ישיבת מליאה, כנסת 19, פרוטוקול מספר 20, 2013-04-23 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום י"ג באייר תשע"ג, 23 באפריל 2013, אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי – לפי סעיף 96(ה)(1) לתקנון הכנסת, עם מינוים של חברי הכנסת הבאים לסגני שרים ביום ח' בניסן התשע"ג, 19 במרס 2013, הוסרו מסדר-היום הצעות חוק שהם הגישו כמציעים יחידים, כמפורט להלן: חבר הכנסת אופיר אקוניס – הצעות חוק פ/832/19, פ/833/19 ו-פ/834/19; חבר הכנסת דני דנון – הצעת חוק פ/831/19; חבר הכנסת מיקי לוי – הצעות חוק פ/404/19 ו-פ/964/19; חברת הכנסת קירשנבאום – הצעות חוק פ/837/19, פ/838/19, פ/840/19, פ/841/19, פ/843/19, פ/844/19, פ/845/19, פ/846/19, פ/847/19 ו-פ/848/19.

ירדנה מלר-הורוביץ: לפי סעיף 96(ה)(2) לתקנון הכנסת, חברת הכנסת פניה קירשנבאום הודיעה כי חבר הכנסת רוברט אילטוב יהיה יוזם של הצעות חוק פ/836/19, פ/839/19, פ/842/19 ו-פ/849/19 במקומה.

ירדנה מלר-הורוביץ: כמו כן, עם מינוים של חברי הכנסת אורי אורבך, אורי אריאל, יאיר לפיד, יעל גרמן, יעקב פרי, מאיר כהן, עמיר פרץ ושי פירון לשרים ביום ז' בניסן התשע"ג, 18 במרס 2013, ועם מינוים של חברי הכנסת זאב אלקין, אופיר אקוניס, אלי בן-דהן, ציפי חוטובלי, מיקי לוי ופניה קירשנבאום לסגני שרים ביום ח' בניסן התשע"ג, 19 במרס 2013, נמחק שמם מהצעות החוק שהם היו שותפים להן עם מציעים אחרים.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: כרגיל ביום שלישי, אנחנו נפתח את סדר-היום עם נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: מי שמעוניין להירשם, יצביע – בעד, נגד, אפילו יכול להימנע.

יולי יואל אדלשטיין: להצביע אלקטרונית.

יולי יואל אדלשטיין: הפעלתי הצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 12.

יפעת קריב: גם אני.

יולי יואל אדלשטיין: ואנחנו – אפילו 13 בעד נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: הדברים האלה, שהפרוטוקול יראה, נאמרו ודאי בבדיחות הדעת.

יולי יואל אדלשטיין: ואנחנו נתחיל עם חבר הכנסת אראל מרגלית.

יולי יואל אדלשטיין: אם אתה כבר עומד, אז נא לגשת למיקרופון, ולאחר מכן – תכף יביאו לי את הרשימה ונלך לפי הסדר.

יולי יואל אדלשטיין: מן המיקרופון באולם אתה יכול.

יולי יואל אדלשטיין: ואני מבקש ודאי להקפיד, שלא נצטרך להעיר לחברי הכנסת – דקה בדיוק.

אראל מרגלית: היה לנו היום, כבוד היושב-ראש, דיון בוועדת הכספים על הנושא של האשראי והשערורייה שאנחנו רואים פה בשבועות האחרונים עם האשראים לחברות הגדולות.

אראל מרגלית: ובסופו של דבר ישבנו עם המפקח על הבנקים ועשינו אתו פירמידה, ורציתי להציג את הפירמידה הזאת בשידור חי, כי בנינו את זה יחד אתו.

אראל מרגלית: יש היום 700 מיליארד שקל בשוק שהחברות – בערך 40 חברות – מקבלות.

אראל מרגלית: זה בקצה הפירמידה למעלה.

אראל מרגלית: יש 60 מיליארד שקל לכל שאר 450,000 העסקים הקטנים והבינוניים בישראל.

אראל מרגלית: אני חוזר: 700 מיליארד ל-40 חברות, 60 מיליארד ל-450,000.

נחמן שי: 60 מיליון.

אראל מרגלית: לא לא, מיליארד.

אראל מרגלית: 60 מיליארד ל-450,000 חברות.

אראל מרגלית: אלה למעלה מקבלות את זה בערך ב-5%, אלה באמצע, ה-450, ב-11%, ורובן עם ערבות אישית.

אראל מרגלית: כשרוצים לשאול למה עם ישראל כועס – זה לא רק בגלל שמצאו מישהו שלא החזיר הלוואה.

אראל מרגלית: עם ישראל כועס כי אם אתה לא מחובר לצמרת אתה חנוק, ואין לך חמצן לכלכלה הישראלית.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

אראל מרגלית: ומה שצריך לעשות – עוד משפט אחד – זה לקחת את הפירמידה הזאת ולשים אותה על הראש, כדי שהאזרחים ייהנו מהצמיחה הכלכלית.

אראל מרגלית: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מרגלית.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת טופורובסקי, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת גנאים.

בועז טופורובסקי: אדוני היושב-ראש, תודה.

בועז טופורובסקי: אומנם מגיעה להם תודה, אך הפעם לרשות הלאומית לבטיחות בדרכים ולעמותת "אור ירוק" היה קשה במיוחד להעביר לי את כלל המידע על ההרוגים והפצועים בתאונות הדרכים ופרטי התאונות.

בועז טופורובסקי: הסיבה היא שמ-19 במרס ועד אתמול, 22 באפריל, התרחשו בכבישי ישראל 32 תאונות דרכים ובהן 40 הרוגים.

בועז טופורובסקי: בנוסף, נהג אופניים והולך רגל שנפצעו במהלך חודש מרס מתו בתקופה הזו מפציעתם.

בועז טופורובסקי: סך הכול 42 הרוגים – 42.

בועז טופורובסקי: לצערי, המספר גבוה מכדי שאוכל להזכיר את כל פרטי התאונות וההרוגים בנאום בן דקה, ואפילו לא בנאום ארוך הרבה יותר.

בועז טופורובסקי: מתחילת השנה יש עלייה של 18% במספר ההרוגים בתאונות הדרכים – 109 הרוגים לעומת 92 באותה תקופה אשתקד.

בועז טופורובסקי: בפעם האחרונה שהקראתי לכם את מניין ההרוגים, לפני כחודש, העלייה הייתה של 6%.

בועז טופורובסקי: העלייה, חברי חברי הכנסת, מדאיגה מאוד ודורשת את התערבותנו.

בועז טופורובסקי: אומנם לממשלה מגיעה מילה טובה על שאישרה את תקציב הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים והאריכה את תוקף החוק, אך כנראה אין ברירה – עלינו להחמיר את הענישה כנגד העבריינים, ובכוונתי לקדם חקיקה כזו.

בועז טופורובסקי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת טופורובסקי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת גנאים, אחריו – חברת הכנסת שולי מועלם.

יולי יואל אדלשטיין: ורק לידיעת חברי הכנסת, מחר המליאה תעסוק בנושא של העלייה במספר תאונות הדרכים, בעקבות הצעות דחופות לסדר-היום של כמה חברי כנסת.

יולי יואל אדלשטיין: מחר נדבר על זה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת גנאים.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, היום התעוררנו לעוד פשע של "תג מחיר", הפעם בשני מקומות: מקום בגדה, בשטחים הכבושים, דיר-ג'רג'יר, אבל עוד – המקרה השני היה בכפר ערבי בשם עכברה בצפון, ושם הוצתו ארבעה כלי רכב של תושבים ערבים ממשפחת חליחל.

מסעוד גנאים: שם נכתב "תג מחיר", ונכתב גם "אל תיגעו לנו בבנות".

מסעוד גנאים: אני יכול לכנות את זה "תג מחיר" על חילול כבוד המשפחה, למשל?

מסעוד גנאים: או על מה?

מסעוד גנאים: אני חושב שהתירוץ הזה, של כאילו: אל תיגעו לנו בבנות שלנו, הוא תירוץ של כל גזען שרוצה ללבות את השנאה נגד הערבים.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, הפשע הזה שמכונה "תג מחיר" לא פוסק, והוא מתבצע בשטחים הכבושים בגדה המערבית וגם נגד ערבים פלסטינים בתוך ישראל.

מסעוד גנאים: הפושעים האלה ניזונים מאווירה ומאידיאולוגיה גזענית, שמסיתה נגד כל מה שהוא ערבי איפשהו, והגיע הזמן לעצור את האש הגזענית המתפשטת ולהעניש את הפושעים האלה.

מסעוד גנאים: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת גנאים.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת שולי מועלם, ואחריה – חבר הכנסת יעקב מרגי.

שולי מועלם-רפאלי: אדוני היושב-ראש, הבוקר ביקרה הוועדה לקידום מעמד האישה במקלט לנשים מוכות בירושלים.

שולי מועלם-רפאלי: מקלטים לנשים מוכות פזורים ברחבי הארץ, חלקם ממוקדים בצרכים מיוחדים, רובם מנסים לתת מענה לתופעה קשה של אלימות במשפחה שחוות משפחות רבות ברחבי הארץ.

שולי מועלם-רפאלי: היו שם הרבה מאוד דברים קשים, בעיקר לראות את הגיל הצעיר מאוד של אנשים שהסכימו לדבר בפנינו.

שולי מועלם-רפאלי: הגיל הזה הולך ויורד ככל שהשנים מתקדמות.

שולי מועלם-רפאלי: אבל היה מאוד מאוד קשה לשמוע שבמשרד לביטחון פנים אין אף אדם, גבר או אישה, שאחראי לרכז, לטפל, להביא לאיזשהו מעגל שלם את נושא האלימות במשפחה.

שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שהשר – ובעזרת השם הוועדה, בראשות חברת הכנסת עליזה לביא וכולנו, תעשה מאמץ גדול להביא את המשרד להבין שחייב להיות מישהו שאליו יתנקזו כל המידעים, ובעזרת השם נצליח כך גם להגביר את התודעה וגם ולצמצם את התופעה הקשה הזאת.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת שולי מועלם.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יעקב מרגי, ואחריו – חבר הכנסת ליפמן.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אתמול נתן כאן שר האוצר הופעה נאה, וחברי חברי הכנסת של יהדות התורה, לצערי הרב, סייעו בידו.

יעקב מרגי: אבל לאחר ההתאוששות צריך לומר את האמת לציבור: שר האוצר הבטיח לנו שידאג למעמד הביניים, והנה הוא אימץ את התוכנית הכלכלית המסורתית של אגף התקציבים – העלאת מסים וקיצוץ – ושוב בחר בדרך הקלה, המסורתית, באותו סצנריו: הוספה של 1% מע"מ, שתפגע ישירות במעמד הביניים.

יעקב מרגי: קיצוץ בקצבאות ילדים, מעבר לפגיעה בחרדים ובערבים, יפגע באותן משפחות מעמד הביניים, באותה הכנסה פנויה שהייתה להן לטובת הילדים שלהם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יעקב מרגי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ליפמן, ואחריו – חבר הכנסת אילן גילאון.

דב ליפמן: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, לפני יומיים זכיתי לקדם את פני מושל מדינת מרילנד, מרטין אומאלי, פה בירושלים.

דב ליפמן: המושל מינה אותי לשרת ביחד אתו כשותף בתפקיד יושב-ראש הוועדה לקידום עסקי בין מרילנד לישראל.

דב ליפמן: המושל אומאלי הוא מנהיג שהצליח בהמון תחומים חשובים, כולל ההצלחה החשובה ביותר בעיני – החינוך.

דב ליפמן: כיום מדינת מרילנד הנה במקום הראשון בחינוך בארצות-הברית כבר ארבע שנים ברציפות.

דב ליפמן: יש לנו הרבה מה ללמוד מהם בתחום הזה.

דב ליפמן: בוועדה לקידום עסקי בין מרילנד לישראל נעבוד ביחד על תוכניות ופרויקטים משותפים בתחומי החינוך, הביו-טק, הרפואה, הטכנולוגיה ועוד.

דב ליפמן: שמחתי לראות רופאים, אנשי היי-טק ואנשי עסקים מישראל יושבים עם אנשים מאותם תחומים ממרילנד יחד פה בירושלים, נפגשים, מדברים ומתכננים.

דב ליפמן: כיליד מרילנד וכתושב מרילנד רוב חיי אני מברך את המושל אומאלי על היוזמה ועל הביקור.

דב ליפמן: אין לי ספק שבעתיד נוכל לראות הישגים אדירים בזכות השותפות הזאת.

דב ליפמן: אני מקווה שהשותפות הזאת תהיה דוגמה להמון פרויקטים דומים.

דב ליפמן: הערכים המשותפים של ארצות-הברית ומדינת ישראל חייבים להיות הבסיס למהפכות עצומות ותיקון עולם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דב ליפמן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אילן גילאון, ואחריו – חבר הכנסת חמד עמאר.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להעיר את תשומת לבך ואת תשומת לב הבית, וגם את תשומת לבו של שר התחבורה, למה שבקרוב ייחשב לאחת השערוריות התכנוניות הגדולות, אולי מצעד האיוולת של התכנון, לגבי השיפוצים בכביש 4 בין תל-אביב לאשדוד, מצומת חולות דרומה – כביש שהחלו בשיפוציו לפני שלוש שנים כדי להיטיב עם הנהגים, ונסיעה ממוצעת בין תל-אביב לאשדוד שהייתה נמשכת כ-40 דקות, בשלוש השנים האחרונות נמשכת שעתיים וחצי לכל הפחות.

אילן גילאון: אבל זה עוד כלום, אדוני.

אילן גילאון: אנחנו מדברים היום על הקטל בכבישים, אנחנו מדברים על כבישים אדומים, והנה כביש שגבה עשרה קורבנות תמימים של אנשים בגלל סימון לקוי של הכביש, בגלל שיפוץ כביש – שיפוץ שהופך את הכביש הזה לכביש אדום.

אילן גילאון: בהתחלה אמרו שהשיפוצים יסתיימו בפברואר השנה; עכשיו אנחנו רואים שלטים מאירי עיניים שהוא יסתיים באפריל השנה.

אילן גילאון: לכל הרוחות, מאות תאונות ביום, אנשים עצבניים שמאבדים את העשתונות אחרי נסיעה מאומצת של שעתיים, כי זה כביש שמתוכנן בשיפוץ שלו בצורה הלקויה ביותר שאי-פעם ראיתי כביש במדינת ישראל.

אילן גילאון: ראוי ורצוי לו, לשר התחבורה, שייתן את הדעת על הנושא הזה, ולא ייתכן שכאשר אנחנו משפצים כביש אנחנו מקפדים חיי אדם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אילן גילאון.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עמאר, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת ישראל חסון.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, קודם כול אני רוצה לברך אותך על בחירתך ליושב-ראש הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

חמד עמאר: ביום חמישי חל חג נבי שועייב לעדה הדרוזית.

חמד עמאר: אני רוצה לברך את בני עדתי לרגל החג.

חמד עמאר: זה יום חשוב לעדה – מתאספים אלפי אנשים במתחם, אנשי הדת מקיימים תפילה, ואני רוצה לאחל לכם חג שמח, לכולם.

חמד עמאר: הנקודה השנייה – אתמול התקיים דיון בוועדת הפנים בנושא דחיית הבחירות ביישוב טייבה, והבחירות נקבעו ל-22 באוקטובר 2015.

חמד עמאר: אני באופן עקרוני נגד דחיית הבחירות.

חמד עמאר: אני מאמין שהיישוב והתושבים צריכים לבחור את ראש הרשות.

חמד עמאר: לא יכול להיות שנביא איש מקצוע שיבוא וינהל יישוב, כי אם אנחנו נתחיל לחפש אנשי מקצוע שינהלו יישוב, נגיד: לא צריך שרים, נביא אנשי מקצוע.

חמד עמאר: ישבו במשרדים וינהלו את המשרדים ולא צריך נבחרים.

חמד עמאר: וגם לא צריך חברי כנסת, אם ככה.

חמד עמאר: בנוסף, השר הבטיח שברוב היישובים שיש ועדות קרואות – לאפשר בחירות ב-22 באוקטובר.

חמד עמאר: בשני יישובים דרוזיים שיש עכשיו ועדה קרואה אמורות להתקיים בחירות – זה היישוב ירכא והיישוב יאנוח-ג'ת.

חמד עמאר: אני מקווה שיתקיימו בחירות שם במועד כמו שהבטיח השר, ושיהיה בהצלחה בבחירות.

חמד עמאר: תודה לכולם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עמאר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ישראל חסון, ואחריו – חבר הכנסת מוטי יוגב.

ישראל חסון: מוטי, מוטי.

יולי יואל אדלשטיין: אה, חשבתי שאתה אומר לי שלום יפה.

יולי יואל אדלשטיין: מסתבר שאתה מוותר על – בבקשה, חבר הכנסת מוטי יוגב, ואחריו – חבר הכנסת ישראל אייכלר.

יולי יואל אדלשטיין: אם ישראל אחד לא רוצה, ניתן לישראל אחר.

יולי יואל אדלשטיין: בוא ניתן לכוהנים או לוויים במקרה כזה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

מרדכי יוגב: כבוד היושב-ראש, חברי, דבר ראשון, אני בהחלט מצטרף לברכה לבני העדה לדרוזית לחג נבי שועייב שחל מחרתיים.

מרדכי יוגב: אני ביקשתי לדבר – מדינת ישראל נאלצה להתנצל בפני הטורקים עקב שיקולים אסטרטגיים, לאומיים, בין-לאומיים, שקשורים גם במענה לאיומים אסטרטגיים.

מרדכי יוגב: חלק מתנאי הפיוס שישראל נדרשה אליהם, לפי מה שהתפרסם, היה לפצות את משפחות הרוגי משט ה"מרמרה", שלתפיסת כולנו, אני מניח, היו בגדר מחבלים.

מרדכי יוגב: עדיין קיימים נפגעים מקרב חיילי השייטת האמיצים שנאלצו להתמודד גם עם נשק קר וגם להחליף בין קר לחם באומץ רב ולהשתלט על הספינה תוך סיכון חייהם.

מרדכי יוגב: חיילינו פעלו בכל הדרכים כדי למנוע פגיעות בשייטי ה"מרמרה", שהגיבו באלימות קשה נגדם.

מרדכי יוגב: ואני פונה פה לשר הביטחון, ובעצם גם לממשלה כולה ולמשרד הביטחון: לא יהיה מוסרי שנשלם פיצויים להרוגי ה"מרמרה" הטורקים בטרם נסיים את הטיפול השיקומי בחיילי השייטת שעדיין לא זכו לסיום הטיפול השיקומי בהם, וראוי שקודם נסיים את הטיפול השיקומי בחיילינו טרם שנפצה את הרוגי משט ה"מרמרה".

מרדכי יוגב: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יוגב.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ישראל אייכלר – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת עמרם מצנע.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, היום קיבלתי טלפון עדות מאזרח יהודי שהלך בארץ-ישראל, ליד "מגדלי עזריאלי" בתל-אביב, עם אשתו, ואדם מבוגר צעק לו: חרדי מסריח, לך לגטו; ואף אחד לא מחה.

ישראל אייכלר: בעקבות נאום היוהרה של שר האוצר אבקש לצטט דברים של החת"ם סופר.

ישראל אייכלר: הוא אומר על מה שאמרו חז"ל: "אין בן דוד בא עד שתתהפך כל המלכות למינות" – אומר החת"ם סופר: כאשר לב המלכות נוטה לרעה ולרשעות, ברי הדבר כי ימות המשיח מתקרבים ובאים, שכן זה נגרם בעיקר מזה שמבקשים מן השמים להחזיר את ישראל בתשובה, לכן מקימים עליהם מלך קשה כהמן, אשר על-ידי גזירות ותלאות קשות יביאם לידי תשובה.

ישראל אייכלר: וכאשר המלכות הפכה למינות ואין עוד שום מורא, שום בושה, לא מפני השם יתברך ולא מפני אנשים, מצוקתם של ישראל מגיעה לשיאה, כי אז הדבר מביא לידי טהרה, שלבבות ישראל נטהרים, ומלכות הרשעה, שכבר עשתה את שלה, נעקרת מן השורש ומפנה מקום למשיח בן דוד.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אייכלר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מצנע, ואחריו – חבר הכנסת שמולי.

שולי מועלם-רפאלי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, זה נורא עצוב.

שולי מועלם-רפאלי: זה נכתב בגלות על שלטון שהתנכל ליהודים בגלל היהדות שלהם, והדבר הזה נאמר עכשיו על מדינת ישראל.

שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שאנשים מעולם האמת מאוד כואבים את הציטוט הזה, הרב.

שולי מועלם-רפאלי: מאוד כואבים.

ישראל אייכלר: אבל זה מה שנאמר – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, חברים, נאומים בני דקה לא נועדו לוויכוחים בינינו.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מועלם, כולנו יודעים שבנאומים בני דקה אנשים אומרים את אשר על לבם.

יולי יואל אדלשטיין: אם הדברים, חברת הכנסת אלהרר, חרגו מעבר לכל פרופורציה – בשביל זה יש ועדת אתיקה, ואפשר להגיש תלונות בנושא הזה.

יולי יואל אדלשטיין: אבל כאן, אם נפתח ויכוח על כל דבר – – –

קארין אלהרר: ואני בהחלט מתכוונת להביא את זה בפני ועדת האתיקה.

קארין אלהרר: יש גבול, והגבול הזה מתחיל להיחצות.

קארין אלהרר: לומר כאילו יש שנאת חרדים – אין שנאת חרדים, די עם המונח הזה.

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא, לא, היא תעלה עוד מעט לנאומים בני דקה ושם תוכל לומר את דברה, חברת הכנסת אלהרר.

יולי יואל אדלשטיין: אבל כמו שאמרתי, יש כאן ביטויים, לפעמים קשים.

יולי יואל אדלשטיין: כשהם חורגים אז חברי הכנסת יודעים מה לעשות עם זה.

יולי יואל אדלשטיין: סליחה, חבר הכנסת עמרם מצנע, רשות הדיבור שלך.

יולי יואל אדלשטיין: דקה לרשותך.

עמרם מצנע: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כן, על שנאת חרדים כנראה יש ויכוח, ואני בצד הזה של המתווכחים, אבל על שנאת ערבים כנראה אין ויכוח, כי עוד פעם אנחנו נחשפים לפעילות של "תג מחיר", הפעם בעיר צפת.

עמרם מצנע: לא פלא, אחרי מה שאמר הרב הראשי של צפת.

עמרם מצנע: פעולת "תג מחיר" ברורה של שרפת מכוניות, דיבר על זה חבר הכנסת הקודם, אבל אני חושב שאנחנו, הציבור היהודי, הרוב היהודי במדינת ישראל, צריכים להיות מודאגים מאוד מזה שהבעיה הזאת חוזרת על עצמה פעם אחר פעם.

עמרם מצנע: ביום שני בבוקר ועדת החינוך בראשותי – למי שעוד לא יודע – תערוך דיון מיוחד בנושא הפשעים של שנאה וגזענות, שבאים לידי ביטוי גם בפעולות "תג מחיר" אבל גם בפעולות אחרות, ובעצם לדון במשמעויות החינוכיות של העניין, ואתם כמובן מוזמנים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לחבר הכנסת מצנע.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת שמולי – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: ואחריו – חברת הכנסת יפעת קריב.

איציק שמולי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה כמובן לדבר, בהמשך לדיון שהיה כאן אתמול, על התחום החברתי-כלכלי, לאור התוכנית המתגבשת.

איציק שמולי: אנחנו מתבשרים על זה בעיקר מאמצעי התקשורת בינתיים.

איציק שמולי: אתמול היו הרבה הצעות אי-אמון, אבל היום אני לא רוצה לדבר על הגירעון ועל איך נכסה אותו, אם להרחיב את ההוצאה או לא.

איציק שמולי: אני, ברשותכם, רוצה לדבר על משהו שאולי הקואליציה והאופוזיציה יכולות להסכים עליו, וזה לקבוע יעדים חברתיים בחקיקה.

איציק שמולי: אתמול אמר שר האוצר משפט שתפס את אוזני; הוא אמר: עכשיו כנראה הולכים לתקופה קשה, אבל בעוד שנתיים יהיה פה טוב יותר.

יעקב מרגי: כל שנה אומרים אותו הדבר.

איציק שמולי: אז אני מבקש משר האוצר, אם דבריך כנים – ואני מאמין לשר האוצר שדבריו כנים – בוא נתחייב לזה בחקיקה.

איציק שמולי: למה במדינת ישראל אפשר להתחייב בחקיקה ליעד הגירעון, ליעד האינפלציה, אבל כשמדברים על יעדי העוני, את העוני אי-אפשר למדוד, את האי-שוויון – זה משהו שתמיד נתון לוויכוח?

איציק שמולי: בואו נשים יעדים, גם אם לא נעמוד בהם.

איציק שמולי: הרבה מדינות בעולם עושות את זה: בריטניה, שבדיה, ניו-זילנד.

איציק שמולי: גם ממשלת אולמרט בזמנו עשתה את זה.

איציק שמולי: אני חושב שבעיקר אחרי תקופת בחירות, שנתנו לציבור פה אמירות מאוד מפורשות לגבי הרווחה שלו, אמירות שלא הולכות להתקיים, אז הדבר המינימלי שאפשר לעשות זה להתחייב שבאמת בעוד שנתיים יהיה כאן טוב יותר.

איציק שמולי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת שמולי.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת יפעת קריב.

יולי יואל אדלשטיין: ואחריה – חבר הכנסת נחמן שי.

יפעת קריב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ביום שישי האחרון צוינו בפולין 70 שנה למרד גטו ורשה.

יפעת קריב: אני רוצה היום להצדיע כאן ללוחם האחרון, מפקד גטו ורשה, שחי, ניצול שואה, שמחה רותם, קאז'יק.

יפעת קריב: בסוף השבוע האחרון זכיתי להיות במשלחת מקצועית של משרד החינוך, בראשות שי פירון, בפולין.

יפעת קריב: כל פולין, זאת אומרת כל ורשה, עיר של 4 מיליון תושבים, הייתה סביב הנושא של מרד גטו ורשה.

יפעת קריב: היו אירועים מרגשים, שכולם היו הצדעה ליהודים שלחמו, ליהודים שלא ויתרו.

יפעת קריב: הטלאי הצהוב שאני עונדת כאן – חולקו 50,000 טלאים צהובים כאלה בעיר וכל אחד כמעט ענד אותם, בין אם תיירים או מקומיים.

יפעת קריב: והטלאי הצהוב הזה בעצם הפך להיות נרקיס, נרקיס צהוב שחולק, שבו בעצם נאמר:

יפעת קריב: אנחנו מצדיעים ליהודים שלחמו בגטו ורשה ולקאז'יק.

יפעת קריב: עלונים חולקו עם הנרקיס, הסיפור של המרד הופץ בכל מקום ובולים יצאו.

יפעת קריב: היה מאוד מרגש.

יפעת קריב: אני רוצה לומר לכם שהתרגשתי להיות יהודייה, התרגשתי לשיר את "התקווה" בפולין, והתרגשתי שנשיא מדינת פולין עמד שם והיה שותף לזה, יחד עם ראש הממשלה, נשיא האיחוד האירופי וכל השרים.

יפעת קריב: אני רוצה לפנות אליך, אדוני היושב-ראש, ולהציע להזמין את שמחה רותם, קאז'יק, לכנסת, וגם לתת לו איזושהי הוקרה וציון על 70 שנה למרד ועל מעשיו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, הצעה מעניינת ונשקול אותה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת נחמן שי, ואחריו – חברת הכנסת עליזה לביא.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בשבוע שעבר היינו חמישה חברי כנסת בסיור בארצות-הברית, בקהילות היהודיות בארצות-הברית, ובו עקבנו אחרי הלכי הרוח והנושאים המרכזיים העומדים ברומו של עולם עבורם.

נחמן שי: גם הסוכנות היהודית הייתה שותפה לכך.

נחמן שי: אחד הנושאים החשובים ביותר שמצאנו שם, ושעומד בהיפוך מלא למה שאנחנו מוצאים אצלנו בבית, זה עניין התפילה ליד הכותל.

נחמן שי: לציבור הישראלי יש כנראה נושאים חשובים יותר – יש נושאים יותר חשובים – ולעומת זאת היה מפתיע מאוד לדעת עד כמה מנהיגי הקהילות היהודיות שבהן ביקרנו, ורבנים, בעיקר רבנים, מקנים חשיבות לנושא הזה ומבקשים למצוא לו פתרון.

נחמן שי: עבורם, בגלל המבנה של הקהילה ובגלל הזרמים השונים שקיימים בה, שהם, שוב, שונים בהחלט ממה שאנחנו מכירים פה בארץ, הם דורשים לתת תשובה לשאלה מדוע נשים אינן יכולות להתפלל ליד הכותל.

נחמן שי: ואנחנו מכירים את כל המורכבות של זה, ואנחנו חרדים, גם אנחנו, לקיפאון הזה.

נחמן שי: אני מעלה את הנושא הזה גם במליאת הכנסת.

נחמן שי: אני מקווה, אדוני היושב-ראש, שנמצא פורום מתאים, ואני מקווה בעיקר שנתגייס לסייע לפתרון, שעכשיו גם ראש הממשלה תומך בו, גם יושב-ראש הסוכנות היהודית מוביל אותו.

נחמן שי: אני מקווה שהוא יקבל מטרייה רחבה פה בבית הזה, כדי שנוכל לתת ליהדות ארצות-הברית את התשובה לשאלה הזאת, שמסעירה אותה.

נחמן שי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת נחמן שי.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת עליזה לביא, ואחריה – חבר הכנסת אברהם מיכאלי.

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כנראה לא בכדי, אין דברים קורים סתם, חבר הכנסת נחמן שי, ואני אחריך ורוצה לבשר לך שכבר בשבוע הבא ועדה משותפת לוועדת הפנים ולוועדה לקידום מעמד האישה תעסוק בנושא של הסדרים ברחבת הכותל, ולאחר מכן נמשיך לדון בנושא בוועדה לקידום מעמד האישה.

עליזה לביא: זה לא סוד שאני מעורה, בסוד העניינים, ופועלת יחד עם נתן שרנסקי.

עליזה לביא: המתווה יוצג, הוא יוגש בממשלה, ואני מקווה שבאמת תהיה התגייסות.

עליזה לביא: ביקשתי לדבר יחד, כמובן, אחרי חברתי שולי מועלם.

עליזה לביא: הבוקר קיימנו סיור במעון לנשים מוכות, והיה לנו שיעור באזרחות.

עליזה לביא: אני כפרלמנטרית צעירה וחדשה, מחוקקת בראשית דרכי, ראיתי עד כמה חוקים שנחקקים בבית הזה לא מיושמים.

עליזה לביא: ואני רוצה לדבר על דבר אחד: בנובמבר 2012 נכנס לתוקף חוק שירותי רווחה (מענק הסתגלות לנשים ששהו במקלט לנשים מוכות).

עליזה לביא: על-פי החוק, אני רוצה להזכיר לכל מי שיושב כאן, אמורה אישה ששהתה במקלט לנשים מוכות 60 יום לפחות, לקבל עם היציאה מהמקלט מענק הסתגלות בסכום של בין 8,000 ל-10,000 שקלים.

עליזה לביא: מהשיחות שקיימנו הבוקר, ושמענו באופן ישיר מהנשים ששוהות שם, מסתבר שקיימת סחבת משמעותית בנושא ושלוקח זמן רב עד שאותן נשים מקבלות את המענק, אם הן בכלל מקבלות אותו.

עליזה לביא: נחקק חוק כאן, בבית הזה, אבל החוק לא מיושם ואף אחד לא עוקב אחר הדברים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת לביא.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אברהם מיכאלי, ואחריו – חבר הכנסת יואל רזבוזוב.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, היום התקיים בוועדת הכנסת דיון מאוד חשוב בנושא שאולי נדון בקדנציות קודמות, אבל אני חושב שהפעם חשוב מאוד שהכנסת תקיים דיון מחדש בסוגיה הזאת, של התנהלות הדיונים במליאת הכנסת בהצעות לסדר-היום.

אברהם מיכאלי: היום אישרנו, בנוכחות מזכירת הכנסת, את המכסות שמגיעות לכל סיעה, כמה חוקים, כמה הצעות לסדר-היום יוגשו.

אברהם מיכאלי: לצערנו, חברי הכנסת הוותיקים פה, בקדנציות האחרונות, רגילים למצב שהצעות לסדר-היום עולות בדרך כלל ביום רביעי אחר-הצהריים והמליאה ריקה, וחברי הכנסת לפעמים לא מופיעים והשרים שאמורים להשיב גם לא מופיעים.

אברהם מיכאלי: אנחנו דיברנו היום – איך נוכל להיכנס לעומק הדיון הזה ברצינות, וכל מי שיכול לבוא ולתרום לדיון הזה, במסגרת שאדוני היושב-ראש בטח יקבע, יחד עם ועדת הכנסת, כדי שאנחנו נשפר את תדמיתה של הכנסת, והמליאה לא תיראה מגוחכת כשדנים בהצעות לסדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: אני מאוד מברך על דבריך, ואכן, כבר דנו עם הדרג המקצועי הבכיר איך לשפר כמה דברים ביחד עם ועדת הכנסת, ואכן נעשה זאת.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יואל רזבוזוב, ואחריו – חבר הכנסת חיליק בר.

יואל רזבוזוב: אדוני יושב-ראש הכנסת, כנסת נכבדה, אגב, זו הפעם הראשונה ששם המשפחה שלי נאמר נכון.

יואל רזבוזוב: תודה רבה לך.

יולי יואל אדלשטיין: יש לזה סיבה אבל לא נגלה אותה.

יואל רזבוזוב: כן.

יואל רזבוזוב: אחרי כמה נאומים קשים, לא נעימים, הייתי רוצה ללכת דווקא למשהו יותר נחמד.

יואל רזבוזוב: כרגיל, פינת הספורט שלי.

יואל רזבוזוב: יש לנו את אלכס שטילוב, שזכה באליפות אירופה בהתעמלות; הביא הרבה כבוד למדינה.

יואל רזבוזוב: אני גאה כפליים, כי הוא גם מראה סימן לעלייה – איך העולים החדשים נקלטים כאן ומה הם עושים למדינת ישראל.

יואל רזבוזוב: אני חושב שלהיות ספורטאי ולהצליח ברמה כזאת זו באמת הדרך הטובה להיות שגריר של מדינת ישראל.

יואל רזבוזוב: נאחל בהצלחה לנבחרת ישראל בג'ודו, שטסה לאליפות אירופה, לייצג אותנו בכבוד.

יואל רזבוזוב: נחכה למדליה.

יואל רזבוזוב: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת רזבוזוב.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו כולנו מצטרפים לברכות לאלכס שטילוב, שמגיע להישגים רבים ומביא הרבה כבוד למדינה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חיליק בר, ואחריו – חברת הכנסת קארין אלהרר.

יחיאל חיליק בר: אדוני כבוד היושב-ראש, גם אני רוצה להתייחס לסיור של הוועדה למעמד האישה, בראשותה של עליזה לביא, הבוקר, ואני הייתי חלק ממנו, ולציין חלק אחר – מעבר לקשיים המדהימים והמזעזעים שעוברות הנשים האלה בבית, אל מול הבעל המכה ואל מול הילדים, שנקרעים מהן לפעמים בניגוד לרצונן, או כל הזמן, הן גם נתקלות בהמון ביורוקרטיה וקשיים במערכות שלטון החוק; לא מעט בבתי-המשפט של מדינת ישראל, לא מעט במשטרת ישראל, שכנראה אין לה גוף מספיק מומחה להבין את המצוקות של הנשים הללו.

יחיאל חיליק בר: על כן, עלו הצעות על-ידי הנשים האלה אולי לאגד איזושהי ועדה בין-משרדית של מומחים, שתבין את הקשיים שהנשים הללו מתמודדות אתם ולא צריכות להתמודד אתם מעבר לקשיים הלא-מעטים שיש להן בבית, אל מול הבעלים המכים ואל מול המשפחה, שבמגזרים רבים בארץ לפעמים מתנכרת להן.

יחיאל חיליק בר: אני קורא לכנסת, שיכולה לחוקק בנושא הזה ולאפשר תקציבים, לקחת יותר ברצינות את הנושא, להקשיב למומחיות שיושבות במעונות לנשים מוכות בירושלים, שם ביקרנו היום, וברחבי הארץ, ולנסות לראות איך מאגדים בחקיקה גוף שיחבר בין הצרכים השונים של המשרדים ויעזור לנשים הללו בגופים הממשלתיים.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת בר.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת קארין אלהרר – בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת דב חנין.

קארין אלהרר: אדוני יושב-ראש הכנסת, תודה רבה.

קארין אלהרר: אני חייבת להודות שלא התכוונתי לשאת היום נאום בן דקה, אבל הדברים שנאמרו כאן במליאה הביאו אותי לאיזו הבנה שאולי דרושה הבהרה.

קארין אלהרר: אין שום דבר נגד חרדים למפלגת יש עתיד.

קארין אלהרר: חשוב מאוד לבוא ולהבין: נעשו בחירות דמוקרטיות, הורכבה ממשלה.

קארין אלהרר: הגיע הזמן שכל חברי הבית יתגייסו למען אזרחי מדינת ישראל.

קארין אלהרר: בדיוק בשביל זה אנחנו כאן – לא בשביל להשמיע דברי שטנה והסתה, ובוודאי לא בשביל לעשות הפרד ומשול.

קארין אלהרר: מה שאנחנו רוצים לעשות כאן זה לפעול גם לטובת האוכלוסייה שאותה מייצג חברי חבר הכנסת אייכלר.

קארין אלהרר: אני ממש מבקשת שהבמה הזאת, בימת הכנסת, שהיא במה מכובדת, לא תהפוך להיות מוקד להשמעת דברי שטנה, לא צד אחד ולא הצד השני.

קארין אלהרר: אני חושבת שמפלגת יש עתיד – העומד בראשה, יאיר לפיד, ענה אתמול על שאלות שהופנו – – –

יעקב מרגי: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מרגי – – –

קארין אלהרר: סליחה, סליחה, מה עשה יאיר?

קארין אלהרר: יאיר ענה – – – לא, אתה שאלת שאלה – – –

יעקב מרגי: – – –

קריאות: – – –

קארין אלהרר: אתה שאלת שאלה – אדוני היקר, ממש לא נכון – – –

יעקב מרגי: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מרגי, מילא היית חדש, אבל אתה ותיק.

יולי יואל אדלשטיין: נאומים בני דקה – מה אתה פותח בוויכוח?

קארין אלהרר: בחרת לפרש את הדברים כהסתה, זאת זכותך.

קארין אלהרר: אבל אתה לא תשמיץ אוכלוסייה שלמה רק בגלל שהדבר מסתדר באג'נדה שלך.

קארין אלהרר: עושה רושם שזה נעשה מאוד אופנתי לבוא ולומר שיש עניין נגד חרדים.

קארין אלהרר: אין עניין נגד חרדים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

מאיר פרוש: אוהו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת קארין אלהרר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין, ואחריו – חבר הכנסת פריג'.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להוסיף על דבריו החשובים של חבר הכנסת מצנע בעניין שרפת ארבע מכוניותיהם של ערבים ליד צפת.

דב חנין: אני רוצה להביא את בפני הכנסת את התייחסותו של מפקד משטרת צפת לשרפת ארבע המכוניות.

דב חנין: הוא אמר – אני מצטט: מדובר במעשה קונדס.

דב חנין: אני חושב שהתייחסות כזאת של מפקד משטרה לשרפת מכוניות היא חמורה.

דב חנין: אני חושב שככל הנראה אנחנו עוסקים במעשה טרור על רקע גזעני, בוודאי לא במעשה קונדס.

דב חנין: לחבר הכנסת מצנע אני רוצה להביא עוד נושא לטיפול: תלמיד בית-ספר תיכון בתל-אביב התבקש לצנזר כמה מילים מנאומו הכואב והמרשים של הסופר דוד גרוסמן בעצרת הזיכרון ליצחק רבין ב-2006; זה היה באירוע יום הזיכרון.

דב חנין: אין לי טענות לא למורה ולא לבית-הספר, אבל אני חושב שמשהו פה מסמל משהו מדאיג.

דב חנין: רוח לא טובה נמצאת במערכת החינוך אם בתי-ספר חושבים ומורים חושבים שכדי להעביר נאום כל כך חשוב, מרגש ואישי, צריך לצנזר אותו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת פריג', ואחריו – אחרון הדוברים בנאומים בני דקה, חבר הכנסת אלעזר שטרן.

עיסאווי פריג': שלום לאדוני היושב-ראש, לחברים, רציתי להמשיך להתייחס לנושא של דב, אבל אני אעדיף להתייחס לנושא המקורי שרציתי לדבר עליו.

עיסאווי פריג': החל מהיום, פעם בחודש, אני רוצה לעמוד כאן ולתת סקירה על טרור הפשע ברחוב הערבי.

עיסאווי פריג': בשבוע האחרון נרצחו שלושה בחורים צעירים: אחד בטירה, אחד בעכו ואחד במכר.

עיסאווי פריג': לא משנה מה הסיבות.

עיסאווי פריג': דיברנו עם המפכ"ל, פנינו לגורמים, ממשיכים לפנות, ממשיכים להעלות.

עיסאווי פריג': מקבלים המלצות, הבטחות, כל אחד מתרץ את זה בכיוון שנוח לו.

עיסאווי פריג': אני רוצה שהחברים יקשיבו; בעיית הפשע ברחוב הערבי היא לא בעיית מגזר, היא בעיית חברה שלמה.

עיסאווי פריג': החצר האחורית תשליך גם על מקומות אחרים.

עיסאווי פריג': אני מבקש מכל החברים לקחת את זה בחשבון.

עיסאווי פריג': אתמול אשתי – בשעה 17:00 היה מרדף משטרתי בכפר-קאסם.

עיסאווי פריג': כתוצאה מהמרדף המשטרתי, הרכב המשטרתי נכנס במשאית ושני שוטרים נפצעו.

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים.

עיסאווי פריג': שלוש שעות היישוב היה בעוצר עד שהצלחנו, פחות או יותר, שהעניינים ירוצו.

עיסאווי פריג': חברים, הנושא הזה צריך להיות ראשון בסדר העדיפויות של כולם.

עיסאווי פריג': אני אעמוד כאן פעם בחודש ואתן את הסקירה.

עיסאווי פריג': אני לא אוותר על הנושא הזה.

עיסאווי פריג': תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: אני רק מאחל לך שבאמת הסקירות יהיו קצרות ויוכלו להיכנס לדקה, מהותית, זאת אומרת שיהיה פחות פשע ותוכל בתוך דקה לתאר את המקרים שקרו.

אלעזר שטרן: אדוני היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, לא תכננתי לדבר ואני מודה על הזכות שניתנה לי, למרות שנרשמתי מאוחר.

אלעזר שטרן: פשוט ראיתי שמדברים על כל כך הרבה ביקורים, והבנתי שפטור בלא כלום אני לא אוכל.

אלעזר שטרן: לא ביקרתי במעון לנשים מוכות, ביקרתי במקום של אנשים מוכים בדרום תל-אביב.

אלעזר שטרן: אני קודם כול רוצה להודות לעמיתי חברי הכנסת על הדאגה שזכיתי לה.

אלעזר שטרן: אבל אני מוכרח להגיד שהמכה שאני קיבלתי הייתה קלה ובת-חלוף, ולתושבי תל-אביב שממשיכים להתגורר שם יש שם מכה מתמשכת וקשה מאוד, והיא אינה חד-פעמית.

אלעזר שטרן: אין שם רק חוק אחד שלא מתקיים, כמו המענק, שצריך לקיים אותו, במעון לנשים מוכות; יש שם אוסף של חוקים שהמדינה פשוט לא מקיימת אותם – לא משנה אם המדינה, רשויות המדינה, העירייה.

אלעזר שטרן: אני חושב שאלו תופעות – בדקה זה לא הזמן.

אלעזר שטרן: אני מודה על – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

אלעזר שטרן: – – רשות הדיבור, ואני מקווה שנמצא את הדרך הנאותה גם בכנסת לטפל בסוגיות האלה.

אלעזר שטרן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: בשם הממשלה רוצה להתייחס לכמה נושאים השר אורי אורבך, ואנחנו ודאי נאפשר לו.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

אורי אורבך: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כמה תגובות על דברים שנאמרו כאן.

אורי אורבך: לגבי דברים שנאמרו כאן על "נשות הכותל" והתפילה בכותל, על-ידי חברת הכנסת עליזה לביא וגם חבר הכנסת נחמן שי – אני אומר שאנחנו תמיד צריכים לזכור שדברים שלא רואים מכאן, רואים שם.

אורי אורבך: אצלנו זה תמיד נתפס כאיזה מיצג חודשי שמעורר איזה מהומה, או בדרך כלל עובר בשקט, ואנחנו נדים, מקבלים את זה בניד ראש.

אורי אורבך: אבל כל מי שמבקר, מסייר, חי, כמובן, בארצות-הברית, יודע שהנושא הזה הוא סמל, והוא מועצם הרבה יותר מכפי שאנחנו תופסים את זה כאן – בלי שאני שופט אם זה חשוב או לא חשוב – כי זה סמל לדמותה הליברלית של מדינת ישראל, לחופש הדת.

אורי אורבך: ולכן אני אומר: חכמים וחכמות, היזהרו בדבריכם ובתגובותיכם, כי מה שלנו נראה שולי, לאחרים הוא מאוד מרכזי, ואולי סדר-היום שלנו משובש.

נחמן שי: צריך למצוא פתרון לזה.

אורי אורבך: ואולי צריך למצוא – לא אולי, צריך למצוא פתרון.

ראובן ריבלין: אולי הפתרון הוא שהם יעלו לארץ ואז הם יוכלו – – –

אורי אורבך: יש פתרון בהחלט לעלות לארץ, אבל אנחנו מדברים עכשיו בטווח המיידי, לא בטווח של חודש-חודשיים.

אורי אורבך: אנחנו מדברים בטווח המיידי.

אורי אורבך: ודאי שצריך.

אורי אורבך: כל מקום כדאי שתהיה בו פחות מריבה.

אורי אורבך: בכל זאת, בית-המקדש וגם שרידיו צריכים לסמן את השלום והאחווה בין יהודים שונים ובכלל בין האומות.

אורי אורבך: ולכן אני מקווה שתימצא הדרך כדי שגם המתפללות פעם בחודש יוכלו לקבל את רצונן ותישמע תפילתן.

אורי אורבך: מה עוד שאני חושב שכבר ראוי בית-המקדש להיבנות כשנשות מרצ מקפידות לבוא פעם בחודש להתפלל.

אורי אורבך: אני משבח אותן על כך.

אורי אורבך: אני חושב שזה ממש ימות המשיח.

אורי אורבך: מי ייתן והפגנת התפילה תהפוך בבוא היום לתפילה של ממש, ללא צורך בהפגנה.

אורי אורבך: לגבי הדברים שנאמרו כאן על-ידי חברי הכנסת דב חנין ומסעוד גנאים לגבי "תג מחיר" – כמובן שזה חמור מאוד, בין אם זה "תג מחיר" ובין אם זו פעולה אלימה על-ידי מי שעשה את הדברים האלה.

אורי אורבך: לצאת מכאן למסקנות מרחיקות לכת על גזענות – לא.

אורי אורבך: יש פושעים שוודאי יש במעשיהם אלמנטים לאומניים וגזעניים וצריך – המשטרה צריכה לטפל בעניינים האלה ולהעניש את האשמים.

זהבה גלאון: לא, זה לא גזענות.

זהבה גלאון: זה – – – זו לא גזענות.

אורי אורבך: גזענות, יכול להיות שמקורותיה דתיים, ולפעמים מקורותיה הם אחרים ולא דתיים.

אורי אורבך: יש גם לאומנות בישראל שאיננה קשורה דווקא לדתיות.

זהבה גלאון: זה נכון.

אורי אורבך: ויש גם אנשים, לפעמים מסתבר שבכלל לא יהודים עושים את הדברים האלה, גם היו מקרים כאלה.

דב חנין: אדוני השר, חברת הכנסת גלאון לא התייחסה לכותרות, אלא היא התייחסה לזה שלא – – – מדובר פה באיזשהו מקרה נקודתי.

דב חנין: אם זה היה מקרה נקודתי אולי זה לא היה – – – אבל כיוון שזה לא כל כך נקודתי, אז יש תופעה – – –

אורי אורבך: כן, עם תופעה צריך להתמודד, אבל צריך לתפוס – – –

זהבה גלאון: – – –

יולי יואל אדלשטיין: טוב, חברים, השר ביקש להתייחס לדברים שנאמרו.

יולי יואל אדלשטיין: כל אחד העלה את הדברים במסגרת נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, השר אורבך.

אורי אורבך: הערתה של חברת הכנסת יפעת קריב, שבפולין מתייחסים בכבוד ללוחמי, לשרידי גטו ורשה, ואילו כאן לא, היא קצת מופרזת, כי גם כאן בכנסת – גם לפני הכנסת התשע-עשרה היו כנסות והיו אירועים והוזמנו שרידי וניצולי ולוחמי גטו ורשה, כולל שמחה רותם, קאז'יק.

אורי אורבך: לפעמים – אעיר את זה בעדינות – לפעמים הקרבות הפוליטיים והאחרים בין יוצאי המחתרת הזאת ויוצאי המחתרת הזאת לא מאפשרים להעניק לכולם את הכבוד המגיע להם, אבל לכולם מגיע כבוד.

אורי אורבך: כדאי להיות קשובים לפעמים לכך שמה שלנו אולי נראה לא כל כך חשוב, לאנשים שחיו ולחמו שם זה מאוד חשוב, אבל גם ישראל מעניקה כבוד לגיבורים האלה.

אורי אורבך: הערה אחרונה, לגבי התחרות שיש פה – קצת מוזרה – בין אזרחים ערבים לבין אזרחים חרדים, כאילו תחרות את מי שונאים יותר: אותנו או אתכם.

אורי אורבך: כל אחד בא פה ומדבר על שנאת ערבים ועל שנאת חרדים.

אורי אורבך: ובכלל, בחודש-חודשיים האחרונים אני שומע את חברי החרדים – ואני גם, פשוט גזרתי על עצמי איזה תענית, ולכן, חלק מהעינוי זה לקרוא את האתרים החרדיים, לקרוא כמה שהם סובלים ואומללים ואיזה שנאת חרדים.

אורי אורבך: והרב אייכלר, בכל מקום שהוא הולך הוא שומע שמקללים חרדים.

אורי אורבך: אולי שייקח אותי פעם, אשמע את זה בעצמי.

אורי אורבך: כל ההעצמה הזאת היא קצת מוגזמת.

אורי אורבך: חרדים – לפעמים בקואליציה, בדרך כלל, והפעם הם באופוזיציה, והזעקה הזאת היא זעקה מוגזמת.

אורי אורבך: ואני חושב שחברי הכנסת החרדים, שמשרתים נאמנה מבחינתם את הציבור שלהם, צריכים לשאול את עצמם אם לא פעם הם, במקום להיות המשרתים של הציבור, הופכים להיות השובים והסוהרים שלו.

אורי אורבך: הצעקות האלה מנציחות את העניין של "העולם כולו נגדנו", וכל היום כולם עסוקים – גם הדתיים-לאומיים, וגם, השם ירחם, החילונים – ברדיפת חרדים, ואו-טו-טו ממש בגזיזת פאות.

דוד רותם: זה מה שאתם עושים?

אורי אורבך: להרגיע, לא כולם שוחרי רעתכם.

אורי אורבך: לפעמים אולי אחת הבעיות היא שאדישים כלפי החרדים, ולא ששונאים.

אורי אורבך: אבל זה דיון אחר, ואני מציע לא לנצל שוב ושוב את הבמה הזאת כדי לשסות אוכלוסייה בחברתה.

אורי אורבך: תודה רבה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר אורבך על ההתייחסות לדברים שנאמרו.

ישראל אייכלר: תגיד את זה לשר האוצר.

ישראל אייכלר: ציון יום השנה לרצח העם הארמני

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לנושא הבא בסדר-היום: ציון יום השנה לרצח העם הארמני.

יולי יואל אדלשטיין: יש כמה הצעות לסדר-היום – מס' 2, 20, 41, 61, 79, 80 ו-91.

יולי יואל אדלשטיין: היוזמת וראשונת הדוברים היא חברת הכנסת זהבה גלאון.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: שלוש דקות לרשות כל דובר.

זהבה גלאון: למה שלוש?

זהבה גלאון: נאום זה חמש.

יולי יואל אדלשטיין: חמש דקות.

יולי יואל אדלשטיין: תיקנתי את עצמי.

יולי יואל אדלשטיין: חמש דקות לרשות כל דובר.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, תודה על קיום הישיבה המיוחדת הזו.

זהבה גלאון: אני רוצה לברך, חברי חברי הכנסת, את נציגי הקהילה הארמנית, שיושבים כאן במליאה, למי שלא ראה; נציגים שמגיעים לכאן כל שנה, כל שנה, כשחברַי לסיעת מרצ בזמנו, ואחרים, העלו את נושא ההכרה בטבח העם הארמני כאן במליאה, במטרה לשכנע את ממשלת ישראל לעשות את מה שעשו 27 מדינות נוספות בעולם – הכירו בטבח העם הארמני שבוצע לפני 98 שנה.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, אני מודה שאני עושה את זה וממשיכה מסורת של יאיר צבן ויוסי שריד וחיים אורון, ג'ומס, אני עושה את זה כבר, אני חושבת, בפעם השלישית, וכל פעם מחדש אני מתרגשת.

זהבה גלאון: אני חייבת לומר, בכנסות הקודמות עשיתי את זה בחסותו של יושב-ראש הכנסת לשעבר רובי ריבלין, וחברו למאבק הזה חברי כנסת מימין ומשמאל, כי חשבנו שמדובר כאן בסוגיה אנושית-מוסרית ולא בסוגיה פוליטית.

זהבה גלאון: סוגיה חוצה מפלגות.

זהבה גלאון: לצערי, במשך שנים הנושא של ההכרה ברצח העם הארמני טואטא אל מתחת לשטיח, כביכול בשל שיקולי מדיניות החוץ של מדינת ישראל.

זהבה גלאון: תמיד עמדה השאלה: כן מתחשבים בטורקים או כן מתחשבים באזרים, לא מתחשבים בטורקים או לא מתחשבים באזרים?

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, חובה מוסרית, ערכי זיכרון, הכרה והנצחה של רצח העם הארמני במשך שנים, צריך לומר את זה כאן ביושר, הוקרבו על מזבח אינטרסים צרים.

זהבה גלאון: חבל שזה נעשה כאן.

זהבה גלאון: אני מודה שהיום עיתוי הדיון הוא מעניין, ואני עוד לא יודעת מה יהיה, מכיוון שאנחנו יודעים ששר החוץ האזרי מבקר בימים אלו במדינת ישראל.

זהבה גלאון: זה גם נכון על רקע הפשרת היחסים עם טורקיה, הפשרת יחסים שאני מברכת עליה, שכשלעצמה היא מהלך יחסים אסטרטגי חשוב.

זהבה גלאון: רק אסור למהלך האסטרטגי הזה של הפשרת היחסים עם טורקיה שישפיע על ההכרה בטבח העם הארמני.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, זה לא או הכרה ברצח העם או היחסים עם טורקיה, זה גם וגם.

זהבה גלאון: והקישור בין השניים מזיק לישראל ומזיק למדיניות החוץ שלה.

זהבה גלאון: בכלל, כל העניין הזה של הכרה בסבל, הזדהות וסולידריות עם הארמנים, זה לא מטבע עובר לסוחר, וטבח העם הארמני הוא לא הזדמנות הסברתית.

זהבה גלאון: כי החובה שלנו, החובה המוסרית שלנו להכיר ברצח העם הארמני, החובה הזאת והטיעונים האלה, שתמיד השתמשו בהם כדי לגלגל את החובה הזאת – טיעונים כאלה בדיוק שימשו את מכחישי שואת העם היהודי.

זהבה גלאון: אתם מכירים את זה.

זהבה גלאון: אמרו: התנאים הפוליטיים לא מתאימים, ומה יהיה עם גורל היחסים האסטרטגיים עם טורקיה, ובכלל, היו כאלה שאמרו: זה בכלל נושא להיסטוריונים.

זהבה גלאון: גם את זה שמענו.

זהבה גלאון: אסור לנו, חברי חברי הכנסת, לקבל את זה.

זהבה גלאון: אסור לנו לחשוב שאנחנו יכולים לנהוג באופן מסוים כלפי אסונו של עם אחד ולצפות שיתייחסו אחרת לאסוננו.

זהבה גלאון: היחסים עם טורקיה חשובים לישראל, אין ספק.

זהבה גלאון: ועד כמה שקשה להבין את ההתנגדות של הטורקים להכרה ברצח העם הארמני, ההכרה הזאת מבחינתנו אין משמעותה התרסה כנגד הטורקים.

זהבה גלאון: העמדה המוסרית שלנו, של מדינת ישראל, בנושא הזה, צריכה להיות יציבה.

זהבה גלאון: היא לא צריכה להיות מעין שבשבת שמשתנה לפי יחסי החוץ של ישראל, ובוודאי שהיא אינה צריכה לשמש כלי פוליטי.

זהבה גלאון: אני מקווה, חברי חברי הכנסת, אדוני השר, שהממשלה תתמוך בהצעה שתעלה כאן היום על-ידי ועל-ידי חברים אחרים בכנסת, לא מתוך שיקולים צרים וקצרי טווח, אלא באמת מתוך הפנמה אמיתית של העוול שעושה העולם לבני העם הארמני כשהוא מתעלם מהטבח שנעשה בהם.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, דווקא כבני העם היהודי, שידע שואה שאין כמוה בזיכרון האנושי, כחלק מעם שיודע מה המשמעות של הכחשת שואה ונלחם נגדה גם בימינו אלה, דווקא עלינו מוטלת חובה מוסרית ראשונה במעלה, חובה לגלות רגישות לאסונם של עמים אחרים ולהשלכות של ההתעלמות מהם.

זהבה גלאון: ההכרה בסבל ובכאב של העם הארמני אינה מורידה מהסבל והכאב שאנחנו עברנו כיהודים.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, אין לנו מונופול על הכאב, וגם אם נחלוק אותו עדיין יישארו לנו עודפים כבדים, חברי חברי הכנסת.

זהבה גלאון: ולכן, יש עלינו אחריות כאן היום במליאה לומר שאנחנו מסרבים להשלים עם ההתעלמות מרצח העם הארמני.

זהבה גלאון: אנחנו, כמדינת ישראל וכביתו של העם היהודי, לא נהיה שותפים יותר להכחשת הג'נוסייד שנעשה בהם, ותחת זאת אנחנו נכיר בסבל ובטרגדיה הנוראית שעברו.

זהבה גלאון: ודווקא מתוך הניסיון האיום שאנחנו עברנו, יש לנו חובה להוביל את אומות העולם בעמידה על המשמר ולהתריע נגד ההתעלמות מהם.

זהבה גלאון: זה המבחן המוסרי שאנחנו מוכרחים לעמוד בו.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, התעלמות מרצח עם אחד היא שמולידה את רצח העם הבא.

זהבה גלאון: ואנחנו, שחווינו ועדיין חווים הכחשות של שואה, אנחנו, עם השואה שעברנו, חייבים להיות הראשונים שנעמוד על רגלינו האחוריות ונתנגד לכך.

זהבה גלאון: ההכרה שלנו כקורבנות הטבעיים וההיסטוריים נחוצה לעם הארמני במאבקם הממושך על הזיכרון ועל הלקח.

זהבה גלאון: ולקח זה לא דבר שזר לנו.

זהבה גלאון: העם הארמני היום נושא אלינו את עיניו, ואני מבקשת, אדוני היושב-ראש – ובזה אני מסכמת – שכנסת ישראל, כאקט הצהרתי, תחליט גם הפעם לקיים דיון – אני אציע בוועדת החינוך של הכנסת – שבו תועלה סוגיית רצח העם הארמני ותישמע ההיסטוריה שלו כאן בבית-המחוקקים בירושלים.

זהבה גלאון: ואולי מתוך הדיון הזה גם הכנסת תנפק אמירה נחרצת יותר, ואולי סוף-סוף גם ממשלת ישראל תכיר בטבח העם הארמני.

זהבה גלאון: ואז, חברי חברי הכנסת, נוכל להסתכל במראה בלי להתבייש בעצמנו.

זהבה גלאון: תודה רבה, ושוב תודה לנציגי העדה הארמנית שיושבים כאן במליאה.

זהבה גלאון: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת זהבה גלאון.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ראובן ריבלין.

יולי יואל אדלשטיין: בינתיים, עד שחבר הכנסת ריבלין מגיע, אני יכול לומר, חברת הכנסת זהבה גלאון, שאין לי מושג מה תהיה תשובת הממשלה, ואני ודאי לא דובר מטעם הממשלה, אבל הייתי חבר בממשלה הקודמת.

יולי יואל אדלשטיין: כשר בממשלה ביקרתי ביקור רשמי בהזמנת שרת התרבות של ארמניה, ויחד עם בכירים ממשרד החוץ הישראלי ביקרתי במוזיאון הג'נוסייד, רצח העם, שם.

יולי יואל אדלשטיין: חוויה קשה.

יולי יואל אדלשטיין: הנחתי זר מטעם ממשלת ישראל, כך היה כתוב על הזר, כך שכנראה גם בתוך הממשלה אפשר לנקוט עמדות שונות, עם כל ההבנה של הרגישות שאת דיברת עליה, וכולנו מבינים את הרגישות.

יולי יואל אדלשטיין: אני מאוד מתנצל, אדוני.

ראובן ריבלין: לא, אני חושב שחשוב מאוד מה שאמרת, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני, חמש דקות לרשותך, כפי שאתה כבר יודע.

ראובן ריבלין: אדוני היושב-ראש, חברי וחברותי חברי הכנסת, אדוני השר, חתן פרס ישראל יעקב בן אב"א אחימאיר, הנמצא כאן אתנו ומלווה את הנושא כבר שנים רבות, נציגי הקהילה הארמנית בירושלים, בשנת 1915, בימים שבהם התרחש רצח הארמנים, כתב אבשלום פיינברג את הדברים הבאים: "– – – אם רשאי אני לבכות על שבר בת עמי בלבד ואם לא הזיל ירמיהו דמעות דם גם על הארמנים?"; כך כתב אבשלום פיינברג.

ראובן ריבלין: בארץ-ישראל של אז איש לא התכחש לטבח הארמנים.

ראובן ריבלין: כן, אבותי תושבי ירושלים באותם הימים ראו אותם מגיעים באלפיהם, מזי רעב, אודים מוצלים מאש.

ראובן ריבלין: העדויות על הטבח היו חדות וברורות.

ראובן ריבלין: השאלות שהדהדו אצל אבשלום פיינברג היו שתיים: מי הבא בתור, והאם נזיל אנחנו, היהודים, דמעות דם גם על הארמנים.

ראובן ריבלין: את התשובה על השאלה הראשונה נתנה ההיסטוריה שני עשורים אחר כך.

ראובן ריבלין: כן, בני עמי היהודים היו הבאים בתור.

ראובן ריבלין: אנחנו היינו הבאים בתור.

ראובן ריבלין: אך ב-1915 כלל לא ידענו ולא שיערנו זאת.

ראובן ריבלין: מי שהגה את "הפתרון הסופי" עבור היהודים התרשם שבבוא היום העולם ישתוק כפי ששתק – וכך אמר – נוכח רצח הארמנים.

ראובן ריבלין: תוכנית "הפתרון הסופי" נאמרה לעולם כולו, ולגרמנים בעיקר: מה אתם מודאגים, עברו בשקט על האסון הארמני – יעברו בשקט גם על הנושא שבו אנחנו מתכוונים וזוממים רצח עם.

ראובן ריבלין: שאלתו השנייה של פיינברג מונחת עדיין לפתחנו.

ראובן ריבלין: האומנם נבכה רק את שבר עמנו, או שמא גם את שברם של הארמנים?

ראובן ריבלין: האומנם נשמיע את קולנו כאשר עמים אחרים נתונים להשמדה, או שמא לנצח נישאר אדישים?

ראובן ריבלין: פיינברג לא שאל אז אם יסכן היישוב היהודי את יחסיו עם האימפריה העות'מאנית ששלטה באזור אז, שכן היה זה ארבע שנים, או קצת פחות, לפני בואו של אלנבי לירושלים.

ראובן ריבלין: האם העז פיינברג למחות על הטרגדיה הארמנית נוכח הצורך הפוליטי של היישוב היהודי אז?

ראובן ריבלין: פיינברג לא התלבט אז בין הצו המוסרי לבין התועלת המדינית.

ראובן ריבלין: הוא תבע שבני העם היהודי לא ישתקו ויזילו הם דמעות דם גם על שברם של הארמנים.

ראובן ריבלין: אני מאמין שמוטלת עלינו – כפי שאמרה זאת חברת הכנסת זהבה גלאון, יושבת-ראש מרצ, כפי שעשו זאת קודמיה ועשו רבים מחברי בני תנועת ז'בוטינסקי כאשר חשבו שעם כל הצורך הפוליטי אנחנו חייבים לעמוד פה, וב-20 שנה האחרונות עמדנו פה כולנו יחד שכם אחד על מנת לבוא ולהתריע.

ראובן ריבלין: אני מאמין שמוטלת עלינו חובה מוסרית לזכור ולהזכיר את הטרגדיה שפקדה את העם הארמני, שבה איבד למעלה ממיליון בניו בתקופת מלחמת העולם הראשונה, ואסור להפוך אותה, אסור בשום אופן, לנושא פוליטי.

ראובן ריבלין: אבל נסיבות אלה, וכל נסיבה מדינית או פוליטית אחרת, לא יכולות להצדיק התעלמות של הכנסת מאסונו של עם אחר.

ראובן ריבלין: דווקא כאזרחים של מדינה שבמידה מסוימת היא גם תולדה של אסון שפקד אותנו, ואשר שמעו לא אחת ולא שתיים טענות המכחישות ללא כחל ושרק ובעזות מצח את הזוועה שפקדה אותנו, אני סבור שלא יעלה על הדעת שהכנסת תתעלם מטרגדיה זו, שהעובדות ההיסטוריות לגביה הן מוצקות ומבוססות דיין.

ראובן ריבלין: אנו מתקשים לסלוח על התעלמותם של עמים אחרים מאסוננו, ואסור לנו להתעלם מאסונות של עמים אחרים ומאסונם של הארמנים.

ראובן ריבלין: זוהי חובתנו המוסרית כבני-אדם וכיהודים.

ראובן ריבלין: אם נתעלם מאסונו של עם אחר, לא תהיה לנו הזכות המוסרית לתבוע ממדינות העולם לזכור ולא לשכוח את אסוננו כאן.

ראובן ריבלין: אני, כחבר כנסת, אדוני היושב-ראש, מבקש להעלות זאת על סדר-היום, אבל אם השר יציע שנעביר זאת לוועדה, אני ודאי אסכים.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת ראובן רובי ריבלין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת נחמן שי – בבקשה, אדוני; ואחריו – חבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: רק, היום לא הזכרתי את זה: ישיב לכל ההצעות סגן השר במשרד ראש הממשלה וסגן השר המקשר עם הכנסת, חבר הכנסת אופיר אקוניס.

יולי יואל אדלשטיין: הוא יביא את עמדת הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: כמו שאמר חבר הכנסת ריבלין, ובצדק, חברי הכנסת המציעים יכולים לבקש דיון במליאה, אבל המשיב רשאי להציע גם הצעות אחרות, ונשמע אותו עוד מעט.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני, חמש דקות לרשותך.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, אני מצטרף לחברי שקדמו לי ואני מברך את אורחינו בני העדה הארמנית, גם את ידידי יעקב.

נחמן שי: חברים וחברות, השאלה שעומדת בפנינו היא קודם כול ומעל הכול שאלה מוסרית.

נחמן שי: היא אינה שאלה פוליטית ואינה שאלה של תקינות פוליטית, מה מותר ומה אסור לומר.

נחמן שי: חובתנו המוסרית, של העם היהודי ושל מדינת ישראל, היא להיזכר בפרק השחור הזה בתולדות העמים ובתולדות העם הארמני, הפרק שבו נערך רצח עם בידי האימפריה העות'מאנית בעם הארמני, בשנים 1915–1918, ולומר "לא עוד".

נחמן שי: אנחנו חייבים זאת קודם כול לעצמנו, ואחר כך גם לעולם שבו אנו חיים.

נחמן שי: לזכור ולהזכיר כי הוטלה עלינו חובה של תיקון עולם, חובה שאומרת כי עלינו כיהודים לעשות את העולם הזה מקום שקצת – אולי רק קצת, אבל אפילו קצת – יותר טוב לחיות בו.

נחמן שי: אחד הספרים החשובים שהופיעו בשנים האחרונות ועוסק בטרגדיה האיומה של העם הארמני הוא "ספר הלחישות".

נחמן שי: את הספר כתב הסופר ורוז'אן ווסגניאן, וכך תיאר אותו: "הסיפור הזה שאנו מכנים 'ספר הלחישות', הוא לא הסיפור שלי", הוא כתב, "הוא החל עוד זמן רב לפני תקופת ילדותי, עת נהגו לדבר בלחש.

נחמן שי: הוא החל עוד זמן רב לפני שהפך ונהיה לספר".

נחמן שי: הלחישה של ההיסטוריה הארמנית היא זעקה גדולה, ואנחנו חייבים להאזין לה ולהבטיח, כפי שהבטחנו שוב ושוב, כי רצח עם, כי טרגדיות לאומיות כאלה, כי שואה, לא יחזרו עוד בדורנו.

נחמן שי: בראשית הטבח הזה נעצרו 250 מנהיגי הארמנים באיסטנבול, ואחר כך הוצא צו הקורא לעצור גם פעילים אחרים.

נחמן שי: וכך הלך והתגבר מסע נגד הארמנים, נגד הפעילים אצלם ונגד העם הארמני, ומאות אלפים מבני העם הארמני הוגלו ממקומותיהם והחלו במסע ארוך לפאתי טורקיה ולמדבר הסורי.

נחמן שי: אחר כך רוכזו הארמנים ב-25 מחנות, ושם הוחזקו.

נחמן שי: רבים מהם מתו במחנות אלה.

נחמן שי: כפי שמתאר זאת אותו סופר שהזכרתי כבר קודם בספרו – הוא אומר כך, ווסגניאן: "בטרבזון הועלו כמה מאות נשים עם ילדיהן ועם הקשישים, שכבר לא היו מסוגלים ללכת, על אסדות, והושטו ללב ים.

נחמן שי: בתוך כל אותה אומללות, שמחו הנשים כשנאמר להן שהן יעשו חלק מהדרך על המים וכך יימנע מהן מאמץ נוסף.

נחמן שי: אלא שלמחרת היום חזרו האסדות ריקות אל החוף".

נחמן שי: מה מזכיר לכם הסיפור הזה?

נחמן שי: גם הסופר היהודי פרנץ ורפל, ביצירתו "ארבעים הימים של מוסה דאג", תיאר את האסון שפקד את העם הארמני.

נחמן שי: וכך כתב: "הגירוש יימשך עד שיושמדו אחרוני בני עמנו, עד שיומתו בחרב, יגוועו ברעב בדרכים – – – ימותו בכולרה ובטיפוס הבהרות.

נחמן שי: לא שרירות הלב הפרועה ושיכרון הדמים המשולהב שולטים הפעם, אלא משהו מחריד יותר לאין-שיעור: הסדר.

נחמן שי: הכול נעשה לפי תוכנית שהוכנה במיניסטריונים".

נחמן שי: את העבר אין לשכוח, חברים וחברות, ואנו נושאים אותו עמנו בכל יום – העבר שלנו, העבר של הארמנים, והעבר המשותף לנו.

נחמן שי: תפקידנו הוא לשמור את הזיכרונות האלו בזיכרון העולמי כדי להבטיח שמעשים כאלה לא יתרחשו עוד.

נחמן שי: בפרק הפוליטי, אשר נפרס והולך גם הוא לפנינו, קמה מדינה לארמנים והם חיים בה חיים עצמאיים משלהם.

נחמן שי: באה גם העת להסדיר את יחסיהם עם מדינת טורקיה, וגם באה שעתה של הכנסת לדון בנושא הזה בצורה רחבה, בצורה מלאה, ולא לדחוק אותו עוד מתחת לשטיח.

נחמן שי: אני מקווה שגם ישראל, אם כן, תלווה את הפיוס הזה בתמיכה ובאהדה, כפי שרק מי שמבינים את עוצמתה של הטרגדיה הזאת יודעים לעשות; ונעשה זאת בקול רם, ולא בלחש.

נחמן שי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת נחמן שי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: ואחריו – חבר הכנסת ישראל חסון.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני, חמש דקות.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, גם אני רוצה לפתוח בהערכה לחברינו חברי הכנסת שתרמו לכך שדיון כזה יתקיים במליאת הכנסת: חברי הכנסת לשעבר יאיר צבן וחיים אורון, חברת הכנסת זהבה גלאון, יושב-ראש הכנסת לשעבר חבר הכנסת רובי ריבלין, שהוביל וליווה את הנושא הזה גם בימים שבהם ההתמודדות אתו הייתה הרבה יותר מורכבת בכנסת, מסיבות שונות.

דב חנין: אנחנו מציינים את יום רצח העם הארמני בתאריך שבו נרצחו 250 אינטלקטואלים ומנהיגים ארמנים באיסטנבול.

דב חנין: זה קרה ב-24 באפריל 1915.

דב חנין: זה היה פתיחתו של מסע שנמשך באותן צעדות מוות נוראות שבהן נספו רבבות רבות של בני העם הארמני.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, מה שחשוב להבין, שכמו שואת היהודים, גם רצח העם הארמני לא התרחש מחוץ להיסטוריה.

דב חנין: אי-אפשר להשוות בין אסונות, וגם אני לא בא לשים גזירה שווה בין שואת היהודים לבין רצח העם הארמני לבין מעשי ג'נוסייד ורצח שקיימים לגבי קבוצות אחרות בעולם.

דב חנין: כל אחד מהם ייחודי ושונה ומורכב וקשה וכואב ואחר, ואנחנו כמובן, היהודים, שידענו, אני חושב, את רצח העם הקיצוני ביותר, הטוטלי ביותר, השיטתי ביותר, צריכים לדעת להתייחס גם לאסונותיהם של אחרים וגם למעשי רצח עם שנעשו בעמים אחרים.

דב חנין: כמו מה שנעשה בנו, גם רצח העם הארמני לא קרה מחוץ להיסטוריה.

דב חנין: אני רוצה לומר כמה מילים על ההקשר ההיסטורי הזה, כדי לדבר אתכם על מה שמטריד אותי ומעסיק אותי, שהרי זו השאלה הקשה ביותר: איך זה קרה?

דב חנין: איך קורה כדבר הזה?

דב חנין: הרי לא מפלצות רצחו שם ולא חיות רצחו שם.

דב חנין: רצחו שם בני-אדם.

דב חנין: בני-אדם הם שרצחו, בני-אדם כמונו.

דב חנין: גם הם נולדו, היו להם הורים, ילדים, והם שרצחו.

דב חנין: בני-אדם שהם בני עם מפואר, עם היסטוריה ותרבות ויצירה רוחנית, העם הטורקי, עמו של המשורר המדהים, האהוב עלי כל כך, נאזים חכמת; עמו של הסופר אורחן פאמוק, שתוארו כאן קודם כמה מכתביו.

דב חנין: איך זה קרה?

דב חנין: איך זה קורה?

דב חנין: איך זה יכול לקרות?

דב חנין: איך זה יכול לקרות לבני-אדם?

דב חנין: השאלה הזאת היא שאלה גורלית, כי רק אם ננסה לחשוב עליה נבין שהמדרון שבו בני-האדם יכולים להידרדר הוא לא איזה משהו מיוחד במינו, קיצוני וחריג, אלא הוא יכול להתרחש.

דב חנין: הוא יכול להתרחש אולי יותר בנסיבות של עימות ומלחמות וסכנות – אמיתיות, או מוגזמות, או דמיוניות, אבל אנשים האמינו בהן.

דב חנין: אנחנו מדברים על ימי מלחמת העולם הראשונה.

דב חנין: ברקע הדברים הייתה החלטה לגייס את הארמנים.

דב חנין: גייסו את הארמנים לצבא האימפריה העות'מאנית.

דב חנין: הארמנים לא כל כך אהבו את הגיוס הזה, צריך לומר, וגם לא מאוד אהבו את האימפריה העות'מאנית.

דב חנין: רבים מהם ערקו, וכל תהליך הגיוס הזה היה מאוד בעייתי.

דב חנין: משלב מסוים, בסוף 1914, הצבא הטורקי התחיל לאסוף את הנשק מהארמנים.

דב חנין: אחרי שגייסו אותם וחילקו להם נשק, התחילו לאסוף את הנשק מהארמנים.

דב חנין: צריך גם לומר, היו ארמנים שהתגייסו לצדה של רוסיה והתנדבו לצבא הרוסי, כי הם ראו בזה מעשה של שחרור נגד האימפריה העות'מאנית.

דב חנין: אז על הרקע הזה נוצרה אותה היסטריה, אותה פניקה, שאפשרה את קבלת ההחלטות המזעזעת, את אותה שרשרת שהתחילה להתגלגל, כמו איזושהי טרגדיה נוראה, ומהחלטה אחת הדברים התגלגלו להחלטה אחרת; מעימות בדרגה אחת זה העמיק ושקע לעימות בדרגה נוראה וקשה יותר.

דב חנין: אני מסיים, עמיתי חברי הכנסת, ואומר שהחובה היא לא רק לזכור את רצח העם הארמני אלא לחשוב עליו, להתלבט בשאלות שהוא מעלה, לנסות ללמוד ממנו – לנסות ללמוד ממנו לעולם שלנו, איך בני-אדם יכולים להימנע מלרדת במדרון הזה; איך אנחנו יכולים להימנע – גם במצבים קשים וגם במצבים של מתיחויות וגם במצבים של מלחמות וגם במצבים של פחדים – איך אנחנו יכולים להימנע מלרדת במדרון.

דב חנין: כי כאשר אנחנו יורדים במדרון, אנחנו אף פעם לא יודעים לאן נגיע.

דב חנין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חנין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ישראל חסון.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת איילת שקד.

ישראל חסון: אדוני היושב-ראש, תודה לך, ראשית, אני באמת רוצה להודות למי ששמר ושומר על המסורת הזאת.

ישראל חסון: לתחושתי, אנחנו לא עושים די.

ישראל חסון: אני סבור שההסתתרות שלנו מאחורי אמירות של רגישות, כל מיני אמירות מהסוג הזה, היא איזשהו מבצע הנחה שאנחנו עושים בעניין הזה לעצמנו.

ישראל חסון: אם אדם מוחל על כבודו, כבודו מחול; עם שמוחל על כבודו על אחת כמה וכמה.

ישראל חסון: הקדים ואמר מורי ורבי ראובן ריבלין, והוא הסתמך על מה שהתייחס אליו היטלר בבואו לדון בסוגיית "הפתרון הסופי".

ישראל חסון: ואנחנו, מאותו יום, בכל מקום נתון, לכל אורך תקופת קיומה של מדינת ישראל, מקפידים להדגיש ולתבוע מכולם "לזכור ולא לשכוח"; לזכור את הערך הזה.

ישראל חסון: הערך הזה נעשה סלקטיבי.

ישראל חסון: הוא מאוד סלקטיבי, ה"לזכור ולא לשכוח" הזה.

ישראל חסון: כשאנחנו באים לדון בסוגיה הזאת אנחנו מגלים רגישות, רגישות פוליטית.

ישראל חסון: ולאן הגענו?

ישראל חסון: עם שמוחל על ערכיו ועל כבודו, כבודו מחול.

ישראל חסון: אני מציע לכנסת הזאת לא להסתתר יותר מאחורי מילים.

ישראל חסון: אני לא יודע אם הממשלה תרצה לעשות מעשה בעניין הזה – כן או לא, לא יודע.

ישראל חסון: באמת שאני לא יודע.

ישראל חסון: קשה לי עדיין לצפות את מהלכיה של הממשלה הזאת.

ישראל חסון: אני פונה לחברי הכנסת לעשות שני מעשים, לכל אלה שהדבר הזה בוער בהם והם רוצים.

ישראל חסון: הקמנו אתמול אגודת ידידות ישראל-ארמניה.

ישראל חסון: אני קורא למי מחברי הכנסת שחושב שצריך בדרך כלשהי להביע הזדהות, לומר אמירה גם אם הממשלה מתקשה לקבל את ההחלטה הזאת – ואני חלוק עליה.

ישראל חסון: אני קורא לכם: תצטרפו לאגודת הידידות.

ישראל חסון: נביע את זה בהשתתפותנו באגודת הידידות הזאת.

ישראל חסון: נביע את זה כלפי העם הארמני באמירה של אגודת ידידות כזאת לקראת ימי אזכור כאלה ואחרים, ואולי בכך נציל במעט מהמעט את כבודה של המדינה הזאת, שלצערי היא מוותרת עליו בצורה שיטתית, לתפיסת עולמי.

ישראל חסון: אני רוצה לומר לך – ומאוד מאוד קשה לי לומר את הדברים הללו, ושיסלחו לי אם מישהו עושה הקשר בעניין הזה – חברת הכנסת קריב לפני כן סיפרה על קאז'יק, שמחה רותם.

ישראל חסון: הייתה לי זכות גדולה שהסבא של רעייתי היה אחד מהשליחים שתרמו לחשיבה של אנטק, זיכרונו לברכה, צביה, זיכרונה לברכה, וקאז'יק ייבדל לחיים ארוכים, להניע את התהליך של המרד הצבאי בגטו.

ישראל חסון: שנתיים לאחר תום מלחמת העולם השנייה, או שלוש, אינני זוכר – אל תתפסו אותי בתאריך – היה כינוס של הקיבוצים ביגור, ביקשו שם לשמוע משארית הפליטה את לקחיהם: מה קרה שם?

ישראל חסון: נדמה לי שזה היה ב-1949.

ישראל חסון: עמד שם אנטק, באמת זיכרונו לברכה, ואמר: תראו, אני יודע במה היישוב התלבט.

ישראל חסון: אני יודע שהיישוב שאל את עצמו מה לעשות, איך לעשות.

ישראל חסון: נו, באמת, מה הייתם כבר יכולים לעשות?

ישראל חסון: צבא צרפת ניגף, צבא פולין ניגף, צבא רוסיה ניגף.

ישראל חסון: מה היישוב היה כבר יכול לעשות?

ישראל חסון: כלום.

ישראל חסון: מה הייתם יכולים לשלוח?

ישראל חסון: אתם פה מתמודדים עם מלחמת העצמאות.

ישראל חסון: מה הייתם יכולים לשלוח?

ישראל חסון: 20 חיילים?

ישראל חסון: 50 חיילים?

ישראל חסון: מה הייתם יכולים לשלוח?

ישראל חסון: מה זה היה משנה?

ישראל חסון: אבל לעזאזל, למה לא שלחתם אף אחד שנדע שאתם זוכרים אותנו, שאתם חושבים עלינו?

ישראל חסון: אתם יודעים מה זה היה עושה לנו?

ישראל חסון: את זה אנטק אמר.

ישראל חסון: לי אין ספק קל שבקלים מה אנטק היה אומר פה בדיון הזה.

ישראל חסון: ספק קל שבקלים אין לי – ויהי זכרם ברוך.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת ישראל חסון.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת איילת שקד, ואחריה – אחרונת הדוברים בהצעה הזאת היא חברת הכנסת רות קלדרון.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן תשובת הממשלה מפי סגן השר המקשר חבר הכנסת אופיר אקוניס.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

איילת שקד: אדוני היושב-ראש, תודה, חברינו בני העדה הארמנית, ברוכים הבאים לכנסת.

איילת שקד: לאורך המאה ה-20 והמאה ה-21 היו כמה מקרים של רצח עם.

איילת שקד: אנו חווינו את הרצח האכזרי, השיטתי והגדול ביותר, ואנו אומרים כל יום: לזכור ולא לשכוח.

איילת שקד: במאי 2012 ביקרה נבחרת גרמניה בכדורגל במחנה ההשמדה אושוויץ.

איילת שקד: בתום הביקור אמר אוליבר בירהוף, מנהל הנבחרת: בביקור באושוויץ אנחנו רוצים לשלוח מסר – הפרק השחור הזה בהיסטוריה הגרמנית אסור שיישכח לעולם.

איילת שקד: הביקור הזה נראה לנו מובן מאליו.

איילת שקד: כל ילד גרמני מכיר את אושוויץ ואת "ליל הבדולח".

איילת שקד: המסר הזה שאסור לשכוח ברור גם לאזרחי מדינת ישראל, ולהבדיל אלף אלפי הבדלות – גם לאזרחי גרמניה.

איילת שקד: אבל יש "ליל בדולח" אחד ששכחנו, הוא לא התרחש ב-1938.

איילת שקד: "ליל הבדולח" הארמני התרחש ב-24 באפריל 1915, עת 250 אינטלקטואלים ומנהיגים ארמנים נרצחו על-ידי הטורקים באיסטנבול.

איילת שקד: אירוע זה הוא נקודת הפתיחה של רצח עם שיטתי שביצעו הטורקים בארמנים.

איילת שקד: בין מיליון למיליון וחצי ארמנים – גברים, נשים, ילדים, זקנים – נרצחו.

איילת שקד: מאות אלפים הוצעדו בצעדות מוות ללא אוכל ומים, לאורך מאות קילומטרים.

איילת שקד: הגברים, שגויסו לכאורה לצבא העות'מאני, הועבדו בפרך.

איילת שקד: משפחות שלמות נשרפו חיות, אימהות וילדים נורו בצדי הדרך.

איילת שקד: יש לזכור ששתיקת העולם אל מול הטבח הנורא הזה השפיעה על שיקולי הנאצים – כפי שגם אמר רובי ריבלין – בבואם להחליט על "הפתרון הסופי".

איילת שקד: מסופר שכאשר הציג היטלר את תוכניתו ב-1939 ונדרש לגבי תגובת העולם לרצח העם, הוא העיר: מי זוכר היום את רצח העם הארמני?

איילת שקד: השטן צדק.

איילת שקד: ההשכחה משחיתה, העובדה שהעולם החליט להתעלם היא שהוכיחה שניתן לרצוח עם שלם והעולם יעמוד מנגד.

איילת שקד: התרופה לאפאתיות הזאת, הנוגדת את כל יסודות המוסר האנושיים, היא לזכור ולהזכיר.

איילת שקד: חקר רצח העם הארמני הוא חקר רצח העם המקיף ביותר אחרי חקר השואה.

איילת שקד: אך למרות האמור, כמה מאתנו באמת מכירים את השואה הארמנית?

איילת שקד: כמה מאתנו דורשים מהעם הטורקי ולו עשירית ממה שאנו דורשים מהגרמנים?

איילת שקד: מדוע אנחנו מקבלים בשוויון נפש את אי-לקיחת האחריות של אנקרה למעשי הטבח?

איילת שקד: וחבר הכנסת חסון, אני מצטרפת אליך לאגודת הידידות, ואני בטוחה שחברי כנסת רבים יעשו כן.

איילת שקד: הרי לא ייתכן כי דווקא אנו, עם אשר מבין את תפקידו המהותי של הזיכרון במניעת אסונות כאלו, נעודד שכחה.

איילת שקד: יש לפעול נגד השתיקה שלנו ושל העולם אל מול זוועות כאלו גם אם זה לא נוח לנו ולא משרת את האינטרסים הדיפלומטיים שלנו.

איילת שקד: ויש לומר ביושר: כשעם נמצא בסכנה, לאומות האחרות לא אכפת.

איילת שקד: גם היום אף אומה לא התייצבה לצד הארמנים.

איילת שקד: בעלות הברית לא הפציצו את מחנות ההשמדה.

איילת שקד: הן הפציצו קצת ליד, אבל חבל היה לבזבז פצצות על מחנות ההשמדה.

איילת שקד: את אף אחד בעולם לא עניין רצח העם ברואנדה.

איילת שקד: האחריות לביטחונו של עם נמצאת אך ורק, אך ורק, בידיו.

איילת שקד: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת איילת שקד.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת רות קלדרון, בבקשה.

רות קלדרון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ואורחים נכבדים מהקהילה הארמנית, כמובן שלבי כואב על מה שהתרחש לפני 98 שנה לעם הארמני.

רות קלדרון: אסור לנו לשתוק על אכזריות של אנשים בשום מקום, ולא להכחיש שואה לעולם.

רות קלדרון: הדברים שנאמרו פה היום נגעו מאוד ללבי.

רות קלדרון: עם זאת, אני מבקשת להזכיר כי מדינת ישראל היא בית לאומי לעם היהודי בארץ-ישראל, לעם היהודי כולו ולא רק ליהודים ישראלים.

רות קלדרון: כבר 400 שנה שוכנת בטורקיה קהילה יהודית השומרת על מסורת ספרד היקרה והנדירה.

רות קלדרון: מהלכים שאנחנו עושים כאן משפיעים על חייהם שם, לא לפני 98 שנים אלא ממש עכשיו, היום.

רות קלדרון: רק עכשיו התנצלה הממשלה על הטעות בהתמודדות עם ה"מרמרה", רק עכשיו נרגע עניין הכיסא הגבוה והכיסא הנמוך.

רות קלדרון: כשאנחנו רגישים לאסון של עם אחר אל לנו לסגור את לבנו לקהילות יהודיות בעולם.

רות קלדרון: הציונות לא מחייבת שלילת הגולה, להפך.

רות קלדרון: אנחנו צריכים להוקיר, ולשמור על אוצרות התרבות המגולמים בקהילות יהודיות בעולם.

רות קלדרון: אני מבקשת שנגלה רגישות לא רק עם העם הארמני אלא גם עם יהודי טורקיה.

רות קלדרון: במקרה הזה לא כדאי להיות רק צודקים, כדאי להיות גם חכמים.

רות קלדרון: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת רות קלדרון.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני סגן השר חבר הכנסת אופיר אקוניס, בבקשה, תשובה בשם הממשלה

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, כיהודים וכישראלים יש לנו רגישות מיוחדת וחובה מוסרית להזכיר טרגדיות אנושיות.

אופיר אקוניס: אחת מהן היא מעשי הטבח באוכלוסייה הארמנית שאירעו במהלך מלחמת העולם הראשונה, בשנים 1915 ו-1916, בשנותיה האחרונות של האימפריה העות'מאנית.

אופיר אקוניס: מדינת ישראל מעולם לא הכחישה אירועים נוראיים אלו.

אופיר אקוניס: אדרבה, ישראל מבינה את עוצמת הרגשות הקשורים בנושא, בהתחשב במספר הקורבנות הגבוה ובסבל הקשה שעבר העם הארמני.

אופיר אקוניס: אשתקד אף קיימה ועדת החינוך – כפי שאמרת, חברת הכנסת גלאון, ועדת החינוך של הכנסת קיימה דיון בנושא, וכפי שציין היושב-ראש לשעבר, הייתה התייחסות ראשונה של ממשלת ישראל לעניין זה.

אופיר אקוניס: וגם אתה ציינת את ביקורך, אדוני היושב-ראש, כשהיית שר בממשלה.

אופיר אקוניס: זו ודאי אמירה ברורה.

אופיר אקוניס: עם זאת, במהלך השנים הפך הנושא, שלא בטובתו, לנושא פוליטי טעון בין הארמנים לבין טורקיה, וכל צד מנסה להוכיח את צדקת טיעוניו באשר לאירועים ההיסטוריים שהתרחשו באותה עת.

אופיר אקוניס: אל חקר האירועים בסוגיה הרגישה הזו יש להגיע מתוך דיון פתוח, המבוסס על נתונים ועובדות, פתיחת ארכיונים בשני הצדדים לרשות חוקרים ואקדמאים, ולא על-ידי החלטות או הצהרות פוליטיות.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, אנחנו מקווים ששתי המדינות שהצליחו להגיע להסכם ביניהן בנושא, אם כי הוא עדיין לא אושרר על-ידי בתי-הפרלמנט, לא בטורקיה ולא בארמניה, תמשכנה לקיים דיאלוג פתוח ומעמיק, אשר יאפשר להן להבריא פצעים שנותרו פתוחים עשרות שנים.

אופיר אקוניס: הממשלה מבקשת, ברשות המציעים, כמובן, להעביר את הנושא להכרעתה של ועדת הכנסת, אשר היא תכריע לאיזו ועדה מוועדות הכנסת יועבר הנושא הזה.

אופיר אקוניס: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, ברשותך.

זהבה גלאון: אחרי ששמעתי את הדברים הנוכחיים של השר המקשר אקוניס – אין הלימה בין הדברים הנכוחים לבין הבקשה להעביר את הנושא לדיון בוועדת הכנסת.

זהבה גלאון: המשמעות היא שאנחנו חוזרים לאותה נקודה, שוב פעם קוברים את הדיון; לא רוצים שיהיה דיון פתוח.

זהבה גלאון: אני לא מבינה את זה.

זהבה גלאון: אין לי אלא לחשוב שמשלמים כאן מס שפתיים ומצקצקים כמה חשוב להכיר בטבח העם הארמני, אבל דיון ציבורי פתוח עוד פעם ייקבר, כמו שהיה כאן בכל ממשלה כשהייתה רגישות מול הטורקים.

זהבה גלאון: אני חושבת שזה לא לכבודה של הכנסת ולא לכבודה של הממשלה שזה מה שהיא מבקשת.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

אופיר אקוניס: אנחנו מבקשים להעביר לוועדת הכנסת – הממשלה מבקשת.

יולי יואל אדלשטיין: שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: כן, אדוני.

ראובן ריבלין: כבוד היושב-ראש, בקשתה של חברת הכנסת גלאון, שאני מצטרף אליה, היא לקיים את הדיון בוועדת החינוך.

ראובן ריבלין: כמובן אומר השר – – –

יולי יואל אדלשטיין: פרוצדורלית – – –

ראובן ריבלין: השר אומר ועדה אחרת – מייד זה עובר לוועדת הכנסת, עם כל הרצון – – –

יולי יואל אדלשטיין: בואו נעשה סדר.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בואו נעשה סדר.

יולי יואל אדלשטיין: באמת הנושא כאוב מדי בשביל שנתחיל לעסוק בו בפרוצדורה, ואני מבין את כוונתה של חברת הכנסת גלאון, אבל בואו נשמע.

יולי יואל אדלשטיין: יש אדם נוסף, חבר כנסת נוסף, שביקש להציע עמדה נוספת.

יולי יואל אדלשטיין: תכף נשמע מה הוא יגיד.

יולי יואל אדלשטיין: כרגע המצב הוא שחברי הכנסת המציעים מבקשים מליאה, סגן השר מסכים לדיון בוועדה, אבל כנראה שאין עדיין הסכמה באיזו ועדה.

יולי יואל אדלשטיין: בואו נשמע מה יציע חבר הכנסת משה פייגלין.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, דקה מן המקום.

יצחק וקנין: אדוני היושב-ראש, הממשלה מתנגדת שזה יהיה בוועדת החינוך?

יולי יואל אדלשטיין: לא, לא שמעתי דבר כזה.

יצחק וקנין: אם לא – – –

זהבה גלאון: זה משתמע.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת משה פייגלין, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא משיב בשם הממשלה, אני רק אומר מה שמעתי ומה לא.

זהבה גלאון: זה משתמע.

יולי יואל אדלשטיין: יכול להיות.

משה זלמן פייגלין: ראשית, אדוני היושב-ראש, אני מבקש להצטרף לדבריה של חברת הכנסת גלאון.

משה זלמן פייגלין: אני מסכים אתה בכל לב.

משה זלמן פייגלין: כמו כן ברצוני לומר שכאשר אירעו אותם אירועי "מרמרה" וכאשר הפכנו מהטובים שכולנו היינו – רובנו היינו מאוחדים בתחושה שאנחנו הטובים בסיפור הזה – פתאום הפכנו לרעים בסיפור הזה, אנחנו אלה שצריכים להתנצל, לבי נחמץ בקרבי בתחושה שזה באיזה מקום מגיע לנו.

משה זלמן פייגלין: ולמה זה מגיע לנו?

משה זלמן פייגלין: משום שכשהאינטרס שלנו לא תאם באותו רגע את העמדה המוסרית האמיתית שלצדה היינו צריכים להיעמד, הפנינו את מבטנו לכיוון ההפוך; וכשאתה מפנה את מבטך לכיוון ההפוך בשל אינטרסים מדיניים, כלכליים ואחרים, נוכח רוע שפל שכזה, נוכח שפל מוסרי איום ונורא שכזה, בסופו של דבר אתה חוטף את זה בפרצוף, והטוב הופך לרע והרע הופך לטוב, אתה הופך ממאשים לנאשם ומוצא את עצמך במקום שצריך להתנצל.

משה זלמן פייגלין: אני מבקש להזמין את חברי הכנסת לדיון שיתקיים מחר בשדולה הליברלית בנושא קצירת האיברים של אסירי מצפון בסין.

משה זלמן פייגלין: אומרים לי: אתה השתגעת?

משה זלמן פייגלין: להתחיל עם הסינים?

משה זלמן פייגלין: אנחנו צריכים עכשיו את הסינים, יש לנו אינטרסים כלכליים כבדי משקל בסין.

משה זלמן פייגלין: אבל, רבותי, מאות אלפי בני-אדם נכלאים בשל לא יודע מה, תרגול של איזה שיטת "פאלון גונג" או משהו כזה, שאני לא מבין מה זה, וזה בכלל לא משנה, ואיבריהם נקצרים ברגע זה ממש – לא ב-1915, ברגע זה ממש – ונמכרים לכל המרבה במחיר, והשגרירות הסינית מפעילה לחץ דרך משרד החוץ על חברי הכנסת לא לבוא ולשמוע את העדויות כאן בכנסת.

משה זלמן פייגלין: מחר, רבותי.

משה זלמן פייגלין: מחר – – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

משה זלמן פייגלין: אז אני קורא לכל מי שהביע כאן את העמדה החשובה שבא והביע לבוא מחר לאותו כינוס.

משה זלמן פייגלין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת משה פייגלין.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, חברי הכנסת, אני מזכיר פשוט עוד פעם.

יולי יואל אדלשטיין: חוזרים לצערי לפרוצדורה.

יולי יואל אדלשטיין: ההצבעה היא על ועדה.

יולי יואל אדלשטיין: מי שמצביע בעד – הדיון יעבור לוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: איזו ועדה?

יולי יואל אדלשטיין: אם תהיה אחדות דעים בין כל הנוכחים במליאה, אז נוכל לקבוע לאיזו ועדה.

יולי יואל אדלשטיין: אם לא, אז הנושא יעבור לוועדת הכנסת, ושם, בוועדת הכנסת, בהצבעה יכריעו באיזו ועדה יידון הנושא.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, אנחנו מצביעים על ההצעות לסדר-היום בנושא ציון יום השנה לרצח העם הארמני.

יולי יואל אדלשטיין: עוד פעם – בעד דיון – – –

נחמן שי: למה לא נצביע עכשיו על הוועדה, אדוני היושב-ראש?

יולי יואל אדלשטיין: אין פרוצדורה כזאת, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו קודם כול מצביעים עקרונית שהנושא עובר לוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: איזו ועדה?

יולי יואל אדלשטיין: אם יש אחדות דעים, במקום קובעים; אם יש הצעות שונות, אז ועדת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: זה לא לשיקול הדעת של אף אחד מאתנו.

ראובן ריבלין: אין מה לעשות, זאת הפרוצדורה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אני מפעיל את ההצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – דיון בוועדה, נגד – כנראה נכריע שנגד זה להסיר מסדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – דיון בוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 27 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 27, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע שמליאת הכנסת החליטה שהדיון בנושא רצח העם הארמני יתקיים בוועדה.

זהבה גלאון: ועדת החינוך.

מיכל בירן: חינוך.

זהבה גלאון: ועדת החינוך, אדוני.

ראובן ריבלין: כולם מסכימים – – –

זהבה גלאון: כולם מסכימים ועדת החינוך.

תמר זנדברג: את יכולה כשיש הסכמה.

שמעון אוחיון: ועדת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: יש ועדת הכנסת.

זהבה גלאון: למה?

נחמן שי: לא, ועדת החינוך אנחנו מבקשים.

זהבה גלאון: מי ביקש אחרת?

אופיר אקוניס: חבר הכנסת אוחיון.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אוחיון ביקש לקיים דיון בוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: באיזו ועדה, חבר הכנסת אוחיון?

שמעון אוחיון: ועדת הכנסת.

זהבה גלאון: אנחנו באמת מודים לך.

יולי יואל אדלשטיין: טוב.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני מציע שהנושא – – –

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברים.

זהבה גלאון: יש כאן רוב של 99%, ובכל הכבוד לסגן השר שביקש ועדת הכנסת – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת זהבה גלאון, את כל כך מנוסה.

יולי יואל אדלשטיין: א.

יולי יואל אדלשטיין: אני כל כך לא אוהב את המשפט הזה, תרשי לי לומר.

יולי יואל אדלשטיין: מה זאת אומרת?

יולי יואל אדלשטיין: ואם יש 99% ו-1% נגד, לא נתחשב בקול של ה-1%?

יולי יואל אדלשטיין: אין דבר כזה.

יולי יואל אדלשטיין: וחוץ מזה – – –

זהבה גלאון: זה שאני מנוסה זה לא אומר שאני לא צריכה להמשיך לנסות.

ראובן ריבלין: – – – לא בכל המקרים מתחשב בדעתך.

יולי יואל אדלשטיין: בדיוק.

יולי יואל אדלשטיין: בדיוק.

יולי יואל אדלשטיין: לא בכל המקרים, חלק בעד הרוב.

יולי יואל אדלשטיין: אני מקבל את הניסוח של קודמי, חבר הכנסת ראובן ריבלין.

יולי יואל אדלשטיין: ולכן הנושא עובר לוועדת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה בשמי לכל המציעים על העלאת הנושא, ובוועדת הכנסת אנחנו גם נבקש מחבר הכנסת צחי הנגבי להכריע בהקדם האפשרי.

יולי יואל אדלשטיין: ציון יום כדור-הארץ

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הנושא הבא גם הוא נושא חשוב: ציון יום כדור-הארץ – הצעות לסדר-היום מס' 57, 19, 68, 70, 84, 85 ו-86.

יולי יואל אדלשטיין: ברשותכם, אני אפתח, ומייד לאחר מכן – חבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מקבלים בברכה גם את השר להגנת הסביבה, חבר הכנסת עמיר פרץ, שמצטרף אלינו כאן במליאה.

עמיר פרץ: וישיב על ההצעות.

יולי יואל אדלשטיין: ודאי שהוא ישיב.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר שנשמע את כל המציעים ישיב השר להגנת הסביבה, חבר הכנסת עמיר פרץ.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנו מציינים היום את יום כדור-הארץ כיום שבו אנחנו עוצרים לרגע וחושבים על הסביבה, על כדור-הארץ, על האופן הנכון של ניצול המשאבים, תוך דאגה מתמדת גם לדור העתיד.

יולי יואל אדלשטיין: האחריות שלנו כלפי הסביבה שאנו חיים בה והקשר שבין האדם לטבע הם נושאים רלוונטיים לכל אחד ואחת מאתנו.

יולי יואל אדלשטיין: כיום אנו מודעים לכך שהחלטותינו בתחומים שונים לא משפיעות רק עלינו אלא גם על הסביבה שאותה אנו חולקים עם ברואים אחרים.

יולי יואל אדלשטיין: הכנסת עוסקת כבר שנים רבות בחקיקה סביבתית, על-פי רוב בשיתוף פעולה נדיר בין שלל חבריה.

יולי יואל אדלשטיין: זה אחד הנושאים שבהם יש הסכמה כללית על הצורך להתנהל בעולם בריסון, בענווה ומתוך כבוד לבריאה, לטבע הדומם, לצומח, לבעלי-החיים וכמובן לאדם באשר הוא אדם.

יולי יואל אדלשטיין: כמובן, הסכמה על העיקרון לא מהווה עדיין הסכמה על האופן הראוי למימושו, אבל היא מלמדת על נכונות מעמיקה והולכת לפעול בצורה מושכלת ומחושבת בעד ההווה ולמען העתיד.

יולי יואל אדלשטיין: יום כדור-הארץ צוין אתמול, 22 באפריל, ברחבי העולם.

יולי יואל אדלשטיין: אומנם הכנסת השתתפה בנושא הזה רק באופן סמלי – אתמול כיבינו את האורות בחוץ, ואף לכמה דקות את האורות כאן במליאה; בשל דיונים ארוכים האורות דלקו במליאה עד השעות הקטנות של הלילה, אבל נקווה שגם הדברים שנדונו הם לטובת ההווה והעתיד.

יולי יואל אדלשטיין: אני רואה כיותר משמעותי את זה שנערכו היום דיונים בוועדות הכנסת השונות בנושא, ועכשיו אנחנו מציינים את היום הזה כאן במליאה.

יולי יואל אדלשטיין: ברצוני גם להודות לחבר הכנסת דב חנין על יוזמתו לציון יום כדור-הארץ, לא בפעם הראשונה, בצורה מתמדת ומתמידה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את חבר הכנסת דב חנין לפתוח את הדיון.

יולי יואל אדלשטיין: ומכיוון שאני יודע שהפעילות שלו בנושא היא פעילות, כפי שאמרתי, עקבית ומתמדת, אני אפילו לא חושד בו לרגע שהוא פעל שיום כדור-הארץ יהיה ב-22 באפריל, שהוא גם יום הולדתו של לנין.

יולי יואל אדלשטיין: לא חשדתי בכלל לרגע שיש קשר בין שני הדברים.

נחמן שי: של מי?

יולי יואל אדלשטיין: מה?

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך, אכן בצדק לא חשדת בי.

דב חנין: אומנם אני יזמתי את הציון של יום כדור-הארץ בכנסת, אבל קטונתי מליזום את יום כדור-הארץ בכלל.

דב חנין: יום כדור-הארץ מצוין בעולם החל משנת 1970 כיום של התגייסות ומאבק בין-לאומי להגנת הסביבה.

דב חנין: אני רוצה גם לנצל את ההזדמנות כדי לברך מכאן, מעל במת הכנסת, את השר החדש להגנת הסביבה, עמיר פרץ.

דב חנין: שמענו אותו היום בוועדת הפנים והגנת הסביבה, והוא בוודאי גם יביא את הדברים בפנינו במליאה.

דב חנין: מחר הוא יהיה בכינוס השדולה הסביבתית-חברתית, שתפתח את עבודתה בכנסת הנוכחית.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להודות גם לך על החלטתך להמשיך במסורת שלנו לציין את היום הזה בכנסת.

דב חנין: המסורת בכנסת היא מסורת של שני ימים סביבתיים.

דב חנין: יש לנו את יום כדור-הארץ ויש לנו גם את יום הסביבה הבין-לאומי, שאותו אנחנו מציינים בתחילת חודש יוני, שניהם ימים בין-לאומיים.

דב חנין: לפי המסורת אצלנו, שני הימים האלה הם ימי עבודה, ואנחנו משתדלים לקדם בהם עניינים סביבתיים בנושאים סביבתיים.

דב חנין: ננסה, אני מקווה שבתמיכתך, גם השנה, להמשיך במסורת הזאת של היום הזה והיום השני, כדי שנוכל להמשיך ולהיות אפקטיביים ומועילים.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: לא בדקתי, אומנם, אני לא לוקח 100% של אחריות אבל 90% שזאת הייתה החלטתי הראשונה בשבתי כיושב-ראש הכנסת הנבחר.

דב חנין: גם לי נראה כך.

דב חנין: תודה לך.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתנצל שאני מתחלף לטובת פגישות.

דב חנין: תודה רבה.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, יום כדור-הארץ השנה הוא יום שאנחנו מציינים אותו בסימן הקשר שבין הגלובלי למקומי.

דב חנין: כשאני מדבר על שאלות גלובליות בזירה הסביבתית, כשאני מדבר על המשבר הסביבתי בעולם, זהו משבר שיש לו מופעים רבים ומגוונים: משבר פסולות, משבר רעילות, העובדה שהחברה שלנו נעשתה ל-toxic society, אנחנו מוצפים בחומרים שהם מזיקים לגוף שלנו ושאנחנו מפעילים אותם, או משתמשים בהם בכלכלה שלנו, למרות שהם מזיקים לנו.

דב חנין: אבל המשבר היותר ידוע בהיבט הגלובלי הוא כמובן משבר האקלים, אותו משבר שהאקדמיה האמריקאית למדעים אומרת שהוא מאיים על עתיד החיים כפי שאנחנו מכירים אותם על פני האדמה.

דב חנין: לא מעט, כשאני מדבר עם ציבורים בישראל על משבר האקלים, שואלים אותי איך משבר האקלים משתקף אצלנו.

דב חנין: ישנה ציפייה שאני אענה תשובה מאוד מסוימת – אגב, תשובה נכונה.

דב חנין: יש אצלנו השתמעויות מקומיות של משבר האקלים, למשל הנתונים שהתפרסמו הבוקר בעיתון על איך השנה הנוכחית, למרות שהיו בה הרבה גשמים, היא עדיין שנת בצורת.

דב חנין: מספרים לנו על שינוי משמעותי אקלימי שמאפיין את הארץ שלנו, יחד עם מזרח הים התיכון, בנושא דפוסי המשקעים.

דב חנין: יש אצלנו בסך הכול ירידה ברמת המשקעים, אבל לא פחות חשוב – שינוי בדפוס המשקעים.

דב חנין: המשקעים שיורדים בארץ הרבה יותר מרוכזים.

דב חנין: למשל, השנה היו משקעים רבים ומרוכזים במיוחד בנובמבר ובינואר, אבל רוב עונת החורף הייתה עונה יבשה.

דב חנין: זה שינוי משמעותי בדפוס המשקעים שלנו.

דב חנין: אז כשמדברים על משבר אקלים בדרך כלל נוטים להגיד: הנה, כך נראה משבר אקלים בישראל.

דב חנין: אבל התשובה לשאלה איך נראה משבר אקלים בישראל לדעתי מובילה אותנו למחוזות אחרים גם כן.

דב חנין: אתם רוצים לדעת איך נראה בישראל משבר אקלים, חבר הכנסת שטרן?

דב חנין: משבר אקלים בישראל, אפשר לראות אותו, למשל, ואתה ראית אותו, בתחנה המרכזית בתל-אביב, שבה יש היום אוכלוסייה עצומה של מבקשי חיים מאפריקה.

דב חנין: אלה אנשים שמגיעים בדרך כלל מסודאן ומאריתריאה, מדינות שבהן יש מעשי רצח עם זוועתיים, שמתרחשים, בין היתר, על רקע של משבר סביבתי מאוד קיצוני.

דב חנין: מזרח-אפריקה – אלה הם אזורים שבהם הייתה בצורת אחת לעשר שנים.

דב חנין: בשנים האחרונות בצורת במזרח-אפריקה היא אחת לשנתיים.

דב חנין: אז משבר אקלים מייצר הידרדרות חברתית, עימותים פוליטיים, מלחמות, מעשי רצח, וגם גלי פליטים ומבקשי מקלט.

דב חנין: מי מאתנו שחושב שאנחנו חיים בכוכב אחר ובכוכב שלנו לא יורגש משבר האקלים שמורגש היום וקיים כבר היום באפריקה, לא מכיר את המציאות שבה אנו חיים ואתה אנו צריכים להתמודד.

דב חנין: לכן, כשאנחנו מדברים על המשבר הסביבתי העולמי, המשבר הסביבתי העולמי הוא לא תחזית.

דב חנין: המשבר הסביבתי העולמי הוא מציאות שהולכת ומחריפה.

דב חנין: ההיבטים שלה במקומות אחרים משפיעים באופן ישיר על מה שקורה אצלנו וישפיעו עוד יותר על מה שקורה אצלנו ככל שהמשבר הזה יחמיר.

דב חנין: השאלות האלה, עמיתי חברי הכנסת, מטילות עלינו אחריות גדולה.

דב חנין: גם להיות אזרחים פעילים בעולם שבו אנחנו חיים ולהיות חלק מהמאמץ הבין-לאומי, וגם להיות אזרחים פעילים בחברה ובארץ שבה אנחנו חיים; הארץ הקטנה והיקרה הזאת, שגם עליה חובתנו לשמור.

דב חנין: גם בה חובתנו להגן על הסביבה, כדי שאנשים יוכלו לחיות בריא יותר, נכון יותר, כדי שאנשים יוכלו לחיות יותר.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, בכנסת ישנה עבודה סביבתית רבה.

דב חנין: בשמונה השנים האחרונות נעשתה מהפכה סביבתית בחקיקה.

דב חנין: אבל יש גם דרך רבה בפנינו, יש אתגרים גדולים.

יצחק וקנין: דב.

דב חנין: אני מסיים.

יצחק וקנין: תתחיל לסכם פשוט.

דב חנין: אני מסכם.

יצחק וקנין: בגלל חשיבות הנושא אני אפילו לא הערתי לך שהזמן מסתיים.

דב חנין: מאה אחוז, אני מתקרב לסיכום.

דב חנין: יש אתגרים גדולים בפנינו, גם בהגנה על בריאותו של הציבור, גם בהגנת חייהם של בני-אדם.

דב חנין: היום קיימנו דיון מאוד סוער בוועדת הפנים של הכנסת בסוגיות של חומרים מסוכנים.

דב חנין: אכן שאלות סביבתיות הן לא מותרות, הן שאלות חיים ומוות, כמו שהדיון הזה שקיימנו היום מראה.

דב חנין: שאלות סביבתיות הן לא רק שאלות של זיהומים אלא גם של משאבים, של חופי ים, אבל גם של משאבי טבע.

דב חנין: הן גם שאלות – למי הולכת התועלת ממשאבי הטבע?

דב חנין: מי מרוויח?

דב חנין: מי מפסיד?

דב חנין: יש בפנינו, עמיתי חברי הכנסת, אתגרים רבים, עבודה רבה.

דב חנין: אני מאחל לעצמנו, בפתיחתה של הכנסת הזאת, שנדע גם בכנסת הזאת לשתף פעולה עם המשרד להגנת הסביבה ובינינו, חברי הכנסת, כדי להמשיך ולעשות שינויים סביבתיים משמעותיים ורבים בכיוון הנכון.

דב חנין: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת רונן הופמן, ואחריו – חבר הכנסת זבולון קלפה.

רונן הופמן: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, יום כדור-הארץ מחדד כמה מהחולשות האנושיות שלנו וכמה מהחולשות התרבותיות שלנו.

רונן הופמן: חולשות אנושיות, משום שכנראה בכולנו, או לפחות ברובנו, טמונה הנטייה להתייחס בעיקר להווה, בעיקר לכאן ולעכשיו, לספק את הצרכים המיידיים, לייצר את הכותרות במהדורות החדשות הקרובות או להגיב לכותרות של המהדורות האחרונות, ולא לתת את דעתנו על הצפוי לנו בטווח הארוך יותר, לא לתת את דעתנו להשלכות של התנהגותנו בהווה על מצבנו ומצב סביבתנו בטווח הרחוק יותר.

רונן הופמן: חולשות תרבותיות, אדוני היושב-ראש, משום שאנחנו עדיין מתייחסים לסביבה שלנו, על כל רבדיה, באותה גסות ובאותה ברוטליות ובאותו חוסר רצינות משווע המאפיינים לעתים את תרבות כיבוי השרפות שלנו – אגב, כיבוי שרפות תרתי משמע – תרבות החלטורה, תרבות האלתור.

רונן הופמן: אחת האמירות הקלאסיות הטבועות באתוס שלנו קובעת כי אנו מדינה דלה באוצרות טבע וכי המשאב היחיד העומד לרשותנו הוא המשאב האנושי ואיכויותיו.

רונן הופמן: אבל למעשה עומד לרשותנו לפחות עוד משאב טבעי אחד רב-עוצמה ורב-ערך, ואליו אני רוצה להתייחס, ברשותכם: הים התיכון שלחופיו אנו שוכנים.

רונן הופמן: בשנים האחרונות התחלנו להכיר בחשיבותו ובעוצמתו של הים התיכון.

רונן הופמן: התחלנו להכיר בכך שהים איננו רק משאב טבע ונוף, איננו רק משאב נופש וספורט, איננו רק נתיב תחבורה חיוני.

רונן הופמן: התחלנו להכיר בכך שהים עשוי להוות את מוקד החיפוש אחר הפוטנציאל האדיר של עצמאות אנרגטית, שלא ניתן בעצם להגזים בחשיבותה האסטרטגית.

רונן הופמן: לאורך חופי הים התיכון מוקמים מתקני התפלה.

רונן הופמן: בעומקו מתוכננות אסדות לקידוחי גז ונפט ועל שולחנות התכנון מונחות תוכניות להקמת איים מלאכותיים שעליהם יוקמו מתקני תשתיות ואולי אף מגורים.

רונן הופמן: התחלנו להכיר בכל אלו, ובכל זאת, אדוני היושב-ראש, אנו מתעקשים, כמיטב תרבות החלטורה הישראלית, להמשיך ולכרות את הענף שעליו אנחנו יושבים, שכן בהיבט הסביבתי אנחנו מוסיפים להתעלל במשאב העצום הזה, ממשיכים להתעמר בים ובסביבתו.

רונן הופמן: זהו ממש אבסורד.

רונן הופמן: נחלי הארץ מזרימים לים שפכים וקולחים הגורמים לזיהום ולסגירת חופי הרחצה; מפעלים מזרימים אליו זיהום ותמלחות.

רונן הופמן: הזרמה זו הרי מזהמת את הים ופוגעת קשות לא רק בחי ובצומח אלא גם במתרחצים ובנופשים.

רונן הופמן: דייגים ומכמורתנים נוהגים לדוג בים ללא פיקוח ראוי, ועל הים התיכון מופקדות שלל רשויות ללא התיאום המתבקש כל כך ביניהן.

רונן הופמן: קידוחי הגז והנפט מתבצעים בקדחתנות, ללא רגישות סביבתית כלפי הים וכלפי אוצרותיו העדינים, ללא תכנון נאות בהיבט ההגנה על הסביבה, וחמור מכך – ללא אכיפה וללא היערכות מצד המדינה למקרה אפשרי של אסון אקולוגי, של אסון סביבתי.

רונן הופמן: מה שקורה הוא שמדינת ישראל נכנסה לעידן קידוחי הגז והנפט בלי שנערכה לכך מבחינה חוקית, בלי שנערכה לכך מבחינה תכנונית ובלי שדאגה להיות מוכנה להתמודד עם מקרה אפשרי של אסון כתוצאה מפיצוץ או מדליפה הקשורים לגז או לנפט.

רונן הופמן: כתוצאה מכך, אדוני היושב-ראש, חושפת המדינה את הים התיכון, את חופיו, את הפוטנציאל הכלכלי שעשוי לנבוע ממנו ואת האזרחים עצמם לסכנה קשה.

רונן הופמן: ארגונים סביבתיים העוסקים בתחום, כגון עמותת "צלול", שסייעה לי רבות בנתונים המהווים בסיס לדברים האלה, ממליצים לעצור את הקידוחים לחיפוש נפט בים עד לקביעת רגולציה מתאימה בנושא זה ועד להשלמת הצטיידות המדינה בציוד מתאים למניעת אסונות ימיים אפשריים.

רונן הופמן: אני, אגב, מדגיש נפט ולא גז, משום שלהבדיל מגז, הנדרש לאספקת חשמל, אין אותה מידת הדחיפות בחיפוש אחר נפט.

רונן הופמן: לכן, על המדינה להיערך כראוי בטרם תאשר המשך קידוחים בחיפוש אחר נפט.

רונן הופמן: אני מציע, אדוני היושב-ראש, לשים לב להמלצות הללו ולשקול אותן ברצינות רבה.

רונן הופמן: אני מציע לשים לב גם לעבודה המקיפה שגיבשה אותה עמותה, עמותת "צלול", אשר עוסקת בהשוואת הרגולציה בעניין קידוחי גז ונפט במדינות שונות, ובעיקר במה ישראל צריכה ויכולה ללמוד מכך.

רונן הופמן: עבודה זו קובעת שעל מדינת ישראל ללמוד מניסיונן של מדינות כגון ארצות-הברית, אנגליה, נורבגיה ודנמרק, אשר חלק מהן התמודדו בשנים האחרונות עם אסונות כתוצאה מקידוחים, להימנע מהטעויות שנעשו במדינות הללו ולאמץ את התיקונים שבוצעו במדינות הללו כתוצאה מהפקת לקחים.

יצחק וקנין: אם אפשר לסכם.

רונן הופמן: עוד משפט אחד או שניים.

רונן הופמן: בינתיים אנו נמצאים במצב שבו ישראל, נכון להיום, איננה מוכנה.

רונן הופמן: אין בה עדיין מוכנות ואין בה עדיין רגולציה סביבתית נאותה בכל הנוגע לקידוחים בים.

רונן הופמן: ולסיכום, אדוני היושב-ראש, עלינו להתעורר, ומהר.

רונן הופמן: על המדינה לקדם רגולציה סביבתית לקידוחי הים ולהתאים את עצמה לסטנדרטים בין-לאומיים מתקדמים בעניין זה בטרם יתרחש כאן אסון אקולוגי.

רונן הופמן: וזה, אדוני היושב-ראש, עוד לפני שאמרנו דבר וחצי דבר בכל הנוגע לשאר הנושאים הכבדים הקשורים לאופן הבוטה שבו אנחנו עדיין מתנהגים כלפי הכדור שבתוכו אנחנו חיים.

רונן הופמן: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת רונן הופמן.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת זבולון קלפה, ואחריו – חבר הכנסת יחיאל בר.

זבולון כלפה: תודה.

זבולון כלפה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הנושא הזה, מטבע הדברים בדרך כלל – ואני מכוון את הדברים קצת לחבר הכנסת דב חנין – משום מה ממותג כצד שמאל וימין במידה מסוימת.

זבולון כלפה: החבר'ה הדתיים קצת הסתכלו על זה תמיד בחשדנות.

זבולון כלפה: דבר חדש – חדש אסור מן התורה, כך נהוג לומר.

זבולון כלפה: אבל משום מה אני רואה בשנים האחרונות, בתור אחד שחי בהתיישבות כל ימי חייו, שהנושא הזה הולך ותופס תאוצה יותר ויותר, כל מה שקשור בנושא של שמירה על איכות הסביבה, שבעצם זה גם איכות החיים של כל אחד ואחד מאתנו.

זבולון כלפה: היטיב לתאר את הדברים קודם, בתחילת הדברים, חבר הכנסת רונן הופמן.

זבולון כלפה: בוודאי שיש משמעות רבה מאוד להתנהלות שלנו היום, בהווה, כדי להבטיח עתיד יותר טוב שלנו ושל ילדינו.

זבולון כלפה: אבל משום מה, בדרך כלל אנחנו מתמקדים, על-פי רוב, בדברים שקשורים לדברים שמזהמים את האוויר, בכל מיני דברים – דוגמאות כאלה ואחרות.

זבולון כלפה: ואני דווקא הייתי רוצה להציע כיוון נוסף, חדש, שאני חושב שבמידה מסוימת גם לו יש חלק נכבד בעניין.

זבולון כלפה: חלק מיום כדור-הארץ זה בסוף גם האנשים שחיים פה על גבי כדור-הארץ.

זבולון כלפה: איכות החיים של האנשים שחיים על גבי כדור-הארץ זה גם איכות השיח שמתקיים בין האנשים על גבי כדור-הארץ.

זבולון כלפה: לגיטימי לא להסכים, לגיטימי לחלוק; השאלה איך עושים את הדבר הזה.

זבולון כלפה: ואני בטוח שאפשר למצוא בהרבה מאוד דברים מכנים משותפים ואפשר ליצור שיתופי פעולה.

זבולון כלפה: וזאת אחת הדוגמאות – הסוגיה הזאת של יום כדור-הארץ.

זבולון כלפה: כמו שבדבר הזה השכלנו למצוא את הדברים, בסופו של דבר, בעמל רב ובעקשנות של חברים רבים, אני בטוח שגם בדברים נוספים, שהם מורכבים ולכתחילה נראים כבלתי ניתנים לגישור, כדברים שבכלל אי-אפשר לסדר – מה פתאום?

זבולון כלפה: זה האג'נדה שלו מפה וזה האג'נדה משם.

זבולון כלפה: אבל אני בטוח שבע

זבולון כלפה: מל משותף, מתוך ראייה של טובת העניין, בסופו של דבר ניתן לגשר ולייצר את שיתופי הפעולה לטובת איכות החיים של כל אחד ואחת מאתנו פה על גבי כדור-הארץ.

זבולון כלפה: ואפשר להתחיל מפה, מהמשכן פה פנימה.

זבולון כלפה: אפשר גם לא להסכים, השאלה גם איך עושים את זה: האם עושים את זה כל הזמן בטונים של צעקות.

זבולון כלפה: לא משנה אם יש מצלמות, אין מצלמות.

זבולון כלפה: זה פחות רלוונטי.

זבולון כלפה: אני בטוח שהדברים יועילו רבות לאיכות החיים של כולנו.

זבולון כלפה: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת זבולון קלפה.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת יחיאל בר, ואחריו – חברת הכנסת תמר זנדברג.

יחיאל חיליק בר: נכבדי היושב-ראש, חברות וחברים, נכבדי השר להגנת הסביבה, קודם כול נברך באמת את יושב-ראש הכנסת יולי אדלשטיין, שבחר לציין אתמול בכנסת את יום כדור-הארץ, על שהחשיך את האור בכנסת כהזדהות עם היום החשוב הזה.

יחיאל חיליק בר: אבל אני רוצה בדיון הזה לפרגן דווקא לעיריית ירושלים ולעומד בראשה, ניר ברקת, ולסגניתו נעמי צור, האחראית לאיכות הסביבה, אשר עשו חיבור כל כך חשוב בין העיר ירושלים ובין הנושא הירוק והסביבתי.

יחיאל חיליק בר: ובימים אלו, ממש ממש היום, מתכנס כנס ירושלים הבין-לאומי הראשון לתיירות עלייה לרגל ירוקה ונגישה – כנס חשוב מאין כמוהו, שמקדם פרויקט ירושלמי אדיר שמשלב בין ירושלים האהובה שלנו, תיירות והנושא הירוק.

יחיאל חיליק בר: בכנס החשוב הזה ירושלים תקבל את פניהם של למעלה מ-600 יזמים, מנהיגים ומומחים סביבתיים ומנהיגי דתות וקהילות אשר חולקים מטרה משותפת של שימור העיר היקרה הזאת שלנו.

יחיאל חיליק בר: הכנס יציג וישתף את האסטרטגיות של ירושלים בנושא השגת פיתוח אורבני בר-קיימא, כלכלי וחברתי, בנושא יצירת שיתוף מוצלח ושוויוני של המרחב הציבורי ובנושא עידוד התיירות האקולוגית, שהם ערכים חשובים מאין כמותם.

יחיאל חיליק בר: מעבר לכך, ירושלים גם גאה להיות חברה ברשת הקהילות הבין-לאומית ICLEI, שהיא שלטון מקומי למען קיימוּת, רשת ערים גלובלית.

יחיאל חיליק בר: בחברות הזאת של ירושלים ברשת כרוכה בעצם מחויבות מאוד מאוד חזקה למאבק בהתחממות הגלובלית ובהתמודדות עם אתגרים סביבתיים חוצי מדינות.

יחיאל חיליק בר: ירושלים היום – ואנחנו צריכים להיות מאוד גאים בכך – היא עיר שפועלת יותר ויותר על-פי קריטריונים של עיר בריאה, שדורשים ניטור ושיפור של הסביבה העירונית.

יחיאל חיליק בר: וזה לא פשוט, כפי שאתה יודע ואתה מכיר את העיר ירושלים, בעיר כזאת סבוכה.

יחיאל חיליק בר: בשנת 2010 הכשירה ירושלים את עצמה להצטרף לשלב 5 של רשת הערים הבריאות של ארגון הבריאות העולמי, והנהגת העיר ירושלים – שאני הייתי גאה להיכלל בתוכה עד לא מזמן – התחייבה לבצע פעולות מערכתיות לביטוח ופיתוח הבריאות על-ידי יצירת אסטרטגיות חדשניות ויצירתיות כדי להבטיח עתיד בר-קיימא וחיים בריאים לכל תושבי העיר.

יחיאל חיליק בר: העיר ירושלים למעשה כבר נוקטת כמה צעדים נועזים על מנת להקטין את טביעת הרגל האקולוגית שלה, ובראש ובראשונה באמצעות תוכנית אב חדשה לעיר, אשר נמצאת כרגע בתהליכי אישור סופיים.

יחיאל חיליק בר: אני מברך את ירושלים, כמובן, גם על זה.

יחיאל חיליק בר: לכינוס החשוב הזה שמתכנס היום מתלוות מטרות חשובות, כמו לקדם את האסטרטגיה הירושלמית לשימור המורשת התרבותית, התנ"כית והטבעית הייחודית של העיר, לקדם את יירוק תעשיות התיירות והכנסים בירושלים וליזום תהליך יצירת קוד אתי לניהול המרחב הציבורי בירושלים.

יחיאל חיליק בר: צריך לדעת גם לפרגן, ועל כן אני שוב מחזק את ידי עיריית ירושלים וראשיה, ומקווה שהכנסת והממשלה יחזקו את העיר בהיבט הסביבתי בכלל ודרך הפרויקט החשוב הזה בפרט.

יחיאל חיליק בר: ורק לחבר את ירושלים לנושא נוסף – אתה יודע, אדוני היושב-ראש, לפני שנים רבות כאן בירושלים פותח דוד השמש הראשון תחת משרד ראש הממשלה דוד בן-גוריון, שהיה מהדוחפים הראשיים של הנושא הזה.

יחיאל חיליק בר: וכאן מתחברת ירושלים לנושא הבא, והוא עתודות הגז הטבעי.

יחיאל חיליק בר: אתה יודע שהוא כבר זורם כאן לתחנות הכוח, והוא באמת משאב מבורך שעתיד להאיץ את כלכלת ישראל ולהטיב עם כל אחד ואחד מאתנו, וגם עם הסביבה.

יחיאל חיליק בר: ולכן, ביום כדור-הארץ צריך להזכיר, ולקרוא מכאן למשרד האנרגיה ולמשרד לאיכות הסביבה ולממשלת ישראל להמשיך ולאמץ ולחזק את החזון של האנרגיה הירוקה, האמיתית והמתחדשת, לצד פיתוח עתודות הגז הטבעי, וזאת כמובן למען עתיד המדינה ולמען הסביבה שבה אנו חיים.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה רבה לחבר הכנסת יחיאל בר.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת תמר זנדברג, ולאחריה – אחרון הדוברים, חבר הכנסת עמרם מצנע.

תמר זנדברג: אדוני היושב-ראש, חברות וחברים, קודם כול, שוב אני מצטרפת לברכות לבית על קיום הישיבה הזו, לחבר הכנסת דב חנין שיזם את הדיון, ולשר עמיר פרץ, שהבוקר גם בירכנו אותו בוועדת הפנים.

תמר זנדברג: אני רוצה, ככה, מהיכרותי ופעילותי עם התנועה הסביבתית – אני חושבת שיום הסביבה הזה מגיע בשלב שבו התנועה הסביבתית כבר התקדמה הרבה מאוד בשנות הפעילות שלה, שהן מאוד ארוכות בעולם, וקצרות יותר, הגם שהן כבר לא כל כך קצרות, גם בישראל.

תמר זנדברג: היא התקדמה למקום שבו היום השיח לא נמצא רק במקום שמחבק את הירוק ואת הטבע וגם לא רק מכיר במפגעים ובמשאבים שצריך לחסוך בהם, המקיימים, אלא גם במקום שמכונה היום "גישת הצדק הסביבתי".

תמר זנדברג: גישת הצדק הסביבתי זו התפיסה שחלוקת המשאבים, כמו גם חלוקת המפגעים, היא לא שוויונית.

תמר זנדברג: היא מתחלקת לפי צבע ולפי מגדר ולפי מעמד, לפי לאום ואפילו לפי מיקום גיאוגרפי, בדיוק כמו כל משאב אחר.

תמר זנדברג: ולכן, שאלת הסביבה, שהיא במילים אחרות שאלת היכולת שלנו להתקיים במקום הזה לאורך זמן, היא שאלה חברתית, כלכלית ואנושית באופן בלתי נפרד מהיותה שאלה סביבתית.

תמר זנדברג: יום כדור-הארץ, שצוין כאן אתמול בכיבוי סמלי של האורות, הוא לא רק יום של כיבוי סמלי של אורות.

תמר זנדברג: הוא סמל לפעילות כל השנה, ואני רוצה להאיר שלושה כיוונים או שלוש נקודות שבדרך כלל לא מקושרות מספיק לנושא הסביבה, ולהאיר את הזווית החברתית-סביבתית או המקיימת שלהם.

תמר זנדברג: הראשון, בנושא העירוניות, התכנון והתחבורה.

תמר זנדברג: יש אמונה מסורתית, שהייתה רווחת במיוחד בישראל, כאילו הסביבה היא נוגדת לעיר.

תמר זנדברג: העיר זה מקום הבנייה, האספלט, המלט, הבטון, והסביבה זה המקום הירוק והטבעי.

תמר זנדברג: בשנים האחרונות גוברת ההבנה שבדיוק ההפך הוא הנכון, וגם החשיבה הלאומית בישראל כבר התחילה, אבל הגיע הזמן שביתר שאת תעבור ממחשבה על פרבור ועל פיזור אוכלוסייה למחשבה על עירוניות קומפקטית וחכמה, על עיר שמהווה גם מקום מפגש לבני-אדם, שהיא משורתת על-ידי אמצעי תחבורה מגוונים, שהולכים בה ברגל, שנוסעים בה באופניים ובתחבורה ציבורית יעילה ומתפקדת.

תמר זנדברג: ולכן, שוב, בניגוד למה שאולי נהוג היה לחשוב, העיר היא אחד התוצרים האנושיים הסביבתיים והחברתיים ביותר, ויש לה פוטנציאל מקיים – בתנאי, כמובן, שנקפיד על תכנון איכותי, על צפיפות מקיימת, על דיור הטרוגני ועל תחבורה בת-קיימא.

תמר זנדברג: הנושא השני זה נושא הגז הטבעי.

תמר זנדברג: כבר התייחס לכך השר היום בוועדת הפנים ובהתייחסויות קודמות.

תמר זנדברג: ברורה לנו הזווית הכלכלית, הזווית האנרגטית וגם הזווית הסביבתית בעובדה שמדובר במשאב נקי יותר, שפולט כמויות מזהמים נמוכות יותר; אבל מצד שני מדובר גם בקידוחים שיש להם עלות או נזק סביבתי, גם בפליטות וגם בסכנה של דליפות ונזקים אחרים.

תמר זנדברג: לכן אני רוצה להצטרף לקריאה שהשר להגנת הסביבה הביא היום בוועדה, בצורה חד-משמעית, ולקרוא לממשלה וגם לכנסת לא לאמץ את מסקנות ועדת צמח לייצוא הגז לפני שברורה העצמאות האנרגטית של מדינת ישראל, ולא ליצור מצב שהציבור הישראלי יאבד את הבעלות על משאבי הטבע שלו, אבל מנגד ישלם את הנזקים הסביבתיים והבריאותיים בעוד שהרווחים, כמובן, ברובם, הולכים לכיסים של יזמים פרטיים.

תמר זנדברג: והנושא השלישי והאחרון זה נושא המזון והתזונה.

תמר זנדברג: ממש עם פתיחת המושב הבאתי למזנון הכנסת, כדוגמה וכמודל, יוזמה של אפשרות למזון צמחי והימנעות ממזון מן החי.

תמר זנדברג: עבור כל הציבור אני רוצה להדגיש את היתרון ואת התועלת הסביבתית שבזה.

תמר זנדברג: מגזר משקי החי הוא אחד הגורמים המשמעותיים בתרומה להתחממות העולמית, לשימוש האנושי בקרקע, לזיהום קרקע ומים כתוצאה ממזון ההאכלה, מחומרי ההדברה ומאנטיביוטיקה.

תמר זנדברג: ייצור בשר לאכילה הוא דבר שמצריך מים ושטחי מרעה ומספוא בכמויות גדולות, והזיהום שנוצר ממנו, וזה על-פי דוח של האו"ם – גורם להרס הסביבתי הגדול ביותר, יותר מכל כלי התחבורה בעולם גם יחד.

תמר זנדברג: ולכן, אם כולנו ננסה מעט, לא לגזור על עצמנו משטר הימנעות שלא נוכל לעמוד בו, ואני לא דורשת מכל חברות וחברי הכנסת, ובטח לא מכל הציבור – –

יצחק וקנין: אם אפשר משפט אחרון.

תמר זנדברג: משפט אחרון.

תמר זנדברג: – – להיות צמחוניים או טבעוניים, אבל אם נפחית ולו מעט, ולו פעם בשבוע, בצריכת מזון מן החי, נביא תועלת לא רק לבריאותנו אלא גם לסביבה ולכדור שאנו חיים בו.

תמר זנדברג: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת תמר זנדברג.

יצחק וקנין: יעלה אחרון הדוברים, חבר הכנסת עמרם מצנע, ואחריו ישיב השר להגנת הסביבה, חבר הכנסת עמיר פרץ.

עמרם מצנע: אדוני היושב-ראש, ידידי חברי הכנסת, חברי לתנועה עמיר פרץ – זו הזדמנות נוספת לברך אותך על כניסתך לתפקיד.

עמרם מצנע: זו הזדמנות טובה, ביום כדור-הארץ, לדבר על קידום החינוך לנושא של קיימות ואיכות סביבה.

עמרם מצנע: מסתבר, מכמה מחקרים שנעשו לאחרונה, לא לאחרונה אלא נעשו כנראה עד לפני שנתיים במשך עשור, על-ידי אוניברסיטת שיקגו – שהקיף 33 מדינות בעולם – שתושבי מדינת ישראל מייחסים את החשיבות הנמוכה ביותר לבעיות איכות הסביבה.

עמרם מצנע: לדוגמה, נורבגיה יצאה במקום ראשון, תושביה מתייחסים לאיכות הסביבה, ישראל במקום 21.

עמרם מצנע: בשאלה כמה חשיבות מייחסים האזרחים לשינוי האקלים העולמי, יפן יצאה ראשונה וישראל במקום ה-33.

עמרם מצנע: הנתונים האלה מצביעים על כך שעל מדינת ישראל להעמיק ולקדם את החינוך עוד מגיל צעיר לנושא של קיימות ואיכות הסביבה.

עמרם מצנע: נכון שיש הרבה מאוד פעילות, שהולכת ומתגברת בשנים האחרונות על-ידי הממסד, על-ידי עמותות שונות, על-ידי ארגונים ירוקים, אבל מסתבר שעדיין הבשורה לא הגיעה לכל הציבור.

עמרם מצנע: יש גם דוח על החינוך הסביבתי במערכת החינוך, דוח של הממ"מ של הכנסת, הוא הוגש לוועדת החינוך של הכנסת בכנסת הקודמת, ויש כנראה שיפור בחמש השנים האחרונות במודעות ובתרומה ובתקציבים, וכמובן באנרגיות המושקעות בנושאים האלה, אבל כנראה זה עדיין לא מספיק.

עמרם מצנע: מעיון בדוח הזה עולות כמה נקודות שניתן עוד לעשות, שלא נעשו עד עכשיו.

עמרם מצנע: קודם כול זה להקצות שעות ייעודיות, על אף מצוקת השעות במערכת ההוראה, ולשים את נושא הקיימות כחלק בלתי נפרד ממערכת החינוך על-ידי הקצאת שעות ייעודיות.

עמרם מצנע: הדבר השני זה תוכנית לימודית.

עמרם מצנע: אין מספיק חומר לימודי, תוכניות לימוד, ספרי לימוד, חוברות עבודה, בנושא של החינוך הסביבתי, כתחום דעת שעומד בפני עצמו.

עמרם מצנע: כמובן, העמקת הנושא הסביבתי בגני-ילדים, לגיל הרך, על-ידי הכנסת החינוך הסביבתי.

עמרם מצנע: אני יודע שהרבה מאוד רשויות מקומיות עושות כך בגני-הילדים – גנים ירוקים – אבל זה עדיין כנראה לא מספיק; נושא של פיקוח על מדעי הסביבה על-ידי המזכירות הפדגוגית, על-ידי מינוי רכזים.

עמרם מצנע: הדבר האחרון שעלה בוועדת החינוך בכנסת השמונה-עשרה, ואנחנו נעשה לזה המשכיות, זה קריאה של הוועדה למשרד החינוך, למשרד להגנת הסביבה, למפעל הפיס, לשלטון המקומי, לזרז ככל האפשר ולקבוע שכל מוסדות החינוך – בתי-ספר, גני-ילדים ומוסדות אחרים – ייבנו במתכונת של בנייה ירוקה.

עמרם מצנע: כלומר, אם אנחנו רוצים באמת להתייחס לכדור-הארץ ביתר רצינות וביתר אחריות ולהבין שזה לא דבר מובן מאליו שהכדור הזה יוכל לשרת את האנושות עד סוף הימים, וכמובן אנחנו, חלקנו במדינת ישראל – צריך להגביר את החינוך ולהכניס את זה כנושא שעומד בפני עצמו ומשולב בנושאי הלימוד האחרים.

עמרם מצנע: אני מקווה לשיתוף פעולה בין המשרד להגנת הסביבה לוועדת החינוך בנושאים האלה, ואנחנו בהחלט נהווה אוזן קשבת ומשתפי פעולה בכל דבר כזה שיעלה בהמשך.

עמרם מצנע: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עמרם מצנע.

יצחק וקנין: ישיב לכל המציעים חבר הכנסת השר עמיר פרץ, השר להגנת הסביבה.

עמיר פרץ: איפה כל השואלים?

יצחק וקנין: כולם פה.

יצחק וקנין: ארבעה מתוך החמישה פה.

עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני שמח מאוד ומודה לחברי הכנסת שהגישו את ההצעות לסדר-היום על יום כדור-הארץ.

עמיר פרץ: אתמול ציינו את היום הזה באירועים רבים ברחבי מדינת ישראל, ואני מוכרח להודות שהתודעה בישראל למשמעות של הגנת הסביבה על כל מרכיביה עברה מהפך חשוב ביותר.

עמיר פרץ: ראשית, אני רוצה להודות לכל העושים במלאכה עד היום – להודות גם לשר להגנת הסביבה גלעד ארדן, שבהחלט עשה עבודה ראויה, לכל הארגונים הסביבתיים שמשתפים פעולה ונלחמים על הצורך לטפל בכל תחום ותחום, וכמובן לעובדי המשרד להגנת הסביבה.

עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר כי בהחלט העניין הזה של מאיפה אנחנו מגיעים לתחומים האלה – וראיתי קודם שדיבר אחד מחברי הכנסת וציין שאולי דווקא המגזר הדתי, הנושאים האלה זרים לו – אני רוצה, ברשותך, כבוד השר אורבך, לצטט משהו מחז"ל.

עמיר פרץ: כך נכתב: בשעה שברא הקדוש-ברוך-הוא את האדם הראשון, נטלוּ והחזירוּ על כל אילני גן-עדן, ואמר לו – – –

יצחק וקנין: נטלוֹ.

עמיר פרץ: טוב?

אורי אורבך: נטלוֹ והחזירוֹ.

יצחק וקנין: כן.

יצחק וקנין: נטלוֹ והחזירוֹ.

עמיר פרץ: נכון.

עמיר פרץ: נטלוֹ והחזירוֹ.

עמיר פרץ: ואמר לו: ראה מעשי כמה נאים ומתוקנים הן – – – תן דעתך שלא תקלקל ותחריב את עולמי, שאם תקלקל אין מי שיתקן אחריך.

עמיר פרץ: אני חושב שביום הזה אנחנו צריכים לבוא ולומר שאחת השאלות המרכזיות היא האם יש סיכוי שאנחנו נתמודד מול העוצמה של הנזק שאדם יכול לגרום לסביבה.

עמיר פרץ: אני רוצה לפנות לחברי הכנסת ולעשות איזה תרגיל חשבונאי קטן.

עמיר פרץ: הרי על-פי התיאוריה המקובלת, כדור-הארץ קיים כ-4.5 מיליארד שנה.

עמיר פרץ: בני-האדם המודרניים, במבנה האנטומי הראשון שהתגלה, אומרים ככה, החלו להופיע לפני 200,000 שנה.

עמיר פרץ: אם משווים את משך זמן כדור-הארץ – נניח אם כדור-הארץ היה קיים חודש, בני-האדם היו קיימים שתי דקות.

עמיר פרץ: זה המצב לפי היחס הזה.

עמיר פרץ: כלומר, אם ניקח בחישוב יותר מוחשי שכדור-הארץ היה קיים נניח שנה, אז בני-האדם היו קיימים 24 דקות, ואם הוא היה קיים עשר שנים, בני-האדם היו קיימים 240 דקות, ששוות לארבע שעות.

עמיר פרץ: אז תראו מה הצליח האדם בארבע שעות, בהיותו חלק מהכדור הזה, שניתן לנו באמת כמתנה רבת ערך שיש בה הכול מכול כול – כמה נזק והרס הספיק לעשות האדם מול איתני הטבע, מול איכות האוויר, מול איכות הקרקעות, מול השטחים הפתוחים, מול המאזן הביולוגי, מול שכיות החמדה שנתנו לנו כפיקדון.

עמיר פרץ: ולמה אני מדגיש זאת?

עמיר פרץ: כי אתמול, כשציינו את יום כדור-הארץ ועמדנו מעל פארק אריאל שרון, המוכר לכולנו בשם חירייה המפורסמת – כל מי שידע את התקופות האלה – אז עמדנו על מזבלת חירייה שהפכה לפארק אריאל שרון, כלומר האדם יכול לתקן את נזקיו.

עמיר פרץ: זה לא שהוא גרם נזק ויאמר: זהו, אני מצטער, הנזק בלתי הפיך, אין לי מה לעשות, אין דרך לתקן.

עמיר פרץ: להפך, יש הוכחה שאותה מזבלת חירייה, שבעבר הייתה גורם שכל השכונות, כל הנכסים שהקיפו אותה, מחירם ירד ואיש לא רצה לגור שם, פתאום עכשיו הפארק הזה הופך לנכס שמשביח את הנכסים סביבו.

עמיר פרץ: אני מקווה מאוד שכשיסיימו את העבודות שם – הרי כל אדם שקנה דירה או בעבר הרגיש שמה שהמדינה עשתה משמש לו נטל, לו ולמשפחתו, פתאום זה יהפוך לנכס.

עמיר פרץ: כלומר, בואו וננסה לחשוב במושגים של איך הולכים ולוקחים דברים שאולי נראים לנו כנזק בלתי הפיך ומצליחים לטפל בהם.

עמיר פרץ: אבל אני רוצה לציין בפניכם, חברי הכנסת – – –

יצחק וקנין: אדוני השר, אתה יודע איך קוראים למה שאמרת בשפה הדתית?

יצחק וקנין: לחזור בתשובה.

יצחק וקנין: הכוונה היא שאדם יכול לתקן את המעשים שלו – זה לחזור.

יצחק וקנין: אתה יודע שהתשובה נתקנה לפני בריאת העולם.

יצחק וקנין: כתוב: "בטרם הרים יֻלָּדוּ ותחולל ארץ ותבל ומעולם עד עולם אתה אֵל.

יצחק וקנין: תָּשֵׁב אנוש עד דַּכָּא".

יצחק וקנין: תשב – זה לעניין התשובה, זאת אומרת התקין לו תשובה, שלא יגיד: אין לי תיקון, אין לי שום תכלית לכל מה שאני עושה, ובוודאי אני כבר ירדתי לשאול תחתית, אלא לאדם צריכה להיות תקווה שכל הזמן יכול לתקן.

עמיר פרץ: אני מודה לך, אדוני היושב-ראש.

עמיר פרץ: אני רואה שקלעתי לדעת גדולים ממני, וודאי גדולים מכולנו.

עמיר פרץ: אבל אני רוצה לעבור לדברים פחות סימפתיים.

עמיר פרץ: אני רוצה לומר לחברי הכנסת שבתקופה הקצרה שאני נמצא במשרד נחשפתי לדברים שמדינת ישראל לא יכולה להשלים אתם.

עמיר פרץ: יש תופעות ששייכות לעולם השלישי, לצערי הרב, למשל במגזר הבדואי באזורים מסוימים, למשל המועצה של אבו-בסמה.

עמיר פרץ: אין שם שום מחלקה של פינוי אשפה.

עמיר פרץ: פשוט אין.

עמיר פרץ: אין משאיות.

עמיר פרץ: אין בכלל תוכנית – – –

יצחק וקנין: כנראה אין אשפה.

עמיר פרץ: רגע, רגע.

עמרם מצנע: אולי אין אשפה – – –

עמיר פרץ: חכה, אני אגע בזה.

יצחק וקנין: הם אוכלים את המן שאכלו במדבר.

עמיר פרץ: חבר'ה, רגע, אני אגע בזה.

עמיר פרץ: זו חוכמה קטנה.

עמיר פרץ: נכון, חלק מהאשפה, לצערנו, משתמשים בה לאוכל לבעלי-חיים, ומה שנשאר – שורפים.

עמיר פרץ: יש המון בורות, המון שרפות, ל"ג בעומר יומי, ולא פעם בשנה.

עמיר פרץ: אני לא מתכוון להשלים עם זה בשום פנים ואופן, ושאיש לא יגיד לי שאי-אפשר לשנות זאת.

עמיר פרץ: למה אני מדגיש זאת?

עמיר פרץ: כי תמיד יש תוכניות במדינה שכרוכות במצ'ינג: המדינה משלמת, ואם העירייה מסוגלת להשתתף, התוכנית תצא לפועל.

עמיר פרץ: מה זה עושה?

עמיר פרץ: עיריות חזקות, שיש להן יכולת, הן הראשונות שחוטפות את כל התוכניות האלה, כי יש להן את היכולת לשלם את המצ'ינג הזה ב-50%, ב-30%; ודווקא החלשות ביותר אומרות לך: מאיפה אני מביא בכלל אפילו 10%?

עמיר פרץ: אני אומר כאן באופן מפורש: אני מתכוון לשנות את הפירמידה.

עמיר פרץ: לא חוכמה ללכת ולתת תוספת של איכות למקומות שהם בלאו הכי עם מודעות מאוד גבוהה ובלאו הכי הם בעצמם עושים את הנדרש.

עמיר פרץ: המאבק האמיתי הוא להתחיל דווקא בנקודות הקצה.

עמיר פרץ: ואני לוקח את הפרויקט של אבו-בסמה כמודל, ללכת לשם ולהכין תשתית מלכתחילה – המודרנית ביותר, המתקדמת ביותר – גם של פינוי, גם של הפרדה, גם של מיחזור, כל שלושת המרכיבים האלה.

עמיר פרץ: ואם אנחנו נצליח בנקודת הקצה, שכביכול משמשת כמקום הבעייתי ביותר, אני מעריך שזה ישפיע גם על החלקים האחרים.

עמיר פרץ: אני רוצה לומר עוד דבר.

עמיר פרץ: היום מתקיים במדינת ישראל הוויכוח על אותו שוויון בנטל, ומדברים על משימות לאומיות ומשימות אזרחיות.

עמיר פרץ: אני הודעתי גם לוועדה לשוויון בנטל וגם הנחיתי את המשרד להכין תוכנית עבודה מפורטת.

עמיר פרץ: אנחנו מתכוונים להתחייב לגייס לפחות 500 איש שיצטרפו למשרד להגנת הסביבה מתוך השירות האזרחי, בעיקר מהמגזר הערבי והחרדי.

עמיר פרץ: המשרד יכול לספק סוגים שונים ומגוונים מאוד של מקצועות, שתוך כדי כך שהם יהיו בתוך השירות האזרחי הזה הם ישרתו את הקהילה שלהם ויתרמו למודעות לאיכות סביבה.

עמיר פרץ: אנחנו גם נכשיר אותם ונקנה להם מקצוע שאתו יוכלו לעבוד, וכשיסיימו את אותה שנה או שנתיים הם יהיו חלק מאותו פרויקט.

עמיר פרץ: כבר היום הגענו להסכמות להעביר השקעות גדולות מאוד למגזר הבדואי בכלל, ובהחלט אני מקווה מאוד שנגיע, נשלים סופית את כל התוכנית, והדברים יצאו לפועל גם מול המשרדים האחרים.

עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש, ברצוני לעבור באמת לתחום רחב – ציינו אותו פה כמה חברי כנסת – שהוא חובק עולם ומדברים בו הרבה מאוד.

עמיר פרץ: זה כל מה שקשור לתחום הקיימות.

עמיר פרץ: התחום הזה עובר שינויים מאוד גדולים, ההגדרות רבות, וכל אחד מוצא את ההגדרה שהיא נוחה יותר מבחינתו לקיימות.

עמיר פרץ: הדבר הבסיסי בקיימות זה אותם שלושה מרכיבים מרכזיים: התחום החברתי, התחום הכלכלי והתחום הסביבתי.

עמיר פרץ: ואני אומר כאן באופן מפורש, כמי שנאבק כל ימי חייו למען צדק חברתי:

עמיר פרץ: אני אינני יכול להפריד בשום פנים ואופן בין צדק חברתי לצדק סביבתי; הם הולכים ביחד.

עמיר פרץ: מי שרוצה למדוד איפה יש מצוקה, יבדוק מה מצב איכות הסביבה באותה קהילה, באותו יישוב, באותה סביבה, וידע לפי הפרמטרים האלה כמה באמת אותם אזורים הם אזורים מוחלשים.

עמיר פרץ: אבל צריך להבין, לבעיות הסביבה יש תכונה – הן לא עושות חשבון לשום תחום, לא לתחום המוניציפלי, וגם לא עושות חשבון לגבולות בין-לאומיים.

עמיר פרץ: יש להן תכונה כזאת.

עמיר פרץ: וכאשר פרצה מגפה בעזה – פעם אחת בנושא הבקר, פעם שנייה בנושא העופות – כל הסביבה נכנסה ללחץ.

עמיר פרץ: נכון, כי יש להן תכונות – הן לא עושות חשבון.

עמיר פרץ: גם אם מועצת הביטחון תקבל החלטה שהגבול לאותה נדידה של ארבה יהיה בתחום מסוים, כנראה שזה לא יעזור להם.

עמיר פרץ: וכנ"ל תחומי הגבולות המוניציפליים.

עמיר פרץ: אם מישהו בצפון תל-אביב משלה את עצמו שהעובדה שהוא שומר על איכות סביבה, תחלואת הסביבה לא תושפע מהמתרחש בבני-ברק וסביבותיה, הוא טועה.

עמיר פרץ: יש קשר ישיר בין הדברים, וצריך לראות את המבנה האורבני הכולל, לראות את הגבולות השונים של אזורים שלמים ולעשות פעולה משולבת.

עמיר פרץ: ואני חושב שהנושא הזה הולך ותופס תאוצה, ואני בהחלט משבח את השלטון המקומי ואת העיריות שעושות עבודה יוצאת מן הכלל.

עמיר פרץ: עד היום הושקעו בעיריות כ-340 מיליון שקלים בתוכניות של הפרדת פסולת.

עמיר פרץ: יש עיריות שלקחו את זה מאוד ברצינות.

עמיר פרץ: אני מאוד מקווה – אני לא רוצה עכשיו להתערב בנושאים פוליטיים, אבל אני פונה לאזרחים כולם.

עמיר פרץ: יש בחירות בעוד כמה חודשים.

עמיר פרץ: אני פונה לכל אזרח: תבדקו כל מועמד שלכם האם יש לו פרק ירוק במצע שלו, כי זה חלק מאיכות החיים שלכם, של הילדים שלכם.

עמיר פרץ: אני נותן פה עצות למועמדים, ואני נותן עצות גם לאזרחים.

עמיר פרץ: מי שלא יהיה לו פרק מפורש עם התחייבות ברורה, אני ממליץ לכם – אל תצביעו עבורו.

עמיר פרץ: אל תצביעו עבורו, כי כמו שבעבר ידענו שאין ראש עיר או מועמד שלא יופיע עם פרק מפורש בנושא חינוך, אנחנו היום בשלב שהנושא של איכות סביבה חייב להיות חלק ממרקם עירוני ברור, חד-משמעי, ואני מברך את כל אלה שרואים בכך נושא חשוב.

עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש, התקיימו היום דיונים מקיפים מאוד בוועדת הפנים, ואין לי כוונה לחזור על הכול, כי אני יודע שהזמן קצר במליאה, אבל אי-אפשר להתעלם מהעובדה שמדובר פה בכוחות כלכליים גדולים ביותר.

עמיר פרץ: והנושא הראשון שעומד לפתחנו זה שאלת ייצוא הגז.

עמיר פרץ: תשמעו, קודם כול, בואו נודה על האמת, אין שום סיבה לתקוף לא את היזמים ולא את המשקיעים.

עמיר פרץ: שום סיבה.

עמיר פרץ: איזו סיבה יש לתקוף אותם?

עמיר פרץ: אם לא היו יוזמים ומשקיעים וקודחים ומוצאים גז, לא היה לנו על מה להתווכח היום.

עמיר פרץ: אז אדרבה ואדרבה.

עמיר פרץ: אני פונה למשקיעים, ליזמים, כל מי שרוצה ונוכל לעודד אותו, זה בסדר גמור, אבל משנמצא הגז זכותנו, חובתנו, לדון בשימושים בו.

עמיר פרץ: ישנה ועדת צמח, שקבעה את המבנה ואת הפרמטרים לחלוקה בין היצוא לתצרוכת הישראלית.

עמיר פרץ: הוועדה הזאת הסתמכה על כך שסך עתודות הגז שיימצאו יהיה כ-900 BCM.

עמיר פרץ: היום אנחנו במצב שבפועל מדברים על כ-800.

עמיר פרץ: ומה מסתבר?

עמיר פרץ: שבפרמטרים שוועדת צמח הכניסה לתוך תצרוכת הגז העתידית היא הכניסה שני פרמטרים מאוד חשובים: מעבר ייצור האנרגיה הישראלית לגז, ומעבר של מפעלים גדולים ותעשייה גדולה לייצור באמצעות גז.

עמיר פרץ: אבל פרמטר אחד מאוד חשוב, וזה העברת כל התחבורה הישראלית לשימוש בגז – הסעיף הזה משום מה קיבל ממדים מאוד קטנים.

עמיר פרץ: ותאמינו לי, התחבורה הציבורית והתחבורה הפרטית הן אולי הגורם המזהם ביותר, במצטבר, לפעמים הרבה יותר ממפעלים, ולפעמים אפילו הרבה יותר מתחנת כוח.

עמיר פרץ: ולכן, אם אתה לא מכניס פרמטר כל כך חשוב, בוודאי שהתוצאות יהיו שאתה צריך פחות גז.

עמיר פרץ: מה עשתה הוועדה?

עמיר פרץ: היא קבעה שמותר לייצא 500 BCM, ואני אומר: סליחה, בואו, אני לא רוצה להתווכח כמה אתם צריכים לייצא.

עמיר פרץ: אני רוצה לנהל ויכוח כמה צריכים אזרחי ישראל גם לדורות הבאים.

עמיר פרץ: הערכתנו במשרד היא שהצריכה האמיתית – כדי להגן על אזרחי ישראל לשנים, באמת לעשרות שנים – תהיה בין 550 ל-600 BCM.

עמיר פרץ: אין בעיה, בואו נבטיח שהכמות הזאת היא הכמות שתעמוד לידי אזרחי ישראל, לבנים שלנו, לנכדים שלנו, והשאר – אדרבה ואדרבה, תמכרו כמה שאתם רוצים.

עמיר פרץ: הלוואי שתמצאו יותר.

עמיר פרץ: אין לנו שום בעיה, עיננו לא צרה.

עמיר פרץ: להפך, אנחנו מאוד בעד שזה יקרה.

יחיאל חיליק בר: זה מה שעושים בנורבגיה, דרך אגב.

עמיר פרץ: לא, אתה מדבר על הקרן.

יחיאל חיליק בר: כן.

עמיר פרץ: לא, פרט לקרן.

עמיר פרץ: הקרן מוקמת בכל מקרה, הקרן בכל מקרה תוקם, אבל אני בהחלט מסכים אתך שהמודל הנורבגי בקרן הוא מודל הרבה יותר טוב.

עמיר פרץ: אבל אני לא רוצה להיכנס עכשיו לפירוט על הקרן, כי הקרן אמורה לצבור את הרווחים שמדינת ישראל תקבל ולשמור את הרווחים האלה כחלק מהגנה על מצב כזה או אחר, ואולי על צורך לרכוש גז בעתיד, וכו' וכו', פרט לתמלוגים שיועברו לשימושים שוטפים.

עמיר פרץ: הקרן מורכבת – – –

יחיאל חיליק בר: – – – זה בקרן אחרת?

עמיר פרץ: לא.

עמיר פרץ: אני לא מסתפק בקרן כספית.

עמיר פרץ: אני רוצה קודם כול שתישמר לנו עתודה לצריכה ישראלית.

עמיר פרץ: כל השאר – שיימכר בייצוא, וחלק ממנו יבוא לקרן, זה בסדר גמור.

עמיר פרץ: זה בסדר גמור.

עמיר פרץ: יש בעיות עם הקרן, לא פשוט, כי אני דרשתי להקים בתוך הקרן גם ועדת אתיקה.

עמיר פרץ: לצערי הרב, ההצעה שלי לא התקבלה, לא התקבלה בממשלה, אבל ראש הממשלה ביקש לבחון זאת מחדש, כי אני טוען שגם אם יהיו לנו כמויות גדולות מאוד של כסף, לא ייתכן שהשקעות יהיו בלי כללים אתיים.

עמיר פרץ: מה זה כללים אתיים?

עמיר פרץ: לא רק התשואה קובעת.

עמיר פרץ: אם יסתבר מחר שכסף, שהוא כסף ישראלי, משקיעים אותו במכרות ששם עובדים ילדים בני שש-שבע-שמונה בתנאים של עבדות – אני לא רוצה שהכסף הישראלי יהיה שותף בזה.

עמיר פרץ: אותו דבר, מי יודע, מחר תמצא את עצמך מבלי משים שבשרשור ההשקעות פתאום השקעת באיזה קרטל סמים שאפילו לא ידעת עליו אבל הוא נותן תשואה יותר גבוהה.

עמיר פרץ: ולכן אני חושב שלתוך הקרן הזו בהחלט צריך להכניס קודים אתיים, שהם בהחלט מכריעים בשיקולים של אותן החלטות כיצד ישקיעו את הכסף.

עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש, אני רוצה בהחלט להשתדל לסיים, למרות שאני יכול לדבר פה עוד שעתיים על הנושאים האלה.

מסעוד גנאים: כבר?

עמיר פרץ: כבר.

עמיר פרץ: אתה רוצה – – –?

מסעוד גנאים: לא.

מסעוד גנאים: אני מאמין לך.

יצחק וקנין: הוא יכול, רק הגרון לא מאפשר לו.

עמיר פרץ: לא, לא.

עמיר פרץ: אל תדאג, אני אתגבר על זה.

עמיר פרץ: המושג הזה, ירוק, הפך מושג טוב.

עמיר פרץ: כולם אוהבים להיות ירוקים.

עמיר פרץ: בכלל, יש עכשיו מה שנקרא הטיה: אני ירוק, אתה ירוק, התיירקקנו.

עמיר פרץ: יש כל מיני ביטויים עכשיו שהם חלק מהסלנג: נתיירקק היום, מחר נתיירקק.

עמיר פרץ: אתה יודע, מושג שבהחלט הפך מושג שהוא חלק מהלקסיקון היותר-סימפתי של מדינת ישראל.

עמיר פרץ: אבל יש לזה גם משמעות כלכלית, ואני אומר כאן:

עמיר פרץ: אני לא אתן שיישאו את שם הירוק לשווא.

עמיר פרץ: מה, כל אחד חושב שאם הוא צבע שני שערים בכניסה לשכונה שלו הוא שכונה ירוקה?

עמיר פרץ: או אם המפעל צבע את הארובות בירוק אז הוא הפך מפעל ירוק?

עמיר פרץ: מה, העשן צמצם את כמויותיו?

עמיר פרץ: או אוטובוס שהוא אוטובוס ירוק אז הוא פתאום פחות מעשן?

עמיר פרץ: זו הטעיה.

עמיר פרץ: אגיד לכם למה זו הטעיה, כי זה נכס כלכלי.

עמיר פרץ: ואני מתכוון, ביחד עם מכון התקנים, לגבש תקנים רשמיים של מדינת ישראל, שבהם כל גורם שיקבל מחר את אותו תו תקן, אנחנו נפרסם זאת ברבים.

עמיר פרץ: ואני מאמין שאזרח ישראלי שידע שיש שכונה ירוקה, שנבנתה מהבסיס בתפיסה של שכונה ירוקה והקירות בבית שלו מדיפים פחות רעלים שמסכנים את הבריאות של הילד שגדל שם, הוא יהיה מוכן לשלם עוד 2%–3%.

עמיר פרץ: זה יהפוך נכס כלכלי.

עמיר פרץ: לעומת זאת, אנחנו נפרסם מי אלה שנושאים את שם הירוק לשווא, ואז זה יוריד לו את המחירים.

עמיר פרץ: אני רוצה להגיע למצב שהקבלנים ירוצו אחרינו במקום שאנחנו נרוץ אחריהם.

עמיר פרץ: אבל זה בתנאי שאכן המנוף הזה יהיה לא רק מנוף חברתי-תפיסתי אלא גם מנוף כלכלי חשוב ביותר.

עמיר פרץ: אני רוצה לומר לחברים כאן שבאמת יש – דיבר כאן יושב-ראש ועדת החינוך, החבר עמרם מצנע, על נושא החינוך.

עמיר פרץ: אני רוצה לומר לך שביקרתי אתמול בבית-ספר בראש-העין, בית-ספר לקיימות.

עמיר פרץ: אני ממליץ לכם לבקר שם, כוועדת החינוך.

עמיר פרץ: דבר מדהים.

עמיר פרץ: בית-ספר שלם, מכיתה א' עד ו', עוסקים בקיימות בכל היבט שהוא.

עמיר פרץ: מדהים פשוט לראות ילד בכיתה א' מדקלם מושגים של קיימות, ואתה רואה איך הילד הזה הופך השגריר הטוב ביותר, השליח הטוב ביותר מול המשפחה שלו; איך ילדה אומרת: יש חלוקה בבית.

עמיר פרץ: אחותי מפרידה, אני מפנה, זה לוקח את זה.

עמיר פרץ: הכול מסודר.

עמיר פרץ: וילד בכיתה א' אומר:

עמיר פרץ: אם אימא שלי תזרוק במקרה קליפת בננה אל תוך שקית של פסולת יבשה ולא פסולת רטובה אני מייד אגיד לה שזה פוגע בעתיד שלי, שזה חלק מהעתיד שלי.

עמיר פרץ: זה לא שלה, כי הפסולת הזו, הנזקים שלה הם נזקים של הדור הבא.

עמיר פרץ: ואז הוא אומר: ודאי שההורים שלי מאוד מודעים למה צריך ואיך צריך.

עמיר פרץ: כלומר, אין לי ספק שהעניין של חינוך הוא דבר חשוב ביותר, וצריך להרחיב זאת, לא רק לילדים.

עמיר פרץ: יכול להיות שצריך לעשות חינוך סביבתי גם למבוגרים בשעות אחר-הצהריים, באמצעות מפגשים שיכולים להפוך מפגשים מרתקים מכל היבט שהוא.

עמיר פרץ: בהחלט, החינוך יהיה נושא חשוב מאוד מבחינתנו.

עמיר פרץ: יש נושאים רבים שאנחנו עוסקים בהם.

עמיר פרץ: יש נושאים שקשורים בתקינה של איכות אוויר, יש נושאים שקשורים במאבק לטיפול בכל אותן קרקעות מזוהמות שזוהמו במשך עשרות שנים, ואתן לכם רק שתי דוגמאות.

עמיר פרץ: לפני שבועיים נקנסה אחת הספינות שזיהמה באזור אילת ב-750,000 שקל.

עמיר פרץ: לפני כחודש פסק בית-המשפט העליון – החלטת המשרד להגנת הסביבה לחייב את אותו מפעל היסטורי שייצר אזבסט ב-150 מיליון שקל, לא סכום קטן; הניקוי של הזיהומים שנגרמו בגין אותה פעילות של מפעל אזבסט, הפינוי והטיפול יעלה בערך 300 מיליון שקל, אדוני, ואנחנו חייבנו את המפעל להשתתף ב-150 מיליון שקל.

עמיר פרץ: למה זה חשוב?

עמיר פרץ: כי הפסיקה הזאת קובעת דבר שהוא מסר לכל תעשיין בישראל, לכל יצרן בישראל.

עמיר פרץ: מדוע?

עמיר פרץ: מכיוון שבית-המשפט קבע שלמרות שהמפעל טען, ובצדק – בא המפעל ואומר: סליחה, מה אתם רוצים ממני?

עמיר פרץ: אני פעלתי לפי התקנים, לפי הכללים, לפי ההוראות.

עמיר פרץ: לא הפרתי שום הוראה, מדוע אני אשם היום בנזקים שנגרמו?

עמיר פרץ: ובאמת בית-המשפט קבע שאומנם אין פסיקה רטרואקטיבית, אבל הוא קבע מושג שאומר שיש אפשרות לדרוש פיצוי על נזק רטרוספקטיבי.

עמיר פרץ: וזה אומר שגם אם לא היית מודע לנזקים שאתה עלול לגרום, בעצם העובדה שנגרמו נזקים אפשר לתבוע אותך ואפשר לתבוע ממך להשתתף באותה פעולה שמטפלת בנזקים האלה.

עמיר פרץ: אני רוצה באמת, חברים, לסיים.

עמיר פרץ: יכולתי לדבר עכשיו על מצוקי הים ועל הפחד מההתמוטטות שלהם.

עמיר פרץ: גם בזה אנחנו הולכים לטפל.

עמיר פרץ: אני יכול לספר לכם שאנחנו משתדלים להקים – פה דיבר חבר הכנסת – – –

יצחק וקנין: קלפה?

עמיר פרץ: לא.

קריאה: הופמן.

יצחק וקנין: הופמן.

עמיר פרץ: הופמן, כן.

עמיר פרץ: חבר הכנסת הופמן דיבר על העניין של ההגנה על ההתרחשויות בים.

עמיר פרץ: אני רוצה להגיד לך שבמשרד הולכת ומוקמת יחידה, ושבין היתר אנחנו מתכוונים לקנות כלי שיט מתאימים שיוכלו לסייר מסביב לאסדות ולפקח על חלילה אפשרות של נזק אקולוגי כזה או אחר.

עמיר פרץ: ואני מקווה שאכן נצליח לעמוד במשימות.

עמיר פרץ: אתה יודע, מול העוצמה הכלכלית, אנחנו בכל זאת משתדלים.

עמיר פרץ: אבל אני פונה אליכם, לכל חברי הכנסת.

עמיר פרץ: תראו, אנחנו ערב דיוני התקציב.

עמיר פרץ: הכי קל לטרוף תקציבים של משרד כמו שלנו.

עמיר פרץ: הרי מה יקרה בעוד שבועיים-שלושה?

עמיר פרץ: יהיו פה דיונים סוערים על קצבאות הילדים, על קצבאות הזיקנה, ובצדק יבואו אלי מהאוצר ויגידו: אתה, עמיר פרץ, עכשיו, כשאנחנו נלחמים על כל שקל לקצבת ילדים, עכשיו אתה רוצה כסף כדי להגן על המאזן הביולוגי בים או להגן על אי-היכחדותם של הנשרים בנגב?

עמיר פרץ: תן לנו יכולת לשמור על יכולת קיומם של האזרחים כאן.

עמיר פרץ: יגידו את זה בציניות.

עמיר פרץ: אני רוצה להזהיר: קיימות זה לא רק קיימות, קיימות זה קיום.

עמיר פרץ: ויש בעיה, אי-אפשר להכניס את נושא הסביבה ל-hold.

עמיר פרץ: אין דבר כזה.

עמיר פרץ: אם היה מישהו ממציא לי פטנט שאומרים: אוקיי, לחצנו hold, הכול עוצר, נבוא בעוד שנתיים, נטפל מהמקום שהתחלנו – הוא טועה.

עמיר פרץ: אם, חלילה, הנושאים של איכות הסביבה ייכנסו ל-hold תהיה רגרסיה בלתי ניתנת לתיקון ויהיו נזקים בלתי הפיכים.

עמיר פרץ: אני רוצה להודות על האמת: הרוח שאנחנו מקבלים מהאוצר, אדוני סגן שר האוצר, חברי מיקי לוי – מי שלא יודע, מיקי לוי ואני שירתנו ביחד בימים הכי צעירים שלנו.

עמיר פרץ: הוא היה קצין חימוש של גדוד 50, אני קצין חימוש של גדוד 890, והלכנו יד ביד הרבה שנים.

יצחק וקנין: שניכם אנשי חימוש.

עמיר פרץ: כן.

עמיר פרץ: אז אני פונה לחברי סגן שר האוצר, ואני רוצה להגיד לך שהאנשים הממונים, הרפרנטים הממונים מטעם האוצר על נושא איכות הסביבה, מגלים אהדה רבה, אני מוכרח לציין זאת.

עמיר פרץ: אני קיימתי אתם מפגש, והמפגש התקיים באווירה טובה מאוד, עניינית מאוד.

עמיר פרץ: אבל אני מאוד מבקש שאתה תהיה השליח שלי, שבבואכם להטיל את אותו גרזן – – –

מיקי לוי: יש לי בעיה אתכם.

מיקי לוי: גם השר לביטחון פנים רוצה שאני אהיה שליח.

עמיר פרץ: הוא שירת אתך?

מיקי לוי: גם שר האוצר רוצה שאני אהיה שליח.

עמיר פרץ: רגע, הוא שירת אתך?

יצחק וקנין: אני, יש לי איזו הצעה טובה.

מיקי לוי: – – –

יצחק וקנין: יש לי הצעה לאיזה תקציב – –

עמיר פרץ: מיקי.

עמיר פרץ: מיקי.

יצחק וקנין: – – תקציב גדול.

יצחק וקנין: אני מקווה שעמיר פרץ יקבל את זה, וגם שר האוצר יקבל, ואני מדבר במלוא הרצינות.

יצחק וקנין: לפני כשבוע גם שר האוצר אמר, וגם יושבת-ראש האופוזיציה, שהם בעד שחברי הכנסת יוותרו על כ-10% משכרם.

יצחק וקנין: שמעתם את זה?

יצחק וקנין: אני אגיד לכם: זאת הדמגוגיה הגדולה ביותר.

עמיר פרץ: למה?

יצחק וקנין: אני בעד לא 10%; 15%.

יצחק וקנין: אבל עשיתי חשבון פשוט: 120 חברי כנסת, בשנה וחצי בוויתור על שכרם – 8 מיליון במקרה הכי גרוע.

מיקי לוי: 4.

יצחק וקנין: 4 לשנה אחת.

יצחק וקנין: 4.5 בשנה אחת, ועוד 2.5 מיליון לחצי שנה, שבעה חודשים.

יצחק וקנין: עשיתי חשבון, תאמין לי, לקחתי מחשב – 8 מיליון.

יצחק וקנין: אבל אם כבר באמת רוצים לעשות משהו רציני, וזה יהיה לבשורה – קחו את כל חברי הכנסת, כל ראשי הרשויות, רבני ערים שמקבלים כמו חברי הכנסת, שופטים, כל החברות הממשלתיות שהשכר – אני מדבר רק על שכר מעל 35,000 שקל.

יצחק וקנין: רבותי, עשיתי חשבון פשוט: עובדי מדינה, עובדי משרדים, סמנכ"לים בחברות ממשלתיות – רבותי, 800 מיליון שקל יש לכם.

יצחק וקנין: הנה בשורה.

יצחק וקנין: כולם 10%.

יצחק וקנין: על חברי הכנסת אל תהיו גיבורים ב-10%, כי זה לא נותן כלום עם ה-7 או 8 מיליארד שקל – מיליון, סליחה.

יצחק וקנין: רבותי, זו דמגוגיה, זה אולי כדי למצוא חן בעיני הציבור, וזה לא נותן כלום.

יצחק וקנין: בואו נביא בשורה, נחליט, אנחנו בחקיקה, 800 מיליון – ניתן אותם לאיכות הסביבה, ניתן אותם לעוד מקומות שבאמת צריך לתת אותם, והנה בשורה טובה.

מיקי לוי: איך חבר הכנסת עמיר פרץ – – –

יצחק וקנין: אבל לא בדמגוגיה שאנחנו מוכנים, חברי הכנסת, כי זה קופה קטנה, רבותי, של פקידי האוצר.

עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר למיקי לוי.

פנינה תמנו: – – –

עמיר פרץ: סלח לי, חברי סגן שר האוצר, אתה מדבר על כל כך הרבה שפנו אליך.

עמיר פרץ: מה, הם שירתו אתך?

עמיר פרץ: תגיד לי, הם שירתו אתך?

עמיר פרץ: איך אתה בכלל יכול להעלות את זה על דעתך?

עמיר פרץ: אז אני עדיין פונה אליך להיות המגן של איכות הסביבה, שהיום הופכת נושא מאוד מרכזי בעולם כולו.

עמיר פרץ: אני באמת חושב שיש לנו הרבה מאוד מה לעשות.

עמיר פרץ: זה גם נושא כלכלי.

עמיר פרץ: היום הצמיחה הירוקה היא חלק מהנושאים הכלכליים החשובים ביותר.

עמיר פרץ: באירופה היום רק המפעלים שעוסקים בצמיחה ירוקה – רק הם, רק הענפים האלה – העלייה שם הייתה ב-8%, בעוד ששאר הענפים עלו באפס.

עמיר פרץ: וגם בארץ יש התפתחות מאוד חשובה.

עמיר פרץ: אני אתן לך דוגמה.

עמיר פרץ: יש לנו מפעל של מוגבלים בצפון שמועסקים בטיפול בהפרדה אלקטרונית.

עמיר פרץ: פסולת אלקטרונית היום הפכה אולי המצבור למתכות, חלק מתכות מאוד מאוד יקרות.

עמיר פרץ: אני רוצה שלא יהיה רק מפעל אחד כזה.

עמיר פרץ: דרך אגב, המפעל הוא כלכלי, אבל להקים אותו יש צורך לסייע לאותם יזמים.

עמיר פרץ: אבל היום המפעל כפי שהוא הוא מפעל שמקיים את עצמו, והעובדים שם הם אומנם עובדים עם מוגבלויות אבל הם מקבלים שכר, הכול לפי הכללים.

עמיר פרץ: והמפעל עם התצרוכת שלו מקיים את עצמו.

עמיר פרץ: זאת דוגמה אחת.

עמיר פרץ: יש עוד דוגמאות רבות.

עמיר פרץ: תבוא תראה את מפעלי המיחזור כמה הם חשובים, כמה הם חוסכים גם נזקים לטווח הארוך.

מיקי לוי: אדוני השר, בחודש הספקת לעשות את כל זה?

מיקי לוי: אני מצדיע לך.

עמיר פרץ: מה זה?

עמיר פרץ: לא, אתה יודע, אני לומד מהר.

עמיר פרץ: אז אצלי סופה של קדנציה אחת – התקרה של קדנציה קודמת היא הרצפה של הקדנציה הבאה.

מיקי לוי: תגיד את זה עוד פעם, בבקשה.

עמיר פרץ: זהו, אני מזה מתחיל.

עמיר פרץ: מה שהשאירו לפני מבחינתי זו נקודת פתיחה שממנה אני רוצה להתקדם.

עמיר פרץ: והנושא האחרון הבוער זה נושא מפעל האמוניה.

עמיר פרץ: אדוני, גם אתה גר שם באזור בצפון.

עמיר פרץ: אני בשבוע הראשון לכניסתי לתפקיד הגעתי למפעל האמוניה כדי לבדוק בעצמי את המשמעויות ואת היכולות לטפל בעניין.

עמיר פרץ: אין ספק שהעובדה שיש לנו גז טבעי הופכת את העברת מפעל האמוניה, את הקמת מפעל אמוניה כתחליף לאחסנת אמוניה שמתבצעת היום, לנושא שהוא כלכלי ונותן יתרונות כלכליים, ויש מספיק יזמים שיהיו מוכנים לעשות זאת.

עמיר פרץ: היתרון הכי גדול הוא שפרט לעובדה שאתה מתחיל לייצר אמוניה בעצמך, הרי המכל שנמצא שם הוא בבעלות של "חיפה כימיקלים".

עמיר פרץ: "חיפה כימיקלים" היא הצרכנית הגדולה של האמוניה, במפעלים שלה בצפון ובדרום.

עמיר פרץ: הם צורכים מסך היבוא שהם מאחסנים באותו מכל ענק – הם צורכים כ-70% מאותו חומר גלם שמגיע, ו-30% מפוזרים בשאר המפעלים.

עמיר פרץ: אבל מה המדהים?

עמיר פרץ: שרוב האמוניה משמשת חומר גלם למפעלים בדרום.

עמיר פרץ: כלומר, יש תנועה עצומה של משאיות, של מכליות, שמעבירות אמוניה, שהן בפני עצמן סכנה נוסעת בכבישים.

עמיר פרץ: גם זה ייחסך באופן משמעותי.

עמיר פרץ: אני דיברתי עם בעלי המפעל, אין להם שום בעיה.

עמיר פרץ: אני דיברתי.

עמיר פרץ: אני רוצה לציין את הפעילות של יעקב עמידרור, שנכנס לזה באופן רציני.

עמיר פרץ: התקיימה ישיבה לפני יומיים, ישיבה מאוד דחופה.

עמיר פרץ: אני מאוד מקווה שנגיע להסדרים.

עמיר פרץ: נדרשים כ-70 מיליון שקל השקעה של המדינה – 35 מיליון שקל בתשתיות, עוד 35 מיליון שקל כדי לתת את מענק ההקמה של המפעל.

עמיר פרץ: וכל השאר יהיה כלכלי לכל השנים ויפתור בעיות רבות ומסובכות, ויסיר מעל האזור הזה סכנה מאוד גדולה.

עמיר פרץ: ראינו מה קרה בארצות-הברית.

עמיר פרץ: ואני אומר לכם כמי שכיהן כשר ביטחון: מכל האמוניה הזה כל פעם מחדש עומד על שולחנם של שרי ביטחון כסוגיה מאוד מרכזית, בתקופות שגרה ובוודאי בתקופות של מתח ועימותים.

עמיר פרץ: ולכן אני רוצה גם לפנות לתושבי הדרום.

עמיר פרץ: הרבה מאוד פניות הגיעו אלי, שאומרים: מה פתאום מעבירים את הסכנה מהצפון לדרום?

עמיר פרץ: איזו חוכמה זו?

עמיר פרץ: זה לא נכון, כיוון שהקמת המפעל תהיה הקמה בתקנים מחמירים שלא מהווים שום סכנה.

עמיר פרץ: חוץ מזה, כשאתה מייצר אמוניה בעצמך, אתה קובע את כמויות הייצור.

עמיר פרץ: זה לא שאתה תקוע עם מכל ענק של 12,000 שכולו מלא כל הזמן.

עמיר פרץ: אתה קובע מה כמות הייצור לפי הדרישה.

עמיר פרץ: אין שום סיבה שייצרו יותר מהתצרוכת שממומשת באופן מיידי.

עמיר פרץ: ולכן לא תהיה שום סכנה לתושבי הדרום.

עמיר פרץ: להפך, זה רק יסיר בעיה קשה מאוד של תושבי הצפון.

עמיר פרץ: ואני פונה לכולכם, חברי היקרים: זו שנה שבה איכות הסביבה מבחינתי תהפוך לאחד הפרמטרים שקובעים מה מצבו של האדם בישראל.

עמיר פרץ: אני גם מתכוון לפנות ללשכה המרכזית לסטטיסטיקה ולבדוק כיצד קובעים את מדד העוני.

עמיר פרץ: האם לתוך מדד העוני נכנסים גם נושאי איכות סביבה?

עמיר פרץ: כי, אדוני היושב-ראש – אני מסיים בזה – זה לא הימים שלנו כנערים.

עמיר פרץ: אנחנו כילדים יודעים שהמושג להיות עני זה להיות רעב לפת לחם.

עמיר פרץ: אנחנו חיינו באותן תקופות שבהן ידענו להבחין בין מרגרינה לבין חמאה ולהבחין בין אשל לבין שמנת.

עמיר פרץ: אז מישהו אומר לי היום: לא שמתם לב, אבל אכלתם בריא, כי בוודאי מי מאתנו חלם על שמנת.

עמיר פרץ: אכלנו אז את מה שנקרא אשל, היום זה המוצרים התחליפיים האחרים.

עמיר פרץ: אבל – – –

יצחק וקנין: אפילו "טוב פת חרבה במלח מבית מלא זבחי ריב", אבל באוכל.

עמיר פרץ: לא דיברתי על "ריב".

עמיר פרץ: לא, ראיתי כאלה שאין להם שמנת ולא רבו על שום דבר, הסתדרו עם זה.

עמיר פרץ: עזוב, לא כולם רבים.

עמיר פרץ: אבל אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, היום עוני הוא לא רק לחם, עוני הוא גם רעב לחינוך, הוא גם רעב לאיכות חיים, הוא גם רעב לתרבות, הוא גם רעב לפעילות לשעות הפנאי והוא גם רעב לאיכות סביבה.

עמיר פרץ: ולכן אני מקווה שהפרמטר הזה ייכנס כחלק מהפרמטרים שקובעים מהי איכות החיים בקהילה, מהי איכות החיים בסביבה, מהי איכות החיים בעירייה ומהי איכות חייה של משפחה.

עמיר פרץ: תודה רבה, אדוני.

יצחק וקנין: אדוני השר, אדוני השר, מה אדוני מציע?

עמיר פרץ: אני מקבל כל הצעה שהמציעים ירצו – למליאה, לוועדה, אין לי שום בעיה.

עמיר פרץ: כל הצעה שתהיה מוסכמת על חברי הכנסת.

יצחק וקנין: טוב.

יצחק וקנין: חברת הכנסת תמר זנדברג, רוצים ועדה או מליאה?

יצחק וקנין: חבר הכנסת דב חנין, אתה ראשון הדוברים.

דב חנין: אדוני, קודם כול אנחנו נשמח שהנושא הזה יעבור לוועדה כדי לאפשר לנו מפעם לפעם להזמין את השר לסקירה רוחבית.

דב חנין: הוא בוודאי גם יגיע בלי צורך בנושא, אבל זו גם דרך להביע – – –

יצחק וקנין: אוקיי.

יצחק וקנין: כולם מסכימים, רבותי, שזה יעבור לוועדה – יעבור לוועדה.

יצחק וקנין: אוקיי.

יצחק וקנין: אז אנחנו נצביע, רבותי.

יצחק וקנין: מי שבעד זה ועדה, ומי שנגד זה להסיר.

יצחק וקנין: מי בעד, רבותי?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 3 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 14 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

יצחק וקנין: 14 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, נושא ציון יום כדור-הארץ יועבר לוועדת הפנים והגנת הסביבה.

יצחק וקנין: רבותי, אני מודה לשר עמיר פרץ ולמציעים.

יצחק וקנין: רבותי, תם סדר-היום.

יצחק וקנין: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, י"ד באייר התשע"ג, 24 באפריל 2013, בשעה 11:00.

יצחק וקנין: ישיבה זו נעולה.