית הזה איננו חולק – לא איש ולא אישה, לא חולק ולא חולקת – על הצורך להגן על ביטחונה של מדינת ישראל.

מרב מיכאלי: אבל מצד שני, אף אחת ואף אחד גם לא חולק על כך שמדינת ישראל רוצה באותה נשימה לא רק להתקיים, אלא להתקיים כמדינה דמוקרטית.

מרב מיכאלי: בית-המשפט העליון שלנו פסל חוק דומה מאוד על סעיף כמעט זהה, לא רק מפני שהסעיף עצמו פוגע פגיעה גדולה מדי בזכויות אדם, גם אם הם חשודים בעבירת ביטחון, אלא משום שהאיש שהחוק הזה מאשר לא להביא אותו לפני שופט במשך עד 20 יום, גם לא יכול באותו הזמן להיפגש עם עורך-הדין שלו, ולכן את עורך-הדין או עורכת-הדין שלו, שתצטרך לייצג אותו בפני אותו שופט בעוד שהוא נמצא רצוף בחקירה, הוא לא פגש בכלל.

מרב מיכאלי: זאת אומרת, קולו של החשוד – ונזכור שהוא עדיין בגדר חשוד – לא יכול להיות מובא לפני בית-המשפט.

מרב מיכאלי: בית-המשפט העליון שלנו קבע באופן חד-משמעי שזאת פגיעה גדולה מדי וחמורה מדי.

מרב מיכאלי: השופט ריבלין אמר שזכויות אדם נדרשות לדמוקרטיה לא פחות מאשר רציפות לחקירה.

מרב מיכאלי: הצעתי להסיר את סעיף 5, שהוא זה שמחמיר באופן בלתי נסבל במיוחד את הפגיעה בדמוקרטיה הישראלית.

מרב מיכאלי: ואם זה יהיה בלתי אפשרי, לפחות לקבל את המלצתה של ועדת טירקל, ובחקירות האלה, שבהן הפגיעה היא כל כך אנושה ובניגוד לדין הבין-לאומי, שיהיה תיעוד וידיאו של החקירה, על מנת שלפחות שופט שיושב בדין יוכל להתרשם ממצב הדברים לאשורו.

מרב מיכאלי: שוב, כאמור, אין חולק על הצורך שלנו לשמור על ביטחוננו, אבל אין גם חולק על הצורך שלנו לשמור על הדמוקרטיה שלנו.

מרב מיכאלי: אין סיבה להכתים את ספר החוקים שלנו בחוק, שכמו שציין כבוד יושב-ראש הוועדה דוד רותם, בלאו הכי שירות הביטחון המצוין שלנו מסתדר, ברוך השם, בלעדיו.

מרב מיכאלי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת מרב מיכאלי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת באסל גטאס – בבקשה, אדוני.

באסל גטאס: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אנחנו כמובן מתנגדים לחוק.

באסל גטאס: הצעתי היא שהוראת השעה תסתיים היום ולא להאריך אותה.

באסל גטאס: ברור שהבעייתיות בחוק בעצם נובעת – אני מסכים כאן

באסל גטאס: עם חברתי מרב מיכאלי – ממידת הפגיעה המצטברת בכל עצור.

באסל גטאס: לא היה אח ורע למצב הזה, שמביאים בן-אדם למצב של בידוד טוטלי, אפילו מפני שופט.

באסל גטאס: לא היה מקרה כזה, שאפילו לחשוף אותו לשופט – לבודד אותו מהעולם באופן שמתיר בעצם הכול.

דוד רותם: חוץ משופט בית-משפט עליון.

באסל גטאס: כשהעצור לא נוכח.

באסל גטאס: אפילו בית-המשפט העליון אומר שזה כבר לא חוקתי.

באסל גטאס: ולכן אנחנו חושבים שאין מקום לחוק הזה ולהאריך את הוראת השעה ומבקשים שזה יסתיים היום.

באסל גטאס: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת באסל גטאס.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, חבר הכנסת דוד רותם כבר נימק את ההסתייגות ואנחנו נעבור להצבעה.

זהבה גלאון: – – –

יולי יואל אדלשטיין: מה?

יולי יואל אדלשטיין: אוי, סליחה.

יולי יואל אדלשטיין: אני חוזר בי.

יולי יואל אדלשטיין: שנייה, שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: יש כמה חברים שהגישו בקשות לרשות דיבור.

יולי יואל אדלשטיין: מוחמד ברכה – איננו; חנא סוייד – אותו דין; דב חנין – איננו; עפו אגבאריה – איננו.

יולי יואל אדלשטיין: זהבה גלאון ודאי נמצאת, ואני מתנצל בפני גברתי על כך שלא שמתי לב לסעיף הזה.

דב חנין: מה זה?

יולי יואל אדלשטיין: אדוני לא היה.

דב חנין: מקצרים את שעות העבודה בכנסת?

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מתקתקים.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, סיעת מרצ מתנגדת לחוק הזה, לחוק שהוגש כאן היום על-ידי יושב-ראש ועדת החוקה.

זהבה גלאון: הגדיל לעשות יושב-ראש ועדת החוקה – הוא בכלל מבקש להאריך את החוק עד סוף 2015, לא פחות ולא יותר.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, מדובר בדילמה – איך מאזנים בין ביטחון המדינה מצד אחד לבין הצורך לשמור על זכויות עצירים החשודים בעבירות ביטחון מצד שני.

זהבה גלאון: ואני רוצה להזכיר לחברי חברי הכנסת משפט, לדעתי אולטימטיבי, שאמר בזמנו נשיא בית-המשפט העליון אהרן ברק.

זהבה גלאון: הוא אמר את המשפט הבא, חבר הכנסת רותם: גם את המלחמה בטרור צריך לנהל כשיד אחת קשורה מאחור.

זהבה גלאון: כנסת ישראל שמחוקקת חוקים צריכה לעמוד במבחן החוקתיות של החוקים שהיא מחוקקת, כי כשמדינה רוצה לשמור על ביטחונה היא צריכה גם לשמור על הדמוקרטיה שלה, ובדמוקרטיה לא מאריכים מעצרו של אדם שלא בפניו, מעצר ארוך לאין שיעור מהרגיל במעצרם של אנשים אחרים שחשודים בעבירות אחרות.

זהבה גלאון: לא מכניסים אנשים לבידוד באופן הזה.

זהבה גלאון: אני חוזרת על המשפט של אהרן ברק – שיעמוד לנגד עיניכם: גם את המלחמה בטרור צריך לנהל כשיד אחת קשורה מאחור.

זהבה גלאון: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת גלאון.

יולי יואל אדלשטיין: אחרון הדוברים יהיה חבר הכנסת דב חנין בסעיף של בקשות רשות הדיבור, ולאחר מכן מייד נעבור להצבעה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה לך, אני רוצה להצטרף לדברי קודמותי, חברת הכנסת מיכאלי וחברת הכנסת גלאון.

דב חנין: החוק הזה, עמיתי חברי הכנסת, הוא חוק רע, הוא חוק בעייתי, הוא חוק מסוכן.

דב חנין: כבר נאמר: hard cases make bad laws, מקרים קשים עושים חוקים רעים, וזו דוגמה מאוד מובהקת למקרים הקשים שעושים חוקים רעים.

דב חנין: הכותרת "עצור החשוד בעבירת ביטחון" מייד מעוררת תחושה שאנחנו פה עוסקים באמת בשאלות של חיים ומוות, ומי יעז בכלל להתנגד, כי הרי כולנו מעוניינים שיהיה ביטחון, ולא רוצים שתהיינה עבירות ביטחון.

דב חנין: אבל מתחת לכותרת הזאת, אדוני היושב-ראש, מסתתרים הסברים שאין בהם שום טעם והיגיון, ואני מתקשה להבין מה לביטחון ולהם.

דב חנין: למה הביטחון דורש לא להביא, כפי שהחוק קובע, עצורים בפני שופט, בזמן שקבוע בחוק?

דב חנין: למה נדרשת ההשהיה הזו של הבאת העצור בפני שופט?

דב חנין: למה הביטחון מחייב את זה?

דב חנין: מדוע הביטחון מחייב לעצור אדם ולנהל את הדיון במעצרו שלא בנוכחותו?

דב חנין: איך זה עוזר לביטחון?

דב חנין: אדוני היושב-ראש, הנורמות האלה הן נורמות מסוכנות, והנורמות האלה תמיד מתחילות במקרים הקשים של עבירות ביטחון, אבל תמיד מתגלגלות אחר כך במדרון חלקלק ומסוכן למקומות אחרים.

דב חנין: יש פה פרקטיקה מאוד מסוכנת שאנחנו, עמיתי חברי הכנסת, חוזרים ורואים אותה.

דב חנין: חוקקה הכנסת בתחילת הדרך, בשנת 2006, חוק רע, בעייתי ומסוכן.

דב חנין: אבל אמרו לנו אז: זה חוק זמני, נסיבות השעה, זה רק לשנה, ולכן זו הוראת שעה, ולא נורא, יעברו הימים הקשים, וגם ניפטר מהנורמות הרעות.

דב חנין: עברו אותם ימים קשים, אבל מהנורמות הרעות אנחנו לא נפטרים.

דב חנין: הנורמות הרעות האלה דבקות בנו וממשיכות אתנו והולכות אתנו לכל מקום שאנחנו הולכים.

דב חנין: אבל במקום שאנחנו ננהל אחת ולתמיד דיון מהותי, רציני ועקרוני על הנורמות שמנסים להחיל עלינו, אנחנו בעצם עוברים למישור של דיון טכני:

דב חנין: בכל שנה מובאת מחדש אותה הארכה של הוראת השעה בפני חברי הכנסת, אפילו לא מונחת הצעת החוק או לא מונח החוק המלא בכללותו, כדי שחברי הכנסת לפחות יקראו מה הם נדרשים לאשר ומה הם בעצם נדרשים להאריך.

דב חנין: אנחנו מקבלים חוק קצר ותמציתי שבסך הכול מאריך בעוד שנה הסדר שרובנו אפילו לא קוראים אותו.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, החוק כשלעצמו הוא חוק רע, אבל הדרך שבה אנחנו דנים בו היא לא רצינית, היא לא מכבדת את הכנסת, היא לא מכבדת מדינה שרוצה לראות את עצמה כמדינה דמוקרטית.

דב חנין: אני מציע לכנסת לדחות את ההצעה הממשלתית; לא להאריך את תוקף הוראת השעה הזו.

דב חנין: אני יכול להיות בטוח מכאן שלא ייגרם שום נזק לביטחון ישראל אם הצעת החוק הרעה הזו תידחה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, הצבעה, חברי חברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק סדר הדין הפלילי (עצור החשוד בעבירות ביטחון) (הוראת שעה) (תיקון מס' 3), התשע"ג–2013 – אין הסתייגויות לשם החוק, לכן אנחנו נצביע על שם החוק כהצעת הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נמנע?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 16 בעד שם החוק – 31 נגד – 11 נמנעים – אין שם החוק נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 31, נגד – 11, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: שם החוק אושר בקריאה שנייה כהצעת הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: לפני סעיף 1 תבוא הסתייגות של חברת הכנסת מרב מיכאלי, הסתייגות מס' 1, תיקון סעיף 5.

יולי יואל אדלשטיין: מי שבעד ההסתייגות יצביע בעד, מי שנגד ההסתייגות של חברת הכנסת מיכאלי יצביע נגד.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 17 בעד ההסתייגות – 11 נגד – 35 נמנעים – אין ההסתייגות של חברת הכנסת מרב מיכאלי לפני סעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד ההסתייגות – 11, 35 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: ההסתייגות לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 1 יש לנו הסתייגות של קבוצת סיעת בל"ד – חברי הכנסת ג'מאל זחאלקה, חנין זועבי ובאסל גטאס.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על הסתייגות מס' 4 לסעיף 1 של קבוצת בל"ד.

יולי יואל אדלשטיין: קודם – הסתייגות מס' 3 לסעיף 1 של קבוצת בל"ד.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 18 בעד ההסתייגות – 9 נגד – 34 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת בל"ד וחברת הכנסת מרב מיכאלי לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 9, 34 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 3 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: קיימת גם הסתייגות מס' 4 לאותו סעיף, סעיף 1, של קבוצת בל"ד.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 19 בעד ההסתייגות – 9 נגד – 35 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת בל"ד (מס' 4) לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 9, 35 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי גם הסתייגות זו לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: קיימת גם הסתייגות מס' 5 של קבוצת בל"ד לסעיף 1, ואנחנו נצביע – בעד ההסתייגות או נגדה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 20 בעד ההסתייגות – 8 נגד – 34 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת בל"ד (מס' 5) לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 8, 34 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: גם הסתייגות מס' 5 של קבוצת בל"ד לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 6, לסעיף 1, של חבר הכנסת דוד רותם – בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 21 בעד ההסתייגות – 29 נגד – 15 נמנעים – אין ההסתייגות של חבר הכנסת דוד רותם לסעיף 1 נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 29, 15 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 6, של חבר הכנסת רותם, לסעיף 1 התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו מצביעים כרגע על סעיף 1 בקריאה שנייה, כולל ההסתייגות של חבר הכנסת דוד רותם שזה עתה קיבלנו.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 1, קריאה שנייה, כולל ההסתייגות.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

זהבה גלאון: קיבלתם את ההסתייגות של רותם.

זהבה גלאון: זה הוארך עד 2015 עכשיו?

זהבה גלאון: אתם נורמליים?

ניצן הורוביץ: קיבלתם את ההסתייגות שלו, זה הוארך בעוד שנה.

זהבה גלאון: קיבלתם את ההסתייגות של רותם בניגוד לעמדת הקואליציה.

יולי יואל אדלשטיין: שנייה, חברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: לא להפריע בהצבעה, חברי מרצ.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 22 בעד סעיף 1, כהצעת הוועדה ועם ההסתייגות שנתקבלה – 32 נגד – 12 נמנעים – אין סעיף 1, כהצעת הוועדה ועם ההסתייגות שנתקבלה, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: 32 בעד, 12 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 1 התקבל בקריאה שנייה, כולל ההסתייגות של חבר הכנסת דוד רותם.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דוד רותם, במקום להתנצח עם האופוזיציה, תשיב נא ליושב-ראש הישיבה האם אפשר לעבור לקריאה שלישית, כי הרי התקבלה ההסתייגות.

דוד רותם: כן.

יולי יואל אדלשטיין: יושב-ראש הוועדה מאפשר.

זהבה גלאון: אבל אי-אפשר כי – – – רק הסתייגות שהקואליציה התנגדה לה, יכול להיות שהם הבינו שההסתייגות הזו לא הייתה – – – האריכו לשנה נוספת – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת זהבה גלאון, בעיות הקואליציה זה דבר מרתק אבל הן לא מעניינה של מליאת הכנסת.

זהבה גלאון: – – – לא נורמליים.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו מצביעים בקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: קריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 23 בעד החוק – 32 נגד – 9 נמנעים – 1 חוק סדר הדין הפלילי (עצור החשוד בעבירות ביטחון) (הוראת שעה) (תיקון מס' 3), התשע"ג–2013, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת זהבה גלאון, את מונעת ממני להכריז על התוצאות.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת זהבה גלאון, נא לשבת ולא להפריע.

יולי יואל אדלשטיין: 32 בעד, תשעה מתנגדים, אחד נמנע.

יולי יואל אדלשטיין: חוק סדר הדין הפלילי (עצור החשוד בעבירות ביטחון) (הוראת שעה) (תיקון מס' 3), התשע"ג–2013, התקבל כנדרש בשלוש קריאות.

יולי יואל אדלשטיין: [מס' מ/753; "דברי הכנסת", חוב' ט', עמ' 837; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הסעיף הבא שלנו הוא הצעת חוק שירות ביטחון (הוראת שעה) (תיקון מס' 15), התשע"ג–2013, קריאה שנייה וקריאה שלישית, שקיבלה פטור מחובת הנחה.

יולי יואל אדלשטיין: יציג את ההצעה, בשם יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון, חבר הכנסת עפר שלח, חבר ועדת החוץ והביטחון.

עפר שלח: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מתכבד להביא בפני הכנסת לקריאה שנייה ושלישית את הצעת חוק שירות ביטחון (הוראת שעה) (תיקון – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת גלאון, נו, הנקודה ברורה, אבל כרגע את מפריעה כבר לדובר הבא בנושא אחר לגמרי.

זהבה גלאון: אבל אני נסערת, אדוני, אני נסערת – – –

יצחק הרצוג: היושב-ראש, זה קצת לא – – –

יולי יואל אדלשטיין: את נסערת, יש מאחורי המליאה, כפי שאת יודעת, גם קפה, גם תה, גם מים, אז זה עוזר מאוד לאדם נסער, אפילו לחבר כנסת או לחברת כנסת.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה.

קריאה: היושב-ראש – – –

קריאה: – – – מה שהיה פה – – –

זהבה גלאון: אדוני, אין פרוצדורה כזאת בכנסת – – – יו"ר ועדת החוקה.

יצחק הרצוג: אבל היושב-ראש, זה מריח – – –

אילן גילאון: – – –

זהבה גלאון: אתה יושב-ראש הכנסת, אתה צריך להגן על כבודה של הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: טוב, יש פרוצדורה כזאת – –

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: – – וכולנו מכירים את הפרוצדורה.

יולי יואל אדלשטיין: מה שנפל כהסתייגות בוועדה מובא למליאה – –

זהבה גלאון: – – – יו"ר הוועדה.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: – – והמליאה עושה מה שנקרא בלועזית overruling להחלטות הוועדה – –

זהבה גלאון: – – – יו"ר הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: – – זה דבר מקובל, ידוע, וכולנו השתמשנו בו יותר מפעם אחת.

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עפר שלח יציג כבר הצעה אחרת לגמרי.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה.

עפר שלח: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מתכבד להביא בפני הכנסת לקריאה שנייה ושלישית את הצעת חוק שירות ביטחון (הוראת שעה) (תיקון מס' 15), התשע"ג–2013.

עפר שלח: חוק שירות ביטחון [נוסח משולב] מ-1986 קובע כי תקופת השירות לגברים תהיה 30 חודשים.

עפר שלח: שנים רבות מוארך השירות הסדיר של גברים בהוראת שעה בשישה חודשים נוספים, כך שתקופת השירות הסדיר, כולל מה שנקרא בזמנו שירות סדיר נוסף, היא שלוש שנים – 36 חודשים.

עפר שלח: עד שנת 1995 הוארכה התקופה האמורה בצו של שר הביטחון.

עפר שלח: מאז אותה שנה מוארכת תקופת השירות הסדיר בשישה חודשים האלה מעת לעת בהוראת שעה.

עפר שלח: עד כה הוארכה הוראת השעה לא פחות מ-14 פעמים.

עפר שלח: כעת מתבקשת הכנסת לאשר את הארכתה בפעם ה-15.

עפר שלח: הוראת השעה הייתה אמורה לפקוע ב-31 בדצמבר 2012.

עפר שלח: בשל הבחירות היא הוארכה מכוח סעיף 38 לחוק-יסוד: הכנסת עד ל-5 במאי 2013.

עפר שלח: סוגיית משך השירות הסדיר היא סוגיה שעולה מפעם לפעם על סדר-היום הציבורי.

עפר שלח: היא מעסיקה את הכנסת, היא מעסיקה את צה"ל כבר שנים.

עפר שלח: בשנת 2006 עברה החלטת הממשלה שאימצה את דוח הוועדה לקיצור שירות החובה לגברים – ועדת בן-בסט, ואולם בשנת 2007 דחתה הממשלה את יישום דוח הוועדה, על רקע מלחמת לבנון השנייה וצורכי הביטחון שהתעוררו אז.

עפר שלח: בבקשה הנוכחית ציינה הממשלה כי היא מקדמת דיונים עם הגורמים הנוגעים בנושא לקיצור תקופת השירות.

עפר שלח: הדיונים האלה טרם הבשילו כדי הצעה.

עפר שלח: לפיכך הוצע להאריך את הוראת השעה בשנה וחצי, כך שתפקע ביום ד' באב תשע"ד, 31 ביולי 2014.

עפר שלח: בדיון שנערך בוועדת החוץ והביטחון בהצעת החוק הביעו חברי הוועדה, ובהם אני, את מורת רוחם מכך שממשלות ישראל ומערכת הביטחון טרם קיבלו הכרעה סופית בסוגיה זו, כשכאמור מונחת לפתחנו כבר הרבה מאוד שנים.

עפר שלח: עקב כך, במקום לדון בהסדר קבוע נכנסת הוראת השעה לשנתה ה-19, וכאמור, זאת כבר הפעם ה-15 שאנחנו מתבקשים להאריך אותה.

עפר שלח: חברי הוועדה ניהלו דיון בשאלה אם אפשר לקצר את משך השירות, או שיש להפוך את הוראת השעה להוראת קבע, אבל לא הייתה שום מחלוקת באשר לבעייתיות שבמצב הנוכחי, כי לממשלות ישראל השונות, וגם למערכת הביטחון, היה די זמן להכריע סופית בסוגיה הזאת, לכאן או לכאן.

עפר שלח: הוועדה סברה כי יש להקצות זמן נוסף של כשנה כדי לבחון באופן סופי את כל החלופות העומדות על הפרק ולהיערך ליישומן, בהתחשב גם בהסדרים נוספים הנוגעים בסוגיית השוויון בנטל, שהכנסת צפויה לדון בהם בחודשים הקרובים.

עפר שלח: להסדרים האלה יש כמובן השלכה על היקף הכוחות של צה"ל.

עפר שלח: על כן החליטה הוועדה לאשר את הארכת הוראת השעה, תוך קריאה לממשלה להכריע אחת ולתמיד בנושא.

עפר שלח: עוד החליטה הוועדה כי הוראת השעה תוארך עד יום ג' בתמוז תשע"ד, כלומר 1 ביולי 2014, ולא עד 31 ביולי כפי שביקשה הממשלה, כדי שההסדר החדש שיובא לאישור הכנסת יחול על כלל מחזורי הגיוס של ילידי 1996, ולא יתחיל לחול בעיצומו של גיוס, כלומר יחול גם על מתגייסי חודש יולי של השנה הבאה.

עפר שלח: להצעת חוק זו לא הוגשו הסתייגויות.

עפר שלח: אני מבקש מחברי הכנסת לאשר את הצעת החוק בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

עפר שלח: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה מאוד לחבר הכנסת עפר שלח.

יולי יואל אדלשטיין: כאמור, אין הסתייגויות להצעת חוק שירות ביטחון (הוראת שעה) (תיקון מס' 15), התשע"ג–2013.

יולי יואל אדלשטיין: נצביע כהצעת הוועדה בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 24 בעד סעיף 1 – 28 נגד – 2 נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, התוצאות הן: 28 בעד, שניים נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת החוק אושרה בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע כהצעת הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 25 בעד החוק – 24 נגד – 3 נמנעים – אין חוק שירות ביטחון (הוראת שעה) (תיקון מס' 15), התשע"ג–2013, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 24, שלושה מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת חוק שירות ביטחון (הוראת שעה) (תיקון מס' 15), התשע"ג–2013, אושרה בשלוש קריאות.

יולי יואל אדלשטיין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/756).

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: הסעיף הבא הוא הצעת חוק מיסוי מקרקעין (שבח ורכישה) (תיקון מס' 76), התשע"ג–2013, קריאה ראשונה; קיבלה פטור מחובת הנחה.

יולי יואל אדלשטיין: יציג את ההצעה סגן שר האוצר חבר הכנסת מיקי לוי.

מיקי רוזנטל: מיקי, אין חרדים – – –

מיקי לוי: – – – אמרתי שאחים – אבל מיקי, אמרתי: אחים אנחנו.

מרב מיכאלי: מיקי, אתה לא מוכן – – –

יולי יואל אדלשטיין: סגן שר האוצר, אנחנו בקוצר רוח מחכים לרגע ההיסטורי שתעלה לדוכן הנואמים ותציג את הצעת החוק.

מיקי לוי: אבל זה – – – 20 פעם.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו שמנו לב שאתה עובד קשה בכנסת, וזה בסדר גמור מבחינתנו.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: זאת קריאה ראשונה, אדוני.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הצעת חוק מיסוי מקרקעין (שבח ורכישה) (תיקון מס' 76), התשע"ג–2013.

מיקי לוי: בסעיף 2 לחוק מיסוי מקרקעין (הגדלת ההיצע של דירות מגורים – הוראת שעה), התשע"א–2011 (להלן: הוראת השעה), נקבעה הוראת שעה שלפיה במכירת זכות במקרקעין שאינם דירה יחידה, שנעשתה בתקופה שמיום י"ז באדר א' התשע"א, 21 בפברואר 2011, עד יום י"ח בטבת התשע"ג, 31 בדצמבר 2012, ישולם מס רכישה מוגדל בשיעורים הקבועים להלן משווי הזכות הנמכרת בערכים של 2011: 1.

מיקי לוי: על חלק השווי שעד מיליון שקלים חדשים – 5%; 2; על חלק השווי העולה על מיליון שקלים חדשים ועד 3 מיליון שקלים חדשים – 6%; 3; על חלק השווי העולה על 3 מיליון שקלים חדשים – 7%.

מיקי לוי: עקב הבחירות הוארכה הארכת השעה עד ליום 5 במאי 2013, וזאת לאור תחולתו של סעיף 38 לחוק-יסוד: הכנסת.

מיקי לוי: כחלק ממדיניות הממשלה להביא לצמצום נתח השוק של רוכשי דירות להשקעה, מוצע להאריך את התקופה שבה יחולו מדרגות מס הרכישה כאמור לעיל עד ל-31 בדצמבר 2014, וזאת באמצעות תיקון סעיף 9(ג1א) לחוק מיסוי מקרקעין (שבח ורכישה), התשכ"ג–1963 (להלן: חוק מיסוי מקרקעין).

מיקי לוי: מוצע כי הארכת התקופה למדרגות מס הרכישה תיקבע החל מ-6 במאי 2013, כך שתחול רציפות במדרגות מס הרכישה ותינתן הוודאות לציבור לגבי המס החל.

מיקי לוי: תודה רבה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מיקי לוי סגן שר האוצר.

ניסן סלומינסקי: בחלק הראשון אתה עיגלת את המספרים?

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

ניסן סלומינסקי: בחלק הראשון אתה עיגלת את המספרים?

מיקי לוי: כן.

מיקי לוי: אתה רוצה שאני אחזור?

ניסן סלומינסקי: לא, לא.

יולי יואל אדלשטיין: לא.

יולי יואל אדלשטיין: הכול בפרוטוקול, אם יש ספק כלשהו.

ניסן סלומינסקי: מיליון ו-89,000 וכו', אתה עיגלת את זה?

יולי יואל אדלשטיין: הוא שואל אם עיגלת את המספרים.

מיקי לוי: לא.

מיקי לוי: הקראתי אותם כמו שהם.

יולי יואל אדלשטיין: כפי שמופיעים אצלו בדברים שהכינו אנשי מקצוע.

ניסן סלומינסקי: לא.

ניסן סלומינסקי: אבל נמצאים בפני מספרים אחרים.

יולי יואל אדלשטיין: ויש מספרים אחרים?

ניסן סלומינסקי: יכול להיות שהוא עיגל אותם כי – – –

יולי יואל אדלשטיין: מה שקובע זה ודאי הנוסח הכחול במקרה הזה, אולי – – –

ניסן סלומינסקי: – – – פה מיליון, כתוב מיליון ו-89,000 – – –

מיקי לוי: על חלק השווי של עד מיליון שקלים חדשים 5%.

ניסן סלומינסקי: וזה שונה מפה.

מיקי לוי: ומה כתוב שם?

ניסן סלומינסקי: כתוב מיליון ו-89,350.

קריאה: זה בתוספת מדד.

ניסן סלומינסקי: השאלה אם זה – אחר כך כתוב 3 מיליון ו-268,000, אמרת 3 מיליון.

קריאה: זה בתוספת מדד.

קריאה: הוא אמר את הסכומים בלי מדד.

ניסן סלומינסקי: או שזה עיגול – – –

קריאה: הוא אומר את הסכומים בלי מדד.

קריאה: הסכומים בלי מדד.

יולי יואל אדלשטיין: תוספת מדד, אומרת היועצת המשפטית.

קריאה: כן.

משה גפני: לא, לא, זה כולל – – –

קריאה: זה כולל את המדד.

ניסן סלומינסקי: בחלק השני – – –

קריאה: הוא אומר סכומים ללא מדד.

מיקי לוי: אני נתתי את הסכומים הבסיסיים.

ניסן סלומינסקי: – – –

קריאה: באיזה חלק?

ניסן סלומינסקי: בחלק של – – –

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: מה שקובע זה הנוסח הכחול, נכון?

מיקי לוי: לא, אבל הסכומים שאני הקראתי הם מחירים בסיסיים, ובהצעת החוק יש – –

יולי יואל אדלשטיין: והוא קורא אותם בהצעת החוק כולל תוספת מדד.

מיקי לוי: – – כולל תוספת מדד.

יולי יואל אדלשטיין: הנושא ברור.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן השר, חבר הכנסת – – –

ניסן סלומינסקי: איפה שנוח הצמידו – – –

יולי יואל אדלשטיין: מה שקובע זה הנוסח הכחול.

יולי יואל אדלשטיין: נכון, גברתי?

יולי יואל אדלשטיין: נכון.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, נרשם דובר אחד, חבר הכנסת דב חנין, לדיון.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן אני סוגר את הרשימה – – –

משה גפני: גם אני רוצה לדבר.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה?

משה גפני: אני רוצה לדבר.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני?

משה גפני: אני רוצה לדבר.

יולי יואל אדלשטיין: אז יש לנו שני דוברים, גם חבר הכנסת משה גפני.

יולי יואל אדלשטיין: ואחרי משה גפני לא יהיו דוברים נוספים – – –

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה, רבותי השרים, עמיתי חברי הכנסת, יש לנו אכן בישראל משבר דיור, אבל המשבר הזה ממש לא ייפתר באמצעות מנגנוני טיפול פיסקליים בהיצע.

דב חנין: אתם לא מתמודדים עם השאלה של הביקושים; אתם לא מתמודדים עם השאלה – לא רק שאתם לא מתמודדים עם השאלה של הביקושים, אלא אתם מחריפים את הבעיה של הביקושים כאשר אתם מחסלים את כל אפיקי החיסכון לטווח בינוני ורחוק, אפילו את קרנות ההשתלמות אתם רוצים לצמצם ובהם לפגוע, ואז אתם מייצרים גם ביקושים מעבר לביקושים האמיתיים.

דב חנין: אתם מייצרים ביקושים לדירות כאפיק השקעה שאנשים בוטחים בו.

דב חנין: אז לא הדרך הזאת של מנגנוני הטיפול הפיסקליים בהיצע, וגם לא הדרך האחרת שהממשלה הלכה בה היום בוועדה המשותפת, באמצעות המשך השבירה של מערכת התכנון וקידום חוק הווד"לים; לא הדרכים האלה יפתרו את משבר הדיור.

דב חנין: משבר הדיור לא ייפתר בלי מעורבות אמיתית של המדינה, וקודם כול הוא לא ייפתר בלי בנייה מסיבית של בנייה ציבורית תקציבית בהיקפים גדולים, בהיקפים משמעותיים, והעמדתה לרשות שוק השכירות במחירים סבירים ובני-השגה.

דב חנין: אבל גם מעבר לכך – היום אנחנו יודעים שמוכנות תכנונית 300,000 דירות בישראל.

דב חנין: זה הדוח שנמסר לנו היום בוועדה המשותפת של ועדת הפנים וועדת הכלכלה.

דב חנין: 300,000 דירות שמוכנות תכנונית ואפשר לבנות אותן ולשווק אותן.

דב חנין: למה הן לא נבנות ולא משווקות?

דב חנין: קודם כול מפני שהממשלה ממשיכה לסמוך על מנגנוני שוק – פעם מספרים לנו על היצע ופעם מספרים לנו על ביקוש, ולא מבינים שבלי מעורבות של המדינה והממשלה ורגולציה אנשים יתנהגו לפי הכדאיות שלהם: יהיה כדאי להם – ישווקו, לא יהיה כדאי להם – לא ישווקו; ישבו, ימתינו לעלייה נוספת במחירים.

דב חנין: זו בעיה אחת.

דב חנין: בעיה שנייה, שגם היא תלויה במדינה, היא בעיית תשתיות.

דב חנין: יש תוכניות שמוכנות לגמרי, אבל בלי פתרונות קצה לביוב אי-אפשר להקים שכונה, ואז שכונה שלמה ממתינה לפתרונות קצה לביוב.

דב חנין: ובעיה שלישית – ופה בהחלט יש בעיות ביורוקרטיה בתחום הרישוי – גם תוכנית שכבר מתוכננת וקיימת תקועה בכל מיני הליכים משונים, מוזרים, ובמקום לעשות בהם רפורמה, מנסים לפרק את מערכת התכנון.

דב חנין: לכן, אדוני היושב-ראש, אני אומר בצער, עד אשר לא תשנה הממשלה באופן יסודי את הגישה שלה לבעיות הדיור, ותמשיך באותם פתרונות נקודתיים וחלקיים מצד אחד, ובהרס מערכות שאסור לפגוע בהן, כמו מערכת התכנון, מצד שני, אנחנו לא נתמודד כמו שצריך עם משבר הדיור, וחבל.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת משה גפני – בבקשה, אדוני.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ראשית, אני מציע לממשלה, בעיקר למשרד האוצר, כאשר מביאים חוק למליאת הכנסת לעשות שיעורי-בית ולבוא מעודכנים.

משה גפני: זאת אומרת, שנדע בדיוק על איזה סכומים אנחנו מדברים.

משה גפני: לא לבוא במין פרטאץ' כזה, ועם ויכוח של מה יש בחוק, מה אין בחוק.

משה גפני: מה שיש בחוק שהממשלה הניחה הוא מה שאנחנו קבענו בוועדת הכספים בקדנציה הקודמת, כולל המדד.

משה גפני: זה מה שמופיע בחוק.

משה גפני: אז אומנם יש שם במשרד האוצר הרבה יועצים והרבה עוזרים לשר, אז שיסתנכרנו – איך?

משה גפני: אני לא יודע איך אומרים את זה – שיהיה סנכרון ביניהם.

משה גפני: שידעו בדיוק – – –

יולי יואל אדלשטיין: שיהיה תיאום – אומרים.

משה גפני: תיאום, תיאום, כן.

משה גפני: שיגיעו למליאת הכנסת עם החלטה אחת.

משה גפני: עכשיו אני רוצה להגיד לכם, היה היום דיון בוועדת הכספים על הנושא של סעיף 38 – הארכת המועד של כל החקיקה שעשינו בנושאים האלה.

משה גפני: בעיקר היה הנושא של הדיור.

משה גפני: שוב אנחנו חוזרים לנושא הרגולציה.

משה גפני: פתרון מצוקת הדיור בנושא של מס רכישה יהיה בהגדלת מס רכישה על דירה שנייה ופטור ממס רכישה על דירה ראשונה, שהיא דירה עד מיליון ו-470,000 – מה שמופיע כאן בחוק.

משה גפני: ואני שאלתי אותם, את משרד האוצר, היום, למה אתם לא מביאים גם את הפטור ממס שבח, שזה גם חלק מהרגולציה שנוגעת לעניין.

משה גפני: אז הם אומרים ככה: מה שהאוצר מקבל כסף, זה מגדיל את היצע הדירות; מה שהאוצר צריך להשקיע כסף, זה לא מגדיל את היצע הדירות.

משה גפני: אני עד לרגע זה לא הבנתי.

משה גפני: איך קורה הפטנט הזה במשרד האוצר והשר מאמין להם?

משה גפני: עובדה שהוא מביא.

משה גפני: איך קורה דבר כזה שכשהמדינה מקבלת כסף זה מגדיל את היצע הדירות, וכשהמדינה צריכה להשקיע כסף, להימנע מרווח, זה לא מגדיל את היצע הדירות?

משה גפני: תשימו לב, יש לכם פה את מס הרכישה מולכם, אבל אין הפטור ממס שבח.

משה גפני: אין.

משה גפני: את זה לא מביאים.

משה גפני: אמרתי להם, חכו עד סוף 2013, תבדקו, אולי בכל זאת.

משה גפני: לא, הם – אנחנו עומדים בפני קטסטרופה בנושא של הדיור, מפני שזה לא – הייתה גם קודם בעיה וגם עכשיו יש בעיה.

משה גפני: כל שנה שעוברת, המשבר בדיור – העובדה הזאת שאנשים אין להם קורת גג – מחריף את הבעיה משנה לשנה יותר.

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים.

משה גפני: אני מסיים.

משה גפני: אני לא יכול לדבר לא מוגבל?

יולי יואל אדלשטיין: אולי אנחנו נתכתב על זה – – –

אראל מרגלית: אתה צודק, תמשיך.

משה גפני: יש תקנון – – –

יולי יואל אדלשטיין: כמה עוזרים יש לי פה.

יולי יואל אדלשטיין: תכף נמנה סגנים, בכלל.

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים.

משה גפני: תודה.

משה גפני: על כל פנים, אני אומר, מעבר לחקיקה הזאת, שהיא כמובן חקיקה שצמודה למדד, לא מביאים את הדברים האחרים שהם טובת האזרחים, שבהם המדינה נמנעת מקבלת רווח.

משה גפני: כל ההיגיון הזה הוא היגיון מעוות.

משה גפני: אני הייתי מצפה – בכל אופן, היום יש שר חדש במשרד האוצר – הייתי מצפה שהוא לא יקבל את הדברים כמובנים מאליהם.

משה גפני: התאכזבתי.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת משה גפני.

מיקי לוי: מה שאני יכול להגיד לך, שהשר אריאל והשר לפיד וחבורה נכבדה מאוד יושבים כדי לפתור את הבעיה – – –

יולי יואל אדלשטיין: טוב.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק מיסוי מקרקעין (שבח ורכישה) (תיקון מס' 76), התשע"ג–2013, קריאה ראשונה – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 26 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 27 נגד – 1 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק מיסוי מקרקעין (שבח ורכישה) (תיקון מס' 76), התשע"ג–2013, לוועדת הכספים נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 27, יש מתנגד אחד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת חוק מיסוי מקרקעין (שבח ורכישה) (תיקון מס' 76) עברה בקריאה ראשונה ותועבר להכנה לקריאה שנייה ושלישית בוועדת הכלכלה – נכון?

ניסן סלומינסקי: לא, ועדת כספים.

יולי יואל אדלשטיין: בוועדת הכספים.

יולי יואל אדלשטיין: סליחה, אדוני, בוועדת הכספים של הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, חברי הכנסת, נותר לנו סעיף אחד, אחרון, אבל מאוד מאוד חשוב.

משה גפני: אני לא הצבעתי נגד.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו רשמנו לפנינו.

יולי יואל אדלשטיין: המלצת ועדת הכנסת למינוי סגנים ליושב-ראש הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הסעיף הזה בוודאי דורש הצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: יציג את ההמלצה יושב-ראש ועדת הכנסת, חבר הכנסת צחי הנגבי.

יולי יואל אדלשטיין: אה, יריב לוין יציג את זה, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר ועדת הכנסת מטעמו של יושב-ראש הוועדה, הלוא הוא חבר הכנסת יריב לוין, יציג את ההצעה.

): אדוני היושב-ראש, תודה רבה, כבוד השר, חברות וחברי הכנסת, הייתי אומר, אדוני היושב-ראש, בשעה קצת מאוחרת, אבל עדיין בשעה טובה – –

יולי יואל אדלשטיין: בשעה טובה.

): – – כן, אנחנו סוף-סוף מתקדמים עם איוש נשיאות הכנסת.

): ועדת הכנסת החליטה, בהתאם לסמכותה לפי חוק הכנסת, להגדיל את מספר הסגנים ליושב-ראש הכנסת לתשעה במקום שבעה.

): בנוסף, בהתאם לסעיף 2(א) לתקנון, החליטה הוועדה להמליץ לכנסת לבחור בשלב זה בשמונת חברי הכנסת הבאים כסגנים ליושב-ראש.

): המלצה בדבר הסגן הנוסף תובא בנפרד.

): ואני מרשה לעצמי לומר שיכול להיות שגם נגיע לאיזשהו הסדר שאולי יאפשר אפילו ייצוגיות יותר רחבה בנשיאות במסגרת הזו.

): ההרכב המוצע של נשיאות הכנסת, כרגע בת שמונה סגנים: חברי הכנסת גילה גמליאל, משה זלמן פייגלין, חמד עמאר, רות קלדרון, פנינה תמנו-שטה, יחיאל חיליק בר, יוני שטבון ויצחק וקנין.

): עם האישור, במידה שיינתן, יחדלו לכהן שני הסגנים הזמניים שכיהנו עד כה, וזאת הזדמנות להודות להם באמת על העזרה ועל העבודה שעשו.

): אני כמובן מבקש את אישורה של הכנסת להצעת הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לחבר הכנסת יריב לוין.

יולי יואל אדלשטיין: עוד לפני ההצבעה, מכיוון שאני כולי תקווה שההצבעה הזאת תתקיים וגם תאושר ההודעה של חבר הכנסת יריב לוין, אני רוצה להצטרף לתודות לשני חברי הכנסת, חבר הכנסת מאיר שטרית, שבינתיים לא ימשיך לכהן כסגן יושב-ראש, וחבר הכנסת יצחק וקנין, שכן ימשיך, לשמחתי, לכהן כסגן יושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: פשוט, כפי שראיתם, הם לקחו על עצמם עבודה בפרופורציות קצת שונות מאלה של הנשיאות שזה עתה נכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: ולכל הסגנים החדשים שיאושרו בעוד דקה אני בוודאי מאחל הצלחה והמון עבודה פורייה בנשיאות הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו נעבור להצבעה על המלצת ועדת הכנסת למינוי סגנים ליושב-ראש הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 27 בעד הצעת ועדת הכנסת – 30 נגד – אין נמנעים – אין הצעת ועדת הכנסת לבחור את חברי הכנסת גילה גמליאל, משה זלמן פייגלין, חמד עמאר, רות קלדרון, פנינה תמנו-שטה, יחיאל חיליק בר, יוני שטבון ויצחק וקנין לסגנים ליושב-ראש הכנסת נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 30 בעד, אין, כצפוי, מתנגדים או נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני מברך את סגני היושב-ראש החדשים, ובוודאי מברך את עצמי שתהיה לי סוף-סוף נשיאות.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, תם סדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום שלישי, כ' באייר תשע"ג, 30 באפריל 2013, בשעה 16:00.

יולי יואל אדלשטיין: ישיבה זו נעולה.