ישיבת מליאה, כנסת 19, פרוטוקול מספר 19, 2013-04-22 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני מתכבד לפתוח את כנס הקיץ.

יולי יואל אדלשטיין: היום י"ב באייר תשע"ג, 22 באפריל 2013.

יולי יואל אדלשטיין: אני פותח את הישיבה.

יולי יואל אדלשטיין: במסורת היהודית, חברי הכנסת, זמן ספירת העומר הוא ימים שבהם יש להיזהר במיוחד בכבוד חברינו.

יולי יואל אדלשטיין: עם פתיחת המליאה אני רוצה לקוות שנדע לנהוג כבוד האחד בשני; שנזכור שלא המקום מכבד את האדם אלא האדם מכבד מקומו, ושנדע לראות במעלות חברינו וחברותינו ולא בחסרונם.

יולי יואל אדלשטיין: אני מאחל לכולנו כנס קיץ פורה.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת –      לדיון מוקדם: החל בהצעת חוק שמספרה פ/969/19 וכלה בהצעת חוק שמספרה פ/1129/19 – הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – שירותים מיוחדים לילד נכה), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת אורי מקלב, משה גפני ויעקב אשר; הצעת חוק ההתגוננות האזרחית (תיקון – התקן בטיחותי על דלת מרחב מוגן דירתי), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת אורי מקלב, משה גפני ויעקב אשר; הצעת חוק יסודות התקציב (תיקון – תאגיד בריאות המפעיל מעון-יום שיקומי), התשע"ג–2013, מאת חבר הכנסת דוד אזולאי; הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון – קיצור משך התקופה להרכבת ממשלה), מאת חבר הכנסת עיסאווי פריג'; הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (מינוי מבקר פנים), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת ג'מאל זחאלקה, חנין זועבי ובאסל גטאס; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – שירותי רפואת שיניים לילדים במשפחות מצוקה), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת עפו אגבאריה, מוחמד ברכה, חנא סוייד ודב חנין; הצעת חוק הממשלה (תיקון – ועדת שרים לענייני חקיקה), התשע"ג–2013, מאת חבר הכנסת דוד אזולאי; הצעת חוק לקידום דיור בר-השגה, התשע"ג–2013, מאת חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס; הצעת חוק יישוב סכסוכי עבודה (תיקון – ריכוז מידע על שביתות והשבתות), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת אורי מקלב, משה גפני, יריב לוין ויעקב אשר; הצעת חוק למניעת הטרדה מינית (תיקון – ניצול יחסי מרות או תלות על-ידי בעל תפקיד ציבורי), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת מיכל רוזין, עיסאווי פריג', עמרם מצנע, דוד צור, יפעת קריב, דב חנין, זהבה גלאון, מרב מיכאלי ועליזה לביא; הצעת חוק התרבות והאמנות (תיקון – תקציב תיאטראות בשפה הערבית), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת ג'מאל זחאלקה, חנין זועבי ובאסל גטאס; הצעת חוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות (תיקון – תיקון פרק ב'), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת מאיר שטרית, עדי קול, דוד צור, אמנון כהן ואראל מרגלית; הצעת חוק הקרן לעידוד העסקת עובדים מבוגרים, התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת איתן כבל, שלי יחימוביץ, חיים כץ, דב חנין, ניצן הורוביץ, מיקי רוזנטל, איציק שמולי, נחמן שי, עמר בר-לב, אראל מרגלית ומשה מזרחי; הצעת חוק לתיקון פקודת הקרקעות (רכישה לצורכי ציבור) (פקיעת רכישה), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת ג'מאל זחאלקה, חנין זועבי ובאסל גטאס; הצעת חוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות (הסדרי ראייה נרחבים) (הוראת שעה), התשע"ג–2013, מאת חברות הכנסת זהבה גלאון, מיכל רוזין, תמר זנדברג, שלי יחימוביץ ומרב מיכאלי; הצעת חוק להגדלת מלאי הדירות הציבוריות, התשע"ג–2013, מאת חברת הכנסת מירי רגב; הצעת חוק שעות עבודה ומנוחה (תיקון – תוספת תשלום עבור עבודת לילה), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת איתן כבל, משה מזרחי, דב חנין, ניצן הורוביץ ועמר בר-לב; הצעת חוק איסור הפליה במוצרים, בשירותים ובכניסה למקומות בידור ולמקומות ציבוריים (תיקון – איסור הפרדה), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת ניצן הורוביץ, מיכל רוזין, תמר זנדברג, אילן גילאון וזהבה גלאון; הצעת חוק נתיבי תחבורה ציבורית, התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת שלי יחימוביץ ודב חנין; הצעת חוק הצהרת הון לנבחרי ציבור בכירים, התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת ניצן הורוביץ, תמר זנדברג, אילן גילאון, עיסאווי פריג', מיכל רוזין וזהבה גלאון; הצעת חוק יסודות התקציב (תיקון – העברת כספים בתוך סעיף תקציב), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת יריב לוין, משה גפני ואמנון כהן; הצעת חוק יסודות התקציב (תיקון – פירוט תשלומים אחרים בחוק התקציב – מעון רשמי), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת זהבה גלאון, אילן גילאון, ניצן הורוביץ, מיכל רוזין, עיסאווי פריג' ותמר זנדברג; הצעת חוק מס הכנסה (פטור ממס על הכנסה מהשכרת דירת מגורים) (תיקון – פטור למוסד חינוך), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת אורי מקלב, משה גפני ויעקב אשר; הצעת חוק החומרים המסוכנים (תיקון – פרטי התקשרות למרכז רעלים), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת אורי מקלב, משה גפני ויעקב אשר; הצעת חוק שירות המילואים (תיקון – תוספת גמול לימי מילואים נוספים), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת איתן כבל, ניצן הורוביץ, איציק שמולי ונחמן שי; הצעת חוק הסעה בטיחותית לילדים ולפעוטות עם מוגבלות (תיקון – מימון הוצאות הרשות המקומית), התשע"ג–2013, מאת חבר הכנסת אילן גילאון; הצעת חוק העונשין (תיקון – תקיפת עובד חינוך), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת איילת שקד, מרדכי יוגב, שולי מועלם-רפאלי ועמרם מצנע; הצעת חוק מלווה המדינה (תיקון – ביטול הנפקת איגרות חוב של ארגון הבונדס), התשע"ג–2013, מאת חבר הכנסת מאיר שטרית; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – גני-ילדים ומעונות-יום), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת אורי מקלב, משה גפני ויעקב אשר; הצעת חוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו (תיקון – שוויון), מאת חברי הכנסת ג'מאל זחאלקה, חנין זועבי ובאסל גטאס; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – חובת נוכחות מתורגמן בדיוני ועדה רפואית), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת ג'מאל זחאלקה, חנין זועבי ובאסל גטאס; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (פטור ממס להכנסות קשיש וניכוי הוצאות שכר דירה), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת אורי מקלב, משה גפני ויעקב אשר; הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (הגבלת משך כהונת מועצה או ועדה ממונות), התשע"ג–2013, מאת חבר הכנסת דב חנין וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק מס ערך מוסף (תיקון – פטור ממס במכירת תרופות מצילות חיים שאינן כלולות בסל הבריאות), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת אורי מקלב, משה גפני ויעקב אשר; הצעת חוק הנישואין והגירושין, התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת דב חנין, מוחמד ברכה, חנא סוייד ועפו אגבאריה; הצעת חוק פיקוח על בתי-ספר (תיקון – הרחבת תחולה), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת אורי מקלב, משה גפני ויעקב אשר; הצעת חוק מס ערך מוסף (תיקון – פטור בעת קניית דירה ראשונה לזוגות צעירים), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת מאיר שטרית, אורי מקלב, יצחק וקנין, עמרם מצנע, דוד צור, אלעזר שטרן, איציק שמולי, סתיו שפיר, אראל מרגלית ועמר בר-לב; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (חישוב מס לבני-זוג העובדים יחד), התשע"ג–2013, מאת חבר הכנסת מאיר שטרית; הצעת חוק לעידוד מחקר ופיתוח בתעשייה (תיקון – בקשה להעברת ידע אל מחוץ לישראל במיזמי ביו-רפואה), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת רוברט אילטוב ודוד רותם; הצעת חוק הלוואות ללא זכות חזרה, התשע"ג–2013, מאת חברת הכנסת מירי רגב; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – דיור בר-השגה), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת ניצן הורוביץ, מיכל רוזין, תמר זנדברג, אילן גילאון וזהבה גלאון; הצעת חוק הקפאת מחירי שכר הדירה (הוראת שעה), התשע"ג–2013, מאת חברת הכנסת מירי רגב; הצעת חוק הירושה (תיקון – פסלות לרשת והקפאת נכסים), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת זהבה גלאון, אילן גילאון, ניצן הורוביץ, מיכל רוזין, עיסאווי פריג' ותמר זנדברג; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (הסדרי בטיחות בצומת שלא מוצב בו רמזור), התשע"ג–2013, מאת חבר הכנסת חמד עמאר; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (חובת התקנת חיישן בטיחות), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת אורי מקלב, משה גפני ויעקב אשר; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – חובת הצגת מרכיבי המחיר על טובין), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת אורי מקלב, משה גפני ויעקב אשר; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (חובת התקנת חיישנים ברכב מסחרי או ציבורי), התשע"ג–2013, מאת חבר הכנסת חמד עמאר; הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (ביטוח) (תיקון – מערכת סליקה לחברות ביטוח), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת אמנון כהן, אריה דרעי, אברהם מיכאלי, נסים זאב, יצחק וקנין ודוד אזולאי; הצעת חוק הגנת השכר (תיקון – תלוש שכר בשפת העובד), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת מיכל בירן ושמעון סולומון; הצעת חוק בינוי ופינוי של אזור שיקום (כפר-שלם), התשע"ג–2013, מאת חברת הכנסת שלי יחימוביץ; הצעת חוק סיוע בקידום תעסוקתי למשפחות של עובדים מעוטי הכנסה, התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת אורי מקלב, משה גפני ויעקב אשר; הצעת חוק בינוי ופינוי של אזורי שיקום (כפר-שלם), התשע"ג–2013, מאת חבר הכנסת אילן גילאון; הצעת חוק הגבלת נטיעתם, ייבואם ומכירתם של צמחים אלרגניים, התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת דב חנין, מוחמד ברכה, חנא סוייד ועפו אגבאריה; הצעת חוק מסי מכס ובלו (שינוי התעריף) (תיקון – אישור ועדת הכספים של הכנסת לגבי הפחתת מכסים), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת שלי יחימוביץ, יצחק וקנין ודב חנין; הצעת חוק עבודת נשים (תיקון – הארכת חופשת הלידה בגין אשפוז ילד בפגייה), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת יעקב אשר, משה גפני ואורי מקלב; הצעת חוק הסדרת מעמדם של פליטים ומבקשי מקלט, התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת משה מזרחי, שלי יחימוביץ, יצחק הרצוג, מיכל בירן, אבישי ברוורמן, איתן כבל, מיקי רוזנטל, נחמן שי, יחיאל חיליק בר, סתיו שפיר, בנימין בן-אליעזר, איציק שמולי, מרב מיכאלי, אראל מרגלית ועמר בר-לב; הצעת חוק צער בעלי-חיים (הגנה על בעלי-חיים) (תיקון – איחוד סמכויות), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת איתן כבל, דב חנין, ניצן הורוביץ, משה מזרחי, נחמן שי ואיציק שמולי; הצעת חוק הקמת אוניברסיטאות בנצרת ובמשולש, התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת מוחמד ברכה, חנא סוייד, דב חנין ועפו אגבאריה; הצעת חוק נכי המלחמה בנאצים (תיקון – תגמול לבן-זוג של נכה שנפטר), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת דוד צור, מאיר שטרית, אלעזר שטרן, עמרם מצנע, דב חנין, מיכל רוזין, יפעת קריב, מרב מיכאלי, משה מזרחי, ניצן הורוביץ ומיקי רוזנטל; הצעת חוק סל חינוך אישי לתלמיד (צמצום פערים חברתיים), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת ניצן הורוביץ, מיכל רוזין, תמר זנדברג, אילן גילאון וזהבה גלאון; הצעת חוק פיקוח על בתי-ספר (תיקון – הרחבת תחולה), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת מוחמד ברכה, חנא סוייד, דב חנין ועפו אגבאריה; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – הרחבת הפטור מהיטל השבחה), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת אורי מקלב, משה גפני ויריב לוין; הצעת חוק ארוחת בוקר במוסדות חינוך, התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת אורי מקלב, משה גפני, יעקב אשר ואמנון כהן; הצעת חוק הקרימינולוגים, התשע"ג–2013, מאת חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס; הצעת חוק הבנקאות (שירות ללקוח) (תיקון – הגבלת סכומי עמלות), התשע"ג–2013, מאת חבר הכנסת אמנון כהן; הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון – פטור מטעמי מצפון), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת מוחמד ברכה, חנא סוייד, דב חנין ועפו אגבאריה; הצעת חוק פינוי יישובים במסגרת הסדר מדיני, התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת מוחמד ברכה, חנא סוייד, דב חנין ועפו אגבאריה; הצעת חוק הנצחת זכרם של קורבנות הטבח בכפר-קאסם, התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת מוחמד ברכה, חנא סוייד, דב חנין ועפו אגבאריה; הצעת חוק צער בעלי-חיים (תיקון – חובת עיקור או סירוס של כלבים וחתולים), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת איתן כבל, דב חנין, דוד צור וניצן הורוביץ; הצעת חוק המועצה להשכלה גבוהה (תיקון – איסור דרישת בחינות כניסה וציון פסיכומטרי), התשע"ג–2013, מאת חבר הכנסת אחמד טיבי; הצעת חוק החזקת תעודת זהות והצגתה (תיקון – תעודה מזהה), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת יחיאל חיליק בר, עמר בר-לב, שמעון סולומון, יצחק הרצוג, משה מזרחי, פנינה תמנו-שטה, יעקב אשר וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק לעידוד המיחזור של נייר ומוצריו, התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת דב חנין, תמר זנדברג, דוד אזולאי, איתן כבל, ניצן הורוביץ, דוד רותם, דוד צור, נחמן שי, יצחק הרצוג, שלי יחימוביץ, מיקי רוזנטל, מיכל רוזין וסתיו שפיר; הצעת חוק חובת שימוש חוזר במי מזגנים, התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת דב חנין, יצחק הרצוג, שלי יחימוביץ, מיקי רוזנטל, מיכל רוזין וסתיו שפיר; הצעת חוק הרשויות המקומיות (בחירות) (תיקון – שריון מקום לאישה ברשימת מועמדים), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת דב חנין, מוחמד ברכה, חנא סוייד ועפו אגבאריה; הצעת חוק הנחה לסטודנטים בדמי נסיעה בתחבורה ציבורית, התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת ניצן הורוביץ, תמר זנדברג, אילן גילאון, עיסאווי פריג', מיכל רוזין, זהבה גלאון ודב חנין; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – חובת הצגת מחיר מומלץ של ירקות), התשע"ג–2013, מאת חברת הכנסת מירי רגב; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – חובת הצגת מחיר מומלץ של ירקות), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת אורי מקלב, משה גפני ויעקב אשר; הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (ביטוח) (תיקון – איסור לתקן או לשקם כלי רכב שנגרם לו נזק של 50% לפחות), התשע"ג–2013, מאת חבר הכנסת אמנון כהן; הצעת חוק ההגבלים העסקיים (תיקון – התארגנות עסקית בתחום הנשלט על-ידי מספר קטן של מזמינים), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת שלי יחימוביץ, אמנון כהן ודוד רותם; הצעת חוק המים (תיקון – פיקוח על תעריפי מים), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת משה גפני, אורי מקלב ויעקב אשר; הצעת חוק המים (תיקון – הוספת נציג ציבור למועצת הרשות לעניין איכות הסביבה), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת ניצן הורוביץ, מיכל רוזין, תמר זנדברג, זהבה גלאון, דב חנין ומיקי רוזנטל; הצעת חוק המים (תיקון – סייגים לניתוק אספקת מים לצרכן), התשע"ג–2013, מאת חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס; הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון – בוררות חובה בתובענה כספית), התשע"ג–2013, מאת חבר הכנסת יריב לוין; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (הצגת משך הזמן שנותר לאותות ברמזורים), התשע"ג–2013, מאת חבר הכנסת חמד עמאר; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (חובת התקנת מערכות כיבוי באוטובוסים), התשע"ג–2013, מאת חבר הכנסת חמד עמאר; הצעת חוק החברות (תיקון – ייצוג הולם לבני שני המינים בדירקטוריונים של חברות ציבוריות), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת זהבה גלאון, אילן גילאון, ניצן הורוביץ, מיכל רוזין, עיסאווי פריג' ותמר זנדברג; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – מתקנים ביטחוניים), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת דב חנין, תמר זנדברג, איתן כבל, ניצן הורוביץ, יצחק הרצוג, שלי יחימוביץ, מיקי רוזנטל ומיכל רוזין; הצעת חוק הלוואות לדיור (תיקון – עיכוב פינוי חייב), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת מוחמד ברכה, חנא סוייד, דב חנין ועפו אגבאריה; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – שינוי בחוזה שנחתם בחתימה באמצעי אלקטרוני), התשע"ג–2013, מאת חבר הכנסת אמנון כהן; הצעת חוק הספורט (תיקון – הקצאת כרטיסי נוער), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת דב חנין ויריב לוין; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (הודעה בדבר נקודות), התשע"ג–2013, מאת חבר הכנסת אמנון כהן; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (אישור שימוש לאופנוע בנתיב תחבורה ציבורית), התשע"ג–2013, מאת חבר הכנסת חמד עמאר; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – מענק פטירה), התשע"ג–2013, מאת חברת הכנסת רינה פרנקל וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק דמי מחלה (היעדרות בשל מחלת ילד) (תיקון – זקיפת ימי מחלה להורה של אדם עם מוגבלות), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת אורי מקלב, משה גפני, חיים כץ, יעקב אשר, יריב לוין, דוד אזולאי, אורלי לוי אבקסיס, שלי יחימוביץ, קארין אלהרר, עדי קול, נחמן שי, אילן גילאון, איתן כבל, עמרם מצנע, דב חנין, איילת שקד ואיציק שמולי; הצעת חוק הנפט (תיקון – הבטחת אנרגיה לישראל והגבלת ייצוא), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת שלי יחימוביץ ונחמן שי; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – איסור נקיבת מחירים שלא ניתן לשלמם במעות שבמחזור), התשע"ג–2013, מאת חבר הכנסת אמנון כהן; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – שעות ביקור במענו של צרכן), התשע"ג–2013, מאת חבר הכנסת חיים כץ; הצעת חוק הבנקאות (רישוי) (תיקון – החזקה בגופים המנפיקים כרטיסי אשראי), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת אמנון כהן, אריה דרעי, אברהם מיכאלי, נסים זאב, יצחק וקנין ודוד אזולאי; הצעת חוק הבנקאות (שירות ללקוח) (תיקון – ריבית על יתרת זכות), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת ניצן הורוביץ, מיכל רוזין, תמר זנדברג וזהבה גלאון; הצעת חוק המכר (דירות) (תיקון – הגבלת רכיב ההוצאות המשפטיות במחיר דירה), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת מאיר שטרית, אורי מקלב, יצחק וקנין, אלעזר שטרן ואראל מרגלית; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (תדירות הפעלת קווי שירות), התשע"ג–2013, מאת חברת הכנסת מירי רגב; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – מגבלות על חיוב חשבון של צרכן בתשלומים), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת אורי מקלב, משה גפני, יריב לוין ויעקב אשר; הצעת חוק הגנת הסביבה (יחידה סביבתית ברשויות ציבוריות), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת דב חנין, יצחק הרצוג, שלי יחימוביץ, מיקי רוזנטל, מיכל רוזין וסתיו שפיר; הצעת חוק הגנת ושיקום ים-המלח, התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת דב חנין, מיקי רוזנטל, אורי מקלב, אילן גילאון, איציק שמולי, נחמן שי, סתיו שפיר, איתן כבל, דוד אזולאי ומיכל רוזין; הצעת חוק הרשויות המקומיות (יחידות סביבתיות), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת דב חנין, דוד אזולאי, איתן כבל, חנא סוייד, עפו אגבאריה ומוחמד ברכה; הצעת חוק המכר (דירות) (הבטחת השקעות של רוכשי דירות) (תיקון – הסרת שעבוד תאגיד בנקאי מלווה), התשע"ג–2013, מאת חבר הכנסת יריב לוין; הצעת חוק הגנת הסביבה (טיפול מקיים בפסולת אורגנית), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת דב חנין, תמר זנדברג, דוד אזולאי, איתן כבל, ניצן הורוביץ, דוד רותם, דוד צור, נחמן שי, יצחק הרצוג, שלי יחימוביץ, מיקי רוזנטל, מיכל רוזין, סתיו שפיר, אורי מקלב, אילן גילאון, איציק שמולי ואמנון כהן; הצעת חוק איסור הפליה במוצרים, בשירותים ובכניסה למקומות בידור ולמקומות ציבוריים (תיקון – איסור הפליה מחמת מקום מגורים), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת שולי מועלם-רפאלי ומרדכי יוגב; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – חובת הקלטה של עסקה טלפונית), התשע"ג–2013, מאת חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס; הצעת חוק שימור חומרי מורשת אור-קוליים, התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת ניצן הורוביץ, תמר זנדברג, אילן גילאון וזהבה גלאון; הצעת חוק החמרת הענישה של נהגים שנרשמו לחובתם נקודות על עבירות תעבורה (תיקוני חקיקה), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת דוד צור ואלעזר שטרן; הצעת חוק להפחתת הפליטה של גזי חממה, התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת דב חנין, תמר זנדברג, איתן כבל, ניצן הורוביץ, דוד צור, יצחק הרצוג, שלי יחימוביץ, מיכל רוזין, מיקי רוזנטל וסתיו שפיר; הצעת חוק פיצויי פיטורים (תיקון – זכאות לפיצויים החל מיום העבודה הראשון), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת שלי יחימוביץ, חיים כץ, מיקי רוזנטל ואיציק שמולי; הצעת חוק לתיקון פקודת בריאות העם (טיפול בפסולת רפואית), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת דב חנין, אמנון כהן, אורי מקלב, דוד אזולאי ואיתן כבל; הצעת חוק הלוואות לדיור (תיקון – חובת הפניה לוועדה המיוחדת ולוועדת חריגים לפני הגשת בקשה לביצוע משכנתה), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת זהבה גלאון, אילן גילאון, ניצן הורוביץ, מיכל רוזין, עיסאווי פריג' ותמר זנדברג; הצעת חוק הלוואות לדיור (תיקון – חובת הפניה לוועדה המיוחדת ולוועדת חריגים לפני הגשת בקשה לביצוע משכנתה), התשע"ג–2013, מאת חבר הכנסת אמנון כהן; הצעת חוק הלוואות לדיור (תיקון – חובת הפניה לוועדה מיוחדת ולוועדת חריגים טרם הגשת בקשה לביצוע משכנתה), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת איתן כבל, דב חנין, ניצן הורוביץ, משה מזרחי ונחמן שי; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – תסקירי השפעה על הסביבה ועל הבריאות), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת דב חנין, תמר זנדברג, דוד אזולאי, איתן כבל, ניצן הורוביץ, דוד רותם, דוד צור, מאיר שטרית, חנא סוייד, עפו אגבאריה ומוחמד ברכה; הצעת חוק איסור ייבוא ומכירת כבד של בעלי-חיים שעברו התעללות, התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת דב ליפמן, דב חנין, רות קלדרון, תמר זנדברג, עליזה לביא, סתיו שפיר, מסעוד גנאים, איתן כבל, אחמד טיבי, איציק שמולי, נחמן שי, יפעת קריב, משה מזרחי וחנין זועבי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הגנת הסביבה (תביעות נגזרות, תביעות ציבוריות ותביעות מוקדמות), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת דב חנין, תמר זנדברג, דוד אזולאי, איתן כבל, ניצן הורוביץ, דוד רותם, דוד צור, שלי יחימוביץ, מיקי רוזנטל, מיכל רוזין וסתיו שפיר; הצעת חוק שמירת הסביבה החופית (תיקון – התאמת תוכניות ישנות), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת דב חנין, תמר זנדברג, דוד אזולאי, איתן כבל, דוד רותם, דוד צור, יצחק הרצוג, שלי יחימוביץ, מיקי רוזנטל, מיכל רוזין, סתיו שפיר, ניצן הורוביץ, מאיר שטרית, מרב מיכאלי, מסעוד גנאים, חנא סוייד, עפו אגבאריה, מוחמד ברכה, אילן גילאון, אורי מקלב, משה גפני, דב ליפמן ונחמן שי; הצעת חוק הסדרת העיסוק במקצועות הבריאות (תיקון – טיפול באמצעות בעלי-חיים), התשע"ג–2013, מאת חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס; הצעת חוק תאגידי מים וביוב (תיקון – ביטול איסור בדבר הפעלה עצמית של שירותי מים וביוב), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת דב חנין, מוחמד ברכה, חנא סוייד ועפו אגבאריה; הצעת חוק תאגידי מים וביוב (תיקון – ביטול איסור בדבר הפעלה עצמית של שירותי מים וביוב), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת חיים כץ, איתן כבל, אורי מקלב, אילן גילאון, מירי רגב, אורלי לוי אבקסיס ועפו אגבאריה; הצעת חוק תאגידי מים וביוב (תיקון – ביטול האיסור בדבר הפעלה עצמית של שירותי המים והביוב), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת אמנון כהן, אריה דרעי, אברהם מיכאלי, נסים זאב, יצחק וקנין ודוד אזולאי; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (הסדר גרירה ארצי אחיד לכלי רכב), התשע"ג–2013, מאת חבר הכנסת חיים כץ; הצעת חוק כביש אגרה (כביש ארצי לישראל) (תיקון – פטור מאגרה בשל האטה ממהירות הנסיעה המותרת), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת אורי מקלב, משה גפני ויעקב אשר; הצעת חוק תעריף מים מופחת בשל מצב רפואי (תיקוני חקיקה), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת ניצן הורוביץ, מיכל רוזין, תמר זנדברג, זהבה גלאון ואיציק שמולי; הצעת חוק עבודת נשים (תיקון – הארכת חופשת הלידה לעובדת שילדה בלידה אחת יותר מילד אחד), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת יעקב אשר, משה גפני ואורי מקלב; הצעת חוק לתיקון פקודת הסמים המסוכנים (הוספת חומר קנבוס כחומר בעל תועלת רפואית), התשע"ג–2013, מאת חברת הכנסת תמר זנדברג; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – גמלת סיעוד למבוטח הנמצא במוסד סיעודי), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת משה גפני, אורי מקלב ויעקב אשר; הצעת חוק משפחות חד-הוריות (תיקון – הגדרת הורה יחיד), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת מוחמד ברכה, חנא סוייד, דב חנין ועפו אגבאריה; הצעת חוק זכויות החולה (תיקון – קביעת זכות לטיפול מקל והסמכת בא-כוחו של מטופל לסרב לטיפול רפואי), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת דב חנין, מרב מיכאלי ונחמן שי; הצעת חוק איסור הפליה בדיור, התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת דב חנין, שמעון סולומון, פנינה תמנו-שטה, עדי קול, נחמן שי, מיכל רוזין, מוחמד ברכה, חנא סוייד ועפו אגבאריה; הצעת חוק הגנת השכר (תיקון – דיווח על תשלום בעד עובד של קבלן), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת דב חנין, מוחמד ברכה, חנא סוייד ועפו אגבאריה; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (קביעת מדרגות מס נוספות), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת זהבה גלאון, אילן גילאון, ניצן הורוביץ, מיכל רוזין, עיסאווי פריג' ותמר זנדברג; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (פטור ממס על חיסכון ליחיד מעל גיל 60), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת מוחמד ברכה, חנא סוייד, דב חנין ועפו אגבאריה; הצעת חוק מס ערך מוסף (תיקון – מס בשיעור אפס על ספרי לימוד), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת מוחמד ברכה, חנא סוייד, דב חנין ועפו אגבאריה; הצעת חוק מס ערך מוסף (תיקון – מועד החיוב במס במקרים מיוחדים), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת משה גפני, אורי מקלב ויעקב אשר; הצעת חוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב) (תיקון – פטור לזוגות צעירים מארנונה), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת מוחמד ברכה, חנא סוייד, דב חנין ועפו אגבאריה; הצעת חוק החולה הנוטה למות (תיקון – רצון החולה), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת דב חנין, מרב מיכאלי, ניצן הורוביץ ואיתן כבל; הצעת חוק בית-המשפט לענייני משפחה (תיקון – בן-זוג מאותו המין), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת דב חנין, מוחמד ברכה, חנא סוייד ועפו אגבאריה; הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון – חובת סינון אתרים פוגעניים), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת אמנון כהן ואברהם מיכאלי; הצעת חוק מס רכוש וקרן פיצויים (תיקון – קרקע חקלאית, פטור לבעלי קרקעות ותיקים ותחילה רטרואקטיבית), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת מוחמד ברכה, חנא סוייד, דב חנין ועפו אגבאריה; הצעת חוק האזרחים הוותיקים (תיקון – לחצן מצוקה לקשיש), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת אורי מקלב, משה גפני ויעקב אשר; הצעת חוק לעידוד השקעות הון (תיקון – עידוד העסקת עובדים בעלי ניסיון מקצועי בתעשיות הטכנולוגיה וההנדסה), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת רוברט אילטוב ודוד רותם; הצעת חוק המים (תיקון – הנחות לאוכלוסיות זכאיות), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת ניצן הורוביץ, מיכל רוזין, תמר זנדברג, אילן גילאון וזהבה גלאון; הצעת חוק התניית תמיכות במחקר ופיתוח ובהשקעות הון בעמידה בחוקי העבודה (תיקוני חקיקה), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת שלי יחימוביץ, חיים כץ, יצחק וקנין ואילן גילאון; הצעת חוק זכויות הדייר בדיור הציבורי (תיקון – שיפור מערכת החשמל הדירתית), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת איתן כבל, משה מזרחי, דב חנין, ניצן הורוביץ, איציק שמולי, עמר בר-לב וחיים כץ; הצעת חוק זכויות הדייר בדיור הציבורי (תיקון – סיוע ריאלי בשכר דירה), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת איתן כבל, משה מזרחי, דב חנין, מיקי רוזנטל, ניצן הורוביץ, איציק שמולי, חיים כץ ועמר בר-לב; הצעת חוק הגנה על עתודות הגז למען עצמאות אנרגטית לישראל, התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת דב חנין, מיקי רוזנטל, אבישי ברוורמן, נחמן שי, איתן כבל, דוד אזולאי, מאיר שטרית, דב ליפמן, שלי יחימוביץ, מוחמד ברכה, חנא סוייד, עפו אגבאריה, ישראל אייכלר, אילן גילאון, מרב מיכאלי, אורי מקלב, מסעוד גנאים, מיכל רוזין, סתיו שפיר ותמר זנדברג; הצעת חוק משק החשמל (תיקון – תשלומי חשמל מופחתים לקשישים נכים), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת אורי מקלב, משה גפני ויעקב אשר; הצעת חוק רשות השידור (תיקון – ביטול אגרת רדיו וטלוויזיה), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת מוחמד ברכה, חנא סוייד, דב חנין ועפו אגבאריה; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (הפחתת גובה קנס בשל תשלום מיידי), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת אורי מקלב, משה גפני ויעקב אשר; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (הנחה לקטינים בתשלום דמי נסיעה בתחבורה הציבורית), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת ניצן הורוביץ, תמר זנדברג, אילן גילאון, עיסאווי פריג', מיכל רוזין, זהבה גלאון ודב חנין; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – חובת סימון נפח האריזה המרבי והנפח בשימוש), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת דב חנין, מוחמד ברכה, חנא סוייד ועפו אגבאריה; הצעת חוק הפרסומות (איסור ביזוי נשים בפרסומות באמצעי תקשורת), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת מיכל רוזין, אלעזר שטרן, יפעת קריב, רות קלדרון, זהבה גלאון ותמר זנדברג; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – העלאת קצבת זיקנה), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת דב חנין, מוחמד ברכה, חנא סוייד ועפו אגבאריה; הצעת חוק הסכמים קיבוציים (תיקון – ביקור נבחר הציבור במקום העבודה), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת שלי יחימוביץ, חיים כץ, איציק שמולי ומיקי רוזנטל; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – עידוד העסקת עובדים מבוגרים), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת איתן כבל, דב חנין, ניצן הורוביץ, אראל מרגלית, איציק שמולי, עמר בר-לב ומשה מזרחי; הצעת חוק יסודות התקציב (תיקון – ועדת ערר לתמיכה במוסד ציבור), התשע"ג–2013, מאת חברי הכנסת אורי מקלב, משה גפני, יריב לוין, יעקב אשר ואברהם מיכאלי.

ירדנה מלר-הורוביץ: החלטת ועדת הכנסת בדבר סדרי הדיון בהצעות להביע אי-אמון בממשלה.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: 1.

יולי יואל אדלשטיין: כוונת הממשלה לפגוע במעמד הביניים, בשכבות החלשות ובקצבאות הילדים;

יולי יואל אדלשטיין: 4.

יולי יואל אדלשטיין: ממשלה נעדרת חזון ותקווה;

יולי יואל אדלשטיין: 6.

יולי יואל אדלשטיין: עוד ממשלה מסוכנת ללא כל בשורה

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לסדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: סדר-היום היום ארוך.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נקפיד – כך ביקשתי גם מן הסגנים – על לוחות הזמנים.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו פותחים ודאי בהצעות אי-אמון.

יולי יואל אדלשטיין: יש לנו שבע הצעות אי-אמון.

יולי יואל אדלשטיין: הראשונה היא של סיעות יהדות התורה וש"ס:

יולי יואל אדלשטיין: כוונת הממשלה לפגוע במעמד הביניים, בשכבות החלשות ובקצבאות הילדים.

יולי יואל אדלשטיין: ינמק את ההצעה חבר הכנסת מאיר פרוש.

יולי יואל אדלשטיין: ראיתי את חבר הכנסת מאיר פרוש לפני שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: הנה, חבר הכנסת מאיר פרוש כבר מגיע ומנמק את ההצעה.

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: לי רשום, אדוני, חבר הכנסת מאיר פרוש המנמק.

יולי יואל אדלשטיין: אבל זה של שתי הסיעות, אז מה שתחליטו.

קריאה: חצי-חצי.

יולי יואל אדלשטיין: לא, לא, לא, אין חצי-חצי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, מנמק את ההצעה חבר הכנסת מאיר פרוש מטעם סיעות יהדות התורה וש"ס.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בשם סיעות יהדות התורה וש"ס, אני מתכבד להציג בפני הכנסת הצעת אי-אמון בממשלה הנוכחית, שטרם החלה לכהן.

מאיר פרוש: אולי מבחינה חוקית היא מכהנת – – –

טרם התחילה לתפקד.

מאיר פרוש: טרם החלה לכהן.

מאיר פרוש: לתפקד זה ייקח עוד חודשיים-שלושה.

מאיר פרוש: אולי מבחינה חוקית היא מכהנת מרגע שהיא הוצגה כאן בפני הכנסת ושרי הממשלה נשבעו זה אחרי זה.

מאיר פרוש: אבל בפועל, לממשלה הזו יש כבר יותר מ-40 יום עלי אדמות, ועדיין היא טרם החלה לכהן.

מאיר פרוש: הרקע להקמת הממשלה הנוכחית, כאשר ההרכב שלה הוא, כפי הידוע, ללא הנציגים של הציבור החרדי, הוא דבר שכשלעצמו יילמד בעתיד איך הדבר הזה נעשה.

מאיר פרוש: ברור שראש הממשלה כשלעצמו – כך אנחנו מבינים ממנו אישית וגם מהסובבים אותו – לא היה מעוניין בקואליציה כזו.

מאיר פרוש: הוא לא היה מעוניין בחלקים מסוימים מתוך אלה שמכהנים היום בתפקידים נכבדים ורמים, שהם יכהנו כשרים באותה ממשלה.

מאיר פרוש: אבל בסופו של דבר הוא אולץ והממשלה הזו מכהנת.

מאיר פרוש: מתוך אותם חברי כנסת שמרכיבים את הקואליציה, או מתוך כלל חברי הכנסת – 120 חברי כנסת – יש 31 חברי כנסת שהעדיפו להיות במצב שמדירים את החרדים.

מאיר פרוש: ובמשפט אחר, או באמירה אחרת, הממשלה הזו העדיפה להיות במצב שהיא מכריזה כלפי העולם כולו ובתוך ישראל עצמה שהיא ממשלה שיש בה שנאה לחרדים.

מאיר פרוש: בקהילות ישראל, כשאמרו היום סליחות, התפללנו, בין השאר, ואמרנו: "אזון תחן והסכת עתירה".

מאיר פרוש: אנחנו פונים אל הקדוש-ברוך-הוא ואומרים לו: תאזין לתחינה ולתפילה שלנו.

מאיר פרוש: "אף הפר ושכך עברה" – תסיר מאתנו חרון אף.

מאיר פרוש: "באי חלותך" – אלה שבאים לחלות את פניך – "בנפש מרה", נמצאים בנפש מרה.

מאיר פרוש: ואנחנו מאמינים – כמו שהמשך הפסוק אומר – בשמך הגדול ימצאו עזרה.

מאיר פרוש: כך התפללנו היום וכך אמרנו.

מאיר פרוש: אני אומר זאת בראשית דברי מכיוון שאני רוצה לומר שאנחנו בראש ובראשונה מייחלים ומצפים ומתפללים, ומאמינים גם, שבסיטואציה הזו, ואיך שאנחנו נמצאים, כי כך הקדוש-ברוך-הוא רוצה, והוא מנסה אותנו.

מאיר פרוש: גם אם יהיו ימים ושעות שלא יהיו כל כך קלים.

מאיר פרוש: אבל אנחנו מאמינים בביטחון גמור בקדוש-ברוך-הוא.

מאיר פרוש: וכמו שאמרנו היום, בשמך הגדול נמצא את העזרה.

מאיר פרוש: למה אנחנו מביעים אי-אמון בממשלה?

מאיר פרוש: אנחנו מביעים אי-אמון בממשלה הזו מכיוון שלצערנו – אני אומר, לצערנו – ראשי הממשלה אינם מנוסים.

מאיר פרוש: מדובר באנשים שאין להם כל קשר לעשייה הציבורית; לא בעבר הקרוב, גם לא בעבר הרחוק.

מאיר פרוש: אנשים שאין להם כל קשר לעשייה הציבורית.

מאיר פרוש: ואם אמרתי קודם שהממשלה עוד לא התחילה לכהן, אולי זו הסיבה.

מאיר פרוש: יש לנו אנשים שאולי הראש שלהם מונח – איך התמונה שלהם תיראה בפייסבוק; איך יציגו אותם בכלי התקשורת האלקטרוניים.

מאיר פרוש: זה הדבר שאתו הם חיים, וזה הדבר שהוא בראש ובראשונה לוקח את סדר-היום שלהם.

מאיר פרוש: אנחנו כבר התבשרנו על כך ששר האוצר, שהולך להטיל על עם ישראל גזירות כלכליות קשות, קשות מנשוא, מצא לנכון – וזה פרשה בפני עצמה – דווקא ביום קדוש לעם ישראל, ביום שביעי של פסח, יצא בהודעה לעם ישראל בפייסבוק.

מאיר פרוש: אבל מה הוא מצא לנכון?

מאיר פרוש: הוא מצא לנכון להעמיד דברים כלפי נערי האוצר – מה שאנחנו יודעים, שקוראים להם נערי האוצר, פקידי האוצר – שהוא מבקש מהיום והלאה לדאוג לאותה גברת מפורסמת, שלא הייתה מפורסמת, ריקי כהן, שהיא ממעמד הביניים.

מאיר פרוש: כאשר הוא אמר את האמירה הזו, לא לקח שעות מספר וכל מדינת ישראל ידעה בדיוק שמדובר פה באדם שהתמנה להיות שר אוצר, אבל כלל, כלל, כלל לא מנוסה.

מאיר פרוש: וכשאנחנו צריכים לומר שאנחנו מביעים אי-אמון, אנחנו מביעים אי-אמון מכיוון שהממשלה הזו, ראשיה הם כאלה שהם לא מנוסים.

מאיר פרוש: אני רוצה לומר משפט אחד.

מאיר פרוש: כולנו זוכרים את ראש הממשלה נתניהו כאשר הוא עמד מעל הדוכן בעצרת האו"ם ולקח את ה"לורד" וסימן את הקו האדום – מהו הקו האדום שמעבר לקו הזה אי-אפשר להסכים שאיראן תתחמש בפצצת אטום.

מאיר פרוש: כאשר שר האוצר יאיר לפיד ראה שהגימיק הזה שנתניהו השתמש בו בעצרת האו"ם הוא גימיק טוב, ימים מספר לאחר מכן הוא לקח את אותו טוש אדום והתחייב בפני כל עם ישראל שהוא לא יעלה מסים.

מאיר פרוש: הוא לא יעלה מסים, מכיוון שזה יצטייר לא טוב.

מאיר פרוש: האדם הזה חי – איך התמונה שלו תיראה מחר.

מאיר פרוש: והוא ראה שנתניהו הצליח למקד את תשומת הלב בזה שהוא סרטט את הקו האדום, בא יאיר לפיד וסרטט קו אדום: הקו האדום מבחינתי יהיה אי-העלאת מסים.

מאיר פרוש: כולנו יודעים מה יאיר לפיד הולך להציג בפני עם ישראל ובפני הכנסת הזאת.

מאיר פרוש: על כל פנים, ראשי הממשלה הזאת – אני אומר "ראשי ממשלה" ומשתמש במינוח "ראשי ממשלה" כי לצערנו נתניהו הפסיק להיות ראש ממשלה; יש לנו ממשלה בתוך ממשלה.

מאיר פרוש: אבל הממשלה הזאת, מלבד זה שהיא מסיטה מהנושאים המרכזיים שהממשלה צריכה לטפל בהם, זו ממשלה, כפי שאמרתי קודם, שבנויה על שנאה, שנאה, שנאה.

מאיר פרוש: אם פעם ידע מישהו לקחת את האמירה הזאת של "הדרה" – הדרת חרדים זה הפסגה של הממשלה הזאת.

מאיר פרוש: דומני שאם נשאל את יאיר לפיד: מהי פסגת העשייה שלך?

מאיר פרוש: מה אתה חושב שהיא פסגת העשייה שלך?

מאיר פרוש: מבחינתו המקסימום זה אמרה טובה בפייסבוק, שתהיה לו תמונה טובה.

מאיר פרוש: זו משאת חייו.

מאיר פרוש: ברגע הנכון, ברגע של אמת, התבטא יאיר לפיד ואמר: בשבילי, זה משאת חיי – אני לא אוכל להיות אצל הנשיא ולהצטלם כאשר לידי יעמוד שר חרדי.

מאיר פרוש: ומה כל כך רע בהתנהלות הזאת?

מאיר פרוש: אני רוצה לומר לחברי הכנסת, השנאה הזאת לחרדים מביאה אותנו למצב שצריך להגדיר, פשוט, השנאה מעבירה את אלה שעושים זאת – מעבירה אותם על דעתם.

מאיר פרוש: ידוע שאלה שיושבים בכוללים ובישיבות מקבלים מלגה מהממשלה.

מאיר פרוש: פעם זה היה סכום כזה, עלה, ירד, ואחד מהדברים המרכזיים, שיש עתיד, יאיר לפיד מבקש לצמצם בימים הקרובים, כאשר יוצג כאן תקציב המדינה, יהיה קיצוץ באותן מלגות.

מאיר פרוש: אבל למה יש עתיד בראשותו של יאיר לפיד ביקשה להכניס לסעיפים הקואליציוניים שהיא עשתה בינה לבין הליכוד, כמה סעיפים שאם אנחנו צריכים להגדיר אותם, אלה הם סעיפים שהמטרה היא להוציא את הלחם של אותו ילד קטן שגדל בבית שאביו לומד בישיבה או בכולל?

מאיר פרוש: הדבר הזה בא לידי ביטוי – ואני רוצה לשאול אותך, אדוני שר האוצר, אתה אחראי לסעיף בהסכם הקואליציוני שמדבר על כך שאם מישהו לומד תורה מרצונו, בתקנה שאתם תחתמו על כך, שאם מישהו יושב ולומד מרצונו הטוב, יושב ולומד, הוא לא יהיה זכאי לקבל הנחה בארנונה, פטור מארנונה.

מאיר פרוש: הירושלמים שבינינו יודעים על מפגעים, על חבלנים, שגרים במזרח-ירושלים, שזה חלק מהעיר – – –

מיקי לוי: – – – מפגעים.

מאיר פרוש: מפגעים, מחבלים.

מאיר פרוש: מי לנו כמו מיקי לוי שיודע.

מאיר פרוש: נו, מפגעים.

מאיר פרוש: מפגעים שיצאו מבתים בעיר העתיקה, שההורים שלהם מבקשים הנחה בארנונה ומקבלים הנחה בארנונה.

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים, אדוני.

מאיר פרוש: אני עוד לא התחלתי.

יולי יואל אדלשטיין: מצטער, אבל זה המצב.

מאיר פרוש: אז אני מבקש לסיים.

מאיר פרוש: על כל פנים, מדובר בשורה של תקנות שהשר לפיד אחראי להן ומבקש באמצעות התקנות האלה לגרום לכך שילד בן חמש, שש, שבע, לא יהיה להורים שלו כסף לקנות לחם או חלב.

מאיר פרוש: פשוט להרעיב ילדים.

מאיר פרוש: וזה דבר שיש עתיד מובילה אתו.

מאיר פרוש: אני רק רוצה להבין, האם תקנות כאלה הן דמוקרטיות?

מאיר פרוש: נניח שבעוד 20 שנה, 30 שנה, אנחנו נהיה פה רוב, ואנחנו נגרום לכך שבבתי-הספר כולם יהיו חייבים להתפלל שלוש פעמים ביום כל יום, מכיוון שאנחנו – שהדבר הזה חשוב לקיומו של עם ישראל.

מאיר פרוש: האם כשאנחנו נאלץ את העם בישראל פה להתפלל או ללמוד כל יום – מבחינת הכנסת הרי תהיה מדינה אנטי-דמוקרטית.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

מאיר פרוש: מדוע אתם מרשים לעצמכם ללכת על סדרה של תקנות אנטי-דמוקרטיות בכל אשר קשור לקיומו של הציבור החרדי?

מאיר פרוש: אנחנו חוששים שהממשלה הזאת תמשיך או תתחיל לכהן ותמשיך לתפקד, ולכן אנחנו מבקשים להביע אי-אמון בממשלה הזאת.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מאיר פרוש, אשר נימק הצעת אי-אמון של סיעות יהדות התורה וש"ס.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת האי-אמון הבאה היא: ממשלה ללא בשורה וחזון בתחום החברתי, הכלכלי והמדיני, המסכנת את האופי הדמוקרטי של מדינת ישראל – של סיעת העבודה.

יולי יואל אדלשטיין: המועמדת להרכיב את הממשלה היא חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

יולי יואל אדלשטיין: ינמק את ההצעה חבר הכנסת משה מזרחי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני רק מבקש לשים לב לסדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו קודם נשמע את כל המנמקים, לאחר מכן ישיבו – על חלק מההצעות שר האוצר יאיר לפיד, על חלק מההצעות סגן השר המקשר במשרד ראש הממשלה, חבר הכנסת אופיר אקוניס.

יעקב ליצמן: – – –

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת מזרחי, עד עשר דקות לרשותך.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש – – –

משה מזרחי: אדוני היושב-ראש, חברי וחברותי – – –

זהבה גלאון: אדוני, סליחה, ברשותך, לפני שחבר הכנסת מזרחי מנמק, אמרת כרגע שעל שלוש הצעות האי-אמון הראשונות יענה שר האוצר לפיד ועל שלוש ההצעות הבאות יענה השר המקשר.

יולי יואל אדלשטיין: סגן השר המקשר.

זהבה גלאון: סגן השר המקשר.

זהבה גלאון: אני רוצה להסב את תשומת לבך ששלוש ההצעות הבאות הן של המפלגות הערביות.

זהבה גלאון: האם זה מקרי?

זהבה גלאון: נראה לי תמוה שלמפלגות הערביות מנמק סגן השר המקשר – דרך אגב, אני לא מכירה פרוצדורה כזאת בכנסת שיש שני שרים שמנמקים תשובה על אי-אמון.

זהבה גלאון: מפלגות ערביות יש להן שר מקשר ומפלגות יהודיות יש להן שר אוצר?

זהבה גלאון: זה נראה לי תמוה.

יולי יואל אדלשטיין: אני חייב לומר, חברת הכנסת זהבה גלאון, שהנושא הזה נדון גם אצלי בפורום מצומצם בלשכה ולאחר מכן בנשיאות, ופרט אלייך אף אחד לא שם לב לחלוקה המוזרה הזאת שאת מעלה כאן.

יולי יואל אדלשטיין: ההפך הוא הנכון.

יולי יואל אדלשטיין: אילו היה מבקש סגן השר המקשר להשיב על הצעות שנוגעות ישירות במדיניות של משרד האוצר, היינו אומרים לו: עם כל הכבוד, ויש כבוד, חבר הכנסת אקוניס, סגן השר המקשר, תבקש מהקולגות במשרד האוצר להשיב.

יולי יואל אדלשטיין: מכיוון שהנושא בשלוש ההצעות הבאות הוא כללי, מדיניות הממשלה ודברים שנוגעים ישירות במשרד ראש הממשלה, החלטנו שסגן השר אקוניס, שאנחנו רואים בו בוודאי שר מקשר בין הממשלה לכנסת, יוכל להשיב.

יולי יואל אדלשטיין: אני חייב לומר, חברת הכנסת גלאון, עם כל ההערכה, אף אחד מלבדך לא העלה על הדעת את החלוקה המוזרה שאת עשית.

זהבה גלאון: היה כדאי שכבודו יעלה על הדעת שיש כאן חלוקה שהיא חלוקה בעייתית – – –

יולי יואל אדלשטיין: אני חייב, כפי שאני מציין בפעם השלישית, לומר שאף אחד, לא אני ולא אף אחד בסביבתי, לא הצליח לשים על זה את היד.

זהבה גלאון: זה אומר שזו אטימות – – – מה זה אומר – – –

יולי יואל אדלשטיין: אוקיי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מזרחי, אני בוודאי מחזיר לך את השעון המלא – עשר דקות לרשותך.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

אילן גילאון: – – –

זהבה גלאון: שר ליהודים ושר לערבים.

משה מזרחי: אדוני היושב-ראש, חברי וחברות הכנסת הנכבדים, מכובדי השרים, תודה לשר האוצר, שבאת לדבר עם העם, הגיע זמנך לצאת מהעמוד ההוא.

משה מזרחי: העם תבע סדר-יום חדש, חלוקה צודקת, צדק חלוקתי, ואפילו כפה סוג מוזר של שינוי פוליטי.

משה מזרחי: זמירות "הפוליטיקה החדשה" בישרו לכאורה שינוי באוויר – העם היה אופטימי, הבשורה בדרך.

משה מזרחי: אבל מה לעשות?

משה מזרחי: הנה, אנחנו רואים את הפנורמה החדשה לפנינו – אין בה לא חדש, לא שינוי; הכול עתיק, אותם קולות, מה שהיה יהיה יותר גרוע.

משה מזרחי: ברור לנו, ולעם יותר מכול, שיש לנו ממשלה שבורחת מבשורה כמו מאש.

משה מזרחי: דיבורי השוויון בנטל הופכים בפועל להכבדת הנטל.

משה מזרחי: מי שגילה, "להפתעתו", שהדברים שראה מכאן ראה גם משם, הולך להעמיק את הבור שבתוכו פרפרה החברה הישראלית ובגללו שלחה אותו לשם.

משה מזרחי: זו הבשורה הגדולה?

משה מזרחי: להיות המוציא לפועל של מה שקיבל ולשלוף ממגירות האוצר את תוכנית הגזירות העבשה, שממתינה במין רפלקס מותנה, להטיח אותן על ראש הציבור בלי דיון חדשני, תפיסה אחרת?

משה מזרחי: להכניס שוב את הידיים, איפה שהפנס דולק, לכיסים המתרוקנים של מעמד הביניים, עמוד השדרה, התורם הנגזל של החברה, ששר האוצר שלנו התהדר בו בקמפיין?

משה מזרחי: להכות את השכבות החלשות, להחליש אותן עד עפר?

משה מזרחי: עליהן אף אחד לא אומר מילה?

משה מזרחי: כל זה בשעה שמועדון האלפיון וההון, שהממשלה הקודמת טיפחה והגנה עליו, לא רק שאינה נוגעת בו עכשיו אלא מניחה לו להמשיך ולמחוק מיליארדים מכספי הציבור.

משה מזרחי: אין פוצה פה ומצפצף, וידם נטויה ממש בימים האלה.

משה מזרחי: מכל הגזירות – שלא שמענו עליהן בפה מלא – היה מי שטרח לטפטף את בשורת הגדלת המיסוי על דירות ומכוניות פאר כמו איזה עצם פופוליסטית שמושלכת לכלב המורעב.

משה מזרחי: הרי המס הזה אפילו לא מתקרב למה שבמחי-יד רצתה רוסק-עמינח מלאומי למחוק לנוחי, מ"אנשינו".

משה מזרחי: והנה הציבור שלנו מאס בזה, ואני מצדיע לו.

משה מזרחי: הוא כבר לא מוכן לבלוע את הצפרדעים האלה.

משה מזרחי: ואלמלא צעקת הציבור היו שר האוצר והרגולטור המפקח על הבנקים ממשיכים בתרדמתם ומניחים לזה.

משה מזרחי: אולי הרגולטור היה עסוק בלחלום על הענף הבא שישב עליו, כמו קודמיו.

משה מזרחי: ועוד דוגמה.

משה מזרחי: הציבור גם מאס בדיבור הצבוע הזה על שוויון בנטל.

משה מזרחי: ראינו, כאשר בלי להניד עפעף מקצצים את התגמול הראוי למי שתורם באמת במילואיו ונותן את מאודו להגנת המדינה, בכל מיני תירוצים פיננסיים עלובים.

משה מזרחי: וזה קורה במשמרת של הממשלה נטולת הבשורה הזאת.

משה מזרחי: אלה סימנים מעידים שאין עתיד, יש בעיקר עבר.

משה מזרחי: מרגרט תאצ'ר נפטרה, עליה השלום.

משה מזרחי: מי שתפיסת העולם הכלכלית והמנוכרת שלה נקברה בלא מעט מדינות, חיה ובועטת כאן.

משה מזרחי: אני לא מומחה לכלכלה, אבל שומע מה אומרים מומחים ממני.

משה מזרחי: למה לא להקשיב גם לאלה?

משה מזרחי: למה להקשיב רק לאותה מקהלה?

משה מזרחי: אלה אומרים ששוק חופשי והפרטת אחריות המדינה ובעלותה של המדינה על כל מה שזז, לא רק שלא מחסנים מפני משבר, הם לפעמים גם יוצרים אותו.

משה מזרחי: יוצרים לא רק מיתון, אבטלה ועוני, הם גם מעמיקים פערים, פוגעים בדמוקרטיה – נהיינו טייקונוקרטיה, פיאודליזם מודרני – הם מפרקים את המרקם החברתי כולו.

משה מזרחי: והנה, ההתייעלות שבשמה מבצעים את ההפרטה היא תמיד תירוץ לפגיעה קשה בשירות הציבורי, בזכויותיו הבסיסיות של האזרח, והיא מאפשרת למיעוט קטן לגזול ולבזוז את הנכסים וההון שנועדו לטובת הכלל.

משה מזרחי: בלא-מעט מדינות, גם באירופה, הפנימו שצנע וקיצוצים בתקציב המדינה אינם תשובה אולטימטיבית לשבר כלכלי.

משה מזרחי: להפך, השקעה ממשלתית רחבה לייצור מקומות עבודה וביקושים נחוצה.

משה מזרחי: ופה?

משה מזרחי: נאחזים רק במספרים, יעדי גירעון והוצאות, ובטירוף, כאילו אין ערכים אחרים שמדינה וממשלה צריכות להיות אחראיות להם, כמו למשל מניעת קריסתה של החברה הישראלית, שבגינה נשלחנו הנה, כדי לעשות שינוי.

משה מזרחי: מספיק לשמוע את דבריו של ישראל כץ – בשר מבשרה של הממשלה הזאת, שר התחבורה – והביקורת הקשה שהוא מטיח על הפגיעה האנושה בפריפריה, על המיליארדים שכבר נקברו באדמה.

משה מזרחי: ומה שהכי מטריד ומדאיג זה מה שהוא עצמו מספר – שהוא עצמו התנדב להביא את הקיצוץ הנדרש ממקומות אחרים.

משה מזרחי: אבל לא.

משה מזרחי: מה שאת האוצר מעניין זה לא הפריפריה, כי השקעות שם הן לא כלכליות – זה הטיעון.

משה מזרחי: הם, הוא אומר, רק חיפשו לפגוע בזה, רק כי התנגדו לזה מלכתחילה.

משה מזרחי: זה מצד אחד לשבחו של שר התחבורה, ומצד שני, הפריטו את הנכס הלאומי, את חברת התעופה הישראלית.

משה מזרחי: חברה לאומית היא הייתה פעם, שכנהוג במקומותינו, מרוויחה, מפסידה, שכר מנהליה ובעליה מרקיע גם הוא לשחקים, בלי קשר.

משה מזרחי: במשמרת הזאת מפריטים עכשיו – ואותו שר – את השמים ומפילים אותם על ראשן של חברות התעופה הישראליות, בהינף יד, בלי לחשוב על הריסוק האפשרי של החברות האלה, בלי הידברות ראויה, בלי יצירת מנגנון שלא יסכן את מקום העבודה של עשרות האלפים, בלי להתחשב במאפיינים הייחודיים של חברת התעופה הלאומית לשעבר של מדינת ישראל.

משה מזרחי: מה זה, מבחן כוח מול העבודה המאורגנת?

משה מזרחי: מה בער?

משה מזרחי: טובת הצרכן הישראלי?

משה מזרחי: יש לנו עוד דוגמה.

משה מזרחי: יש לנו שר השיכון.

משה מזרחי: נעזוב את ביקור אובמה, את הבשורה שחשבנו שהביא לממשלה הזאת, נניח לג'ון קרי שמטיח פה את הראש בקיר.

משה מזרחי: אז לא נדבר על הבשורה המדינית של הממשלה הזאת, כי אין לה ולא תהיה כזאת, כנראה, אבל השר שלנו כבר מבטיח שטרקטורים עולים על E1, עשרות-אלפי יחידות דיור בדרך ו-100,000 תושבים במעלה-אדומים בקרוב.

משה מזרחי: יודעים מה?

משה מזרחי: אהלן וסהלן, למה לא?

משה מזרחי: אבל מה עם יוקר הדיור?

משה מזרחי: מה עם טרקטורים בקריית-שמונה?

משה מזרחי: בירוחם?

משה מזרחי: בצפת?

משה מזרחי: בדימונה?

משה מזרחי: למה אנחנו לא שומעים את הקולות הנחרצים האלה גם לגבי המקומות האלה?

משה מזרחי: אז מה ההישג הכביר של ממשלת הפוליטיקה החדשה?

משה מזרחי: שהחרדים בחוץ?

משה מזרחי: הרי החלפנו את הרבנים שהכתיבו מה ואיך לעשות ברבנים אחרים.

משה מזרחי: עכשיו מי יכתיב את גורל הממשלה הזאת?

משה מזרחי: רבני תקומה?

משה מזרחי: אתמול שודרה בערוץ 2 תוכנית "אש ואשמה" על אסון הכרמל; תזכורת מזעזעת וקורעת לב עד כמה איבדה הממשלה הקודמת את אחריותה לאינטרס הציבור הרחב וההגנה עליו.

משה מזרחי: מול עיניה עמד מערך כיבוי והצלה ברמה של העולם השלישי.

משה מזרחי: למדנו שם איך מקבלים החלטות, איך לא מקבלים החלטות, איך ממסמסים אותן, איך אינטרס לאומי הופקר ואין מי שייקח עליו אחריות.

משה מזרחי: יש ערכים שמחייבים את הממשלה גם אם הם לא כלכליים וגם אם הם לא מניבים.

משה מזרחי: איך אמר מבקר המדינה – אסון הכרמל הוא רק משל להתנערות הממשלה מאחריותה.

משה מזרחי: אנחנו רוצים "סופר-טנקר" לפני אסונות, לפני קריסה חברתית.

משה מזרחי: אנחנו רוצים "סופר-טנקר" כלכלי שיבטיח גם ל-1.8 מיליון הסובלים מחוסר ביטחון תזונתי – אני כבר מסיים – כך קוראים לרעב במשרד הרווחה והביטוח הלאומי – אנחנו רוצים לאלה עתיד טוב יותר, על אלה אף אחד לא מדבר.

משה מזרחי: עכשיו נקצץ ונבטיח את ביטחונם התזונתי של אלה.

משה מזרחי: איך?

משה מזרחי: טור לכל פועל?

משה מזרחי: סטטוס לעובד קבלן?

משה מזרחי: "לייק" לכל ילד רעב?

משה מזרחי: ועוד בקשה אחרונה, אדוני שר האוצר – תן דוגמה אישית כדי שאנחנו נלמד שמשהו השתנה, ואל תיקח אתך לצומת הכי רגיש איש עסקים פרטי נטול אחריות מדינית, שלא מונה כדת וכדין, להיות חלק מהצומת המאוד-רגיש שאתה שותף לו.

משה מזרחי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת משה מזרחי, שנימק הצעת אי-אמון של סיעת העבודה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את חברת הכנסת זהבה גלאון בשם סיעת מרצ: ממשלה ללא בשורה וחזון בתחום החברתי, הכלכלי והמדיני, המסכנת את האופי הדמוקרטי של מדינת ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: לבקש מסגן השר אקוניס שיענה גם לך, כדי שלא יישמע – – –

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, בנימה רצינית, היה צריך לשים לב לזה.

יולי יואל אדלשטיין: לא.

זהבה גלאון: היה צריך לשים לב לזה.

יולי יואל אדלשטיין: ממש לא.

זהבה גלאון: כן, יש שר מקשר לערבים ויש שר אוצר ליהודים – –

יולי יואל אדלשטיין: לא.

זהבה גלאון: – – שמנמק ליהודים.

זהבה גלאון: זו המשמעות.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, הבחירות היו, השלטים אופסנו, ההבטחות נגוזו, אני מגישה אי-אמון בממשלה מטעם סיעת מרצ כי הממשלה הזאת לא ראויה לאמון.

זהבה גלאון: אין לנו אמון בממשלה, כי במקום להיות ממשלת בשורה זו ממשלת גזירה; במקום להביא שינוי היא מביאה קיפאון, מיתון ודשדוש.

זהבה גלאון: לא ממשלה של תקווה, אלא ממשלה של אכזבה ומפח נפש.

זהבה גלאון: אין לנו אמון בממשלה, כי הציבור שהבטחתם לו שבאתם לשנות ושאתם אחים שלו רועד עכשיו מפחד כשהוא חושב על הגזירות שאתם מתכננים לו.

זהבה גלאון: אני מסתכלת על הקואליציה החדשה כאן, במליאה, ואני אומרת: המליאה הזאת היא המשך ישיר של הקואליציה הקודמת, בוודאי מבחינת זכויות האדם והדמוקרטיה בישראל.

זהבה גלאון: שימו לב, הרבנים שולטים בצבא, הם מחליטים מי ייקבר, למי מצייתים; המתנחלים מחליטים היכן יבנו; הטייקונים מחליטים למי יקצצו; הימין הקיצוני שולט במשרד החוץ ומבודד את ישראל; הגזענות ממשיכה לתת את הטון כלפי מבקשי מקלט, כלפי לא-יהודים, עם חוק האזרחות – אותה גזענות בשינוי אדרת.

זהבה גלאון: שימו לב, חברי חברי הכנסת, אנחנו ממשיכים היום אחרי האי-אמון להצביע על כמה חוקים במליאה.

זהבה גלאון: שימו לב על איזה חוקים אנחנו הולכים להצביע.

זהבה גלאון: ממשלת נתניהו החדשה היא ממשלת נתניהו הישנה; אותם חוקים אנטי-דמוקרטיים, אותם חוקים שבאים לפגוע בזכויות האדם, אותם חוקים שעומדים להרע לאותם מבקשי מקלט שבאים לכאן להתחנן על נפשם.

קריאה: אתמול הם התקיפו את חבר הכנסת שטרן.

זהבה גלאון: נכון, וצריך לגנות.

זהבה גלאון: תודה, חבר הכנסת אקוניס, סגן השר המקשר, תודה.

זהבה גלאון: זו הזדמנות לגנות את אלה שהתקיפו אתמול את חבר הכנסת שטרן, בהחלט ראוי לומר כאן מעל דוכן המליאה.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, אנשים לא יודעים אם הם יצטרכו לשלם מע"מ; היום הם כבר יודעים.

זהבה גלאון: הם לא יודעים אם יצטרכו לשלם בפרנסה, האם הם יצטרכו לוותר על שירותים, אבל החשבון יוגש להם, כי, חברי חברי הכנסת, אני אומרת את זה בצער לשר האוצר יאיר לפיד – שר האוצר לפיד הוא ממשיך דרכה של הממשלה הקודמת.

זהבה גלאון: שימו לב, יש לו את זה.

זהבה גלאון: הוא אולי מדבר על פוליטיקה חדשה, הוא מתנהל בדרך חדשה, באמצעי המדיה החדשים, אבל מייד, אדוני השר, הצטרפת לשיח הישן, מייד אתה מדבר על קיצוצים.

זהבה גלאון: 18 מיליארד שקלים קיצוצים זה נקרא לאמץ את האידיאולוגיה הניאו-ליברלית של ממשלת נתניהו ושטייניץ, ובמקום לדבר על רפורמות ממש משמעותיות, אתה, אדוני השר, מתעלם מהסכנה הגדולה ביותר למשק, והסכנה הזאת, קוראים לה אי-שוויון, והאי-שוויון הולך וגדל, והגזירות שינחתו על הציבור ירחיבו ויגדילו את האי-שוויון.

זהבה גלאון: מה, גירעון זה גזירת גורל?

זהבה גלאון: יש כאן גירעון מנופח.

זהבה גלאון: נכון, אתה ירשת גירעון מנופח, זה בוודאי שלא באשמתך, וחזקה עלי שאתה מנסה לראות, האם להגדיל את הגירעון?

זהבה גלאון: מה לעשות?

זהבה גלאון: חזקה עלי שאתה רוצה לעשות את זה, אבל הגירעון הזה נוצר ממדיניות לא אחראית של הורדת מסים ישירים, מהפחתת מס החברות, משפיכת כספים בלתי מבוקרת.

זהבה גלאון: איך רוצים לנהל כאן מדיניות כלכלית הוגנת, שמאמינה במדינת רווחה, במגזר ציבורי חזק ובצמצום האי-שוויון, אם לא הולכים לגעת בפרות הקדושות?

זהבה גלאון: אחת הפרות הקדושות היא קיצוץ בתקציב הביטחון.

זהבה גלאון: פרה קדושה נוספת היא הפסקת הבנייה בשטחים במימון ממשלתי – לא שמעתי אתכם מדברים על זה.

זהבה גלאון: אדוני השר, לפני כמה חודשים פורסמה מפת העדיפויות הלאומיות: אשדוד, אשקלון – out, הן מחוץ למפת העדיפות הלאומית.

זהבה גלאון: אפרת, בית-אל, עופרה, כל ההתנחלויות במפת העדיפות הלאומית.

זהבה גלאון: מה אתה הולך לעשות בעניין הזה?

זהבה גלאון: אני שואלת בהזדמנות הזאת, מה אתה הולך לעשות?

זהבה גלאון: נכון, זה ממש קל, אדוני השר, להעלות את המע"מ.

זהבה גלאון: זה צעד קל על-חשבון השכבות המוחלשות ומעמד הביניים.

זהבה גלאון: הגזירות, אדוני, שאתה מציע, אלה הן גזירות אכזריות שיפגעו בשארית מדינת הרווחה.

זהבה גלאון: במקום ללכת למקום שקל – והמקום שקל לקחת ממנו, וצריך לקחת ממנו, הוא אותם פטורים מופקרים שניתנים לקבוצה מצומצמת בחברה הישראלית, כמה חברות ענק.

זהבה גלאון: צריך ללכת נגד ולפעול נגד תכנוני המס האגרסיביים, נגד הפטורים שניתנים לטייקונים.

זהבה גלאון: אבל מה בחרת לעשות, אדוני השר, במקום זה?

זהבה גלאון: בחרת לסגור את הגירעון מהכיס של הציבור.

זהבה גלאון: אני אומרת את זה בצער.

זהבה גלאון: אנחנו מביעים אי-אמון בממשלה כי שר האוצר לפיד ממשיך בדרך נתניהו, ודרך נתניהו משמעה רמיסת החלשים למען החזקים, הגדלת הפערים החברתיים ושחיקת מעמד הביניים.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, יש לנו ביקורת רבה על הממשלה החדשה בצד החברתי-כלכלי, אבל אנחנו מביעים אי-אמון בממשלה גם בגלל המדיניות שלה, אם אפשר לומר, בתחום המדיני – הדשדוש במקום.

זהבה גלאון: היה כאן מזכיר המדינה האמריקני ג'ון קרי, שאמר בדיון בבית-הנבחרים לפני יומיים – ואני רוצה לצטט, הוא אמר את הדבר הבא – שימו לב, אני אומרת את זה כהתראה לכם, חברי חברי הכנסת – הוא אמר:

זהבה גלאון: חלון ההזדמנויות להסדר, להסדר עם הפלסטינים, ייסגר בתוך שנתיים; הדבר מצריך מעורבות ישירה של ארצות-הברית; פתרון שתי המדינות מורכב.

זהבה גלאון: הוא אמר את זה בשימוע בפני ועדת החוץ של בית-הנבחרים.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, האמריקנים אומרים שלוח הזמנים שנשאר לנו כאן הוא שנתיים.

זהבה גלאון: הידידות הכי גדולות של מדינת ישראל בעולם, הכי קרובות ומסורות לישראל, מביעות אי-אמון בממשלה.

זהבה גלאון: רק אתמול או שלשום הודיעו 13 חברות בכירות באיחוד האירופי, ובהן בריטניה וצרפת וספרד והולנד, מדינות חשובות, מדינות שיש לישראל קשרים אמיצים אתן, הודיעו לקתרין אשטון שהן מבקשות יד תקיפה יותר והנחיות מסודרות להתמודדות עם המשך השליטה של ממשלת ישראל בפלסטינים.

זהבה גלאון: אבל הממשלה הזאת בכלל לא מראה סימנים וסממנים שהיא הולכת לאיזשהו מקום.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, אין לנו אמון בממשלה הזאת, כי לא רק באירופה, גם בארצות-הברית, כמו שאמרתי קודם – הביע אי-אמון בממשלה והוציא כרטיס צהוב: שנתיים, הוא אמר, אבל אני חושבת, חברי חברי הכנסת, שלממשלה הזאת אין באמת רצון אמיתי בפתרון הסכסוך.

זהבה גלאון: הממשלה הזאת תתנהל כמו הממשלה הקודמת; היא תרצה לנהל את הסכסוך, להרוויח זמן.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, אין לנו זמן מיותר.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, אנחנו צפויים לגזירות קשות, אנחנו צפויים לניכור מצד מדינות העולם, ולכן – – –

מיקי לוי: צעדים כלכליים, צעדים כלכליים.

זהבה גלאון: – – – ולכן, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, סיעת מרצ מביעה אי-אמון בממשלה.

זהבה גלאון: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת זהבה גלאון שנימקה הצעת אי-אמון של סיעת מרצ.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצעת האי-אמון הבאה: ממשלה נעדרת חזון ותקווה, של רע"ם-תע"ל-מד"ע.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת אברהים צרצור.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: הוא גם ינמק את ההצעה.

יולי יואל אדלשטיין: עד עשר דקות.

אברהים צרצור: כבוד היושב-ראש, מכובדי השרים, כנסת נכבדה, יש כאלה שיגידו: זה לא פייר, זה לא צודק להציע אי-אמון בממשלה שנולדה רק לפני תקופה קצרה מאוד, אבל מצד שני לא קשה לסרטט את הקווים הכלליים של הממשלה הנוכחית ולהגיע למסקנות כמעט חד-משמעיות.

אברהים צרצור: בשני מרכיבים אני אתמקד.

אברהים צרצור: המרכיב הראשון הוא אלה שהרכיבו את הממשלה הזאת: מפלגות מהימין ומהימין הקיצוני ומפלגות שמגדירות את עצמן כמרכז.

אברהים צרצור: והשאלה שנשאלת היא, האם באמת מפלגת יש עתיד, שהיא מפלגת מרכז, יכולה לנווט עד כמה שאפשר, במידת האפשר, את המדיניות של ממשלת ישראל ביתנו, הליכוד והבית היהודי?

אברהים צרצור: אני מאוד מקווה, אני מתפלל ואני קורא לכולכם להתפלל, כל אחד בדרך שלו, שאכן יש עתיד, יחד עם התנועה, למשל, שהיא מפלגה שליכדה לתוכה חברי כנסת מכמה מפלגות, יכולים, יצליחו בסופו של דבר לנווט, להנהיג, להשפיע ולו במעט על המדיניות של ממשלת הימין הזאת בשני הנושאים הבסיסיים והעיקריים: מדיניות כלכלית-חברתית, וגם לגבי מדיניות החוץ כלפי העם הפלסטיני.

אברהים צרצור: עכשיו, אני אתן כמה דוגמאות, שלצערי הרב התחלנו בהן, כפי שאומרים, ברגל שמאל.

אברהים צרצור: הדוגמה הראשונה היא העיר טייבה, הבחירות בעיר טייבה.

אברהים צרצור: בבוקר ועדת הפנים והגנת הסביבה דנה בסוגיה הזאת, והופתענו כולנו שבמקום ששר הפנים יבוא לוועדה הזאת ויתנצל באומץ בפני תושבי טייבה שנשלטו במשך שבע שנים על-ידי ועדה קרואה, שלא הביאה שום תוצאה חיובית – במקום לבוא ולהתנצל ולהחליט בצורה נועזת בפני חברי הוועדה, שאני בא כדי להכריז בצורה חד-משמעית שהבחירות בעיריית טייבה, בעיר טייבה, יתקיימו באותו מועד שבו יתקיימו כל הבחירות בכל הרשויות המקומיות, לצערי הרב בא שר הפנים ומבקש מחברי הוועדה להאריך את הכהונה של הוועדה הכושלת הזאת בעוד שלוש שנים.

אברהים צרצור: ואנחנו שואלים את השאלה הפשוטה מאוד: מה עשתה הוועדה הקרואה הזאת במשך שבע שנים, שש שנים?

אברהים צרצור: מאז 2007 ועד היום היא לא עשתה כלום.

אברהים צרצור: ובמקום להעניש את הוועדה הזאת שמייצגת את משרד הפנים, באים ומענישים את התושבים עוד הפעם ומאריכים את הכהונה של הוועדה הזאת.

אברהים צרצור: זה אומר ששר הפנים, לצערי הרב, במקום להיכנס למשרדו ברגל ימין, הוא פשוט החליט להיכנס למשרד הזה ברגל שמאל.

אברהים צרצור: אתן דוגמה אחרת: לפני תקופה קצרה מאוד, גם שר הפנים לשעבר, ואני חושב ששר הפנים הנוכחי גם ממשיך באותה דרך, באו והחליטו – גם בג"ץ, דרך אגב, היה מעורב בקטע הזה – וכולם החליטו שבדצמבר 2012 יתקיימו בחירות במועצה האזורית אבו-בסמה בנגב; מועצה אזורית שמלכדת בתוכה, שכוללת בתוכה כמה יישובים, יותר משבעה יישובים ערביים.

אברהים צרצור: הוחלט פה-אחד שאנחנו הולכים לבחירות בדצמבר 2012.

אברהים צרצור: פתאום, חודשיים – אפילו הכריזו על מה שנקרא תחילת ההליכים לקראת הבחירות; נתמנה פקיד בחירות במועצה האזורית הזאת.

אברהים צרצור: שבועיים לפני קיום הבחירות, שר הפנים, משרד הפנים בא ומחליט לפצל את המועצה האזורית הזאת לשתי מועצות.

אברהים צרצור: מה זה אמר?

אברהים צרצור: שתי מועצות זה בסדר גמור.

אברהים צרצור: אבל התוצאה מההחלטה הזאת הייתה דחיית הבחירות לשתי המועצות לתקופה בלתי מוגבלת, אולי בעוד חמש שנים.

אברהים צרצור: אז במקום לתת – ההחלטה הזאת התקבלה, דרך אגב, לאחר שוועדה קרואה שלטה במועצה האזורית הזאת יותר משבע שנים.

אברהים צרצור: אז מה ישראל רוצה מהאוכלוסייה הערבית באמת?

אברהים צרצור: מה הם רוצים מהמגזר הערבי, להמשיך להחזיר את המגזר הזה לשליטת מה שנקרא משטר צבאי או משהו כזה, במקום לתת לאנשים לבחור את מנהיגיהם בצורה דמוקרטית?

אברהים צרצור: הם כופים עליהם בצורה לא דמוקרטית, ולאחר כישלון מהדהד של ועדות שנתמנו על-ידי ממשלות ישראל, במקום להעניש את משרד הפנים ולהעמידו לדין, באים ומענישים את התושבים עצמם.

אברהים צרצור: עכשיו, אני אומר לכם משהו מאוד מעניין: אנחנו, המגזר הערבי, האוכלוסייה הערבית סובלת משתי בעיות מאוד קשות.

אברהים צרצור: בעיה ראשונה היא היעדר החלטות ממשלתיות נועזות שימקמו את המגזר הערבי בלב התכנון הלאומי של מדינת ישראל, והבעיה השנייה היא היעדר ביצוע של החלטות שמתקבלות לעתים נדירות.

אברהים צרצור: ולכן אנחנו חיים בצל של היעדר החלטות נועזות, וכשממשלות ישראל מקבלות החלטות כאלה אז לא ממהרים לבצע אותן הלכה למעשה.

אברהים צרצור: ובזאת אנחנו דוהרים אבל בריצת – איך אומרים?

אברהים צרצור: דוהרים אבל באותו מקום.

אברהים צרצור: לא עושים כלום, לא מתקדמים לכיוון של כל התפתחות שיכולים לחשוב עליה.

אברהים צרצור: ולכן, אני מנצל את ההזדמנות הזאת, כבוד היושב-ראש, כדי להזכיר לשרי הממשלה ובמיוחד לכבוד שר האוצר.

אברהים צרצור: אני רוצה להזכיר לכולכם רשימה של החלטות ממשלה שנתקבלו בשנים האחרונות ושעדיין, לצערי הרב, בוצעו חלקית, ואני דורש, בצל הקיצוצים שמשרד האוצר וממשלת ישראל הולכים לבצע וליישם, להביא בחשבון שהמגזר הערבי פשוט מאוד מפגר בהשוואה למגזר היהודי.

אברהים צרצור: ועל כן צריכים להביא את העובדה הזאת בחשבון כשבאים לקצץ, ולא לפגוע בשארית הבשר שנשארה למגזר הערבי.

אברהים צרצור: ועל כן אני מונה בפניכם – ואני מאוד מקווה שכבוד שר האוצר יביא את הנושא הזה בחשבון, ייקח את הנושא הזה לידיו: החלטה ראשונה, מס' 1539, מיום 21 במרס 2010 – תוכנית רב-שנתית לשנים 2010–2014 לפיתוח כלכלי שתכלול 13 יישובים ערביים.

אברהים צרצור: תקציב כולל – 778 מיליון שקלים.

אברהים צרצור: החלטה שנייה, מס' 3708, מיום 11 בספטמבר 2011, לשנים 2012–2016 – אוכלוסיית הבדואים בנגב.

אברהים צרצור: לצערי הרב, זה קשור לנושא של פראוור.

אברהים צרצור: אני דורש מכל השרים לשקול שנית את אימוץ התוכנית הזאת, ללמוד את הנושא לעומק ולא לפגוע שנית במגזר הערבי בנגב.

אברהים צרצור: צריכים לעזור ולהפנות את התקציבים שהקצו לביצוע התוכנית הזאת, להפנות את התקציבים האלה לרשויות המקומיות הקיימות והלא-קיימות שם; לפתח את המגזר הערבי בנגב כדי להעמיד אותו על רגליו, שינשום לרווחה, לאחר תקופה ארוכה מאוד של הרס ועוד הרס ועוד הרס.

אברהים צרצור: החלטה שלישית, מס' 2861, מיום 13 בפברואר 2011, לשנים 2011–2014, מטרתה – תוכנית רב-שנתית לפיתוח ולהעצמת היישובים הדרוזיים והצ'רקסיים.

אברהים צרצור: תקציב כולל – 680 מיליון.

אברהים צרצור: החלטה רביעית, מס' 3211, מיום 15 במאי 2011, לשנים 2011–2015, המטרה – פיתוח והעצמת היישובים הבדואיים בצפון.

אברהים צרצור: תקציב כולל – 370 מיליון שקל.

אברהים צרצור: החלטה חמישית, מס' 4193, מיום 29 בינואר 2012, לשנים 2011–2014, מטרתה – הגדלת שיעור ההשתתפות בכוח העבודה, ושיעור התעסוקה במגזר הערבי.

אברהים צרצור: תקציב כולל – 730 מיליון שקל.

אברהים צרצור: החלטה שישית, מס' 4432, מיום 18 במרס 2012, לשנים 2012–2016, תוכנית חומש.

אברהים צרצור: מטרתה – הרחבת התוכנית הנגזרת מהחלטת הממשלה 1539, בכל הנוגע להרחבת תוכנית הדיור לכלל יישובי המגזר הערבי.

אברהים צרצור: תקציב – התוכנית מקצה סך של 50 מיליוני שקלים תוספתיים בשנה במהלך השנים 2012–2016.

אברהים צרצור: לסיום, כבוד היושב-ראש, ובזאת אני מסכם: תקציב הפיתוח הממשלתי עמד בשנת 2012 – וזה חשוב שאתם תבינו – עמד על סך כ-17 מיליארד שקלים, מתוכם כמיליארד שקל בלבד הוקצה למימון התוכניות שהזכרתי.

אברהים צרצור: ההוצאה התקציבית המצטברת מארבע התוכניות לשנת 2012 מוערכת בכמיליארד ש"ח.

אברהים צרצור: סכום זה מהווה כ-6% בלבד מתקציב הפיתוח – בושה וחרפה.

אברהים צרצור: אני קורא לכבוד שר האוצר להביא את הנושא הזה בחשבון, לקחת את האתגר הזה לידיים ולקדם תוכניות, לבצע החלטות ממשלה בצורה כזאת שתהלום את הצרכים האמיתיים של המגזר הערבי, שמפגר לעומת המגזר היהודי בלא פחות מ-30 שנה.

אברהים צרצור: קשה מאוד להאמין לנתונים האלה, אבל זה המצב.

אברהים צרצור: מודה לך מאוד.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אברהים צרצור.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת צרצור דיבר בשם הסיעות רע"ם-תע"ל-מד"ע – הסיעה רע"ם-תע"ל-מד"ע.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את חבר הכנסת מוחמד ברכה לנמק את הצעת האי-אמון של סיעת חד"ש: עוד ממשלה מסוכנת.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד להרכיב את הממשלה הוא חבר הכנסת מוחמד ברכה עצמו.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני, עד עשר דקות.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מאוד מודאג ממה שדולף בעקבות ביקורו של שר ההגנה האמריקני, במיוחד משום שעיקר – הדגש בביקור מתמקד בשאלות של חימוש ושל הסלמה, דבר אשר אינו מבשר פתיחת צוהר לאופק אחר באזור, אופק של שלום.

מוחמד ברכה: הביקור של שר ההגנה האמריקני מצטרף לביקור לפניו, של שר החוץ קרי, מזכיר המדינה, וגם לביקור של הנשיא אובמה, שדובר בו על הכול חוץ מאשר על לייצר מכניזם ברור שמתבסס על הלגיטימיות הבין-לאומית, על זכויות העמים לקדם את העניין של השלום ולפתור את העניין הפלסטיני.

מוחמד ברכה: כמובן, אנחנו שומעים מדי פעם כל מיני דברים על מאמצים, וקרי מדבר על שנתיים מכריעות וקריטיות, אבל עצם ההתמקדות בנושא האיראני היא לא התמקדות גרעינית, או בגרעין, אלא התמקדות בהגמוניה האמריקנית, כדי לדחוק את העניין הפלסטיני הצדה, שהוא עניין שלא יהיה בסיס או מכנה משותף בין ישראל לבין גרורותיה הערביות של ארצות-הברית באזור, אלא בנושא האיראני – אפשר לייצר חזית, כביכול רחבה יותר, שממשלת ישראל תהיה בה מרכיב או שותף לגיטימי בעיני גרורות האמריקנים באזור.

מוחמד ברכה: זה דבר מסוכן.

מוחמד ברכה: זו ספסרות בדם לכל דבר ועניין.

מוחמד ברכה: אני לא קונה את הדברים של השר האמריקני, שר ההגנה, על כך שההחלטה אם לתקוף את איראן היא בידי ממשלת ישראל.

מוחמד ברכה: כולנו יודעים שהיא לא בידי ממשלת ישראל, אלא היא בידי האמריקנים ובידי הממשל האמריקני וסדר העדיפויות שלו, גם האזורי וגם הגלובלי, וממשלת ישראל מנדבת את שירותיה, בניגוד לאינטרס האמיתי של העם בישראל והעמים באזור, העמים הערביים, ובעצם מייצרים נתיב או מנהרה מסוכנת מאוד, שתוביל לתבערה ולאש, במיוחד כשמנסים להסלים מלחמתית מוקד מסוים ולדחוק את העניין המרכזי, שהוא העניין הפלסטיני.

מוחמד ברכה: הממשלה הזאת, כקודמתה, היא ממשלת נתניהו.

מוחמד ברכה: יהיו המרכיבים החדשים אשר יהיו – יהיו מבריקים יותר, מגוהצים יותר, נראים מערביים יותר, אבל בעצם המדיניות של הממשלה הזאת היא המדיניות של הממשלה הקודמת, גם בעניין הפוליטי, גם בעניין המדיני וגם בעניין החברתי-כלכלי.

מוחמד ברכה: והיום שמענו והתבשרנו בשורת איוב, הייתי אומר, על ההסכמות בין שר האוצר לבין ראש הממשלה על אודות קיצוצים נרחבים שיהיו בתקציב.

מוחמד ברכה: בעצם ירח הדבש שארגן נתניהו להון הגדול ולחברות הגדולות בארבע השנים הקודמות – עכשיו אנחנו מתבקשים לפרוע אותו.

מוחמד ברכה: אנחנו האזרחים מתבקשים לפרוע אותו.

מוחמד ברכה: כשיש צמיחה, ההון הגדול נהנה; כשיש משבר, השכבות החלשות הן שמשלמות.

מוחמד ברכה: המשוואה הזאת לא יכולה להתקיים על-פי שום בסיס של צדק, של הגינות, של היגיון.

מוחמד ברכה: כשדיברו על צמיחה של 4.8% ו-5.1% בשנתיים האחרונות, השכבות החלשות לא הרגישו.

מוחמד ברכה: להפך, אנשים יצאו לרחובות בגלל מצוקת הדיור והמחאה החברתית.

מוחמד ברכה: עכשיו, כשיש משבר או כשיש גירעון, שתפח בגלל המדיניות של ההטבות עם ההון הגדול, מבקשים מהשכבות החלשות לבוא ולשלם את המחיר.

מוחמד ברכה: זו ממשלה מסוכנת גם בעניין הזה, גם בעניין החברתי הכלכלי.

מוחמד ברכה: קווי היסוד של הממשלה, של ההסכמות בין מפלגות הקואליציה, מובילים אותה גם לעוד כמה דברים שאמורים להשלים אותם כביכול במהלך המושב הזה, עד סוף יולי.

מוחמד ברכה: הדבר – מכבסת המילים שנקראת שוויון בנטל, שהיא בעצם הפיכת השירות הצבאי לערך עליון, המפתח לאזרחות ולזכויות אזרחיות.

מוחמד ברכה: זה דבר שלא יכול להיות מקובל.

מוחמד ברכה: כשמדברים על שוויון בנטל אף אחד לא מדבר על הנטל שנוטלים על עצמם האזרחים מהשכבות החלשות.

מוחמד ברכה: לא מדברים על הנטל שנטלו על עצמם במשך כל שנות קיומה של המדינה האזרחים הערבים, דרך הפקעת קרקעות, ודרך אפליה, ודרך גזענות, ודרך הדרה – זה לא נטל; הנטל הוא רק הערך העליון של השירות הצבאי.

מוחמד ברכה: רוצים עכשיו לתקן, לדפוק את החרדים, לדפוק את הערבים, אני לא יודע את מי לדפוק, אבל אני אומר לכם, הלפיד יכבה מהר ממה שחושבים.

מוחמד ברכה: הלפיד יכבה הרבה יותר מהר ממה שחושב הוא עצמו, והדיבורים, גם של בנט וההתניה של בנט בקווי היסוד, על הנושא של מדינת ישראל כמדינת העם היהודי – מאז קום המדינה ועד היום יש מדיניות של אפליה כלפי הציבור הערבי.

מוחמד ברכה: עכשיו הופכים את זה לחוק, חוק-יסוד – חוק-יסוד, שאפילו בית-המשפט לא יוכל להיות ערכאה של ערעור על עוול, על-פי ההגדרה הזאת.

מוחמד ברכה: זה ישליך גם על מעמדם של האזרחים הערבים, וזה ישליך גם על תהליך השלום, וזה דבר שאינו מתקבל על הדעת.

מוחמד ברכה: הממשלה הזאת מובילה גם בעניין הדמוקרטי לאסון, גם בעניין הפוליטי המדיני, גם בעניין הכלכלי-חברתי, גם בעניין של הדמוקרטיה.

מוחמד ברכה: לאסון.

מוחמד ברכה: והממשלה הזאת מובילה לקרע חמור עם האזרחים הערבים במדינת ישראל.

מוחמד ברכה: הקיצוצים המיועדים, המתוכננים, יפגעו בכל השכבות החלשות, אבל יפגעו איפה שהעוני נפוץ יותר – לא נפוץ יותר אופקית, אלא גם עמוק יותר, וזה בעיקר בקרב הציבור הערבי.

מוחמד ברכה: לאן רוצים להוביל את היחסים עם האזרחים הערבים?

מוחמד ברכה: לאן רוצים?

מוחמד ברכה: ולכן, אדוני היושב-ראש, אני חושב שאין זמן לאופוזיציה הפרלמנטרית, ואין זמן לאופוזיציה ברחוב, בציבור, להשתעשע בו, לראות מה יהיה ומה יקרה ואולי משהו יצא מהשתתפותה של יש עתיד בממשלה, או יש אנשים שמשלים את עצמם לגבי בנט והבית היהודי.

מוחמד ברכה: אין זמן להשתעשע.

מוחמד ברכה: לכן החודשים האלה – אנחנו עכשיו לקראת סוף אפריל – החודשים האלה צריכים להיות חודשים של שינוס מותניים של כל אלה שייפגעו ונפגעים ממדיניות הממשלה, גם בעניין הדמוקרטי, גם בעניין החברתי-כלכלי, וגם בעניין הדרת השלום ודחיקתו אל מחוץ לסדר-היום.

מוחמד ברכה: כל אלה צריכים לחבר את הנושאים האלה יחד, ולא ללכת תמיד – להגיד משהו ואחר כך להתחכך בקונסנזוס, אחר כך להתחנף לקונסנזוס, אלא לייצר אלטרנטיבה אמיתית לממשלה הנוכחית.

מוחמד ברכה: זו ממשלה מסוכנת לא פחות מקודמתה, היא רק מגוהצת יותר, מצועצעת יותר, זה כל העניין, אבל במהות שום דבר אינו שונה.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, אומנם הממשלה מכהנת כחודש, חודש ומשהו, אבל הסימנים, או הכתובת נמצאת על הקיר, והכתובת הזאת אומרת שהממשלה הזאת אינה ראויה לאמון בכנסת ואינה ראויה לאמון בקרב הציבור.

מוחמד ברכה: תודה רבה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מוחמד ברכה.

יולי יואל אדלשטיין: הוא נימק הצעת אי-אמון מטעם סיעת חד"ש.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – – –

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: רחש אמון בממשלה בינתיים, כנראה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, האם הוא מעוניין לנמק הצעת אי-אמון של סיעת בל"ד?

נסים זאב: אני יכול במקומו, אדוני היושב-ראש?

יולי יואל אדלשטיין: אדוני, אתה תנמק את הצעת האי-אמון?

יולי יואל אדלשטיין: כן, חבר הכנסת באסל גטאס – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אבל אני חייב להודיע לחברי הכנסת שהמועמד להרכיב את הממשלה הוא עדיין חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, כך שאם הצעת האי-אמון תעבור – אם תהיה מאוד משכנע, עדיין חבר הכנסת זחאלקה יהיה ראש הממשלה.

נסים זאב: – – –

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני, עד עשר דקות לרשותך.

באסל גטאס: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, טוב, לאמיתו של דבר, לא היו לנו ציפיות יותר מדי גדולות כשהממשלה הזאת יצאה לדרך: בגלל הרכבה, בגלל המצע שלה, בגלל ההסכמים הקואליציוניים שלמדנו, וידענו לקראת מה הממשלה הזאת הולכת.

באסל גטאס: ובכל זאת, וכנראה זה המצב שיהיה – ג'מאל, אתה רוצה לקחת?

באסל גטאס: מותר להעביר לו בחזרה את השרביט?

מאיר שטרית: אתה יכול להמשיך, אדוני.

באסל גטאס: אתה רוצה לבוא?

ג'מאל זחאלקה: אוקיי, אם היושב-ראש – – –

באסל גטאס: אם היושב-ראש מאשר, אני מעביר לו את השרביט.

מאיר שטרית: אל תיקח ממנו, אתה ראש הסיעה, תן לו לדבר – – –

ג'מאל זחאלקה: זה בסדר גמור.

באסל גטאס: אנחנו בכל זאת – אי-אפשר להגיד נתנו מאה ימי חסד, אבל כבר התחילו האינדיקציות הראשוניות לעלות, אף-על-פי שאני אישית עמדתי כאן ופניתי לשר האוצר אחרי השבעתו, ואמרתי, אני רואה נקודת אור או מקום לאופטימיות, כי שר האוצר לא בא מתוך אותה קבוצה שלטת שמנהיגה את הכלכלה הישראלית בשנים האחרונות, ואולי בגלל העובדה שהוא מחוץ למועדון הכלכלי הניו-ליברלי השולט, אולי הוא יוכל למצוא לעצמו את הדרכים לצאת מהשיניים של קברניטי הכלכלה ומעצבי הדעות הכלכליות ויוכל באמת לבוא עם קונספציה חדשה ועם גישה חדשה.

באסל גטאס: אני אפילו, לאחר השבועות הראשונים ומעקב שלי בעיתונות – אומנם העיתונות היא לא מקור אמין תמיד למידע – ראיתי שהוא אכן משתדל לא ללכת בתלם, מה שאומרים, מה שאומרת האסכולה הכלכלית הקונבנציונלית שהייתה פה, ובמיוחד בעניין הגירעון.

באסל גטאס: הנה פתאום אמרו שיאיר לפיד רוצה להציע גירעון של 4.5%, 4.2%, ופתאום כל האליטות האינטלקטואליות ששלטו ושולטות בכלכלה בשנים האחרונות, בתיאוריות הכלכליות אפילו, עמדו על רגליהן האחוריות, סידרו ליאיר לפיד פגישה עם סטנלי פישר, הכוהן הגדול של הכלכלה הישראלית, והוא חזר בו – הפחידו אותו – חזר בו מהניסיון להשתחרר מאותם אנשים, אותן קונספציות, והוא חזר בו מהעניין של הגירעון.

באסל גטאס: וכפי שניתנה לי ההזדמנות כאן להגיד בעבר, גירעון זה לא דבר שעומד על רגליו בפני עצמו; גירעון הוא תוצאה של משהו: הוא תוצאה של הכנסות מינוס הוצאות.

באסל גטאס: אם ההכנסות הן יותר גדולות, אז אין גירעון, יש עודף, ואם להפך, אז יש גירעון.

באסל גטאס: אז כשמטעים את הציבור – מי שהולך ומתכנן 3% גירעון, הוא לא אומר לאנשים מה באמת הולך לקרות, האם דרך הקיצוץ של 18 מיליארד שקל שאכן היום מדברים עליהם, והגדלת מסים ב-5 מיליארד, אנחנו אכן יוצאים עם 3% גירעון.

באסל גטאס: כי מי ייתן ו-18 מיליארד שקל קיצוצים לא יפחיתו הכנסות המדינה ממסים ומסים עקיפים בסדר-גודל גדול יותר אפילו מ-5 מיליארד המתוכננים?

מאיר שטרית: אתה יודע שאחוזי הגירעון נמדדים באחוזי תל"ג – –

באסל גטאס: הגירעון מהתל"ג – בטוח.

באסל גטאס: אני לא אומר מה – – –

מאיר שטרית: – – לא אחוזים מהתקציב – –

באסל גטאס: כן, אבל – – –

מאיר שטרית: – – זה שונה, המספרים שונים.

באסל גטאס: נכון, אבל התוצאה שאתה הולך ומחלק אותה בתל"ג היא תוצאה של פעולה מתמטית פשוטה: הכנסות מינוס הוצאות, ואז אתה מחלק בתל"ג ומגיע ל-3% או 4%.

מאיר שטרית: לא, אני מצטער – –

באסל גטאס: אני אמרתי וחזרתי – – –

מאיר שטרית: – – חבר הכנסת, תרשה לי רק להסביר את זה, כי אנשים מבלבלים בין השניים.

באסל גטאס: כן.

מאיר שטרית: הגדרה של גירעון ממשלתי – זה מוגדר באחוזי תל"ג – התוצר הלאומי הגולמי, לא באחוזים מהתקציב – –

באסל גטאס: נכון, נכון.

מאיר שטרית: – – אלא באחוזי תל"ג, זאת אומרת, אתה מוצא כמה זה 2% או 3% תל"ג, ואת זה אתה כאילו הופך לתקציב, לא הפוך.

באסל גטאס: כן, אתה מודד את הגירעון בתקציב, ואז אתה מחלק בתל"ג, ואתה רואה מה יצא לך – 3% או 4%.

באסל גטאס: ב-2007 מדינת ישראל תכננה גירעון 6% מהתל"ג, ויצאה עם 5.2, ולא קרה כלום.

באסל גטאס: בשנים אחרי זה חזרה ל-3% ו-3.5%, וכשהולכים – אי-אפשר; הטענה שלי היא שאי-אפשר לנהל מדינה על-פי תזרים מזומנים.

מאיר שטרית: על-פי מה?

באסל גטאס: מדינה לא מנהלים על-פי תזרים מזומנים.

מאיר שטרית: אף פעם לא ניהלו על-פי תזרים מזומנים.

באסל גטאס: מדינה מנהלים על-פי אסטרטגיה כלכלית שרואה לעתיד.

באסל גטאס: אם היום הולכים ועוצרים פרויקטים ומחסלים תוכניות שבאו בעקבות מאבק חברתי לצדק חברתי, אפילו ההישגים שהיו שם, הולכים ומחסלים אותם, בעצם מחסלים השקעות.

באסל גטאס: זה לא תזרים מזומנים, זה השקעות.

באסל גטאס: הולכים ומסיטים את הקרקע מתחת לכל מה שנעשה בשנה האחרונה.

באסל גטאס: על כן, אדוני שר האוצר, אפשר לחשוב מחוץ לקונצפציה השלטת, אפשר לבוא עם רעיונות חדשים, אפשר לקחת סיכונים מחושבים כדי לראות את הטווח הארוך.

באסל גטאס: רק כשאנחנו מדברים – אם אתה כבר הזכרת לי את התל"ג, כשאני אמרתי שב-2006 או 2007 הגענו ל-5% גירעון, זה היה התל"ג של אז.

מאיר שטרית: נכון.

באסל גטאס: התל"ג של היום הוא הרבה יותר גדול.

באסל גטאס: כל מי שרואה את המציאות הכלכלית, אפילו אם זה הנגיד, כבודו במקומו יונח, בעיניים של השווקים והשווקים הבין-לאומיים וחברות הדירוג, והפחד מזה שאם נעבור את ה-3.5% יפחיתו את הדירוג של מדינת ישראל, ואז מגייסים כספים בריבית קצת יותר גבוהה – –

מאיר שטרית: קצת?

באסל גטאס: – – כל מי – זה לא תכלית הכלכלה.

באסל גטאס: והיום הממוצע של הגירעון במועדון היוקרתי שישראל כל כך שאפה להגיע אליו, ה-OECD, הוא 6.5%.

מאיר שטרית: חבר הכנסת, חבר הכנסת, ישראל היום משלמת – – –

באסל גטאס: אתה עוזר לי?

מאיר שטרית: לא, אני רק אומר לך – אתה אומר:

מאיר שטרית: קצת – – –

באסל גטאס: אתה, מה אתה, אתה עוזר לי?

מאיר שטרית: אני רק – כן.

מאיר שטרית: אתה אומר:

מאיר שטרית: קצת – – –

באסל גטאס: יופי.

באסל גטאס: אבל זה בא על חשבון הזמן שלי.

מאיר שטרית: לא על חשבון הזמן שלך.

מאיר שטרית: אני אתקן לך משהו.

מאיר שטרית: אתה אומר: מדינת ישראל משלמת קצת יותר ריבית.

מאיר שטרית: אתה טועה.

מאיר שטרית: מדינת ישראל משלמת פי-שניים היום – פי-שניים ריבית מהמדינות האירופיות, על אותן הלוואות.

מאיר שטרית: זאת אומרת זה לא קצת, עשרות מיליארדים יותר מדינת ישראל משלמת.

מאיר שטרית: אילו מדינת ישראל הייתה משלמת את אותה ריבית שמשלמות מדינות אירופה או ארצות-הברית על הלוואות, היינו חוסכים בתקציב כמעט 30 מיליארד שקל.

באסל גטאס: טוב, אבל זה בגלל הדירוג.

מאיר שטרית: לא קצת ריבית.

באסל גטאס: זה בגלל הדירוג.

מאיר שטרית: הדירוג של ישראל הוא AAA.

באסל גטאס: אבל הדירוג לא נמדד על-פי ביצועים של שנה אחת.

באסל גטאס: אתה יודע היטב שכשהעלו את הדירוג של ישראל לפני שנה או שנה וחצי זה היה כתוצאה מפעילות מתמשכת ומדידה מתמשכת של מצב הכלכלה בישראל.

באסל גטאס: אבל מה שרציתי להגיד, רציתי להגיד עוד נתונים חשובים, כי זה גם קשור להוצאה הציבורית.

באסל גטאס: אתם זוכרים שנתניהו הלך וסרטט את הציור של החלש שסוחב את השמן; מתברר – ואני מציע באמת לחברי הכנסת לעשות שיעורי בית, בשני מהלכים ב"גוגל" אתם מוצאים את הכול – המדינות הכי פחות גירעוניות ב-OECD – לא רק הכי פחות גירעוניות, שיש להן surplus, שיש להן עודף, ב-OECD, הן המדינות עם ההוצאה הציבורית הכי גדולה ועם אחוזי המס הכי גדולים.

באסל גטאס: דווקא הם בעלי העודף התקציבי.

באסל גטאס: כך שמי שאומר, אני הולך ומקצץ ובזה אני מביא, מבטיח איזון או לעמוד ב-3% גירעון – עוד שישה חודשים נגלה את המציאות, או פחות מזה.

באסל גטאס: יתברר שהקיצוץ שנעשה באופן דורסני ככה – א.

באסל גטאס: לא יעמדו בזה, זה יהיה יותר מ-3%, 4%, אולי 4.5% – ובסוף גם לא יעמדו ביעד של הגירעון, וגם הדבר יביא לעצירה של תוכניות חשובות ולקיצוצים שפוגעים בשכבות החלשות ובמעמד הביניים שכבוד השר בא להגן עליו.

באסל גטאס: נקודה אחרונה שרציתי להגיד.

באסל גטאס: היום התפרסם גילוי דעת של ארגון "אמנסטי"; אני מקווה של"אמנסטי" יש עדיין כבוד בפרלמנט הישראלי.

באסל גטאס: הוא מתריע מפני יוזמת החוק שממשלת ישראל עומדת להגיש – והם מעודכנים שההצעה הוגשה לוועדת השרים לחקיקה.

באסל גטאס: הוא מתריע מפני הגשת הצעת החוק שמתבססת על מתווה פראוור-בגין – הוא מתריע שזה עומד לנשל ולהעביר בכוח מאדמתם ומבתיהם כ-30,000 ערבים בדואים; הוא אפילו קורא לבית הזה, לפרלמנט, ולממשלת ישראל דווקא להעביר חוק שיבטיח את זכויות הבדואים לגור באדמותיהם שהם בהן עשרות ומאות שנים.

באסל גטאס: הוא גם אומר שאם החוק הזה יוגש ויעבור זאת תהיה עבירה על כמה וכמה חוקים בין-לאומיים.

באסל גטאס: הקואליציה הנוכחית עיגנה בהסכמים הקואליציוניים בין המפלגות ובין הליכוד את הגשת תזכיר החוק לכנסת.

באסל גטאס: זה חוק דרקוני שיעמת – אני אומר לכם, זה לא יום אדמה חדש של 1976 – זה הרבה ימי אדמה.

באסל גטאס: זה יעמת את המדינה ואת רשויות הממשלה עם 17%–18% מאזרחיה; זה ייתן הוכחה ניצחת שהמדינה היהודית הדמוקרטית שמתהדרת בתואר הזה היא אכן יהודית, אבל לא דמוקרטית, והיא לא רוצה באזרחות אמיתית ובשוויון אמיתי לאזרחיה הערבים.

באסל גטאס: על כל אלה אנחנו קוראים – – –

מאיר שטרית: תודה.

מאיר שטרית: נתתי לך דקה מעבר לזמן.

מאיר שטרית: תודה רבה.

מאיר שטרית: אני מזמין עכשיו את שר האוצר יאיר לפיד לענות על הצעות האי-אמון 1, 2 ו-3.

מאיר שטרית: כפי שאתם יודעים, שר האוצר יענה על הצעות 1, 2 ו-3, ולאחר מכן סגן השר המקשר בין הממשלה לכנסת אופיר אקוניס יענה על סעיפים 4, 5 ו-6.

מאיר שטרית: בבקשה, השר יאיר לפיד.

יאיר לפיד: שלום לכם.

יאיר לפיד: הקשבתי לכל הצעות האי-אמון.

יאיר לפיד: אני אענה על שלוש הראשונות.

יאיר לפיד: אני אתחיל בהצעת האי-אמון של מר פרוש.

יאיר לפיד: קודם כול, אני משתתף בצערו של אדוני על זה שאתם לא בקואליציה.

יאיר לפיד: אני מבין שזה קשה ועוברים עליכם ימים לא פשוטים – – –

משה גפני: ממש לא, מאוד טוב.

יאיר לפיד: חבר הכנסת גפני, אני יודע שאתה נהנה.

יאיר לפיד: השתתפתי בצערו של מר פרוש.

יאיר לפיד: דווקא הקשבתי לו בתשומת לב.

יאיר לפיד: הוא דיבר על המסים שהולכים לעלות אל מול הגירעון.

יאיר לפיד: מר פרוש, אני רוצה להיזכר: הממשלה שיצרה את הגירעון הזה, אתם לא הייתם שותפים לה?

יאיר לפיד: אתם הייתם עד עכשיו על המאדים?

יאיר לפיד: אתם הגעתם רק הבוקר למדינת ישראל?

יאיר לפיד: אתם ישבתם בכל ממשלה שהיא כבר 30 שנה, והגירעון הזה רשום על שמכם – אני רק זה שצריך לפתור את הגירעון שאתם יצרתם.

יאיר לפיד: וגם לא הייתם החברים הכי זולים בקואליציה הזאת, אני מזכיר לך.

יאיר לפיד: זה לא שאתם ישבתם ואמרתם שמתוך דאגה לעם ישראל אתם החלטתם לקחת פחות כסף מתקציב המדינה.

מאיר פרוש: אתה התחייבת שלא תעלה מסים בכלל – – –

יאיר לפיד: החלק הכי מעניין זה שהיה בך העוז לבוא לכאן ולהגיד שהדבר המרכזי במדינת ישראל הוא הנושא הביטחוני, ואתה מודאג מהירידה באחוזי הגיוס.

יאיר לפיד: אתה מודאג מהירידה באחוזי הגיוס?

מאיר פרוש: – – – אני – – –

יאיר לפיד: אני רוצה להגיד לך, אדוני, אל תדאיג את עצמך.

יאיר לפיד: הממשלה תטפל בזה שיהיו הרבה – –

מאיר פרוש: – – –

יאיר לפיד: – – מתגייסים חדשים, היישר מתוך החצר האחורית שלך.

מאיר שטרית: חבר הכנסת פרוש, קריאת ביניים אחת – בסדר.

מאיר שטרית: לא נאום.

מאיר פרוש: – – –

מאיר שטרית: חבר הכנסת פרוש, קריאת ביניים – בסדר.

מאיר שטרית: לא נאום.

יאיר לפיד: המון מתגייסים חדשים יהיו לנו.

יאיר לפיד: אני לא רוצה שתדאיג את עצמך לגבי חוסנו של צה"ל.

קריאה: – – –

יאיר לפיד: בוודאי, כל השתמטות היא מגונה, ואנחנו מגנים גם את ההשתמטות משינקין וגם כל השתמטות אחרת.

יאיר לפיד: כולם יתגייסו – ובאה ישועה לעם ישראל.

יאיר לפיד: מר פרוש, אני לא רוצה שתדאיג את עצמך.

יאיר לפיד: ויש עוד נושא שאני לא רוצה שתדאג בגינו – אתה מדבר על שנאה לחרדים.

יאיר לפיד: איש אינו שונא אתכם.

מאיר פרוש: – – –

יאיר לפיד: איש אינו שונא אתכם.

יאיר לפיד: רק אני שואל את עצמי: אחרי שאמרנו שבעת-אלפים פעם שאיש אינו שונא אתכם, ואתם ממשיכים לטעון ששונאים אתכם – למה כל כך דחוף לכם להרגיש ששונאים אתכם?

יאיר לפיד: למה אתם מוכרחים להרגיש ששונאים אתכם?

יאיר לפיד: למה אתם דוחקים את עצמכם לפינה שאין שום סיבה להיות בה?

יאיר לפיד: איש אינו שונא אתכם – –

משה גפני: – – –

יאיר לפיד: – – הדבר היחיד שקרה, חבר הכנסת גפני, זה שאתם לא בקואליציה.

משה גפני: – – –

יאיר לפיד: זה נקרא דמוקרטיה, חבר הכנסת גפני.

משה גפני: – – –

יאיר לפיד: ואני לא שואל אותך על מה אני מדבר או על מה אני לא מדבר.

יאיר לפיד: אני לא מקבל מכבודו הוראות.

יאיר לפיד: המדינה סיימה לקבל מכבודו הוראות.

יאיר לפיד: בגלל זה אתה כבר לא יושב-ראש ועדת הכספים, כי נמאס לנו לקבל ממך הוראות – –

משה גפני: – – אני – – – המחוקק.

יאיר לפיד: – – כי נמאס לנו לקבל מכבודו הוראות.

משה גפני: – – –

יאיר לפיד: אני יודע שאתה המחוקק.

יאיר לפיד: בהחלט.

מאיר פרוש: איפה הכסף שלך?

מאיר פרוש: איפה הכסף?

מאיר שטרית: חברי הכנסת, חברי הכנסת.

יצחק כהן: – – –

מאיר שטרית: חבר הכנסת איציק כהן, אני רוצה להזכיר לכם – זה נאום הבתולים של השר לפיד, ואסור להפריע לו.

קריאות: אה – – –

יאיר לפיד: עברו כל כך הרבה שנים מאז שהבתולים ואני הוזכרנו יחד.

מאיר שטרית: כשר האוצר.

יאיר לפיד: כשר אוצר.

משה גפני: אז אם זה הנאום הראשון שלך – – –

יאיר לפיד: אני חוזר על דברי, חבר הכנסת גפני: אני אדבר על מה שאני חושב שנכון לדבר.

יאיר לפיד: אני רוצה להגיב לכם על טענתכם המתמדת על זה שאתם לא בקואליציה – –

נסים זאב: – – – פה על הבמה – – –

יאיר לפיד: – – יש דבר כזה בדמוקרטיה, ממשלה שאין בה חרדים.

יאיר לפיד: זה לא רשום על שמכם בטאבו, מדינת ישראל לא רשומה על שמכם בטאבו, ממשלת ישראל לא רשומה על שמכם בטאבו, וזה לא הופך אתכם לפחות חשובים או פחות אזרחים.

יאיר לפיד: אנחנו מכבדים אתכם, אנחנו מאמינים בחשיבות קולכם הדמוקרטי מספסלי האופוזיציה.

יצחק כהן: – – –

יאיר לפיד: אני אשמיע נאום כלכלי כשיישמעו נאומים כלכליים או שאלות כלכליות, ולא הצעות פופוליסטיות.

יאיר לפיד: אתה דווקא האדם המתאים – היית סגן שר האוצר – אתה מבין בתחום.

יאיר לפיד: אבל אני עונה על שאלתו של מר פרוש.

יאיר לפיד: לגבי שאלתך על הרעבת ילדים, כמו שקראת לזה.

יאיר לפיד: אנחנו לא ניתן לאף ילד במדינת ישראל להיות רעב.

יאיר לפיד: זו חובתנו – –

מאיר פרוש: גם לא – – –

יאיר לפיד: – – זו חובתנו לדאוג לזה שאף ילד במדינת ישראל לא ירעב, ואנחנו נעמוד בה.

יאיר לפיד: אבל אני רוצה להזכיר לך עוד דבר: הגוף שאחראי לפרנס ילדים נקרא ההורים שלהם.

יאיר לפיד: נקרא ההורים שלהם.

יאיר לפיד: כשאתה מביא ילד לעולם הזה, חבר הכנסת פרוש, אתה האדם הראשון שאחראי עליו.

יאיר לפיד: להביא ילד לעולם הזה זאת אחריות כבדה, ואתה צריך להביא ילדים לעולם הזה לא מתוך הנחה שאנשים אחרים יפרנסו אותם, אלא מתוך הנחה שזו חובתך לפרנס את ילדיך.

יאיר לפיד: האם אנחנו מסכימים על הדבר הזה, חבר הכנסת פרוש?

ישראל אייכלר: – – – אנחנו אחראים לילדים ולא ניתן לכם לגזול את הכסף של הילד.

ישראל אייכלר: אנחנו לא רוצים ממך כלום, רק אל תיקח מהילד את הכסף.

יאיר לפיד: חבר הכנסת אייכלר, אני שמעתי שאתה קראת למרד מסים, ואני רוצה לחזור על בדיחתו של חברי חנוך דאום שאמר: מה תציע אחרי זה, שחרדים לא יתגייסו?

יאיר לפיד: שחרדים לא ישלמו מסים?

יאיר לפיד: על מה אתה מדבר?

יאיר לפיד: ודאי שאנחנו נדאג שלא יהיה אף ילד רעב במדינת ישראל, וודאי שאנשים צריכים לקחת אחריות על ילדיהם.

יאיר לפיד: זה חלק מהורות – –

ישראל אייכלר: אל תיקח מהם כסף, אל תגזול אותם.

ישראל אייכלר: אל תיקח מהם כסף, ואל תיתן כסף, סך הכול.

מרב מיכאלי: – – – מי שאין לה כסף לא יכולה ללדת ילדים?

יאיר לפיד: חס וחלילה.

יאיר לפיד: אני אומר שאנשים צריכים לקחת אחריות על ילדיהם, אבל אנחנו תפקידנו לדאוג לכך שלא יהיה אף ילד רעב במדינת ישראל.

יאיר לפיד: אנחנו נעמוד בתפקיד הזה.

יצחק הרצוג: הפגיעה בקצבאות תקשה עליך – – –

יאיר לפיד: ואנחנו נמצא לזה פתרונות.

יאיר לפיד: גם אם תהיה ירידה בקצבאות אנחנו נמצא לזה פתרונות.

יאיר לפיד: למקרה שאתם ממשיכים להיות מודאגים כל כך, אנחנו כבר הקצבנו 200 מיליון שקל מיוחדים לתקציב הרווחה רק בשביל להבטיח ביטחון תזונתי לכל ילד במדינת ישראל ונדאג לזה שהוא לא יהיה רעב.

יעקב ליצמן: – – – רווחה.

יעקב ליצמן: אתה הולך לעשות מדינת רווחה.

יעקב ליצמן: זה מה שאתה מציע.

יאיר לפיד: אני – – – לחבר הכנסת פרוש, כי הוא הגיש את הצעת האי-אמון.

יאיר לפיד: אני אעבור להצעת האי-אמון של חבר הכנסת מזרחי, שפתח את נאומו – – –

משה מזרחי: – – –

יאיר לפיד: סליחה?

יאיר לפיד: חבר הכנסת מזרחי פתח את נאומו במילים: "הממשלה הזאת לא מביאה שום חידוש ושום שינוי".

יאיר לפיד: אני רוצה לשאול את חבר הכנסת מזרחי שאלה אחת: איך אתה יודע?

יאיר לפיד: הממשלה הזאת קיימת חודש.

קריאה: הוא קרא בפייסבוק.

יאיר לפיד: חודש – כבר אתה יודע שאין חידוש ואין שינוי?

מיקי רוזנטל: יאיר, ההצעות הן אותן הצעות – – –

משה מזרחי: – – –

יאיר לפיד: יושב פה – – –

איתן כבל: – – –

משה מזרחי: תשאל את שר התחבורה – – – הקיצוצים האלה – – –

איתן כבל: השאלה שהייתה צריכה להישאל: איך אתה, אחרי חודש, כבר יודע הכול?

איתן כבל: זאת השאלה.

יאיר לפיד: אין פה טענה שאני יודע הכול – –

איתן כבל: – – – יודע הכול?

יאיר לפיד: – – אבל אומר, למשל, חבר הכנסת מזרחי, הוא אומר: איך אתם עושים מס קנייה על מכוניות פאר?

יאיר לפיד: אני רוצה להבין: אתם גמרתם להיות נגד מה שאתם נגדו ועכשיו התחלתם להיות גם נגד מה שאתם בעדו?

יאיר לפיד: יש לך בעיה עם מס קנייה על מכוניות פאר?

יאיר לפיד: מה הבעיה בזה?

משה מזרחי: לא, הבעיה שזה רק זה.

יאיר לפיד: לא, אבל אתה לא יודע אם זה רק זה.

משה מזרחי: זה לזרוק עצם פופוליסטית.

יאיר לפיד: הרי כל מה שעשיתם בחודש האחרון זה לקרוא עיתונים.

יאיר לפיד: אתה לא יודע אם זה רק זה, אתה רק מנחש.

יצחק הרצוג: – – – רק פייסבוק, יאיר – – –

מיקי רוזנטל: יאיר, גם אתה לא עשית הרבה יותר מזה.

יאיר לפיד: ועכשיו – – –

מיקי רוזנטל: – – – לשנות את הדרישות של האוצר כל שנה.

יאיר לפיד: ועכשיו, למשל, אומר חבר הכנסת מזרחי – – –

מיקי רוזנטל: – – – אני אוהב אותך, אל תיקח את זה ללב.

יאיר לפיד: אם תרשו לי, אני אענה לחבר הכנסת מזרחי.

יאיר לפיד: הוא האדם שהגיש את הצעת האי-אמון.

יאיר לפיד: אתה אומר שמחיקת חוב דנקנר הייתה בגללכם.

יאיר לפיד: צר לי, אני לא רוצה לפגוע בשמחת המעט שלכם – – –

משה מזרחי: זה הציבור.

משה מזרחי: זה הציבור.

יאיר לפיד: הציבור זה בסדר, אבל באופן מעשי זה נבלם מפני שאני, כשר האוצר, דיברתי עם המפקח על הבנקים וביקשתי ממנו לבחון את זה, והם עצרו את ההלוואה עד שתיגמר בדיקת המפקח על הבנקים.

יאיר לפיד: ככה זה התנהל.

יאיר לפיד: בינתיים סטנלי פישר, הנגיד, ואני הודענו על הקמת ועדה לבחינת כל הסדרי החוב.

יאיר לפיד: אז להגיד שלא עשינו שום דבר בעניין כשאנחנו אלה שעצרו את זה – זה נראה לי קצת מוגזם.

יאיר לפיד: אני גם חשבתי שזה היה טיפה מוגזם שטענת פה שהפרטנו את חברת התעופה הלאומית, שהופרטה ב-1 בינואר 2005, שזה קצת לפני עכשיו.

יאיר לפיד: "שמים פתוחים" – נמצא בהידברות מאז שנת 2009; זו השנה הרביעית של הדיונים, וגם יימשכו הדיונים עם אנשי החברה, אנחנו לא זונחים אותם.

יאיר לפיד: אנשים עובדים זה דבר חשוב, צריך לדאוג לזה – – –

יצחק הרצוג: אדוני שר האוצר – –

יאיר לפיד: סליחה?

יצחק הרצוג: – – אתם מאמינים בתעופה כחול-לבן?

יאיר לפיד: אני מאמין שחברת "אל על" תחזיק מעמד, וזה יוסיף אלפי מקומות עבודה לענף התיירות במדינת ישראל.

יאיר לפיד: החברה אולי צריכה להתייעל, אנחנו נשב, אנחנו נעזור.

יאיר לפיד: אנחנו לא מפקירים אף אחד ולא הולכים לשום מקום.

יאיר לפיד: וגם לגבי האמירה הזאת שעכשיו לא בונים בדימונה – סתם, בשביל הידע הכללי, כרגע בונים בדימונה 2,700 יחידות דיור.

יאיר לפיד: אז כן בונים בדימונה.

יאיר לפיד: אני מציע בכל זאת לבחון את הדברים.

יעקב ליצמן: – – –

– – – בחודש.

יעקב ליצמן: אדוני שר האוצר, מי שבונה בדימונה זה אריאל אטיאס – – –

מיקי לוי: אבל אריאל אטיאס – – –

יאיר לפיד: אז גם זה לא בסדר?

יעקב ליצמן: – – –

יאיר לפיד: לא, רק אמרו – – –

יעקב ליצמן: – – –

יאיר לפיד: אני מברך אותו על כך.

יעקב ליצמן: – – –

יאיר לפיד: ואני מברך אותו על כך.

מיקי לוי: רק אתמול מבקר המדינה הוציא דוח חמור על אריאל אטיאס.

יעקב ליצמן: אז למה הוא – – – אז למה הוא – – –

מיקי לוי: – – –

מאיר שטרית: חברי הכנסת.

מאיר שטרית: חבר הכנסת ליצמן, חבר הכנסת מיקי.

יעקב ליצמן: – – –

מיקי לוי: – – –

מאיר שטרית: מיקי, אתה עכשיו מפריע לשר שלך לדבר.

מאיר שטרית: חבר הכנסת ליצמן, הערות ביניים ולסדר לא מונים, חבר הכנסת ליצמן.

יאיר לפיד: מה שבאמת משעשע זה שבמשך חודש האופוזיציה התלוננה על זה שאני לא בא הנה לדבר אתם, וכשבאתי הנה לדבר אתם הספקתי משפט אחד להעביר לפני שהתחלתם לצעוק.

יאיר לפיד: זה – – –

יעקב ליצמן: – – – זה ההליך הדמוקרטי.

יאיר לפיד: ואני מאוד בעד ההליך הדמוקרטי.

מאיר שטרית: ליצמן.

איתן כבל: אנחנו נהנים מנוכחותך.

יאיר לפיד: אני שמח לשמוע.

יאיר לפיד: אני שמח לשמוע.

מאיר פרוש: אין קטע רציני אתך.

מאיר פרוש: תן משהו רציני.

מאיר פרוש: זה אוסף של – – –

יאיר לפיד: תראה, אני אגיד לך משהו – – –

מאיר שטרית: חבר הכנסת פרוש.

מאיר שטרית: חבר הכנסת פרוש.

יאיר לפיד: אני אשמח להגיד לך דברים רציניים, חבר הכנסת פרוש, כשאתה תעלה הצעות אי-אמון רציניות, שמבוססות על עובדה אחת.

יאיר לפיד: אחת.

מאיר פרוש: – – –

יאיר לפיד: כשתעלה עובדה אחת, אפשר יהיה לענות לך ברצינות.

מאיר פרוש: – – –

מאיר שטרית: חבר הכנסת פרוש, עכשיו תורו של השר לדבר.

מאיר שטרית: דיברת, לא הפריעו לך.

מאיר שטרית: בסדר, הערות ביניים, בסדר – – –

יאיר לפיד: אני אגיד לך – לימד אותי בזמנו – הנשיא שמעון פרס פעם אמר לי: בגילי, אני בוחר ממי להיעלב.

יאיר לפיד: הגברת גלאון, תראי, שוב, את אדם רציני, את אומרת לי שזאת ממשלה של אכזבה ומפח נפש.

יאיר לפיד: אחרי חודש, כבר אכזבה וכבר מפח נפש?

זהבה גלאון: כן, כן, כן.

יאיר לפיד: נו, באמת.

זהבה גלאון: – – –

יאיר לפיד: אנחנו צריכים להישמר מפני גזענות, אנחנו צריכים להישמר מפני אנשים – זה נכון שצריך להישמר מפני הגזענות.

יאיר לפיד: גזענות היא רעה חולה, גזענות היא דבר קשה.

יאיר לפיד: רק שאנחנו לא יכולים להעמיד פנים שאין בעיה במדינת ישראל, או שאין בעיה של הסתננות, או שאין בעיה בדרום תל-אביב.

זהבה גלאון: זה מס שפתיים.

יאיר לפיד: אנחנו צריכים להחליט שאנחנו מטפלים בדברים.

יאיר לפיד: זו בחירה קלה מדי לשבת שם ולצעוק, וזו תמיד הבחירה הקשה לעמוד פה ולנסות לטפל בבעיה שהיא סבוכה ולא חד-ממדית.

זהבה גלאון: כמה פעמים ישבת פה?

זהבה גלאון: כמה פעמים ישבת פה, אדוני שר האוצר, שאתה מטיף לנו מוסר?

יאיר לפיד: אני לא מטיף לך מוסר, קטונתי.

זהבה גלאון: איך אתה מעז לומר לי שזו בחירה קלה לשבת פה?

יאיר לפיד: הגברת גלאון, אמרת שאנחנו לא – – –

מאיר שטרית: חברת הכנסת גלאון, את דיברת בזמנך, עכשיו תורו לדבר.

מאיר שטרית: את צריכה להקשיב לו, מה לעשות.

מאיר שטרית: הוא הקשיב לך בשקט – תקשיבי גם את, מה לעשות.

יאיר לפיד: ואף רשמתי נקודות.

זהבה גלאון: – – –

מאיר שטרית: חברים, שר האוצר עונה על ההצעות שלכם לסדר-היום.

מאיר שטרית: אז אני נותן – אתם רואים, דיון ער, אני לא שומר כל אחד שמדבר – –

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש – – –

מאיר שטרית: – – הערת ביניים – בסדר.

מאיר שטרית: לא נאומים.

זהבה גלאון: תן לי להתחיל משפט לפחות כמו חבר הכנסת פרוש.

מאיר שטרית: בסדר, נו, מה, אני צריך לתת לו לדבר?

מאיר שטרית: תשמעי אותו; יש לך הזדמנות אחר כך לדבר, לפחות חבר הסיעה שלך – – –

יאיר לפיד: חברת הכנסת גלאון, הייתה לך טענה שאמרה שיש פה רק קיצוצים ואין פה רפורמות.

יאיר לפיד: היום ישבנו עם ראש הממשלה, עם אנשי האוצר, עם אנשי משרד ראש הממשלה, עם המועצה הלאומית לכלכלה, עם אנשי נגיד בנק ישראל.

יאיר לפיד: הצגנו להם שורה ארוכה מאוד של רפורמות מבניות שיעשו מהפכה במדינת ישראל בכל התחומים שחשובים לנו: בדיור, ובחינוך, ובתעסוקה כמובן, כי אם אנחנו רוצים להוציא אנשים לעבודה – וכל הנושא של הוצאת אנשים לעבודה הוא קריטי, כי האדם העובד הוא מרכז העשייה של הממשלה הזאת – אתה צריך לעשות דברים בתעסוקה.

יאיר לפיד: הצגנו.

יאיר לפיד: עדיין – כמו שהזכרת, את אכן חברת כנסת ותיקה ממני בהרבה, ואי-לכך את יודעת שיש לוח זמנים מסודר לדבר הזה.

יאיר לפיד: זה יוצג בפני הכנסת במלואו, תהיה לכם הזדמנות להגיב על זה.

יאיר לפיד: לעמוד ולהגיד, היות שעוד לא הוצג בפנינו דבר שאני יודעת שמוצג, או אמורה לדעת שמוצג, זה סימן שזה איננו?

יאיר לפיד: זה ישנו, זה רק נעשה לפי הסדר של הדברים, כפי שאת יודעת היטב.

ניצן הורוביץ: המע"מ יעלה?

ניצן הורוביץ: לא שמענו – – –

זהבה גלאון: הג'קוזי יעלה?

זהבה גלאון: – – –

יאיר לפיד: הג'קוזי יעלה הרבה יותר.

יאיר לפיד: לגבי הגירעון – תראו – – –

נסים זאב: אצלי זה חינם.

נסים זאב: אני מזמין אותך ואת השר לפיד לבוא אלי לג'קוזי – –

מאיר שטרית: במקווה.

נסים זאב: – – יש לי שעה שלמה – – –

מאיר שטרית: במקווה.

מאיר שטרית: חברים, זה זאב.

מאיר שטרית: במקווה.

יאיר לפיד: אני מודה שחשבתי שאני אקבל כל מיני הזמנות.

יאיר לפיד: לשבת אתך בג'קוזי – זו פעם ראשונה שזה עולה כאפשרות.

יאיר לפיד: לגבי הגירעון, תראו, אנחנו הרי – כולכם יודעים את זה – אנחנו על הגירעון משלמים ריבית.

יאיר לפיד: הריבית היא גבוהה, והריבית היא יקרה, ואז יש לנו מצב שבו במקום להוציא כסף על חינוך ובריאות ורווחה אנחנו מוציאים כסף על תשלום ריביות גבוהות.

יאיר לפיד: זה חסר אחריות.

יאיר לפיד: אז צריך לסגור את הגירעון הזה, גם במחיר קשה – קצר מועד, אבל קשה.

יאיר לפיד: זה לא ייקח הרבה זמן; בתוך שנתיים אנחנו יוצאים מהבוץ הזה.

יאיר לפיד: אבל – – –

צריך להקטין את הגירעון.

יאיר לפיד: צריך להקטין את הגירעון, בוודאי.

אתה ביקשת להגדיל את הגירעון.

יאיר לפיד: לא, אני לא אחראי למה שכותבים בעיתונים.

אתה סותר את עצמך, אדוני.

יאיר לפיד: אנחנו סיכמנו על יעד גירעון נמוך בהרבה ממה שדובר עליו.

יאיר לפיד: אני מזכיר לך, השנה היא שנה תוצאתית, השנה הגירעון הוא תוצר של העובדה שבעצם אנחנו עובדים ב-1 חלקי 12, והשנה רצה מחודש לחודש, זה יוצר גירעון גבוה יותר.

יאיר לפיד: כל המאמץ שלנו הוא להקטין את הגירעון, למשמֵע את הגירעון, כדי שלא נשלם ריביות על גירעון, כדי שיהיה לנו כסף.

יאיר לפיד: זה מה שעושה ממשלה אחראית.

יאיר לפיד: להציע להגדיל את הגירעון ולחלק כסף לאנשים – זו לא תפיסה חברתית.

ג'מאל זחאלקה: – – –

יצחק כהן: – – –

– – –

מאיר שטרית: חברים, חברים, אשר, עוד כמה זמן יהיה דיון על התקציב ותהיה לכם הזדמנות – – –

– – – זה תרתי דסתרי.

יאיר לפיד: אני מציע לכבודו שיחכה, יראה מה יעד הגירעון, יראה למה יש יעד גירעון כזה, יראה איך 2014 היא ירידה משמעותית לעומת 2013, ויעד הגירעון של 2015 הוא אפילו נמוך יותר, יתייצב מול העובדות – יהיה לו הרבה יותר קל לקיים את הדיון הזה.

יאיר לפיד: ככה מקיימים דיון, עד כמה שאני מבין – כאמור, חברת הכנסת גלאון צודקת, אני חדש בכנסת, אני שר אוצר חודש – מה שאני מכיר מחיי הקודמים זה שלפני שאתה מקיים דיון כדאי שתדע את העובדות.

יאיר לפיד: אבל אולי פה זה אחרת.

יאיר לפיד: לגבי הטשטוש המדיני, חברת הכנסת גלאון – – –

משה גפני: אדוני השר, למה אתה מוציא הודעות כל הזמן בפייסבוק?

משה גפני: למה בשבת?

יאיר לפיד: אני מאוד מחבב את זה – – –

משה גפני: – – –

יאיר לפיד: אני אגיד לך, אני מוציא הודעות בשבת מפני שאני אינני שומר שבת.

יאיר לפיד: אני לא אומר לך מה לעשות בשבת, ואתה לא תגיד לי מה לעשות בשבת.

יאיר לפיד: אני לא שואל אותך, ואתה – – –

משה גפני: אבל למה אתה מוציא הודעות?

יאיר לפיד: מה זאת אומרת?

יאיר לפיד: אני רשאי להוציא הודעות בפייסבוק מתי שמתחשק לי.

למה דווקא בשבת?

למה דווקא בשבת?

מה רע ביום חמישי?

קריאה: – – –

יאיר לפיד: הנה אני נמצא פה.

יאיר לפיד: הנה אני למולכם.

אראל מרגלית: אתה מוציא הודעות ואנחנו נוציא תגובות.

יאיר לפיד: אתם מוזמנים להוציא תגובה, בהחלט.

משה גפני: – – –

קריאות: – – –

יאיר לפיד: לגבי הדשדוש המדיני, חברת הכנסת גלאון, אחרי – – –

משה גפני: – – – אתה מעלה את יעד הגירעון – –

מאיר שטרית: חבר הכנסת גפני, אני בטוח שאתה לא – – –

משה גפני: – – אתה מעלה את יעד הגירעון – – –

מאיר שטרית: חבר הכנסת גפני, אני בטוח שאתה לא נכנס לאינטרנט.

משה גפני: מה?

מאיר שטרית: אני בטוח שאתה לא נכנס לאינטרנט.

יאיר לפיד: חס וחלילה.

יאיר לפיד: חס וחלילה.

יאיר לפיד: לגבי הדשדוש המדיני.

יאיר לפיד: חברת הכנסת גלאון, קודם כול, תראי – – –

משה גפני: מה – – – הסיעה שלך עושה?

יאיר לפיד: אני רוצה להגיד לך שמאוד מרשים זוג הריאות שבהן בירך אותך הקדוש-ברוך-הוא – איש קטן, קטן כמוך, שיוצא ממנו קול כל כך גדול, חבר הכנסת.

יאיר לפיד: אני מבקש לענות לחברת הכנסת גלאון על הצעת האי-אמון שלה – –

קריאה: עוד לא שמעת – – –

יאיר לפיד: – – אני חושב שזה מנומס כלפיה, אם לא כלפי – על כבודי אני מוחל – שתיתן לי לענות.

משה גפני: – – –

יאיר לפיד: חברת הכנסת גלאון, הסכסוך הישראלי-פלסטיני, לצערנו, נמשך 150 שנה.

יאיר לפיד: אני מודה שלא פתרנו אותו בחודש הראשון לכהונתה של הממשלה הזאת.

יאיר לפיד: הממשלה הזאת היא ממשלה – בישיבת הממשלה הראשונה ראש הממשלה פתח ודיבר על זה ששתי מדינות לשני עמים זו המדיניות של הממשלה הזאת.

יאיר לפיד: שנינו יודעים – אנחנו לא בהכרח חושבים אותו דבר על הפתרון – שנינו יכולים ודאי להסכים – –

משה גפני: – – –

מאיר שטרית: חבר הכנסת גפני.

מאיר שטרית: חבר הכנסת גפני, תהיה סבלני.

יאיר לפיד: – – שזה מסובך ומורכב, ולא ייפתר ביום ולא ייפתר בשעה.

יאיר לפיד: את שואלת אותי אם זו ממשלה ששוחרת שלום?

יאיר לפיד: כן.

יאיר לפיד: את שואלת אותי אם נעשה הכול כדי ליצור מצב לחזרה למשא-ומתן המדיני?

יאיר לפיד: בוודאי.

יאיר לפיד: זוהי מטרת הממשלה.

יאיר לפיד: זו מטרה מוצהרת של הממשלה.

יאיר לפיד: זה בקווי היסוד של הממשלה.

יאיר לפיד: יש להניח שאנחנו לא נראה עין בעין את הדרך שבה זה יתקדם ולא נראה עין בעין את ההצעות שיהיו לכל הכיוונים, אבל ודאי שאת יכולה לדעת שאחרי חודש – כן, אני מודה, לא פתרנו את הסכסוך הישראלי-פלסטיני, ואני אומר שוב – – –

זהבה גלאון: עם כל ההערכה, זה לא נאמר, ואין מישהו שציפה שתוך חודש תעשו כאן מה שלא עשו – –

יאיר לפיד: אני שמח לשמוע שלא ציפו מאתנו.

זהבה גלאון: – – אף אחד לא ציפה.

זהבה גלאון: יש עניין של מראית עין ויש עניין של מחיר.

זהבה גלאון: לדבר זה בחינם.

זהבה גלאון: להגיד לאבו מאזן – – –

יאיר לפיד: – – –

זהבה גלאון: נתניהו אומר את זה כבר שנים – – –

יאיר לפיד: אני מסכים אתך, חברת הכנסת גלאון, מה שמעורר את השאלה למה בעצם יש הצעת אי-אמון.

זהבה גלאון: – – –

יאיר לפיד: אנחנו חושבים, מאמינים, וזה בקווי היסוד של הממשלה, שצריך לשוב למשא-ומתן המדיני, כשעיקרון הבסיסי הוא שתי מדינות לשני עמים.

יאיר לפיד: זה מופיע בקווי היסוד – – –

זהבה גלאון: – – – שהוא נגד, הוא חבר שלך, הוא אח שלך.

מאיר שטרית: חברת הכנסת גלאון.

מאיר שטרית: חברת הכנסת גלאון.

יאיר לפיד: אנחנו בעד מגוון של דעות – –

נסים זאב: אני מנסה להבין אותו ואת מפריעה לי.

יאיר לפיד: – – וזה חשוב שיהיה מגוון של דעות, אבל לממשלה הזאת יש קווי יסוד, וקווי היסוד הם הדרך שבה נפעל.

יאיר לפיד: נדמה לי שעניתי על רוב הדברים שנאמרו פה.

יאיר לפיד: אני מודה לכם על כך – – –

מאיר שטרית: תודה רבה לשר האוצר.

מאיר שטרית: אני מזמין את חבר הכנסת וסגן השר אופיר אקוניס להשיב על סעיפים 4, 5 ו-6.

חנא סוייד: הוגשו שלוש הצעות של חברי כנסת ערבים, לא מצאת לנכון להתייחס.

מאיר שטרית: זה לא קשור.

מאיר שטרית: חבר הכנסת, זה לא קשור, כבר דיברו על זה קודם.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, הוא צריך לדבר בסוף.

מאיר שטרית: סליחה?

נסים זאב: יש שניים ראשונים ושניים אחרונים.

נסים זאב: הוא צריך לדבר בסוף.

מאיר שטרית: לא.

מאיר שטרית: קודם כול חבר הכנסת אופיר יענה, ולאחר מכן נעבור להצבעה.

אופיר אקוניס: תן לי להגיד לך משהו, חבר הכנסת זאב – –

נסים זאב: – – –

אופיר אקוניס: – – תן לי להגיד לך משהו:

אופיר אקוניס: אני אדבר גם בסוף.

אופיר אקוניס: שלא תהיה מודאג.

אופיר אקוניס: אני אדבר גם בסוף.

יצחק הרצוג: די לזחיחות.

מאיר שטרית: סגן השר אופיר אקוניס משיב על הצעות האי-אמון, סעיפים 4, 5 ו-6.

אחמד טיבי: – – –

אופיר אקוניס: אני אגיד לך.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת טיבי, אני אודיע הודעה.

אופיר אקוניס: אני בתשובה לא הולך לדבר נגד חרדים.

אופיר אקוניס: לא הולך לדבר נגד חרדים – –

נסים זאב: – – –

אופיר אקוניס: – – וגם לא הולך לדבר נגד ערבים.

אופיר אקוניס: לא נגד ערבים ולא נגד חרדים.

אופיר אקוניס: רק את העובדות.

אופיר אקוניס: רק את העובדות.

יצחק כהן: שתי מדינות לשני עמים – – –

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך, חבר הכנסת כהן, שאתה מכניס רעיונות לנאום שלי, אבל אני לא הולך להתייחס לעניין הזה.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, אני קורא את הכותרות של הצעות האי-אמון שהגישו סיעות האופוזיציה ביום הראשון של מושב הקיץ, וממש משתומם – – –

יצחק הרצוג: מתחלחל.

אופיר אקוניס: כן, משתומם, אדוני.

אופיר אקוניס: תכף נגיע למפלגת העבודה.

אופיר אקוניס: תכף, חכה בסבלנות, נגיע גם למפלגת העבודה.

אופיר אקוניס: הסיעות הערביות מתחרות ביניהן על שלל ביטויים קיצוניים, נחרצים, כאילו הממשלה מכהנת כבר כמה שנים – –

מאיר שטרית: חברי הכנסת.

מאיר שטרית: חבר הכנסת גפני.

מאיר שטרית: חבר הכנסת גפני, אתם יכולים לשוחח בחוץ.

מאיר שטרית: סגן השר עונה.

אופיר אקוניס: – – וכל סיעה מקצינה את ההתבטאויות של זו שקדמה לה.

אופיר אקוניס: נעדרת חזון, מסוכנת – אומרת מפלגת חד"ש, ומפלגת בל"ד כמובן צריכה להיות קיצונית ממנה – – –

קריאה: – – –

אופיר אקוניס: – – – קיצונית ממנה – מסוכנת ללא כל בשורה.

אופיר אקוניס: עכשיו, חברת הכנסת גלאון, אני יכול להבין את התחרות הפנימית באופוזיציה, אני יכול גם להבין – אני יכול להבין – אני יכול – – –

קריאות: – – –

עיסאווי פריג': עזוב אותך, תהיה ענייני.

אופיר אקוניס: תכף, חכה בסבלנות, למה אתה – לאן אתה ממהר?

מאיר שטרית: חבר הכנסת באסל, הוא עוד לא דיבר.

אופיר אקוניס: – – – סלח לי.

מאיר שטרית: חבר הכנסת באסל.

אופיר אקוניס: זה היום הראשון של המושב, אין לך מה למהר הביתה.

אופיר אקוניס: סבלנות.

יצחק הרצוג: זה לא באסל.

יצחק הרצוג: הוא לא באסל.

עיסאווי פריג': תהיה ענייני.

אופיר אקוניס: חכה בסבלנות.

יצחק הרצוג: זה עיסאווי פריג' בכלל.

מאיר שטרית: סליחה?

אופיר אקוניס: חבר הכנסת פריג' מסיעת מרצ.

מאיר שטרית: טעיתי.

אופיר אקוניס: נכון.

אופיר אקוניס: עכשיו, גברתי, אני מבין את התסכול של להיות באופוזיציה, אני בא ממפלגה שהייתה שנים ארוכות באופוזיציה, אבל נדרשת בה הרבה רצינות, באופוזיציה, הרבה רצינות, ואני רוצה להזכיר לך, גברתי, מה עלה בגורלה של סיעת האופוזיציה בכנסת הקודמת, סיעת האופוזיציה הראשית.

זהבה גלאון: – – –

אופיר אקוניס: סיעת האופוזיציה הראשית.

אופיר אקוניס: אבל מה שיותר מטריד, אדוני היושב-ראש, גברתי יושבת-ראש האופוזיציה, זה מה קורה לאופוזיציה הראשית.

אופיר אקוניס: מה קורה למפלגת העבודה, חבר הכנסת הרצוג?

איתן כבל: מה קורה?

אופיר אקוניס: בוא נשמע – – –

איתן כבל: תגיד לי מה קורה.

אופיר אקוניס: חכה בסבלנות.

קריאה: תספר לנו.

אופיר אקוניס: אני אספר לכם.

אופיר אקוניס: אני אספר לכם.

אופיר אקוניס: ידידי, אחרי כל הצדקנות וצקצוקי הלשון, גם של יושבת-ראש האופוזיציה, הגברת יחימוביץ, וגם של סיעת האופוזיציה הראשית, מפלגת העבודה, שמטיפה לצדק חברתי והורדת יוקר המחיה, וכלכלה סוציאליסטית, ואני לא רוצה לדבר, חלק גם מדברים – קיצון יותר מכלכלה סוציאליסטית אצלכם בסיעה, דממה סביב "השמים הפתוחים".

אופיר אקוניס: דממה מוחלטת.

יצחק הרצוג: זה ממש שטויות במיץ.

יצחק הרצוג: שקר מוחלט.

איתן כבל: אתה מבלבל את המוח.

אופיר אקוניס: דממה מוחלטת.

אופיר אקוניס: לא שמענו את – – –

יצחק הרצוג: שקר מוחלט.

אופיר אקוניס: בוא, חבר הכנסת הרצוג, כאשר הגברת יחימוביץ, כאשר הגברת – – –

איתן כבל: אופיר, יש לך משקפיים, אבל אתה גם לא שומע.

אופיר אקוניס: תן לי.

אופיר אקוניס: תן לי להגיד.

אופיר אקוניס: תן לי להגיד לך, חבר הכנסת הרצוג – – –

איתן כבל: כל היום דיברנו.

יצחק הרצוג: – – – שבת – – –

אופיר אקוניס: אני לא יודע על שבת.

אופיר אקוניס: אני בשבת לא מתכתב בפייסבוק.

אופיר אקוניס: אני פעיל מאוד בפייסבוק, אני מאוד פעיל, אבל אני לא עונה ולא משיב ולא מקבל פניות בשבת בפייסבוק.

אופיר אקוניס: בכל מקרה, לא ראיתי גם מה שכתבת, אבל הדממה – אתה יודע, חבר הכנסת הרצוג – –

יצחק הרצוג: – – –

אופיר אקוניס: – – חבר הכנסת הרצוג – –

מאיר שטרית: בוז'י, חבר הכנסת הרצוג.

מאיר שטרית: חבר הכנסת הרצוג, תן לו להשיב.

יצחק הרצוג: השר כץ שיקר במצח נחושה.

מאיר שטרית: אתה לא נותן לו לדבר, תן לו להשיב.

קריאה: – – –

אופיר אקוניס: – – חבר הכנסת הרצוג, חבר הכנסת הרצוג, כאשר יושבת-ראש האופוזיציה רוצה בכך, אין אולפן שהיא לא נמצאת בו, ברדיו ובטלוויזיה, ביום שישי ובשבת, בכל מקום.

אופיר אקוניס: אבל אני אומר לך, אולי אני – אולי לא ראיתי טוב, חבר הכנסת כבל, אותך דווקא ראיתי במוצאי-שבת, במקרה, כי היינו יחד – נדמה לי שגם מחר אנחנו אמורים להיות יחד בבוקר – אתה, בסדר, אבל יושבת-ראש האופוזיציה לא מדברת על "שמים פתוחים"?

איתן כבל: לא שמעת?

אופיר אקוניס: אני אגיד לך מה המסקנה שלי, חבר הכנסת כבל.

אופיר אקוניס: המסקנה שלי היא שקל מאוד לדבר על צדק חברתי, אבל כשזה מגיע למעשים, אתם נעלמים, אתם לא קיימים, אתם ממחזרים ססמאות סוציאליסטיות קיצוניות משנות ה-80, שפרחו מן העולם – –

איתן כבל: תרחיב.

אופיר אקוניס: – – פרחו מן העולם.

אופיר אקוניס: פרחו מן העולם.

איתן כבל: תסלח לי, מי שבעבודה המאורגנת לא רוצה לטוס במחירים זולים?

איתן כבל: מה אתה מדבר שטויות, חבר הכנסת אקוניס.

אופיר אקוניס: תסלח לי.

אופיר אקוניס: תסלח לי, חבר הכנסת כבל.

איתן כבל: – – –

אופיר אקוניס: תסלח לי, תמיד כשזה הגיע למבחן הביצוע, לביצוע של צדק חברתי, לביצוע, אתם נעלמתם או התנגדתם.

אופיר אקוניס: זה מאוד מעניין.

אופיר אקוניס: גם בכנסת הקודמת.

אופיר אקוניס: ואני מאוד מקווה שלא תחזרו על הטעות המביכה הזאת גם בכנסת הבאה.

אופיר אקוניס: מותר – אתה יודע, חבר הכנסת כבל, מותר להתנגד, אפילו חיוני להיות אופוזיציה, to oppose לממשלה, אבל כשיש דברים שהם נכונים, צריך לתמוך בה.

אופיר אקוניס: ואתה יודע במי צריך לתמוך?

אופיר אקוניס: לא בי.

אופיר אקוניס: יש גברת כהן מחדרה.

אופיר אקוניס: אתה ישבת אתי עשרות שעות בוועדת הכלכלה בהצעות חוק משותפות שלך ושלי – –

איתן כבל: ואתה יודע – – –

אופיר אקוניס: – – ואתה יודע שדאגנו לצרכן.

איתן כבל: נכון, נכון.

אופיר אקוניס: זה מה שעשינו שם.

מיקי רוזנטל: – – – שמתם עליה מע"מ, שמתם עליה מסים, חנקתם אותה.

אופיר אקוניס: עוד לא שמנו עליה כלום.

מיקי רוזנטל: אל תבלבל את המוח.

אופיר אקוניס: עוד לא שמנו עליה כלום.

אופיר אקוניס: חכה בסבלנות.

אופיר אקוניס: חכה בסבלנות.

אופיר אקוניס: אגב, אתם חצי מהקדנציה הקודמת, חבר הכנסת רוזנטל, בלי שאתה תהיה פה, הייתם שותפים, מפלגת העבודה – אתה היית שר הרווחה, אדוני.

יצחק הרצוג: – – –

אופיר אקוניס: מצוין, טוב מאוד, אני מאוד שמח.

יצחק הרצוג: – – – אתם קיצצתם הכול אחר כך.

אופיר אקוניס: אני מאוד שמח.

יצחק הרצוג: הורדתם אחר כך לשכבות הביניים ולשכבות החלשות.

אופיר אקוניס: כן.

אופיר אקוניס: כאשר אתה היית, הכול היה גן-עדן, וברגע שיצאת הכול התפרק.

אופיר אקוניס: נכון, חבר הכנסת הרצוג?

יצחק הרצוג: נכון.

יצחק הרצוג: כולל התהליך המדיני.

אופיר אקוניס: בטח, כי כשאתה היית בממשלה הפלסטינים נהו לתוך משא-ומתן מדיני, הם פשוט רצו לחדרי המשא-ומתן.

אופיר אקוניס: ואתה עוד היית בממשלה כשהם עזבו את השיחות.

אופיר אקוניס: כשהם עזבו את השיחות אתה היית בממשלה.

יצחק הרצוג: הוא טרפד את זה.

אופיר אקוניס: ראש הממשלה טרפד את זה?

יצחק הרצוג: הוא טרפד, בוודאי.

אופיר אקוניס: כאשר הפלסטינים – – –

יצחק הרצוג: הוא טרפד, הוא קבע – – –

אופיר אקוניס: השר לשעבר בן-אליעזר, השקנו את שיחות וושינגטון בספטמבר 2011.

אופיר אקוניס: אתם עדיין הייתם, אם אינני טועה, שותפים בממשלה, ומי שברח ועד היום לא חזר, עד היום לא חזר, זה הפלסטינים.

איתן כבל: אופיר, מה עם השמים הפתוחים?

אופיר אקוניס: השמים הפתוחים, אני אגיד לך בדיוק, חבר הכנסת כבל.

אופיר אקוניס: אתם תיבחנו במבחן הביצוע, לא במבחן הדברת.

אופיר אקוניס: לא במבחן הדברת.

קריאה: – – – ברשות השידור.

אופיר אקוניס: לא, עשינו הרבה מאוד, חבר הכנסת הרצוג.

יצחק הרצוג: ב"קול ישראל" אתה עושה דברת – – –

אופיר אקוניס: בשמים הפתוחים תיבחנו.

מאיר שטרית: עד עכשיו הוא דיבר אליכם כי אתם ביקשתם.

מאיר שטרית: הוא בכלל לא עונה על ההצעה שלכם, אז תפסיקו.

אופיר אקוניס: נכון, נכון.

מאיר שטרית: אל תענה להם יותר, דבר עם האחרים.

אופיר אקוניס: נכון.

אופיר אקוניס: אני אענה לך על – אתה יודע מה?

אופיר אקוניס: נעשה עסקה עם חבר הכנסת זאב.

אופיר אקוניס: כשאני אסכם את הצעות האי-אמון בפעם הבאה, אני אענה לך על השמים הפתוחים, כי היושב-ראש צודק.

אופיר אקוניס: אני באמת עונה להצעות של הסיעות הערביות.

אופיר אקוניס: חברת הכנסת גלאון, זה לא – זה מקרי לחלוטין.

אופיר אקוניס: החלוקה היא מקרית לחלוטין, ובמקור סיעת קדימה גם הייתה בתוך הרצף של ההצעות של הסיעות הערביות.

אופיר אקוניס: היא פשוט העדיפה למשוך היום את הצעת האי-אמון שלה.

זהבה גלאון: – – –

אופיר אקוניס: זה תשאלי את סיעת – אין לך הרבה אנשים לשאול בסיעת קדימה.

אופיר אקוניס: חצי ממנה יושב פה, אז את פשוט יכולה לשאול את יושב-ראש קדימה.

זהבה גלאון: – – –

אופיר אקוניס: החצי השני – הוא התקזז כנראה.

אופיר אקוניס: אבל החצי המוביל של סיעת קדימה יושב כאן, את יכולה לשאול אותו.

אופיר אקוניס: אבל, אדוני, לפני שאני אתייחס, לפני שאני אתייחס – אני לא רואה כאן את חבר הכנסת זחאלקה.

מאיר שטרית: – – – כולם יצאו.

אופיר אקוניס: כולם יצאו.

אופיר אקוניס: לא, יש נציג אחד.

אופיר אקוניס: אה, סליחה.

קריאה: לא, הם יצאו.

אופיר אקוניס: סליחה, אני מצטער.

אופיר אקוניס: אני לא ראיתי את חבר הכנסת חסון.

יחיאל חיליק בר: אופיר, הם נפגשים עם ריקי כהן – – –

אופיר אקוניס: סליחה, חבר הכנסת בר.

אופיר אקוניס: אני לא ראיתי – – –

מיקי רוזנטל: – – –

אופיר אקוניס: כנראה אני לא רואה טוב, נו, בשביל זה יש לי משקפיים, מיקי.

אופיר אקוניס: בשביל זה יש לי משקפיים.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת חסון נמצא כאן.

אופיר אקוניס: כל סיעת קדימה נמצאת במליאה, אני מצטער.

אופיר אקוניס: טעות, טעות.

מאיר שטרית: נכון, אבל כל הצעות האי-אמון של הסיעות הערביות – לא פה.

אופיר אקוניס: נכון.

מאיר שטרית: לכן לא בטוח שאתה צריך לענות להם אם הם לא פה.

אופיר אקוניס: נכון, נכון.

אופיר אקוניס: אני דווקא אשמח לענות להם.

מאיר שטרית: תענה.

אופיר אקוניס: כי אתה יודע, יש ציבור בבית שרואה אותנו.

מאיר שטרית: לפחות הם לא יפריעו.

אופיר אקוניס: בדיוק, הם לא יפריעו, אבל בסדר.

אופיר אקוניס: זו זכותם לא להיות פה.

אופיר אקוניס: זה, אגב, גם כן דפוס שלא הייתי מציע לאמץ בכנסת התשע-עשרה.

אופיר אקוניס: אם מגישים הצעת אי-אמון ומנמקים אותה, לפחות להמתין לתשובת הממשלה או לתשובת מי שישיב.

אופיר אקוניס: אבל בסדר.

אופיר אקוניס: הם באו, הפריחו את ססמאותיהם השקריות – – –

עיסאווי פריג': – – – ערבים, ערבים.

אופיר אקוניס: לא, לא.

אופיר אקוניס: סליחה, אדוני.

אופיר אקוניס: סלח לי.

עיסאווי פריג': אתה התחלת עם זה.

אופיר אקוניס: סלח לי, זו הייתה הערה – – –.

אופיר אקוניס: תסלח לי – – –

עיסאווי פריג': – – –

אופיר אקוניס: ידידי, ידידי, זו הייתה הערה, זו הייתה הערתה של יושבת-ראש המפלגה שלך לגבי החלוקה המקרית.

אופיר אקוניס: אפילו אנחנו לא שמנו לב לזה, משום שאנחנו לא מבחינים בין סיעות יהודיות לסיעות ערביות.

אופיר אקוניס: אבל מעניין שדווקא חברת הכנסת גלאון – אולי היא עושה את ההפרדה, משום שאנחנו לא עשינו את ההפרדה.

מאיר שטרית: היא רק ציינה.

אופיר אקוניס: אה, רק ציינה.

אופיר אקוניס: אוקיי.

מאיר שטרית: אבל אין שום, אין פה שום כוונה ערבים, יהודים – באמת.

אופיר אקוניס: ודאי שלא.

מאיר שטרית: השר המקשר יכול לענות על כל ההצעות.

אופיר אקוניס: נכון, נכון.

מאיר שטרית: הפעם פשוט שר האוצר ביקש לענות, אז ברור שעדיף שהוא יענה.

אופיר אקוניס: נכון מאוד.

קריאה: אין כוונה מודעת.

מאיר שטרית: אין כוונה גם לא מודעת.

אופיר אקוניס: אדוני, אדוני, למרות שאף אחד מחברי הכנסת מהסיעות הערביות לא נמצא כאן, ודאי שאי-אפשר שלא להתייחס לרצף ההאשמות חסרות הבסיס של הסיעות הערביות.

אופיר אקוניס: ולפני כן, הערה לחבר הכנסת זחאלקה, שביום העצמאות – ביום הזה, אגב, מותר לראות פייסבוק ולהשתמש באינטרנט משום שהוא לא חג; הוא חג לאומי מן המעלה הראשונה, אבל איננו חג דתי.

אופיר אקוניס: ובמוצאי החג קראתי את דברי האיוולת, רעות הרוח, השקרים והגסות של חבר הכנסת זחאלקה, שאומר שיום העצמאות הישראלי הוא התגרות ברגשותיהם של הערבים הפלסטינים.

אופיר אקוניס: כך אומר זחאלקה: אנו אופטימיים ביחס לצעירינו שמדגישים את מחויבותם לתיקון העוול ההיסטורי שנגרם לעם הפלסטיני – חבר כנסת בפרלמנט הישראלי.

אופיר אקוניס: ואני אומר לך, חבר הכנסת זחאלקה, ואני יודע שהוא גם יקשיב ויתייחס לדברים, היסטורית לא היה שום יישוב ערבי אחד בתולדות הארץ הזאת שלא היה לפניו יישוב יהודי קדום.

אופיר אקוניס: כל הנרטיב השקרי של הסיעות הערביות שאומר שהכול הוקם על חורבות כפרים ערביים – בדיוק הפוך.

אופיר אקוניס: הכול הפוך.

אופיר אקוניס: קודם היה יישוב יהודי, יישוב עברי, אחר כך באו היישובים הערביים, ואחר כך שוב הוקמה מדינת ישראל.

אופיר אקוניס: אם חבר הכנסת זחאלקה, שהוא חבר בכנסת בישראל, חבר בכנסת הזו, מרגיש שנגרם לו עוול היסטורי, הוא לא חייב לכהן בכנסת.

אופיר אקוניס: אם הוא מרגיש שישראל, אם הוא מרגיש שמדינת ישראל היא עוול היסטורי – כך הוא אמר, לא אני אמרתי את זה – הוא לא חייב להיות פה.

אופיר אקוניס: לא חייב להיות פה.

אופיר אקוניס: ודאי הוא מעדיף להיות פה, אבל לא חייב להיות.

אופיר אקוניס: לעניין התהליך המדיני וההערות של חבר הכנסת ברכה בעניין וגם של יושבת-ראש מרצ – אני אחזור בצורה מאוד ברורה על מדיניות הממשלה.

אופיר אקוניס: מדיניות הממשלה הנוכחית, בדיוק כמו מדיניותה של הממשלה הקודמת, היא הושטת יד לשלום לשכנינו, לכל שכנינו, ובראש ובראשונה לפלסטינים.

אופיר אקוניס: אבל מה אנחנו אומרים?

אופיר אקוניס: בניגוד לתפיסות הבסיסיות של השמאל, של מפלגת העבודה ושל מרצ ושל הסיעות הערביות, אנחנו אומרים את הדבר היסודי כל כך במשא-ומתן בכלל ובמשא-ומתן לשלום בפרט: משא-ומתן ישיר וללא תנאים מוקדמים.

אופיר אקוניס: אני חושב שגם במפלגת העבודה יש רבים שיסכימו עם התפיסה הזאת.

אופיר אקוניס: כבר הסכימו מראש בממשלות קודמות שאתם ניהלתם משא-ומתן.

אופיר אקוניס: אני לא יודע, היו תנאים מוקדמים?

אופיר אקוניס: מישהו העלה על דעתו, חבר הכנסת בן-אליעזר, להסכים לתנאים מוקדמים של הפלסטינים לפני שנכנסו למשא-ומתן?

אופיר אקוניס: לא תהיינה הכתבות מראש לעצם קיומו של המשא-ומתן, ודאי לא לתוצאותיו של המשא-ומתן, כפי שרוצים הפלסטינים.

אופיר אקוניס: בכלל, איזה מין דפוס זה?

אופיר אקוניס: אם הם אומרים שהם רוצים מראש, אדוני היושב-ראש, חזרה לקווי 67' וחלוקת ירושלים כתנאי לפתיחת המשא-ומתן, בשביל מה צריך בכלל משא-ומתן?

אופיר אקוניס: אין בו שום צורך, אין בו שום צורך.

קריאה: – – –

אופיר אקוניס: סליחה?

יחיאל חיליק בר: – – – בנט, שהוא חבר בממשלה, הולך ואומר לגורמים רשמיים שלא תהיה לעולם מדינה פלסטינית – בתור חבר ממשלה שאלה קווי היסוד שאתה מתאר לה?

אופיר אקוניס: אני אינני יודע מה אמר שר הכלכלה לגורמים חיצוניים.

אופיר אקוניס: אינני יודע.

אופיר אקוניס: אבל תוכל להזמין אותו לדוכן והוא יענה לך.

זהבה גלאון: – – –

מיכל רוזין: – – –

קריאה: אז לפחות – – – בנט אמר.

אופיר אקוניס: אינני יודע מה אמר בנט.

אופיר אקוניס: אני באמת אומר, אני לא יודע.

אופיר אקוניס: הוא לא נפגש אתי ואמר לי את זה, בכל מקרה.

אופיר אקוניס: אבל אני אומר לך, חבר הכנסת בר, חברת הכנסת מיכל רוזין, אני אומר לכם את זה בצורה הכי ברורה: אם הפלסטינים ירצו, מחר בבוקר – אם הם רק ירצו בכך – מחר בבוקר ייפתח משא-ומתן לשלום.

אופיר אקוניס: אני אומר את זה בצורה המוסמכת ביותר שיכולה להיות.

אופיר אקוניס: זוהי מדיניותו של ראש הממשלה.

אופיר אקוניס: ראש הממשלה קובע את המדיניות של הממשלה.

אופיר אקוניס: עם כל הכבוד שיש, ויש כבוד לשר בנט, הוא איננו קובע את מדיניותה של הממשלה.

זהבה גלאון: – – – לא רציני.

אופיר אקוניס: זה רציני מאוד.

זהבה גלאון: ממש לא.

אופיר אקוניס: זה מאוד רציני וזו גם האמת.

אופיר אקוניס: אני אמרתי בתחילת הנאום שאני אתייחס רק לעובדות וזאת העובדה.

אופיר אקוניס: ואם הם רוצים, כולם יודעים שמחר בבוקר ייפתח המשא-ומתן.

יחיאל חיליק בר: למה ראש הממשלה לא אומר את זה?

יחיאל חיליק בר: למה ראש הממשלה לא אומר?

יחיאל חיליק בר: זה כבר פעם שנייה – – –

אופיר אקוניס: חבר הכנסת בר, אתה אדם צעיר, אתה אדם צעיר וזיכרונך אמור להיות טוב.

אופיר אקוניס: ואני חושב שמהדוכן הזה, נדמה לי, בעת הצגת הממשלה – – –

עיסאווי פריג': – – – שר האוצר אמר את זה במילים יותר יפות.

אופיר אקוניס: טוב, אני מצטער, אדוני, אבל לא היה לי ניסיון במילים יפות כמו שר האוצר.

אופיר אקוניס: לא כתבתי מסות בעיתונים ולא הגשתי תוכניות בטלוויזיה.

אופיר אקוניס: אני עובד על זה.

אופיר אקוניס: אני עובד על המילים היפות שלי, גם על העברית הטובה.

אופיר אקוניס: אני מקווה שמתישהו אני אגיע לזה, כן?

אופיר אקוניס: אני מקווה.

אופיר אקוניס: אני רוצה להגיד לחברי הכנסת לסיום, אדוני היושב-ראש, שאני לא מציע לאף אחד או לאף אחת, חברת הכנסת גלאון, לזלזל בעומק האתגר הביטחוני שעומד מולנו, במורכבות שלו ובעומקו.

אופיר אקוניס: ישראל כולה היא המדינה של כולנו, מדינת ישראל – עם כל חילוקי הדעות בבית הזה, וברוך השם יש חילוקי דעות ויהיו חילוקי דעות, וחילוקי דעות עמוקים מאוד, חבר הכנסת בר, ויסודיים גם בעניין המדיני.

אופיר אקוניס: ויש בינינו חילוקי דעות וטוב שכך, דרך אגב, וטוב שכך.

אופיר אקוניס: זה טוב שיהיו הרבה דעות והרבה עמדות.

אופיר אקוניס: בסוף המדינה הזאת היא מדינה של כולנו, והיא היום המאוימת ביותר באיומים אולי מאז הקמתה.

אופיר אקוניס: אני חושב שדבר אחד אנחנו צריכים להבהיר בשם הממשלה: אנחנו נעשה הכול כדי להבטיח את ביטחון אזרחיה של מדינת ישראל וכדי למנוע מאותם אלה מסביב – כן, אנחנו כבר לא יודעים לגבי סוריה, כבר אתה יודע, מה בכלל קורה שם, לידי מי זה ייפול.

אופיר אקוניס: אנחנו נעשה הכול כדי להבטיח את ביטחונה של מדינת ישראל.

אופיר אקוניס: ולכן, חברות וחברי הכנסת, לא מדיניות הממשלה היא מסוכנת, מה שקורה סביבנו הוא מסוכן.

אופיר אקוניס: יש באזור הזה שכנים מסוכנים.

אופיר אקוניס: אנחנו רוצים שלום בעוד בצד השני ישנם שרוצים בדיוק ההפך.

אופיר אקוניס: אני מבקש מהכנסת לדחות את הצעות האי-אמון.

אופיר אקוניס: תודה רבה.

מאיר שטרית: תודה לסגן השר אופיר אקוניס.

מאיר שטרית: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק-יסוד: תקציב המדינה לשנים 2009 עד 2012 ולשנת 2013 (הוראות מיוחדות) (הוראת שעה) (תיקון מס' 3); הצעת חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום התוכנית הכלכלית לשנים 2009 ו-2010) (תיקון מס' 12) (תקציב דו-שנתי לשנים 2013 ו-2014), התשע"ג–2013; הצעת חוק המאבק בתופעת השכרות (הוראת שעה ותיקון חקיקה) (תיקון), התשע"ג–2013; הצעת חוק פיקוח אלקטרוני על משוחררים בערובה ומשוחררים על-תנאי ממאסר (הוראת שעה) (תיקון מס' 3), התשע"ג–2013; הצעת חוק הרשויות המקומיות (בחירות) (הוראת שעה), התשע"ג–2013; הצעת חוק שירות ביטחון (הוראת שעה) (תיקון מס' 15), התשע"ג–2013; הצעת חוק סדר הדין הפלילי (עצור החשוד בעבירת ביטחון) (הוראת שעה) (תיקון מס' 3) (הארכת תוקף), התשע"ג–2013; הצעת חוק לתיקון פקודת הרוקחים (הוראת שעה), התשע"ג–2013.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

מאיר שטרית: תודה רבה, מזכירת הכנסת.

מאיר שטרית: 1.

מאיר שטרית: כוונת הממשלה לפגוע במעמד הביניים, בשכבות החלשות ובקצבאות הילדים;

מאיר שטרית: 4.

מאיר שטרית: ממשלה נעדרת חזון ותקווה;

מאיר שטרית: 6.

מאיר שטרית: עוד ממשלה מסוכנת ללא כל בשורה

מאיר שטרית: חברי הכנסת, אנחנו מתחילים את הדיון בהצעות האי-אמון.

מאיר שטרית: אני מבקש לומר מראש, הדיון, כפי שאתם יודעים, נקבע כדיון סיעתי.

מאיר שטרית: כל סיעה יש לה שלוש דקות.

מאיר שטרית: אני אקפיד על הזמן, ואני מבקש שהדוברים יקפידו על הזמן.

מאיר שטרית: יש לנו לילה ארוך עם עשרות חוקים, וככל שאנחנו נקצר בדברים כך נגמור יותר מהר ונחזור הביתה; יש כאלה שרוצים לראות את "מכבי תל-אביב" היום.

קריאות: – – –

מאיר שטרית: אני אמרתי שיש כאלה שרוצים, לא – רוצים לראות את "מכבי תל-אביב".

מאיר שטרית: על כן, חברים, נתחיל בדיון.

מאיר שטרית: ראשון הדוברים – חיליק בר.

מאיר שטרית: מי שלא יהיה בזמן שייקרא שמו, ירד מסדר-היום, הוא לא יוכל לדבר.

מאיר שטרית: בבקשה, חיליק בר.

מאיר שטרית: אחריו – חברת הכנסת רות קלדרון מיש עתיד; אחריה – איילת שקד מהבית היהודי.

מאיר שטרית: בבקשה, חבר הכנסת בר, שלוש דקות לרשותך.

מאיר שטרית: בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, יום כדור-הארץ היום, יום ירוק, יום של בשורה לסביבה ולאיכות הסביבה, אבל זה יום אפור וקודר בכל תחום אחר שמובילה הממשלה הזאת, שהתגלתה ככושלת, לא יצירתית; ואני אשוב עוד הפעם: וחסרת חזון, בתקציב המרושע והאכזרי הזה שהיא מציגה.

יחיאל חיליק בר: אין בשורה, אין תקווה, אין חידוש, לא בנושא המדיני, ידידי אופיר אקוניס, ובטח לא בנושא החברתי.

יחיאל חיליק בר: בנושא המדיני, בעוד מזכיר המדינה האמריקני ג'ון קרי חוזר ומזהיר כי חלון ההזדמנויות לגבי שתי המדינות נסגר, ממשלת ישראל מדברת בשני קולות סותרים ומסוכנים ומתעתעת בציבור בכל מה שקשור לחידוש המשא-ומתן המדיני, בדיוק כמו שעשה עכשיו סגן השר אקוניס.

יחיאל חיליק בר: מצד אחד, ראש הממשלה ושותפיו הקואליציוניים מיש עתיד ומהתנועה ממשיכים להשתמש במילות הקסם "שתי מדינות לשני עמים", ומהצד השני מתגלה האמת המרה: השר נפתלי בנט מביך את מדינת ישראל ואומר בפגישות רשמיות עם גורמים בכירים בעולם שלעולם לא תקום מדינה פלסטינית, בשום מצב; והוא אומר את זה ללא תגובה כלשהי של ראש הממשלה או של שר האוצר שוחר השלום, או של השרה ציפי לבני, האמונה על המשא-ומתן המדיני הדמיוני.

יחיאל חיליק בר: וכאילו זה לא מספיק מוסיפה שמן למדורה ברונית השלום וזכויות האדם חברת הכנסת מירי רגב, שהחליטה, לא פחות, ליזום סיור של חברי ועדת הפנים בהר-הבית, רק לשם יצירת פרובוקציה, רק בשביל איזה כותרת ב-ynet – ואני שמח, סגן השר מיקי לוי, שאתה מהנהן בהסכמה – או כדי לקבל את תמיכת חבר הכנסת פייגלין וחבריו הקיצונים במרכז הליכוד, וכל זה תוך הימור על חייהם של אזרחים וחיילים רבים וסיכוי להצתת סבב נוסף של אש ואלימות, כאילו לא למדנו שום דבר מהעבר, כאילו העתיד של ישראל במזרח התיכון ועתיד תהליך השלום הם איזה משחק שחמט במרכז הליכוד הקיצוני, כאילו תהליך השלום הוא איזה קורבן על מזבח הברית החדשה בין בנט ולפיד – אחי, תן לי את תיק החינוך, קח בתמורה את חיסולו של תהליך השלום.

יחיאל חיליק בר: על חייהם של מי אתם מהמרים בהתנהלות החמורה הזאת?

יחיאל חיליק בר: בעתידה של איזה מדינה אתם משחקים בהתנהלות המסוכנת הזאת?

יחיאל חיליק בר: וזה רק בנושא המדיני.

יחיאל חיליק בר: בנושא החברתי המצב לא פחות שחור: פגיעה אנושה בשכבות החלשות, בשכבות המצוקה, וכמובן בפריפריה; למה לא לפגוע בפריפריה אם אפשר?

יחיאל חיליק בר: אז קודם כול מאיימים לבטל את הטבות המס לתושבי הצפון והדרום, מהלך שימוטט את הפריפריה ואת מעמד הביניים בפריפריה, ואז מבטלים את הרכבת מעכו לכרמיאל ורכבות נוספות שאמורות לשרת את תושבי הפריפריה ולקרב אותם למרכז.

יחיאל חיליק בר: אבל שר האוצר צודק – אין שום צורך ברכבת, כי המדיניות הכלכלית של שר האוצר תביא את כולם למדינת תל-אביב, כי רק שם תהיה עבודה.

יחיאל חיליק בר: אף אחד לא יישאר בצפון ובנגב, ולכן באמת אפשר לבטל את הרכבת לכרמיאל.

מיקי לוי: – – – אף אחד לא השכיל – – –

מאיר שטרית: נא לסיים.

יחיאל חיליק בר: אני מסיים.

יחיאל חיליק בר: ומיקי, מיקי לוי, ידידי, לא סתם בחר שר האוצר שלך כאזרחית, את הדוגמה שלו בפייסבוק, ריקי כהן מחדרה, כי בעולם שלו ובתקציב שאתם מציגים אין שום דבר מעבר לחדרה וגדרה.

יחיאל חיליק בר: ותאמין או לא, אני בדקתי בספר טלפונים היום – יש ריקי כהן בקריית-שמונה, וריקי כהן בצפת, וריקי כהן באופקים, וריקי כהן בנתיבות – – –

מאיר שטרית: חבר הכנסת בר, תסיים.

יחיאל חיליק בר: אני מסיים.

מיקי לוי: – – –

יחיאל חיליק בר: אתם ממשלה ללא בשורה, תקציב הגזירות שלכם הוא רע ומיושן.

יחיאל חיליק בר: זוהי לא פוליטיקה חדשה, מיקי, זו פוליטיקה ישנה ושחורה לשירות האדם הלבן, ואני קורא לחברי הכנסת להצביע אי-אמון בממשלה הכושלת הזאת.

יחיאל חיליק בר: תודה.

מאיר שטרית: תודה רבה לחבר הכנסת בר.

מאיר שטרית: חברת הכנסת רות קלדרון.

מאיר שטרית: אחריה – חברת הכנסת איילת שקד.

מאיר שטרית: חברים, אני באמת מבקש להקפיד על הזמן, שלוש דקות.

מאיר שטרית: יש שעון, רואים את השעון, שלוש דקות – לסיים.

מאיר שטרית: הפריעו לך, בסדר.

מאיר שטרית: בבקשה.

רות קלדרון: שלוש דקות.

רות קלדרון: זה פעם ראשונה שאני שומעת אי-אמון מבפנים, ואני מודה שאני רועדת בלענות, כי אני מבינה שהתרבות היא גם לצעוק, וזה קשה לי.

רות קלדרון: אנחנו מדברים על פוליטיקה חדשה, אני רוצה להגיד שאי-אמון זה כלי פוליטי נורא חשוב, נורא יקר בעיני, אני מאוד מאוד מכבדת אותו.

יצחק הרצוג: יש עליו במקורות.

רות קלדרון: יש עליו במקורות, אני תכף אספר.

רות קלדרון: אני רוצה להגיד ששבע הצעות אי-אמון ביום, עם מילים גסות, ועם עלבונות, ועם – אני מרגישה שוב, שמסתכלים – – –

נסים זאב: אולי בוטות, זה יותר טוב.

רות קלדרון: אני שמעתי גם גסות, לא מכובדות.

רות קלדרון: בוא, אתה יודע מה, אני רוצה לספר סיפור קצר, של שלוש דקות.

רות קלדרון: אתם זוכרים שמישהו דיבר בנאום הפתיחה שלו על הפסל כאן, על הקיר, ואמר שזה ירושלים.

רות קלדרון: אז אני רוצה להציע הצעה אחרת.

רות קלדרון: כתוב במשנה, ראש השנה פרק ב': "דמות צורות לבנות היו לו לרבן גמליאל בטבלא ובכותל בעלייתו" – זאת אומרת, היו לו צורות של ירח, ירח מלא, ירח זורח, ירח גורע, כל מיני זמנים של הירח – "שבהן מראה את ההדיוטות, ואומר, הכזה ראית או כזה".

רות קלדרון: כדי לקדש את החודש היו מביאים עדים, הם היו אומרים אם הם ראו ירח מלא או חסר, בהתחלה או בסוף החודש, ואז היו מקדשים את החודש.

מאיר שטרית: זה היה ביבנה.

רות קלדרון: ביבנה.

רות קלדרון: "מעשה שבאו שניים ואמרו, ראינוהו שחרית במזרח וערבית במערב.

רות קלדרון: אמר רבי יוחנן בן נורי, עדי שקר הם"; לא יכול להיות שרואים את הירח בשחרית פה ובערבית פה.

רות קלדרון: "כשבאו ליבנה קיבלן רבן גמליאל.

רות קלדרון: ועוד באו שניים ואמרו, ראינוהו בזמנו ובליל עיבורו לא נראה", ביום ראינו ולילה קודם לא ראינו, "וקיבלן רבן גמליאל.

רות קלדרון: אמר רבי דוסא בן הרכינס, עדי שקר הן, היאך מעידים על האישה שילדה, ולמחר כרסה בין שיניה", אין חצי היריון, אם היא כבר ילדה, לא יכול להיות שהיא בהיריון.

רות קלדרון: עכשיו האי-אמון: "אמר לו רבי יהושע", לרבי דוסא בן הרכינס – רבי דוסא בן הרכינס אומר: רבן גמליאל, הנשיא, טועה.

רות קלדרון: הוא קיבל עדי שקר.

רות קלדרון: אמר לו רבי יהושע: "רואה אני את דבריך" – אתה צודק, רבן גמליאל הנשיא קיבל עדי שקר.

רות קלדרון: "שלח לו רבן גמליאל", הנשיא, "גוזרני עליך", על רבי יהושע, "שתבוא אצלי – –

מאיר שטרית: – – – שתבוא במקלך ובתרמילך ביום כיפור על-פי חשבונך.

רות קלדרון: בדיוק.

רות קלדרון: – – במקלך ובמעותיך ביום הכיפורים שחל להיות בחשבונך.

רות קלדרון: " אומר הנשיא: אתה עכשיו תוכיח שאתה מקבל את מרותי, ותבוא אלי ביום הכיפורים עם מקל וכסף, ואסור לטלטל ביום כיפור.

רות קלדרון: "הלך ומצאו רבי עקיבא מצר.

רות קלדרון: אמר לו, יש לי ללמוד שכל מה שעשה רבן גמליאל עשוי, שנאמר:

רות קלדרון: אלה מועדי ה' מקראי קדש אשר תקראו אתם" – כשאתם קוראים אותם, זה מקרא קודש – "בין בזמנן בין שלא בזמנן.

רות קלדרון: אין לי מועדות אלא אלו".

רות קלדרון: והם חוזרים ומדברים על זה שאם נבוא להטיל ספק בבית-דין אחד, אנחנו צריכים להטיל ספק בכל בתי-הדין.

רות קלדרון: אי-אמון בממשלה בת חודש, לפי דעתי הוא בזבוז של כוח של כלי פוליטי.

רות קלדרון: אני לגמרי מרגישה, כחלק מהקואליציה הזאת, אחראית, לוקחת מאוד ברצינות את כל הדברים שהעליתם; מאוד אני הייתי רוצה להיות שם, בתוך הקואליציה, כדי להשפיע שהדברים יהיו יותר טובים.

רות קלדרון: אני מבקשת שגם בזמן אי-אמון נהיה מכובדים, נעשה כבוד למהי כנסת ישראל.

רות קלדרון: תודה.

מאיר שטרית: תודה רבה.

מאיר שטרית: אגב, סיומו של הסיפור, אכן הוא בא, רבי יהושע, במקלו ובתרמילו ביום כיפור על-פי חשבונו, ורבן גמליאל יצא לקראתו, החוצה, קיבל אותו, עשה לו את הכבוד הגדול, כך שהוא מכבד אותו, ולכן גם הוא לא נפגע גם כשהוא בא.

מאיר שטרית: תודה רבה לחברת הכנסת רות קלדרון.

מאיר שטרית: הדוברת הבאה, חברת הכנסת איילת שקד, בבקשה.

מאיר שטרית: אחריה – חבר הכנסת נסים זאב.

מאיר שטרית: בבקשה, שלוש דקות לרשותך.

איילת שקד: אני צריכה פחות.

איילת שקד: בניגוד למה שחברינו מהאופוזיציה אומרים, אני חושבת שממשלת ישראל נתברכה בשרים חדשים וותיקים, וכמעט כולם מאוד אמיצים.

איילת שקד: השר ישראל כץ גילה אחריות ונחישות יוצאת דופן וסחב על גבו את רפורמת השמים הפתוחים, שכולנו, גם חברי אופוזיציה, ייהנו ממנה בקרוב.

איילת שקד: בלתי מתקבל על הדעת שבמדינת ישראל מחירי הטיסות כל כך גבוהים, והשר כץ הוכיח במהלך אמיץ – שלקח הרבה שנים, אגב, לא היה מהלך פזיז, כמעט כעשר שנים – לקח החלטה והוציא מהלך שמתבשל כבר כעשר שנים אל הפועל, וכולם ייהנו ממנו.

איילת שקד: שר הכלכלה נפתלי בנט החליט להסיר חסמים של מכון התקנים – גם, איזו רפורמה שישבה במרתפי משרדו, רק צריך לנער ממנה את האבק ולהוציא אותה לפועל, ולהסיר בעצם חסמים מיותרים, שבסופו של דבר התגלגלו לפתחו של הצרכן.

איילת שקד: היום מכון התקנים הישראלי מקשה בתקנים – חלקם תקנים ייחודיים למוצרים שמשווקים באירופה – ובכך מונע גם מיבואנים נוספים למכור את מרכולתם בישראל, וגם משית על גבו של הצרכן מימון של שני תקנים.

איילת שקד: זו ביורוקרטיה מסורבלת, מיותרת.

איילת שקד: תמיד כשאבא שלי חוזר מארצות-הברית הוא שואל אותי: איך ייתכן שקצף גילוח "ג'ילט" עולה כפול בישראל?

איילת שקד: למה?

מיכל רוזין: זה לא קשור.

איילת שקד: זה קשור, כי יש יבואנים בלעדיים.

איילת שקד: יש תקנים מיותרים, ואלה דברים ששרים – – –

מיכל רוזין: אז למה יש יוקר מחיה?

איילת שקד: יש יוקר מחיה בגלל מונופולים ציבוריים ופרטיים.

איילת שקד: אלה בדיוק דברים שהשרים האמיצים יותר שיושבים פה, אגב, בקדנציה הזאת יפרקו.

איילת שקד: תודה.

מאיר שטרית: תודה.

מאיר שטרית: חבר הכנסת נסים זאב, ואחריו – חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

מאיר שטרית: שלוש דקות לרשותך.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני חשבתי שהיום הוא יום חגיגי, ואין צורך בכלל להעלות את הצעות האי-אמון.

נסים זאב: מדינת ישראל היום מצדיעה לכדור-הארץ, ובשעה 20:00, אדוני היושב-ראש, אנחנו נזכה לכיבוי אורות גם בכנסת ישראל.

מאיר שטרית: בחוץ.

נסים זאב: לא, פה.

נסים זאב: אני מקווה שגם פה.

נסים זאב: כתוב: "כי הנה החֹשך יכסה ארץ".

נסים זאב: אין צורך בכנסת שתפעל, אדוני.

נסים זאב: אם זו הכנסת, עדיף לכבות את האורות וללכת הביתה, כי הכסיל בחושך הולך.

נסים זאב: אני רוצה לגלות לכם משהו שאני לא מבין: אתם יודעים שלהקת "הג'ירפות" בפארק אריאל שרון רוקדים ושמחים, ואנחנו פה יוצאים נגד ראש הממשלה?

נסים זאב: מה אתם רוצים מראש הממשלה?

נסים זאב: אני אומר לכם, אין כמו ראש הממשלה שלנו.

נסים זאב: אני לא מסוגל להצביע אי-אמון בראש הממשלה.

נסים זאב: אדם כל כך חביב, נעים הליכות, מוחל על כבודו.

נסים זאב: האכילו אותו – על מצות ומרורים יאכילוהו.

נסים זאב: אני אומר לכם, עד ערב פסח, הקואליציה הזאת, שני השחקנים, השרים בנט ולפיד, מה לא עשו ממנו?

נסים זאב: קרקס.

נסים זאב: והאיש הזה מחל על כבודו ארבעים יום וארבעים לילה, לחם לא אכל ומים לא שתה, המסכן הזה, ובסוף נאלץ לחבק את הקואליציה: אתם אחי.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, אפילו אשת הברזל של מדינת ישראל, גברת שרה נתניהו, לא הצליחה להגן על ראש הממשלה.

נסים זאב: לכן, במקום לדבר בפרטים ולהיכנס למספרים – אני אעשה את זה בדיונים הרבה יותר רחבים – אבל אני חשבתי שאי-אפשר להתעלם מהשיר של אלי לוזון, שאומר: "איזו מדינה, איזו מדינה / איזו מדינה מיוחדת במינה / ממשלה לוחצת, מדינה נלחצת, // אנשים בוכים, מחירים עולים.

נסים זאב: / לשלם מסים וגם קופת-חולים.

נסים זאב: / אין כבר עבודה, הקופה ריקה, / אין ממה לחיות, סגרו את הלשכה.

נסים זאב: / בכנסת הם יושבים, עלינו הם עובדים, / לקחו החסכונות, הלכו הפיצויים.

נסים זאב: / לנו כבר נמאס, דפקו לנו עוד קנס".

נסים זאב: אחר כך: "ממשלה דורשת, כסף מבקשת".

נסים זאב: ואני רוצה לומר לך, אדוני, זה רק חלק קטן מהשיר.

נסים זאב: אנחנו היום צריכים לפתוח עם להקת "הג'ירפות" את השירה הזאת.

נסים זאב: חבל שזה לא נעשה כך.

מאיר שטרית: תודה רבה, חבר הכנסת נסים זאב.

מאיר שטרית: חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

מאיר שטרית: אחריו – חבר הכנסת עמרם מצנע.

מאיר שטרית: בבקשה, שלוש דקות לרשותך.

מנחם אליעזר מוזס: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, השיח הציבורי בחודשים האחרונים התמקד בנושא השוויון בנטל.

מנחם אליעזר מוזס: המפלגות השונות התחרו ביניהן, מי יהיה יותר קיצוני בדרישה לשוויון בנטל.

מנחם אליעזר מוזס: אגב, ביקר כאן נשיא ארצות-הברית אובמה, שר החוץ מטייל כאן באזור.

מנחם אליעזר מוזס: לא שמענו חצי מילה מהם בנושא שוויון בנטל.

מנחם אליעזר מוזס: כנראה יש דברים יותר חשובים במזרח התיכון מהנושא הזה.

מנחם אליעזר מוזס: אבל מה לעשות, כדי לגרוף קצת קולות ולהתסיס את הציבור ולשסות ציבור בציבור, גם זה כשר.

מנחם אליעזר מוזס: אני מבקש, אני שמעתי, קראתי ריאיון מאוד מיוחד עם שר החינוך, הרב פירון, ביום העצמאות, ארבעה עמודים.

מנחם אליעזר מוזס: חיפשתי את התרופה לתחלואי חלק ממערכת החינוך.

מנחם אליעזר מוזס: לא מצאתי.

מנחם אליעזר מוזס: אבל מצאתי כן, שאם הנכדים שלי לא ילמדו ליבה, יענישו אותם, וייקחו מהם את התקציב, אף-על-פי שמהלוקש שלי במשך השנה הורידו למעלה מ-120,000 שקל.

מנחם אליעזר מוזס: אני חושב שזכותי עדיין שגם הנכדים שלי ייהנו מכספי מס הכנסה, ולא יכתיבו לי שאני צריך לדאוג לכך, לשנות את האופי ואת החינוך של נכדי וילדי, ושיתנהלו ויתנהגו כפי שאנחנו מכירים את מערכת החינוך, שלצערי, הרבה יש לי מה לדבר על זה.

מנחם אליעזר מוזס: אני גם מבקש, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, שיוציאו כבר מהלקסיקון את המושג הזה, שאתם מממנים אותנו.

מנחם אליעזר מוזס: לפי סקר "גיאוקרטוגרפיה" שנעשה עבור איגוד המזון של התאחדות התעשיינים, בכל שנה מוציא המגזר החרדי כ-5 מיליארד שקל על מוצרי צריכה.

מנחם אליעזר מוזס: כלומר, אם ניקח רק את המע"מ על זה, זה מעל חצי מיליארד, יותר מכל התקציב לתלמידים שאינם לומדים ליבה.

מנחם אליעזר מוזס: אלפי חרדים רוכשים דירות מדי שנה, מאות-אלפי חרדים מגיעים מדי שנה לישראל כתיירים, המאסה העיקרית של תיירים יהודים בחגים זה הציבור הדתי והחרדי, אבל כל הדברים האלה עדיין לא מספיקים, ואומרים: אנחנו מממנים אתכם.

מנחם אליעזר מוזס: אתם לא מממנים אותנו.

מנחם אליעזר מוזס: אני רוצה לומר שאני לא יודע לפי איזה חוק – האם חוק זכויות הילד או חוק זכויות האזרח – לפי איזה חוק חושבים ללכת ולגזול את פת לחמם של הילדים?

מנחם אליעזר מוזס: שמעתי כאן

מנחם אליעזר מוזס: דברים חמורים ביותר; שר האוצר אומר, אני רוצה לחנך אתכם שלא תרעיבו את ילדיכם.

מנחם אליעזר מוזס: אני זוכר איזה משטר, וגם אתם זוכרים את המשטר – – –

מיקי רוזנטל: אל תשווה, אל תשווה.

מנחם אליעזר מוזס: לא, אתה לא יודע על מה אני מדבר.

מנחם אליעזר מוזס: מאיפה אתה יודע על מה אני מדבר?

מאיר שטרית: הוא לא אמר את זה, חבר הכנסת – – –

מנחם אליעזר מוזס: אני לא אמרתי, אני לא אמרתי מה שאתה חושב.

מיקי רוזנטל: תודה.

מיקי רוזנטל: תודה.

מיקי רוזנטל: תודה.

מאיר שטרית: חבר הכנסת מוזס, שר האוצר לא אמר את זה.

מאיר שטרית: הוא אמר שהוא חושב שבראש ובראשונה הורים צריכים להיות אחראים להאכיל את ילדיהם.

מנחם אליעזר מוזס: בסדר גמור, אנחנו יודעים – – –

מאיר שטרית: הוא לא אמר עליכם.

מנחם אליעזר מוזס: אנחנו יודעים להיות אחראים לילדינו, ועובדה שברוך השם, החינוך שלנו הוא חינוך משובח, חינוך שילדים לא שותים לשוכרה, חינוך שלא צורכים סמים, חינוך שברוך השם לא זקוקים לא למצלמות חצר בעשרות מיליונים, מה שמשקיעים עכשיו כדי לראות מי התחיל להרביץ למי, התלמיד למורה או המורה לתלמיד.

מנחם אליעזר מוזס: ולא אני אומר את זה, אלא בעיתון "מעריב" היה, בעמוד 8 – –

מאיר שטרית: אומרים את זה הרבה.

מנחם אליעזר מוזס: – – באחד הימים: מכת מדינה, 2,000 מורים ומורות הוכו בידי תלמידים.

מנחם אליעזר מוזס: רחמנא ליצלן.

מנחם אליעזר מוזס: כי אתה מכיר פסוק בפרשת השבוע שהיה השבוע?

מנחם אליעזר מוזס: "מפני שיבה תקום והדרת פני זקן ויראת מאלהיך".

מנחם אליעזר מוזס: מי שיש לו יראת שמים יודע מה זה להדר פני זקן.

מאיר שטרית: תודה רבה, חבר הכנסת מוזס.

מנחם אליעזר מוזס: ואני רוצה רק לומר שאנחנו נאמנים להחלטות – –

ג'מאל זחאלקה: אבל המורים לא זקנים, למה אתה אומר "זקנים"?

מנחם אליעזר מוזס: – – מועצת גדולי התורה, שאמרה לנו שזו הדרך: "שאל אביך ויגדך זקניך ויאמרו לך", ואנחנו, בעזרת השם, לא נשנה את מסורת החינוך שלנו, כהוא-זה לא.

מנחם אליעזר מוזס: תודה.

מאיר שטרית: תודה, חבר הכנסת מוזס.

מאיר שטרית: חבר הכנסת עמרם מצנע, ואחריו – חברת הכנסת מיכל רוזין.

מאיר שטרית: חבר הכנסת מצנע, שלוש דקות לרשותך.

עמרם מצנע: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, באופוזיציה כמו באופוזיציה; חשבנו שתהיה לנו אופוזיציה חדשה, ולא מפספסת שום הזדמנות, כולו חודש הממשלה, עם הרבה מאוד חגים באמצע, וכבר מעייפים אותנו ארוכות בכל מיני ביקורות ודברים – באמת, קצת סבלנות, קצת סובלנות, קצת המתנה, יש כל כך הרבה נושאים חשובים לדון בהם מאשר לבלות פה ולשמוע את כל הקלישאות הישנות.

עמרם מצנע: אז אופוזיציה – אופוזיציה, אני בטוח שתמצאו דרך יותר טובה כדי לנסות להשפיע.

עמרם מצנע: הדבר השני שאני רוצה לומר – אני חושב שהממשלה עמדה אתמול באיזשהו מבחן די חשוב בכך שהיא לא נכנעה, לא לשביתות ולא לאיומים, והעבירה החלטה כפי שהתכוונה להעביר, ואני חושב שהרעיון של שמים פתוחים, והרעיון של אפשרות להוזלת הכרטיסים, כרטיסי הטיסה, וכמובן, יכולת לקבל לכאן הרבה יותר תיירים, היא אפשרות נכונה.

עמרם מצנע: אבל אני רוצה לנצל את ההזדמנות ולקרוא לממשלה לעשות את ההתאמות הנדרשות כדי שבאמת חברות התעופה הישראליות תוכלנה להתמודד באופן חופשי עם החברות הבין-לאומיות שיטוסו לכאן ללא שום מגבלות, בין שזה מימון הוצאות הביטחון, בין שזה בתחום של רגולציות שלא מאפשרות לחברות לתאם ביניהן, ודברים נוספים.

עמרם מצנע: אני מקווה שזה ייעשה, כי זה יהיה חלק משלים אמיתי וצורך השעה כדי להפוך את ההחלטה הזאת להחלטה נכונה, נבונה, וכמובן עם הפנים לציבור.

עמרם מצנע: הדבר השלישי שרציתי לומר – הבוקר פתחנו את ישיבתה של ועדת החינוך, התרבות והספורט.

עמרם מצנע: אני אמרתי בבוקר, אחרי שנבחרתי ליושב-ראש הוועדה, שאני רואה בנושא החינוך דבר בעל חשיבות עצומה.

עמרם מצנע: מאז אני זוכר את עצמי עסקתי בחינוך; החינוך הוא הביטחון האמיתי של המדינה, הוא החוסן החברתי והתשתית והבסיס הכלכלי.

עמרם מצנע: והנושא המרכזי שהוועדה בראשותי תעסוק בו במושב הקרוב זה נושא של שוויון הזדמנויות בחינוך.

עמרם מצנע: לדעתי, זהו נושא מרכזי, שוויון הזדמנויות, שלא קיים היום, לא בין מרכז לפריפריה ולא בין יהודים לערבים בחברה הישראלית, וכאשר אנחנו מדברים על הצורך בסגירת פערים בתוך החברה, אין כמו החינוך כפלטפורמה להביא לסגירת פערים, ואני מקווה מאוד שללא קשר לדעות באופוזיציה ובקואליציה אפשר יהיה לשתף פעולה כדי לקיים חקיקה ודיון ציבורי בנושאים האלה.

עמרם מצנע: תודה.

מאיר שטרית: תודה רבה, חבר הכנסת מצנע.

מאיר שטרית: חברת הכנסת מיכל רוזין, ואחריה – חבר הכנסת אחמד טיבי.

מאיר שטרית: בבקשה, חברת הכנסת רוזין, שלוש דקות לרשותך.

מיכל רוזין: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, טוב, אז היום הוא באמת, כפי שאמר חבר הכנסת זאב, יום כדור-הארץ הבין-לאומי, שמחר יצוין כאן במליאה, ויום אחד בשנה כולנו מדברים על כמה חשוב לשמור על המקום שבו אנו חיים ומה בממשלה הזאת מתכננים לנו לשאר השנה.

מיכל רוזין: עמד פה לפיד, ואומרים חבריו, אתם עוד לא יודעים מה הם מתכננים.

מיכל רוזין: אז אני לא אגיד מה הם מתכננים, אני אשאל את השאלות, ואני מקווה שנקבל תשובות בהמשך.

מיכל רוזין: האם ימשיכו לחלק לכל דורש בכל מחיר את המשאבים הטבעיים שלנו ללא כל חשיבה, לא על הנזק שאנחנו משאירים פה, לא מה שלילדים שלנו לא יהיה, וגם מחלקים בזיל הזול?

מיכל רוזין: ים-המלח, המקום הנמוך בעולם, מאגר נדיר של מינרלים וויטמינים – כמה אנחנו גאים בו, דואגים שכל משלחת שמגיעה לארץ תבקר בו, ומה הממשלה תעשה, האם היא תמשיך להתעקש לתת למשפחה מאוד עשירה ומאוד מקושרת לייבש את הנכס המדהים הזה כאילו היה שלהם?

מיכל רוזין: האם ההיסטוריה שלנו והטבע ששייך לכולנו ישתוו בעיני שרי הממשלה לכסף ולממון של משפחת עופר?

מיכל רוזין: האם בשם תאוות הבצע הזאת נכדינו לא יזכו לראות את ים-המלח?

מיכל רוזין: אולי הם יזכו לשכשך בבריכת האחים עופר שתיבנה במקום, או בג'קוזי שהציע חבר הכנסת זאב.

מיכל רוזין: חופי המדינה, אותם חופים שיש בהם כל כך הרבה יופי והיסטוריה – את החופים השייכים לכלל הציבור אנחנו הורסים במהירות בלתי נתפסת כדי לבנות דירות יוקרה ומלונות חדשים, כאילו שדירות על חוף הים הן מה שיפתור את מצוקת הדיור.

מיכל רוזין: ומה עוד שוכן באותם חופים?

מיכל רוזין: אה, כן, הגז שאנחנו כל כך מתפארים בו.

מיכל רוזין: אבל נראה שהממשלה ממהרת להיפטר ממנו.

מיכל רוזין: על הממשלה להשתמש בגז שהתגלה במאגרים השונים לטובת כלל האזרחים, ולא לטובת בעלי ההון.

מיכל רוזין: על שר האוצר להורות לעצור לאלתר את הליכי ייצוא הגז עד לבדיקה מקיפה של קיבולת המאגרים ולהקים ועדה ממשלתית שתבחן את הדרך הטובה ביותר לניצול המשאבים.

מיכל רוזין: ולא רק זה – אם הממשלה באמת חפצה בצדק חברתי, עליה להעלות את שיעור התמלוגים והתקבולים של המדינה מכלל משאבי הטבע, ולא רק בתחום הגז הטבעי.

מיכל רוזין: וביום כמו היום אי-אפשר שלא לדבר על המרחב האווירי שלנו.

מיכל רוזין: הפוליטיקה הישנה, אמרתם?

מיכל רוזין: פוליטיקה ישנה היא פוליטיקה של הפרד ומשול.

מיכל רוזין: ומה יש לנו כאן?

מיכל רוזין: כשמדברים על הציבור, מדברים על הצרכנים.

מיכל רוזין: עשרות אלפי העובדים של חברות התעופה הישראליות, לפי הממשלה, הם לא חלק מהציבור, כמו שהרפתנים הם לא חלק מהציבור, או עובדי הטקסטיל; עובדים הם לא ציבור, הם קבוצת אינטרסים, הם הקרובים לצלחת.

מיכל רוזין: אז נכון, תחרות זה דבר חשוב וטוב, וברור שחברות התעופה הישראליות צריכות להשתפר ולהתייעל, והסכם "שמים פתוחים", ככלל, זה לא הדבר הכי גרוע.

מיכל רוזין: אבל השאלה איזה הסכם, והשאלה איזו תחרות.

מיכל רוזין: כשחברות התעופה הישראליות צריכות להתמודד עם סידורי אבטחה כבדים וחברות אחרות לא צריכות, זאת לא תחרות הוגנת; כשחברות תעופה ישראליות לא יכולות לטוס מעל ואל שטחי עשרות מדינות – –

מאיר שטרית: את צריכה לסיים, ואני רואה שיש לך עוד כמה עמודים.

מיכל רוזין: לא לא לא, אני מסיימת.

מיכל רוזין: – – זאת לא תחרות הוגנת.

מיכל רוזין: כשחברות התעופה הישראליות לא מקבלות בשדות התעופה באירופה את אותה הזדמנות, זאת לא תחרות הוגנת.

מיכל רוזין: אבל מבחינת המדינה, זאת לא אחריותה.

מיכל רוזין: היא אחראית לציבור, והציבור זה רק הצרכן.

מיכל רוזין: ורק על דבר אחד ממשלת ישראל לא מוותרת, ושומרת בקנאות – דווקא על אותם חלקי אדמה שעליהם ראוי שתוותר, והיא מסרבת לדבר עם מי שמושיטים את ידיהם לשלום.

מיכל רוזין: עם ישראל שבמשך אלפי שנים היה עם רודף צדק ורודף שלום מונהג היום על-ידי ממשלה שהרצון שלה לשלום מוטל בספק.

מיכל רוזין: בן-גוריון אמר שבין שלמות הארץ למדינה יהודית, בחרנו במדינה יהודית.

מיכל רוזין: נראה כי הממשלה הנוכחית הזאת בוחרת הפוך.

מיכל רוזין: תודה.

מאיר שטרית: תודה רבה, חברת הכנסת רוזין.

מאיר שטרית: חבר הכנסת אחמד טיבי – איננו.

מאיר שטרית: מישהו אחר מסיעתו?

מאיר שטרית: אינם.

מאיר שטרית: איננו נוכח לכן הוא מאבד את זכותו לדבר.

מאיר שטרית: הדובר הבא – חבר הכנסת חנא סוייד.

מאיר שטרית: חבר הכנסת חנא סוייד, בבקשה.

מאיר שטרית: בבקשה, חבר הכנסת סוייד, שלוש דקות לרשותך.

חנא סוייד: אדוני היושב-ראש, תודה, רבותי חברי הכנסת, ראשית כול אני רוצה לברך משלחת מצרפת, שכוללת גם את עורך העיתון "L'Humanité", שמבקרים כאן בכנסת כאורחים של סיעת חד"ש.

חנא סוייד: אני, בשם הכנסת, כמובן, בשם חברי, מברך אותם על ביקורם.

חנא סוייד: אדוני היושב-ראש, נכון שבינתיים עוד לא הצטברו מספיק מעשים מטעם הממשלה הנוכחית בשביל לשפוט לטוב ולרע, אבל בהרבה מקרים אפשר לשפוט גם לפי הכוונות.

חנא סוייד: יחד עם זה אני גם אזכיר מעשה אחד לפחות שהממשלה כבר עשתה, שמחייב אי-אמון בה.

חנא סוייד: זו ממשלת טרויקה.

חנא סוייד: זו לא ממשלה חד-ראשית.

חנא סוייד: זו ממשלת טרויקה, ששלושת המרכיבים בטרויקה, כל אחד מושך לכיוון שלו; דווקא לא לכיוונים טובים, אם במישור המדיני ואם במישור הכלכלי והחברתי.

חנא סוייד: לממשלה הזו, כבר ברור, אין תוכנית מדינית.

חנא סוייד: זה לא מספיק שהשר כאן, שר האוצר, עמד ונפנף – הפתרון שלנו: שתי מדינות.

חנא סוייד: הנפנוף הזה כבר פאסה.

חנא סוייד: הוא כבר לא מספיק.

חנא סוייד: יש אמירה ככה: Use it or lose it.

חנא סוייד: הפתרון של שתי מדינות לא יכול להישאר כפוליסת ביטוח לממשלות ישראל לעולם ועד מבלי ליישם אותו.

חנא סוייד: Use it or lose it.

חנא סוייד: ואני בטוח ש-lose it הוא כבר מה שיקרה בסופו של דבר.

חנא סוייד: התוכנית הכלכלית שהממשלה הזו מאמצת היא תוכנית כלכלית הרסנית.

חנא סוייד: התוכנית הכלכלית של הממשלה הזו מסתכלת על הקצבאות, גם של הילדים וגם של הזקנים וגם של השכבות החלשות.

חנא סוייד: זה מצב בלתי אפשרי.

חנא סוייד: זה בעצם לשלוח את היד לשכבות הכי חלשות, שהן צריכות בעצם תמיכה ולא קיצוץ בתקציבים שלהן.

חנא סוייד: אני אזכיר, אדוני היושב-ראש, שהחלטה אחת שכבר הממשלה הזו קיבלה והיא בושה וחרפה, ההחלטה להאריך את חוק הכניסה לישראל, החוק שבעצם מאפשר לממשלה להמשיך במדיניות שלה ולמנוע איחוד של משפחות פלסטיניות מגבולות 67', מהשטחים הכבושים.

חנא סוייד: זה דבר שמנוגד לעקרונות של זכויות האדם.

חנא סוייד: זה מצב שאי-אפשר לקבל אותו, לא במדינה דמוקרטית ולא במדינה טוטליטרית.

חנא סוייד: אני מסיים את דברי, אדוני היושב-ראש, ואתה עמדת כאן.

חנא סוייד: זה לא יכול להיות, זה עוד בושה וחרפה ששר אחד עונה על הצעות אי-אמון של יהודים, של חברי כנסת יהודים, ומישהו אחר בא ועונה על הצעות אי-אמון של חברי כנסת ערבים וסיעות ערביות.

חנא סוייד: איפה נשמע דבר כזה?

חנא סוייד: מה קורה?

חנא סוייד: מה, מה יש?

חנא סוייד: אמרו שיש נושאים שונים.

חנא סוייד: זה לא נכון.

חנא סוייד: שר האוצר גם ענה בנושאים מדיניים.

חנא סוייד: כשאני שאלתי אותו הוא אמר: אני דיברתי על נושאים כלכליים.

חנא סוייד: זה לא נכון.

חנא סוייד: הוא גם התייחס לנושאים מדיניים.

חנא סוייד: לכן בושה וחרפה עוד הפעם.

חנא סוייד: זה לא יכול להיות מצב כזה.

חנא סוייד: ואיפה?

חנא סוייד: בכנסת ישראל.

מאיר שטרית: תודה רבה לחבר הכנסת חנא סוייד, שאני מוכרח לציין אותו לשבח על זה שהוא ממש עמד בלוח הזמנים במדויק ודיבר לעניין.

מאיר שטרית: הדובר הבא זה חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

מאיר שטרית: בבקשה.

מאיר שטרית: ואחריו – חבר הכנסת שאול מופז.

מאיר שטרית: בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: מאז שאני בכנסת – תמיד הייתי פותח את נאומי: רבותי וגבירותי חברי הכנסת, כבוד היושב-ראש.

ג'מאל זחאלקה: אבל מר יאיר לפיד עלה לדוכן בנימה סחבקית: שלום, והתחיל לדבר.

ג'מאל זחאלקה: אחר כך עלתה אחריו חברת הכנסת רות קלדרון – אותו דבר.

ג'מאל זחאלקה: אפילו לא אמרה שלום.

ג'מאל זחאלקה: התחילה לדבר מייד.

ג'מאל זחאלקה: אני בעד זה, אבל אם אני הייתי עושה את זה כולם היו אומרים: הוא מזלזל בכנסת, הוא לא נותן כבוד, אין הדר, אין זה, אין עניינים.

ג'מאל זחאלקה: אז בבקשה, אם ליאיר מותר, לכולם מותר.

ג'מאל זחאלקה: אני בעד זה.

קריאה: לפיד, תגיד שלום.

יאיר לפיד: שלום כבודו.

ג'מאל זחאלקה: אני לא חייב להגיד "רבותי חברי הכנסת" כשלא בא לי להגיד "רבותי חברי הכנסת", כשאני לא רואה בהם "רבותי", לאחר שיצביעו היום על חוק האזרחות למשל, כשיש לי דברים לא טובים להגיד עליהם.

ג'מאל זחאלקה: אבל היה נוהג.

ג'מאל זחאלקה: מאז שאני בכנסת, עשר שנים, לא היה חבר כנסת – איפה הלך לפיד?

ג'מאל זחאלקה: – לא היה חבר כנסת שעלה לדוכן שלא פנה לחברי הכנסת: רבותי חברי הכנסת, גבירותי חברות הכנסת.

ג'מאל זחאלקה: יש כאלה שאומרים "כנסת נכבדה"; אני לא אמרתי את זה מעולם.

ג'מאל זחאלקה: אבל אף אחד לא התעלם מהיושב-ראש – כבוד היושב-ראש, אדוני היושב-ראש.

ג'מאל זחאלקה: אתם הכנסתם פוליטיקה חדשה, נימה חדשה.

ג'מאל זחאלקה: אני בעד, אני בעד, אני בעד.

ג'מאל זחאלקה: אני עכשיו לא צריך.

רות קלדרון: – – –

ג'מאל זחאלקה: אתם פתחתם בפני את הדלת.

ג'מאל זחאלקה: אני לא צריך להגיד לא "רבותי", לא "כבוד" ולא "אדוני", כי אף אחד לא בא אתכם חשבון.

ג'מאל זחאלקה: אם אני הייתי עושה את זה, אומר: הוא קיצוני.

מיקי לוי: תקשיב, היא מתנצלת.

מיקי לוי: תקשיב, היא מתנצלת.

ג'מאל זחאלקה: לא חשוב.

ג'מאל זחאלקה: תראה, פעמיים כשעלה לפיד וגם היא עלתה.

ג'מאל זחאלקה: שניהם עלו.

ג'מאל זחאלקה: אני כשלפיד דיבר התעלמתי, אבל שניים.

מיקי לוי: אבל זה מפני שהם חדשים.

ג'מאל זחאלקה: אבל שניים?

ג'מאל זחאלקה: זה בסדר, אני מקבל.

ג'מאל זחאלקה: אני מקבל.

ג'מאל זחאלקה: הוא לא התנצל.

ג'מאל זחאלקה: אתם מדברים ככה?

ג'מאל זחאלקה: בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: נדבר פוליטיקה.

ג'מאל זחאלקה: אולי תכניסו כל מיני דברים אחרים לעבודה הפרלמנטרית, שאנחנו לא צריכים להיות בטקסים האלה.

מאיר שטרית: יפה.

מאיר שטרית: תודה.

מאיר שטרית: חבר הכנסת זחאלקה, א.

מאיר שטרית: הוא צודק.

מאיר שטרית: אני חושב שמבחינת תרבות דיבור בכנסת כל דובר צריך לומר "היושב-ראש", "חברי הכנסת" – – –

ג'מאל זחאלקה: אני לא חייב.

ג'מאל זחאלקה: לא, מהיום והלאה לא.

מאיר שטרית: אף אחד לא יכול להכריח אותך.

ג'מאל זחאלקה: מהיום לא.

מיקי לוי: לא צריך.

ג'מאל זחאלקה: מהיום לא.

מיקי לוי: לא צריך.

מאיר שטרית: חבר הכנסת, ברגע שאתה מעיר לאחרים אתה צריך לשמור בעצמך.

מאיר שטרית: אבל אני מודה לך, תודה רבה.

דני דנון: אדוני היושב-ראש, נגמר לו הזמן.

ג'מאל זחאלקה: אבל בכל זאת אני מכבד את היושב-ראש ואני אומר לך "כבוד היושב-ראש" – –

אמנון כהן: הזמן נגמר.

מאיר שטרית: תודה רבה, אדוני.

מאיר שטרית: תודה רבה.

ג'מאל זחאלקה: – – ו"רבותי חברי הכנסת".

מאיר שטרית: זהו, שלום ותודה רבה.

מאיר שטרית: אתה סיימת את הזמן, אדוני.

ג'מאל זחאלקה: אני סיימתי את הזמן.

ג'מאל זחאלקה: אני רק רוצה להגיד משפט אחד ממה שרציתי להגיד.

מאיר שטרית: בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: היום קיבלה ועדת הפנים – חבר הכנסת עמרם מצנע התלונן שאנחנו נותנים ביקורת לפני שקורה שום דבר – היום בבוקר, לפי המלצה של שר הפנים, קיבלה ועדת הפנים של הכנסת החלטה אומללה, אנטי-דמוקרטית, שמטילה עונש קולקטיבי על תושבי טייבה.

ג'מאל זחאלקה: וכל כך למה?

ג'מאל זחאלקה: כי משרד הפנים, שנטל את ניהול העירייה נכשל בניהול העירייה.

ג'מאל זחאלקה: על מי מטילים את העונש?

ג'מאל זחאלקה: על התושבים.

ג'מאל זחאלקה: אסור להם לבחור עירייה חדשה.

ג'מאל זחאלקה: בושה וחרפה.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

מאיר שטרית: תודה רבה לחבר הכנסת זחאלקה.

מאיר שטרית: הדובר הבא – חבר הכנסת שאול מופז מקדימה.

מאיר שטרית: אחריו אני נותן – על-פי תקנון הכנסת, מאחר שחבר הכנסת טיבי לא היה פה הוא מאבד את זכותו לדבר, אבל הסיעה רשאית להעביר את זכות הדיבור למישהו אחר והעבירו למסעוד גנאים.

מאיר שטרית: תדבר אחרי שאול מופז.

מאיר שטרית: בבקשה, אדוני, חבר הכנסת מופז, שלוש דקות לרשותך.

ג'מאל זחאלקה: איילת שקד גם.

ג'מאל זחאלקה: גם איילת שקד, שכחתי לציין גם.

ג'מאל זחאלקה: זה הפוליטיקה החדשה.

שאול מופז: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, במושב הקיץ הקרוב של הכנסת תבקש הממשלה מהכנסת לאשר את אחד התקציבים הקשים, הכואבים שידעה מדינת ישראל בשנים האחרונות.

שאול מופז: התקציב הזה עדיין לא מוכן אבל אנחנו שומעים את צליליו ואת הכיוון, וברור לחלוטין שהתקציב הזה הולך להיות קשה, כואב, ושהוא יפגע בכל שכבות האוכלוסייה.

שאול מופז: אני בא להתריע על הפגיעה בשכבות המוחלשות ובשכבות העניות במדינת ישראל.

שאול מופז: הגירעון הזה הוא עצום ונשלפות כל האפשרויות על-ידי האוצר.

שאול מופז: אני רק רוצה להזכיר כאן לחברי חברי הכנסת שלפני חודשים מספר, טרם הבחירות, עמדתי כאן על הדוכן הזה והתרעתי על גירעון של 40 מיליארד שקלים.

שאול מופז: בזמן שראש הממשלה דיבר על מדיניות אחראית אני טענתי שמדיניות אחראית לא יוצרת גירעון תקציבי בגובה 40 מיליארד שקלים ולא מחלקת מתנות ביד אחת ודוחפת את ידה השנייה לכיסי האזרחים כדי לממן אותן.

שאול מופז: וזה מה שקורה היום.

שאול מופז: בתגובה לדברים שלי אמר אז שר האוצר שטייניץ: "איזה 40 מיליארד?

שאול מופז: אני לא יודע מאיפה הוא מביא את הנתונים הללו?

שאול מופז: " והוסיף ראש הממשלה בחיוך, אני מצטט: "שיבדוק את הנתונים".

שאול מופז: אז בדקתי.

שאול מופז: כל עם ישראל בדק.

שאול מופז: גם שר האוצר החדש, לפיד, בדק, וברור לכולנו שהבור הזה הוא גדול מאוד, של 40 מיליארד שקלים.

שאול מופז: והבור התקציבי הזה נוצר לאחר העלאת מסים חסרת תקדים שהייתה בממשלה הקודמת.

שאול מופז: אני רוצה להתייחס לדברים שאמר שר האוצר באחת מהישיבות; הוא ביקש מפקידי האוצר לחשוב גם על הגברת ריקי כהן וכיצד משפרים את מצבה.

שאול מופז: אני חושב שטוב עשה שר האוצר.

שאול מופז: אני אומר את זה ללא ציניות.

שאול מופז: הוא צודק בטענה כי לא ייתכן שמעמד הביניים ומי שנמצא בעשירונים השמיני והתשיעי לא יצליחו לסגור את החודש.

שאול מופז: אבל אני מבקש לדבר היום דווקא על זהבה כהן.

שאול מופז: זהבה כהן ובעלה לא מרוויחים 20,000 ש"ח לחודש, לא ברוטו ולא נטו.

שאול מופז: זהבה כהן היא אחת מ-2 מיליון אזרחים במדינת ישראל שחיים מתחת לקו העוני.

שאול מופז: זהבה כהן ובעלה מעולם לא טסו יחד לחו"ל.

שאול מופז: הילדים של זהבה כהן הם חלק מ-860,000 ילדים שחיים מתחת לקו העוני, וכעת חרב הקיצוצים מבקשת להגיע גם אליהם.

שאול מופז: העלאת מס ערך מוסף ב-1% תהיה מכה אנושה לרבע מהאוכלוסייה במדינת ישראל, שנמצאים היום מתחת לקו העוני.

שאול מופז: ואני בא לומר היום, בדקות הספורות שניתנו לי – –

מאיר שטרית: חברי הכנסת, להפסיק כאן את הדיבורים, זה מפריע.

מאיר שטרית: חברי הכנסת והשרים.

שאול מופז: – – בא לומר גם לשר האוצר וגם לממשלת ישראל, אל לכם להמשיך לפגוע בשכבות החלשות – – –

מאיר שטרית: אדוני השר לביטחון פנים, פזר את ההפגנה.

מאיר שטרית: אני מבקש סליחה, חבר הכנסת מופז.

מאיר שטרית: חברי הכנסת והשרים, אני מבקש לשבת ולהפסיק לדבר, כי זה מפריע.

מאיר שטרית: השר לביטחון פנים, אני מבקש ממך לפזר את ההפגנה.

מאיר שטרית: בבקשה, חבר הכנסת מופז.

שאול מופז: אני רוצה לומר בהזדמנות הזאת לשר האוצר ולממשלת ישראל, אל לכם להמשיך לפגוע בשכבות המוחלשות ובאוכלוסייה הענייה במדינת ישראל, כי מס הערך המוסף הזה, ושאר המסים שיוטלו – בשכבות העליונות הם לא ישפיעו על אורח החיים, אבל מי שנמצא מתחת לקו העוני – מחייב תיקון לגביו.

שאול מופז: ואני גם מבקש וגם מציע, וגם עומד בתוקף על כך, שמס ערך מוסף חייב להיות מס ערך מוסף דיפרנציאלי, כזה שנותן מענה לכל סוגיית המזון הבסיסי לשכבות החלשות ולעניים בישראל, ואני מקווה שדברי בפעם הזאת לא ייפלו על אוזניים ערלות.

שאול מופז: תודה רבה.

מאיר שטרית: תודה רבה לחבר הכנסת מופז.

מאיר שטרית: אני מזמין את חבר הכנסת מסעוד גנאים לדבר בשם סיעתו.

מאיר שטרית: לפני כן אני מבקש לברך את Bertelsmann Stiftung, קרן ברטלסמן, שנמצאים – אורחים בכנסת.

מאיר שטרית: אני מברך אותם, ברוכים הבאים.

מאיר שטרית: בבקשה, חבר הכנסת גנאים.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי – – –

מאיר שטרית: שלוש דקות.

מאיר שטרית: בבקשה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אילו ראינו – באמת, העלו כמה חברי כנסת מהקואליציה החדשה שהממשלה עדיין לא עשתה שום דבר, לא פועלת, לא עובדת, ואתם מעלים ביקורת ואי-אמון; איך אפשר לא להעלות אי-אמון וביקורת כאשר אנחנו לא רואים, לא פוליטיקה חדשה ולא בטיח.

מסעוד גנאים: עובדה, מה שקרה היום באמת בוועדת הפנים, כאשר שוללים את זכותם של תושבי טייבה לבחור את הנהגתם ומי שינהיג אותם.

מסעוד גנאים: איך לא – – –

מאיר שטרית: חברי הכנסת, אני מבקש לשבת ולהפסיק את הדיבורים באולם.

מסעוד גנאים: איך אפשר לא להעלות ביקורת ואי-אמון כאשר אנחנו רואים שהממשלה החדשה, שמתיימרת – או שיש כאלה שחושבים שהיא תביא פוליטיקה חדשה או בשורה – מביאה היום הצעה להארכת – עוד הפעם – חוק האזרחות והכניסה לישראל הגזעני והאנטי-דמוקרטי?

מסעוד גנאים: איפה החדש בזה?

מסעוד גנאים: זה גזעני, וזה ישן, משום שהוא מכוון נגד האוכלוסייה הערבית-פלסטינית, והוא מכוון נגד זכותם האנושית הבסיסית לבנות משפחה, להתאהב, לבנות בית, אדוני היושב-ראש.

מסעוד גנאים: אז איפה הפוליטיקה החדשה?

מסעוד גנאים: אין חדש תחת השמש.

מאיר שטרית: חברי הכנסת, לשבת בבקשה במקום ולהפסיק את הדיבורים.

מאיר שטרית: זה מפריע לדוברים.

מאיר שטרית: אני מבקש לשבת.

מסעוד גנאים: פוליטיקה חדשה, כנסת חדשה, מפריעים, ולא מתחילים ב"כבוד היושב-ראש".

מאיר שטרית: תרשה לי רגע לסדר את העניין, לא על חשבון זמנך.

מאיר שטרית: חברי הכנסת והשרים, אני מבקש לשבת במקום ולהפסיק את הדיבורים.

מאיר שטרית: חבר הכנסת אילטוב.

מאיר שטרית: חברי הכנסת, בבקשה לשבת במקומות.

מאיר שטרית: בבקשה, תמשיך.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, אני אומר – – –

מאיר שטרית: אני אוסיף לך עוד דקה, שלא יהיה על חשבון זמנך.

מסעוד גנאים: תודה.

מסעוד גנאים: תודה רבה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, אני אומר, אין פוליטיקה חדשה, אין בשורה חדשה עד עכשיו, ממה שאנחנו רואים, ממה שאנחנו שומעים, אם בקשר לתקציב, אם בקשר למדיניות, אם בקשר ליחס לאוכלוסייה הערבית.

מסעוד גנאים: לכן אני אמרתי בפעם שעברה, כאשר הממשלה הושבעה, שאין פוליטיקה חדשה בלי שיהיה צדק כלפי האוכלוסייה החלשה.

מסעוד גנאים: האוכלוסייה החלשה בישראל היא בעיקר האוכלוסייה הערבית.

מסעוד גנאים: בלי צדק ושוויון כלפי המיעוט הערבי-פלסטיני לא תהיה פוליטיקה חדשה.

מסעוד גנאים: ואני חוזר לחוק הגזעני שמכונה חוק האזרחות בישראל, שהיום הממשלה רוצה שנצביע עליו.

מסעוד גנאים: אין יותר גזעני מזה.

מסעוד גנאים: מי שרוצה לראות את התוצאות החמורות של חוק זה, שילך לכפר בשם ברטעה.

מסעוד גנאים: שם, אותו כפר, אותה משפחה – קרועה.

מסעוד גנאים: חוק כזה קורע משפחות, קורע לבבות.

מסעוד גנאים: תודה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת גנאים.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את חבר הכנסת משה זלמן פייגלין מטעם הסיעות הליכוד – ישראל ביתנו, אחרון הדוברים בדיון הסיעתי בנושא הצעות אי-אמון.

משה זלמן פייגלין: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, נסעתי היום לעבודתי בכנסת ונתקעתי בפקק הגדול בכביש 1.

משה זלמן פייגלין: והייתי מאוד מרוצה, מאוד מבסוט, מהתקיעות הזאת.

משה זלמן פייגלין: קודם כול, כי כמו שאתם יודעים אני האחרון שיש לו זכות לבוא בטענות על כך שחסמו לו את הכביש.

משה זלמן פייגלין: אבל מעבר לעניין הפעוט הזה, אני נהניתי מן הרוח הרעננה, מהתזכורת לכך שאנחנו מדינה דמוקרטית, ומבחינתי זה בסדר גמור לחסום כבישים כל עוד אתה מבין שבסופו של דבר תצטרך לשלם את המחיר החוקי, ואתה נכון לזאת.

משה זלמן פייגלין: אבל הייתי מרוצה גם מן הכיוון ההפוך; הייתי מרוצה גם, הייתי מבסוט, משום שהחסימה הזאת הזכירה לי את מעשיה הטובים של הממשלה.

משה זלמן פייגלין: ורבותי חברי הכנסת, מה שעושה היום שר התחבורה בשוק התעופה הוא בדיוק מה שעשה שר התקשורת הקודם בשוק הסלולר, שחוסך, ויחסוך, וימשיך לחסוך לאזרחי מדינת ישראל אלפי-אלפי שקלים בחשבונות הסלולר שלהם.

משה זלמן פייגלין: עכשיו, על-פי אותם עקרונות – ואשתמש במילה המגונה הזאת – קפיטליסטיים נחסוך כסף לאזרחי ישראל גם בתחום מחירי התעופה, בעזרת השם, גם לנוסעי הרכבות; בעזרת השם, על-פי אותם עקרונות בדיוק יופרטו גם הנמלים; על-פי אותם העקרונות בדיוק נחסל את כל ריכוזי הכוח וריכוז אמצעי הייצור בידי קבוצות לחץ וקבוצות שליטה שונות שהתהוו כאן

משה זלמן פייגלין: מאז אותו שלטון מפא"י ריכוזי שאתם כל כך מייחלים לחזור אליו, ונחזיר את הכסף לכיסים של כלל אזרחי מדינת ישראל.

משה זלמן פייגלין: זו הדרך האמיתית לדאוג לחלש, לדאוג לחלשים, לדאוג לאוכלוסיות החלשות.

משה זלמן פייגלין: אבל הנקודה השנייה שעלתה כאן מכל הנאומים היא אובדן החזון ואובדן התקווה המדינית.

משה זלמן פייגלין: ובכן, רבותי חברי הכנסת, הגיע הזמן שנאמר את האמת.

משה זלמן פייגלין: הסיבה לכך שתהליך השלום לא מתקדם, הסיבה לכך שבמקום שלום, מאז אותה חתימה אומללה על הסכמי אוסלו, קיבלנו רק יותר ויותר פיגועים, יותר ויותר טרור – בכל בית-קפה אנחנו זקוקים היום לשומר, ואם תסתכלו בעקומת הרוגי הטרור תראו שהיא כפולה ומכופלת מאז החל אותו תהליך שאתם רוצים לעורר עכשיו – הסיבה לכך היא מאוד פשוטה; הסיבה לכך היא שאנחנו לא אומרים את האמת.

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים, אדוני.

משה זלמן פייגלין: והאמת היא שמה שמעורר את הטרור הוא לא הייאוש, כפי שניסו תמיד למכור לנו, אלא התקווה – התקווה לחסל את מדינת ישראל.

משה זלמן פייגלין: אני מציע דווקא למפלגת העבודה, מפלגת האופוזיציה הראשית, להיזכר במה שאמרה קודמתה של העומדת בראשה של מפלגת העבודה כיום; הייתה אישה נוספת שעמדה בראש מפלגת העבודה, לפני חברת הכנסת יחימוביץ – כוונתי כמובן לגולדה מאיר, בהיותה ראש ממשלה, שהזכירה לכולנו את האמת: אין, רבותי חברי הכנסת, אין דבר כזה עם פלסטיני.

משה זלמן פייגלין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת משה זלמן פייגלין.

יולי יואל אדלשטיין: מבקש לסיים את הדיון מטעם הממשלה סגן השר במשרד ראש הממשלה, המקשר עם הכנסת, חבר הכנסת אופיר אקוניס.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, לאחר שאופיר אקוניס יסיים את דבריו אנחנו נכבד את זכרם של שני חברי כנסת שהלכו לעולמם במהלך הפגרה, אז אני מבקש שתשבו במקומותיכם.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ישבתי כאן בדיון הראשון בשש הצעות האי-אמון שהוגשו על-ידי כל סיעות האופוזיציה, למעט סיעת קדימה שהחליטה למשוך את הצעתה.

אופיר אקוניס: ישבתי והקשבתי לכל הנימוקים כבדי המשקל של חברי הכנסת מן האופוזיציה, וכולם דיברו, אדוני, על כישלונה של הממשלה, כמובן בכל התחומים.

אופיר אקוניס: הכישלון הוא בכל התחומים.

אופיר אקוניס: אז קודם כול, לוגית, חבר הכנסת סוייד – נדמה לי שהיית אחד המנמקים – ממשלה לא יכולה להיכשל כאשר היא אפילו לא קיבלה את מאה ימי החסד שלה.

אופיר אקוניס: אני חושב שהמבחן יהיה בביצוע, לא בדיבורים, ואנחנו רק בתחילת הדרך.

אופיר אקוניס: בכלל, אצל סיעות האופוזיציה הממשלה אשמה בכל תחלואי העולם.

אופיר אקוניס: היא אשמה בתחלואיה של מדינת ישראל, היא אשמה בתחלואי העולם כולו.

אופיר אקוניס: אתם אומרים, חלק מכם התייחסו – נדמה לי שגם חבר הכנסת ברכה, חבר הכנסת זחאלקה, זה היה יותר חבר הכנסת ברכה – אין שלום, אין משא-ומתן.

אופיר אקוניס: אמרתי, חבר הכנסת ברכה, לחבר הכנסת בר שישב פה, בזמן שדווקא השבתי על ההצעה שלך, נדמה לי שלא היית כשהשבתי על ההצעה שלך, נתנו לי הזדמנות שנייה.

אופיר אקוניס: תדע לך, חבר הכנסת ברכה, אם הפלסטינים ירצו ואם אתה בר-שיח שלהם, מחר בבוקר, מחר, יכול להתחדש המשא-ומתן.

אופיר אקוניס: זה לא שייך לג'ון קרי וזה לא שייך לאף אחד אחר, חוץ מלצד הפלסטיני.

אופיר אקוניס: ואגב ג'ון קרי, שר החוץ האמריקני, הניסיון מלמד אותנו שלא כדאי, חבר הכנסת ברכה, לכפות לוחות זמנים על הסכסוך הישראלי-פלסטיני.

אופיר אקוניס: אם זה היה תלוי בנו, הוא היה מסתיים מזמן.

אופיר אקוניס: מזמן הוא היה מסתיים.

עפו אגבאריה: למי אתה אומר את זה?

קריאה: – – –

אופיר אקוניס: חבר הכנסת כהן, גם אתם הייתם שותפים בממשלות שהציעו.

אופיר אקוניס: גם ש"ס הייתה שותפה בממשלות שהציעו הצעות נדיבות מאוד לפלסטינים, נדיבות מאוד, אבל הפלסטינים העדיפו שלא לקבל גם את ההצעות הנדיבות הללו.

אופיר אקוניס: אתה יודע את זה, חבר הכנסת כהן, היית פה, אתה ותיק בבית הזה.

אופיר אקוניס: אתה יודע את זה, הם לא רצו, הם פשוט לא רוצים לבוא.

אופיר אקוניס: אבל היום הצעות האי-אמון עסקו בעיקר בנושא הכלכלי-חברתי, והוא באמת הנושא שמעסיק את הציבוריות בישראל.

אופיר אקוניס: הייתי בטוח, חברת הכנסת יחימוביץ, גברתי יושבת-ראש האופוזיציה, לא היה לי ספק שאת תעלי לכאן ביום הראשון, בפתיחת המושב, תתייצבי, תגיעי.

אופיר אקוניס: העדפת לשלוח חבר כנסת מכובד, נשא נאום מאוד מעניין, אני מוכרח להגיד לך, חבר הכנסת מזרחי, ואני בטוח שכל חברי הכנסת של סיעת העבודה יישאו נאומים מעניינים ומרתקים.

אופיר אקוניס: אני בטוח בזה, בזה באמת אין לי ספק, ואני אשמח להתפלמס עם הנאומים האלה ועם תפיסת העולם.

אופיר אקוניס: אבל נדמה לי שההיעלמות, גם בעי"ן וגם באל"ף, של יושבת-ראש האופוזיציה ביומיים האחרונים, השתיקה היא רועמת.

אופיר אקוניס: פשוט שתיקה רועמת.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת שמולי, לא שמעתי את עמדתך וגם לא את עמדתה של חברת הכנסת סתיו שפיר.

איציק שמולי: – – –

אופיר אקוניס: אני אסביר לך במה – בנושא צרכני-חברתי מן המעלה הראשונה.

אופיר אקוניס: הרי אתה וחברת הכנסת שפיר עליתם על הבריקדות, גם חבר הכנסת בר היה שם, עליתם על הבריקדות בשדרות-רוטשילד בקיץ 2011 וביקשתם, קראתם לצדק חברתי.

אופיר אקוניס: אני יכול להזדהות.

אופיר אקוניס: חברת הכנסת מיכאלי קראה לכך ממקומות אחרים אולי.

אופיר אקוניס: ואני מסכים, אנחנו באמת צריכים להגיע לזה, להוריד את יוקר המחיה, להגיע לצדק חברתי.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת בן-אליעזר, גם אתה היית שם, או שאתה כועס עלי שלא הזכרתי אותך שהיית שם?

בנימין בן-אליעזר: אז תדבר עלי משהו.

אופיר אקוניס: אז היית שם גם כן.

אופיר אקוניס: עכשיו, חברת הכנסת שפיר, כאשר אתם מדברים על צדק חברתי ואנחנו מביאים לידי ביטוי את הדבר הזה, למשל בנושא של שמים פתוחים, איך מפלגת העבודה דוממת בזמן הזה?

אופיר אקוניס: הרי איך יגיע – – –

קריאות: – – –

אופיר אקוניס: לא שמעתי.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת רוזנטל, היו שלא שמעו.

אופיר אקוניס: אנחנו מסכמים את הדיון באי-אמון.

יחיאל חיליק בר: פשוט לא קראת בשבת.

יחיאל חיליק בר: זה היה בכל מקום.

אופיר אקוניס: תאמינו לי, כשאנחנו רוצים גם בלי לרצות אנחנו רואים אתכם.

קריאה: – – –

אופיר אקוניס: אנחנו היינו מצפים לאמירה הרבה יותר ברורה של מפלגת העבודה בנושא החברתי היסודי הזה.

אופיר אקוניס: ואני מקווה, אני מקווה שהצדק החברתי לא נעצר כאשר הוועדים הגדולים מתייצבים.

אופיר אקוניס: תודה רבה.

אופיר אקוניס: אני מבקש, אדוני היושב-ראש, מחברי הכנסת וחברותיה לדחות את הצעות האי-אמון.

אופיר אקוניס: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן השר במשרד ראש הממשלה חבר הכנסת אופיר אקוניס, סגן השר המקשר עם הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני מבקש מכולם לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בנושא הבא שנעלה אין לנו לא אופוזיציה ולא קואליציה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נכבד את זכרם של שני חברינו שהלכו לעולמם בשבועות האחרונים, חבר הכנסת לשעבר מרדכי משעני וחבר הכנסת לשעבר הרב יעקב יוסף.

יולי יואל אדלשטיין: אני מבקש מהכנסת לכבד את זכרם בדקת דומייה.

יולי יואל אדלשטיין: (חברי הכנסת מכבדים בקימה את זכרם של המנוחים.

יולי יואל אדלשטיין: ) נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, מרדכי, מוטי משעני, זכרו לברכה, היה חבר בכנסת החמש-עשרה מטעם סיעת ישראל אחת, ואחר כך מטעם גשר.

יולי יואל אדלשטיין: שימשנו ביחד כחברים בוועדת הכנסת ובוועדה המיוחדת להצעת חוק שירות ביטחון, ואני זוכר היטב את חוש ההומור הבריא שלו שהתלווה לרצינות ולענייניות.

יולי יואל אדלשטיין: מוטי לא הספיק להיות זמן רב בכנסת, אך שהותו כאן הותירה חותם.

יולי יואל אדלשטיין: רק בשבוע שעבר ציינו את יום הזיכרון לחללי צה"ל.

יולי יואל אדלשטיין: מרדכי משעני, מוטי, היה מחברי הכנסת שדאגו באופן אקטיבי לקידומו של חוק בתי יד לבנים, מתוך רצון להנציח באופן נאות את הנופלים ולהעניק מקום מכובד למשפחות להתייחד עם זכר יקיריהן.

יולי יואל אדלשטיין: מוטי ניסה ככל כוחו לקדם חוק זה בהסכמה בין הממשלה לכנסת, והכול מתוך כבוד עמוק לנופלים.

יולי יואל אדלשטיין: בסופו של דבר, החוק התקבל לאחר שינויים בכנסת השבע-עשרה, אך מאמציו הפרלמנטריים העלו את הדבר בצורה ברורה על סדר-היום של הכנסת וגם של הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: אני שולח מכאן את תנחומי לאמו שרה, לרעייתו מרגלית, מיקי, לבניו דרור ואריאל, לבתו יעל, לנכדיו, לאחיו ולאחיותיו.

יולי יואל אדלשטיין: יהי זכרו ברוך.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת לשעבר הרב יעקב יוסף, זכרו לברכה, היה חבר הכנסת האחת-עשרה מטעם סיעת ש"ס והמשיך בפעילותו הציבורית והחינוכית בהרבצת תורה ולימודה גם בשנים אחרי פרישתו מהכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הרב יעקב יוסף היה מחויב למגמה שהציב אביו, הרב עובדיה יוסף, ייבדל לחיים ארוכים, וחייו היו מוקדשים להחזרת עטרת יהדות ספרד ליושנה.

יולי יואל אדלשטיין: כאדם הוא היה חדור אמונה עמוקה באמת האישית שלו, ולא נשא פנים לאיש, גם כאשר הדברים עלו לו במחיר אישי וציבורי.

יולי יואל אדלשטיין: הוא נשאר נאמן לאמת הפנימית שלו.

יולי יואל אדלשטיין: הוא ייזכר כמרביץ תורה, מנהיג ציבור ואדם שדאג יותר מכול לחינוך הבנות ולשיבוצן במוסדות ראויים להן, תוך כבוד ושוויון לכל בת ובת באשר היא.

יולי יואל אדלשטיין: אני שולח מכאן את תנחומי, תנחומי כולנו, לאביו הדגול הרב עובדיה יוסף, ייבדל לחיים ארוכים, לרעייתו, ילדיו, צאצאיו, אחיו ואחיותיו, תלמידיו ושומעי לקחו.

יולי יואל אדלשטיין: יהי זכרו ברוך.

יולי יואל אדלשטיין: תהא נשמת מוטי משעני ותהא נשמת הרב יעקב יוסף צרורות בצרור החיים.

יולי יואל אדלשטיין: 1.

יולי יואל אדלשטיין: כוונת הממשלה לפגוע במעמד הביניים, בשכבות החלשות ובקצבאות הילדים;

יולי יואל אדלשטיין: 4.

יולי יואל אדלשטיין: ממשלה נעדרת חזון ותקווה;

יולי יואל אדלשטיין: 6.

יולי יואל אדלשטיין: עוד ממשלה מסוכנת ללא כל בשורה

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעות על הצעות האי-אמון שהוגשו לכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נצביע לפי סדר נימוקן.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת האמון הראשונה מטעם סיעות ש"ס – יהדות התורה: כוונת הממשלה לפגוע במעמד הביניים, בשכבות החלשות ובקצבאות הילדים.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 1 בעד הצעת סיעות יהדות התורה – ש"ס להביע אי-אמון בממשלה – 46 נגד – 62 נמנעים – אין הצעת סיעות יהדות התורה – ש"ס להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 46 בעד, 62 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת האי-אמון של סיעות ש"ס ויהדות התורה לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: מטעם סיעת העבודה – ממשלה ללא בשורה וחזון בתחום החברתי, הכלכלי והמדיני המסכנת את האופי הדמוקרטי של מדינת ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההצעה, מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 2 בעד הצעת סיעת העבודה להביע אי-אמון בממשלה – 45 נגד – 63 נמנעים – אין הצעת סיעת העבודה להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 45, 63 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת האי-אמון של סיעת העבודה לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: סיעת מרצ – ממשלה ללא בשורה וחזון בתחום החברתי, הכלכלי והמדיני המסכנת את האופי הדמוקרטי של מדינת ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד, מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 3 בעד הצעת סיעת מרצ להביע אי-אמון בממשלה – 46 נגד – 63 נמנעים – אין הצעת סיעת מרצ להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 46, נגד – 63, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: גם ההצעה של סיעת מרצ לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצביע על הצעתה של סיעת רע"ם-תע"ל-מד"ע – ממשלה נעדרת חזון ותקווה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה – בעד, נגד, נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 4 בעד הצעת סיעת רע"ם-תע"ל-מד"ע להביע אי-אמון בממשלה – 45 נגד – 61 נמנעים – אין הצעת סיעת רע"ם-תע"ל-מד"ע להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 45, 61 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: גם הצעה זאת לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת אי-אמון של סיעת חד"ש – עוד ממשלה מסוכנת.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד, מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 5 בעד הצעת סיעת חד"ש להביע אי-אמון בממשלה – 46 נגד – 62 נמנעים – אין הצעת סיעת חד"ש להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 46 בעד, 62 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: גם כאן אני קובע כי הצעת סיעת חד"ש לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: סיעת בל"ד – עוד ממשלה מסוכנת ללא כל בשורה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד, מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 6 בעד הצעת סיעת בל"ד להביע אי-אמון בממשלה – 43 נגד – 63 נמנעים – אין הצעת סיעת בל"ד להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 43 בעד, 63 מתנגדים.

יולי יואל אדלשטיין: גם הצעת האי-אמון מטעם סיעת בל"ד לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הכנסת דחתה את כל הצעות האי-אמון.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני אבקש מיושב-ראש ועדת הכנסת, חבר הכנסת צחי הנגבי, למסור הודעה למליאה.

יולי יואל אדלשטיין: ההודעה חייבת אישור המליאה, קרי הצבעה.

): אדוני היושב-ראש, אני אקריא.

): בהמשך לאישור הרכב הוועדות במליאת הכנסת, הריני מתכבד להודיע על איוש מקומות הפנויים לסיעת העבודה, כדלקמן: ועדת הכנסת – חבר הכנסת אילן גילאון; ועדת החוץ והביטחון – חברי הכנסת בנימין בן-אליעזר, איתן כבל ועמר בר-לב.

): ממלאי-מקום בוועדת החוץ והביטחון: חברי הכנסת מרב מיכאלי ונחמן שי; בוועדת הכספים – חברי הכנסת אראל מרגלית וסתיו שפיר.

): ממלאת-מקום: חברת הכנסת מיכל בירן; בוועדת הכלכלה – חבר הכנסת יצחק איציק שמולי; בוועדת החוקה, חוק ומשפט – חברי הכנסת משה מזרחי ומרב מיכאלי; בוועדת החינוך, התרבות והספורט – חבר הכנסת יצחק הרצוג; בוועדת הפנים והגנת הסביבה – חבר הכנסת נחמן שי; בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות – חברי הכנסת מיקי רוזנטל ומיכל בירן; בוועדה לענייני ביקורת המדינה – חבר הכנסת מיקי רוזנטל; בוועדת העלייה, הקליטה והתפוצות – חבר הכנסת יחיאל חיליק בר; בוועדה לקידום מעמד האישה – חבר הכנסת יחיאל חיליק בר; בוועדת המדע והטכנולוגיה – חבר הכנסת אראל מרגלית; בוועדה לבחינת בעיית העובדים הזרים – חבר הכנסת משה מזרחי; בוועדה לזכויות הילד – חבר הכנסת יחיאל חיליק בר.

): אבקש את אישורה של הכנסת להודעה זו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת צחי הנגבי, יושב-ראש ועדת הכנסת, ואנחנו מצביעים.

שלי יחימוביץ': לא צריך להצביע.

): צריך, צריך, על זה צריך.

יולי יואל אדלשטיין: בעד, נגד.

יולי יואל אדלשטיין: יש לך עוד הודעות, אז אני אוסיף את קולך.

): בסדר.

): יש עוד.

יולי יואל אדלשטיין: תכף נראה את התוצאות ואז תגיד לי לאיזה צד להוסיף את קולך.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 7 בעד הצעת ועדת הכנסת – 94 נגד – 1 נמנעים – אין הצעת ועדת הכנסת בדבר השלמת הרכב ועדות הכנסת נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: התכוונת להצביע בעד, אדוני, נכון?

): בהחלט.

יולי יואל אדלשטיין: אז 95, בצירוף קולו של צחי הנגבי, בעד, אחד מתנגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: ההודעה אושרה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני ימשיך.

): זאת הודעה, אין צורך בהצבעה.

): ועדת הכנסת קבעה בישיבתה היום את הרכב הוועדה המשותפת לוועדת הפנים והגנת הסביבה ולוועדת הכלכלה לפי חוק הליכי תכנון ובנייה להאצת הבנייה למגורים (הוראת שעה), התשע"א–2011.

): הוועדה תהיה בת שישה חברים, שלושה מכל ועדה, בראשות חברת הכנסת מירי רגב מוועדת הפנים והגנת הסביבה.

): מטעם ועדת הפנים והגנת הסביבה – חברי הכנסת מירי רגב, זבולון קלפה ודוד אזולאי; מטעם ועדת הכלכלה – חברי הכנסת רונן הופמן, רוברט אילטוב ואבישי ברוורמן.

): תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת צחי הנגבי.

יולי יואל אדלשטיין: אין צורך, כאמור, בהצבעה על ההודעה השנייה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לנושא הבא: המלצת הוועדה הזמנית לענייני חוץ וביטחון בעניין הכרזה על מצב חירום.

יולי יואל אדלשטיין: בשם יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון, יציג את ההמלצה חבר הכנסת עפר שלח.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

עפר שלח: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מתכבד להציג בפני המליאה את המלצות הוועדה הזמנית לענייני חוץ וביטחון לעניין הכרזה על מצב חירום, בהתאם לסעיף 69 לתקנון הכנסת.

עפר שלח: חוק-יסוד: הממשלה משנת 2001 קובע כי סמכות ההכרזה על מצב חירום תהיה בידי הכנסת, ביוזמתה או על-פי הצעת הממשלה, וכי תוקף ההכרזה לא יעמוד על יותר משנה.

עפר שלח: זאת, מאחר שהכנסת סברה כי לא ראוי שהכרזה כזו, שמעניקה לממשלה סמכויות לגבור על חקיקת הכנסת בתקנות שעת-חירום, תעמוד בתוקפה במשך זמן כה רב ללא פיקוח פרלמנטרי.

עפר שלח: לפי תקנון הכנסת, הוועדה המוסמכת לדון בהצעת הממשלה ולהביא את המלצתה בנושא בפני הכנסת היא ועדה משותפת לוועדת החוץ והביטחון ולוועדת החוקה, חוק ומשפט.

עפר שלח: מאחר שוועדה כזו טרם הוקמה, ולוחות הזמנים חייבו דיון בנושא עוד במהלך פגרת הפסח, דנה בנושא הוועדה הזמנית לענייני חוץ וביטחון, בהתאם להוראות סעיף 69(ז) לתקנון הכנסת.

עפר שלח: לפי סעיף זה, הוועדה הזמנית מוסמכת להמליץ לכנסת להאריך את תוקפה של ההכרזה לתקופה שלא תעלה על ארבעה חודשים.

עפר שלח: ההצעה להכריז על מצב חירום לתקופה נוספת אינה נובעת מנסיבות ביטחוניות המצדיקות זאת.

עפר שלח: ודאי שלא מתקיימות בישראל נסיבות דומות לאלה שבשלהן הוכרז לראשונה מצב חירום ב-1948.

עפר שלח: הסיבה לכך שהכנסת בכל זאת מתבקשת לחזור ולהכריז על מצב חירום היא, שלאורך השנים נחקקו חוקים, תקנות וצווים שתוקפם הותנה בקיומו של מצב חירום.

עפר שלח: רבים מחוקים וצווים אלה עדיין עומדים בתוקף, וקבועים בהם הסדרים חיוניים שעלולים לפקוע אם הכנסת לא תחזור ותכריז על מצב חירום.

עפר שלח: כדי שניתן יהיה להימנע מהכרזה נוספת, דרושה קודם לכן ההסדרה החקיקתית של כל אותם חוקים וצווים חיוניים וניתוק זיקתם למצב החירום, ואז אפשר יהיה לסיימו.

עפר שלח: בעבר נמתחה ביקורת רבה על כך שהממשלה אינה עושה די כדי לקדם את ניתוקה של חקיקה זו ממצב החירום, ונאמר כי הכנסת אינה מפקחת באופן נמרץ דיו על הממשלה כדי שתפעל בכיוון זה.

עפר שלח: ביקורת זו הושמעה גם בבית-המשפט העליון, גם בציבור וגם בכנסת עצמה, והיה בה טעם רב.

עפר שלח: עצם ההגדרה "מצב חירום" אינה פשוטה למדינה איתנה ומתקדמת כמו ישראל.

עפר שלח: בראשית כהונתה של הכנסת השמונה-עשרה הקימה הוועדה המשותפת לוועדת החוץ והביטחון ולוועדת החוקה, חוק ומשפט צוות מעקב בראשותו של חבר הכנסת אברהם מיכאלי, שפיקח באופן הדוק מבעבר על פעילות הממשלה בנושא.

עפר שלח: כתוצאה מפעילות הצוות קטן מספר הצווים שתוקפם מותנה בקיומו של מצב חירום בשני-שלישים, מ-158 ל-54.

עפר שלח: אזכיר רק מעט מהדברים שנעשו השנה בתחום זה; סקירה מלאה מונחת על שולחנכם.

עפר שלח: בוטלו שישה צווים, מרביתם לאחר שהוחלפו בתקנות חדשות; אושרו בקריאה ראשונה הצעות חוק בתחומי הגז, הדלק, הפיקוח על מזון, בעלי-חיים וייבוא ציוד צבאי, שהצטרפו להצעת חוק המאבק בטרור שאושרה בקריאה ראשונה כבר ב-2011.

עפר שלח: כפי שתראו בסקירה שלפניכם, ביטולם של 16 צווים נוספים באמצעות חקיקה חלופית ניצב לפתחה של הכנסת.

עפר שלח: בנוסף, הובאו לאישור ועדות הכנסת השונות תקנות בתחומי משק החלב, הדיג, המזון והתמרוקים, שנועדו להחליף צווים שתוקפם מותנה בקיומו של מצב חירום.

עפר שלח: תקנות אלה הצטרפו לתקנות שהובאו לוועדות הכנסת עוד קודם לכן אך טרם אושרו, בנושא הובלת דלק ומכלי גז.

עפר שלח: לכן, רבותי חברי הכנסת, אף שהמלאכה עוד רחוקה מסיום, ניתן לראות שבניגוד לעבר, ברור שנעשית עבודה אמיתית ומאומצת לשינוי המצב.

עפר שלח: גם בית-המשפט העליון היה ער לעבודת הממשלה ולפיקוח ההדוק של הכנסת, ובעקבות זאת דחה במאי שעבר עתירה נגד קיומו של מצב החירום שהייתה תלויה ועומדת מאז 1999.

עפר שלח: כפי שציינתי בראשית דברי, הוועדה הזמנית מוסמכת להמליץ לכנסת להאריך את תקופת תוקפה של ההכרזה על מצב החירום בארבעה חודשים.

עפר שלח: הוועדה החליטה להסתפק אף בהמלצה להאריך את התקופה בזמן קצר יותר, של שלושה חודשים.

עפר שלח: במהלך כנס הקיץ אמורה לקום הוועדה המשותפת, וזו תמשיך לדון בנושא אם תבקש הממשלה מהכנסת לחזור ולהכריז על מצב החירום.

עפר שלח: לפיכך המליצה הוועדה הזמנית להאריך את תקופת תוקפה של ההכרזה על מצב חירום עד יום ט"ו באב תשע"ג, 22 ביולי 2013.

עפר שלח: אבקש מחברי הכנסת לאשר את ההמלצה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עפר שלח שהציג את המלצת ועדת החוץ והביטחון.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, מתקיים דיון, יש לנו עשרות נרשמים.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודיע שאם מישהו מעוניין להירשם, זה בשניות הקרובות כי אני סוגר את הרשימה.

יולי יואל אדלשטיין: ראשונת הדוברים היא חברת הכנסת זהבה גלאון.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – אילן גילאון, ניצן הורוביץ, מיכל רוזין וכן הלאה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, חידדנו את העניין הזה היום בנשיאות, כך ינהגו גם שני הסגנים.

יולי יואל אדלשטיין: חבר כנסת שלא יהיה במליאה יפסיד את תורו ואין הזדמנות שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: נא להקפיד על זה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: שלוש דקות.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, סיעת מרצ תצביע נגד הצעת החוק המוצעת כאן, חברי יעלו וינמקו.

זהבה גלאון: אני רוצה לספר לכם, חברי חברי הכנסת, כמה אבסורדי המצב הזה.

זהבה גלאון: בשנת 1948, ארבעה ימים אחרי הקמת המדינה, כשירושלים הייתה מנותקת מתל-אביב, אמרו שעלול להיות מצב שלא ניתן יהיה לכנס את הכנסת כדי לחוקק איזשהו חוק דחוף ולכן צריך לתת לממשלה אפשרות לבטל ולהשעות חוקים של הכנסת, ואז הכריזו – אני מזכירה לכם, חברי חברי הכנסת, ב-1948 – על מצב חירום.

זהבה גלאון: לא זרמו מים בירדן מאז 1948, חברי חברי הכנסת?

זהבה גלאון: הסיבות שהביאו על הכרזה על מצב חירום לא קיימות יותר.

זהבה גלאון: ישראל – אומנם ראשיה מזהירים אותנו כל הזמן מפני האיום האיראני, אבל אין כאן סכנה קיומית כמו שהייתה ב-1948, כשאימצו את מצב החירום של המנדט הבריטי שנחקק תשע שנים קודם לכן.

זהבה גלאון: למה הדבר הזה כל כך מקומם?

זהבה גלאון: זה נכון שהממשלה עושה מהלכים לשנות צווים בעקבות בג"ץ שחייב אותה לעשות כך, בג"ץ של האגודה לזכויות האזרח.

זהבה גלאון: מ-1948, 65 שנה מאז נוסדה המדינה, הדבר הנורא שקרה זה שמצב החירום הפך לשגרה, והשגרה נחזית לפעמים למצב חירום.

זהבה גלאון: מצב החירום הזה מאפשר לממשלה להפוך כל מיני הליכי חקיקה רגילים מכוח תקנות הגנה (שעת-חירום) לכל מיני חוקים דרקוניים.

זהבה גלאון: אתם תראו בהמשך, אנחנו נקבל יוזמות חקיקה של מעצרים מינהליים למשל, הכול מכוח תקנות הגנה (שעת-חירום), 1945, תפיסת ומעצר מה שנקרא מסתננים, פליטים ומבקשי מקלט.

זהבה גלאון: כל מיני יוזמות וצווים שמאפשרים לממשלה הזו לפגוע בזכויות אדם.

זהבה גלאון: זה נראה לכם סביר שעדיין, 65 שנה אחרי, למשל חוק הפיקוח על המצרכים והשירותים, רק מפני שיש איזו נוחות ביורוקרטית, עדיין הוא חלק מאותם צווי החירום?

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, אני מציעה לכם לא להיות חותמת גומי כמו שהייתה ועדת השרים בממשלה ולא לאשר באופן אוטומטי את מצב החירום שנה אחרי שנה.

זהבה גלאון: ההכרזה הזו על מצב החירום פוגעת בחופש הביטוי, יש לה אופציות לפגוע בחופש השביתה.

זהבה גלאון: היום יש שביתה בנמל התעופה.

זהבה גלאון: בקלות, בקלות אפשר להשתמש בצווי החירום האלה ולהכריז על השביתה כבלתי חוקית.

זהבה גלאון: זה יפגע בחופש ההתאגדות, בחופש הקניין ובזכויות אדם אחרות.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, 65 שנה אחרי ממש אין צידוק והצדקה לחקיקת חירום של הכנסת.

זהבה גלאון: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לחברת הכנסת זהבה גלאון.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אילן גילאון – אדוני, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת ניצן הורוביץ.

יולי יואל אדלשטיין: אין בכוונת אדוני לומר, אני מסכים, ולרדת, נכון?

אילן גילאון: אני מסכים לברך את אדוני, אני חושב שלא הצלחתי לברך את אדוני.

אילן גילאון: מה שכן, אדוני, לברך אותך זה דבר יוצא דופן, אבל כל שנה אני חותם על איזה תקנות לשעת-חירום, והייתי כמעט אומר לך: חרומאים, נמאסתם.

אילן גילאון: לא מזמן, בחג הפסח, אמרנו: "בכל דור ודור עומדים עלינו לכלותנו והקדוש-ברוך-הוא מצילנו מידם".

אילן גילאון: אדוני, כמו שאמרה חברתי זהבה גלאון, 65 שנים, אי-אפשר כל הזמן עם התחושה האפוקליפטית הזו של העוצר, של שעת-חירום, של הסכנה ההולכת לכלותנו.

אילן גילאון: אני רוצה לספר לך סיפור אישי.

אילן גילאון: אבי היה – אני מדבר בשנות ה-60 – חשמלאי במפעל.

אילן גילאון: יום אחד הוא בא לבעל-הבית ואמר לו: אדון בעל-הבית, אני רוצה העלאה במשכורת.

אילן גילאון: אז אדון בעל-הבית אמר לו: אדון אברם, אתה מבקש העלאה במשכורת?

אילן גילאון: אתה לא יודע שיש מלחמה בארץ?

אילן גילאון: אדוני, אדון אברם ידע שהייתה מלחמה ב-48', ב-56', ב-67', ב-73', הוא ידע שיש מלחמה, אבל תמיד המלחמה הזאת ושעת-החירום הזאת היו על גבו של אדון אברם.

אילן גילאון: אדוני, 65 שנים זה כמעט גיל פנסיה לבנים ואחרי גיל פנסיה לבנות, הגיע הזמן שהמדינה הזאת תצא ממצב העוצר והחירום שלה והאפוקליפסה שלה וההפחדה שלה, ואי-אפשר להשתמש כל הזמן בנימוק השחוק הזה, מהסיבה הפשוטה, שבינתיים, עם החירום הזה, שלא מאפשר לנו להתעסק עם פרות קדושות – מה שהיינו באמת צריכים לעשות, לפרק לגורמים את כל המציאות שלנו, למשל את תקציב הביטחון פעם אחת ולתמיד, ולהבין שיותר אנשים מתים כאן מסוכרת ומלחץ דם ומסרטן וממחלות לב מאשר משעת-החירום.

אילן גילאון: די עם תפיסת הגטו החירומית הזאת.

אילן גילאון: לא באנו לכאן לבנות בונקר לעם היהודי, באנו לבנות לו מדינה נורמלית שכל הזמן מבקשת גם, אדוני, להיות, לא תאמין, ב-OECD.

אילן גילאון: אז אני מציע לפני שנהיה ב-OECD – לא OCD, ה-OECD, אלה דברים באמת דומים, עכשיו כשזה עולה – אז אני מציע לעצמנו שנהיה קצת יותר צנועים.

אילן גילאון: אבל אחרי 65 שנים הגיע הזמן ללכת לחזון חדש, ובחזון הזה יש תנועת תיקון, אדוני היושב-ראש המתחלף, שמתקנת את כל הפסיכוזה של החירום הזה שיש מאז החלוקה ב-1947 ועד עצם היום הזה.

אילן גילאון: ותאמין לי, אדוני, נמאס כל שנה לבוא ולמשוך לשעת-חירום עוד שנה ועוד שנה ולהאריך את משך השירות הצבאי.

אילן גילאון: הדברים האלה חייבים להיבחן לאור מציאות של מדינה שמבקשת להיות מדינה נורמלית.

אילן גילאון: גם כמה דברים מאוד השתנו באזור שלנו.

אילן גילאון: כך או אחרת, אנחנו, כמדינה שמבקשת להיות מדינה גלובלית, צריכה להפסיק להיות, תסלח לי, צפון-קוריאה במידה רבה, אוקיי?

אילן גילאון: שזאת מדינת חירום ממשית.

אילן גילאון: אני מניח שבצפון-קוריאה כל שנה מבקשים אישור להוציא לה צווי חירום.

אילן גילאון: אני מבקש מכם, חירומאים, אפוקליפטאים, ואללה, נמאסתם, נמאסתם, נמאסתם.

אילן גילאון: תרדו מזה.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת ניצן הורוביץ.

ניצן הורוביץ: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, מדי שנה מגיעה אלינו הרשימה המגוחכת הזאת של חוקים ארכאיים, משונים, שתלויים בתוקפו של מצב חירום, ואני, אי-אפשר הרי למנוע ממני את העונג לקרוא כמה מהם, רק שנבין מה אנחנו מאשרים כאן היום: טיפול בדגים, ייצור דבש, שמן מינרלי בייצור מזון, הפעלת רכבל, התקנת מונים למוניות, ייצור דבש ומכירתו, בשר טחון חי ומתובל והוצאת בשר דגים מבית-קירור, ויש פה עוד, אני רק לקחתי ככה highlights – צעצועים, נקניקיות, נקניקים, זה דברים שתלויים בקיומו של מצב חירום, ואנחנו נדרשים לאשר את מצב החירום הזה.

ניצן הורוביץ: זה מגוחך, זה פתטי, זה צריך לעבור מהעולם, ויותר מזה, אני אגיד שבושה לממשלה, שהיא אפילו קוראת לעצמה מחנה לאומי, שמביאה את הדבר הזה.

ניצן הורוביץ: מצב החירום הוכרז לראשונה על-ידי השלטון הבריטי, הנציב העליון שהיה בארץ-ישראל, כדי לטפל במחתרות היהודיות.

ניצן הורוביץ: ואחר כך, כשקמה המדינה, מועצת המדינה הזמנית אישרה מחדש קיומו של מצב חירום, בלי לקבוע מה זה אומר מצב חירום, על מה הוא חל, מתי הוא יסתיים, מה הסמכויות שנובעות ממנו, מה המשמעות המשפטית שלו.

ניצן הורוביץ: ואנחנו, במדינת ישראל הריבונית, בגוף שהוא דמוקרטי, שנה אחר שנה, כמו איזה סוס עיוור, מאשרים את הדבר המיותר הזה.

ניצן הורוביץ: את רשימת החוקים הנלעגת הזאת צריך לפטור כבר.

ניצן הורוביץ: מדי שנה מביאים את הדף הזה ואומרים: הנה, הורדנו צו, הנה, הורדנו צו, ושוב אני מוצא את הבשר המתובל הזה, ואת הדבש, ואת שמאי הרכב, ואת הוצאת הדגים מבית-קירור, וייצור גלידה, וכל מיני דברים כאלה מופיעים ברשימה של ועדת החוץ והביטחון.

ניצן הורוביץ: זה מביש, הדבר הזה.

ניצן הורוביץ: זה פשוט מביש.

ניצן הורוביץ: ולעניין מצב החירום: אין שום צורך להעניק לממשלת ישראל סמכויות בלתי מוגבלות, לא בזמן ולא בהיקף, של מצב חירום.

ניצן הורוביץ: בית-המשפט העליון הרי כבר קבע את זה לפני 14 שנה.

ניצן הורוביץ: קבע את זה בית-המשפט העליון.

ניצן הורוביץ: הממשלה ביקשה ארכה – בסדר.

ניצן הורוביץ: שנה, שנתיים, כמה אפשר עוד למשוך את הביזיון?

ניצן הורוביץ: אז האם אנחנו רוצים – ואני שואל פה את היושב-ראש ואת חברי הכנסת של הקואליציה – להמשיך בביזיון הזה כמדינה שמתקראת דמוקרטית?

ניצן הורוביץ: גוף שהוא בית העם ונבחר באופן דמוקרטי לא יכול לאשר באופן גורף, שנה אחר שנה, קיומו של מצב חירום בלתי מוגבל.

ניצן הורוביץ: אני רוצה להגיד לאדוני היושב-ראש: אנחנו לא נמצאים במצב חירום.

ניצן הורוביץ: אנחנו לא נמצאים במצב כזה שמאפשר לממשלה סמכויות דרקוניות מהסוג הזה.

ניצן הורוביץ: הנה, אני אקריא – אני אקריא, שנדע מה אנחנו מאשרים כאן – –

יצחק וקנין: זמנך תם.

ניצן הורוביץ: – – לשנות כל חוק.

ניצן הורוביץ: להפקיע זמנית את תוקפו.

ניצן הורוביץ: לקבוע בו תנאים.

ניצן הורוביץ: להטיל או להגדיל מסים.

ניצן הורוביץ: הכול.

ניצן הורוביץ: לשנות כל חוק במצב חירום?

ניצן הורוביץ: לשם מה?

ניצן הורוביץ: האם זה באמת מוצדק?

ניצן הורוביץ: זה נחוץ?

ניצן הורוביץ: אנחנו בכנסת, הרי אם הקואליציה רוצה, היא לא יכולה לשנות חוקים?

ניצן הורוביץ: בשביל מה מצב החירום הזה?

ניצן הורוביץ: אני חושב שזה דבר לא דמוקרטי, לא מוסרי, והרשימה המצחיקה הזאת שנלווית פה מדגישה עד כמה זה אפילו – –

יצחק וקנין: תודה.

ניצן הורוביץ: – – פוגע בכבודנו.

ניצן הורוביץ: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת ניצן הורוביץ.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת מיכל רוזין, ואחריה – חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

מיכל רוזין: מצב חירום, כמו חוק ההסדרים ועוד כמה פטנטים אחרים, הוא לא יותר מאשר כלי של הממשלה להתנער מאמות המידה שמכתיבה לה הכנסת, ולעקוף את החוק, הלכה למעשה.

מיכל רוזין: תפקידנו, בתור הרשות המחוקקת, להוות בלם ולשמור על יחס מידתי בין הגנה על זכויות האזרחים וצורכי המדינה.

מיכל רוזין: ויתור על הכוח של הכנסת מפקיר את האזרחים וחוטא לתפקידנו כנבחרי הציבור.

מיכל רוזין: אחת הדוגמאות לפגיעה בזכויות האזרח של חוק החירום, נושא שקרוב מאוד ללבי, הוא סעיף 11 לחוק שעות העבודה והמנוחה, שלפיו במצב חירום שר הביטחון יכול לאשר פגיעה בזכויות העובדים ועבודה של שעות נוספות על-פי ראות עיניו.

מיכל רוזין: כפי שכתוב: "בתקופה שבה קיים במדינה מצב של חירום בתוקף ההכרזה לפי סעיף 9(א) לפקודת סדרי השלטון והמשפט, וכן בשעה שצורכי האספקה והשירותים החיוניים מחייבים זאת לדעת שר העבודה או לדעת שר הביטחון, כשהמדובר הוא במקומות עבודה הנתונים להוראותיו או שמבצעים הזמנות של צבא הגנה לישראל".

מיכל רוזין: ניסיונות לצמצם את ההשפעה החוקית של מצב החירום הם מועטים וכושלים, ואני אסיים בדבריה של דורית בייניש, שאמרה בעקבות עתירה לבג"ץ של האגודה לזכויות האזרח, בהארכה הקודמת של מצב החירום: "זה לא מתקבל על הדעת.

מיכל רוזין: משנת 1999 אתם חוזרים כמו תקליט, בכל פעם, על אותם דברים, אבל לא הראיתם אפילו לא בדל של חידוש".

מיכל רוזין: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת מיכל רוזין.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת עיסאווי פריג', ואחריו תעלה חברת הכנסת תמר זנדברג.

יצחק וקנין: לרשותך שלוש דקות.

עיסאווי פריג': שלום, אדוני היושב-ראש, שלום לכל החברים, הנוכחים והנפקדים, אני לא יודע איך להתחיל את השיחה אתכם, חברים.

עיסאווי פריג': מצב חירום באחד מהימים – איך, אילן, אמרנו – מצב חירום יכול להיות באחד מהימים להגלות אותי מכאן, או להוציא אותי להורג.

עיסאווי פריג': מצב חירום, הכול מותר.

עיסאווי פריג': אני תוהה, מ-1948, כל שנה, אנחנו צריכים לחדש ולהגיד: מצב חירום.

עיסאווי פריג': בא ראש הממשלה: מדינה משגשגת, מדינה מתפתחת, או מדינה חלק מהעולם הנאור, ומצב החירום הביטחוני – לא מסתפקים בכך.

עיסאווי פריג': נכנסים למצב חירום כלכלי.

עיסאווי פריג': מ-1985 נכנס לפוזה מצב החירום הכלכלי, בשם חוק ההסדרים.

עיסאווי פריג': נהיינו במצב חוק – מצב חירום כלכלי.

עיסאווי פריג': מתהדר ראש הממשלה שאנחנו מדינה מתפתחת, מתקדמת, ומצב חירום כלכלי מ-1985, בשמו: חוק ההסדרים, מתחדש כל שנה ושנה.

עיסאווי פריג': הפך להיות החירום שבשגרה.

עיסאווי פריג': אז אני לא מבין את המצב.

עיסאווי פריג': המדינה סוללת כבישים – הכיבוש סולל כבישים עוקפים בשטחים.

עיסאווי פריג': עכשיו, הממשלה רוצה כוח, רוצה משילות, רוצה להתקיים, אז מה תעשה?

עיסאווי פריג': חוקים עוקפי דמוקרטיה.

עיסאווי פריג': בשם מה?

עיסאווי פריג': בשם חירום.

עיסאווי פריג': חברי ירשו לי: זה מצב, חברים, בלתי נסבל.

עיסאווי פריג': אני קורא לכל החברים, עזבו עכשיו קואליציה–אופוזיציה.

עיסאווי פריג': צריך לחלום על מצב להיות במדינה נורמלית.

עיסאווי פריג': לחיות במצבי חירום, אם ביטחוני, אם כלכלי, הופך להיות חלק מהשגרה שלך – אתה לא בן-אדם נורמלי.

עיסאווי פריג': אי-אפשר לקיים מדינה נורמלית וחיים נורמליים במצבי חירום שמתחדשים כל שנה.

עיסאווי פריג': איך אפשר, כנסת, ממשלה, לא משנה איפה אתם – אל תהיו רובוטים.

עיסאווי פריג': במיוחד החברים שלי ממפלגת העבודה; אני רואה כיסאות ריקים, אני רואה שהם לא לוקחים חלק בשיח הזה.

עיסאווי פריג': מצב חירום מדבר לכל אחד ואחד מאתנו.

עיסאווי פריג': אני קורא לכל החברים: מצב החירום היום נגדי, מחר עלי.

עיסאווי פריג': היום אתי, מחר נגדי.

עיסאווי פריג': מכאן אני קורא לכל החברים: המצב הזה צריך להיפסק.

עיסאווי פריג': 65 שנה לחיות תחת שם וכותרת של מצב חירום – צריך להיגמר מהעולם הזה.

יצחק וקנין: משפט אחרון.

עיסאווי פריג': תתחילו לחשוב בנורמליות – –

יצחק וקנין: תודה.

עיסאווי פריג': – – מדינה נורמלית, אדוני היושב-ראש.

עיסאווי פריג': תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת תמר זנדברג, ואחריה – חבר הכנסת אברהם מיכאלי.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

תמר זנדברג: רק – השר לא צריך לנכוח בזמן הדברים?

יצחק וקנין: יש.

תמר זנדברג: איפה?

יצחק וקנין: היה פה שר.

יצחק וקנין: לפני כמה שניות ראיתי את סילבן שלום.

תמר זנדברג: אולי הוא יצא לשירותים?

תמר זנדברג: אנחנו נמתין לו?

תמר זנדברג: לא, אבל – – –

יצחק וקנין: רבותי – אני בכל אופן לא לוקח לך זמן, למרות שהשעון פועל.

יצחק וקנין: אני מבקש, אדוני המזכיר, לדאוג שיהיה פה נציג מהממשלה.

ג'מאל זחאלקה: אני מבקש שתנזוף בממשלה.

יצחק וקנין: כן, הבעיה שזה לא עוזר הרבה.

תמר זנדברג: אני רוצה לנצל את הזמן ולהודות למנהלת סיעת מרצ, רונית חייקין יעקבי, שרשמה את כל חברות וחברי סיעת מרצ ראשונים לדבר, וזה גרם לכך שלפני דיברו חמישה חברות וחברי כנסת מצוינים, ואני גאה להיות השישית, ואני מסכימה עם כל מילה שאמרו החמישה לפני.

יצחק וקנין: דרך אגב, זה לא בריא שעולים האחד אחרי השני מאותה סיעה, שלא יהיה עליכם עין הרע.

תמר זנדברג: לא, הנה אני עושה – –

עיסאווי פריג': – – –

תמר זנדברג: – – נקשתי בעץ.

קריאות: – – –

תמר זנדברג: זה לא – – –

יצחק וקנין: הייתם עושים – זהבה, הייתם צריכים לעשות אחד-אחד, ככה.

תמר זנדברג: זה לא מקרה.

תמר זנדברג: זה מפני שאנחנו עשינו עבודה ומנהלת הסיעה שלנו, נרשמנו בזמן.

תמר זנדברג: בכל אופן, אמרתי את ההקדמה הזו רק כדי לומר שאני מסכימה עם כל הדברים שאמרו קודמי, ואני לא אחזור עליהם.

תמר זנדברג: אני רוצה, בכל זאת, לציין נקודה אחת נוספת, לעמוד עליה – ציינו חברי שאנחנו כבר לא במצב חירום ועד כמה המצב השתנה.

תמר זנדברג: ולמעשה, אפילו חבר הכנסת עפר שלח שהציג את הדברים ציין ביושר שלא מדובר באמת במצב חירום אמיתי, אלא שמדובר בחקיקה רבה שתלויה במצב החירום הזה, וזו הסיבה, למעשה, שמצב החירום ממשיך וחוזר על עצמו.

תמר זנדברג: אז אני רוצה לעמוד על נקודה אחת, והיא היחסים שבין הבית הזה לבין בית-המשפט, שדן כבר כמה פעמים ולאורך שנים בעתירה הזו.

תמר זנדברג: וחבר הכנסת שלח גם את זה ציין, שבית-המשפט ראה שהכנסת עושה מאמצים ויש התקדמות, ולכן עזב את הנושא.

תמר זנדברג: עכשיו, כאן בבית הזה בשנים האחרונות יש דיון מאוד נוקב על היחסים בין בית-המשפט לבין הכנסת, ופעם אחרי פעם אנחנו – צוין כאן בבית שהכנסת היא הריבון ובית-המשפט הרבה פעמים עומד באוזלת יד ומחזיר את הכדור שוב ושוב לכנסת.

תמר זנדברג: וחברי כנסת כאן, שלא יושבים כאן לצערי כרגע, חזרו ואמרו שבית-המשפט לא צריך להתערב, וצריך לבצע רק את תפקידו, והכנסת היא הריבון וכו'.

תמר זנדברג: אז הנה ניתנה לנו ההזדמנות, ולמעשה היא ניתנת לנו, ובית-המשפט ממש נמנע כמעט בכוח – מי שקרא את פסקי-הדין האלה – מלהתערב ולא פוסק ולא פוסק ולא פוסק, ושנה אחרי שנה ודיון אחרי דיון, ומחזיר פעם אחר פעם את הכדור לכנסת.

תמר זנדברג: והנה, הכדור בידינו.

תמר זנדברג: וחבר הכנסת עפר שלח שהציג את הנושא, ובאמת, אני פונה אליך באופן אישי ואל כל חברות וחברי הכנסת מהקואליציה, האזרחים שמגיעים מהחיים האזרחיים ויודעים שלא מדובר במצב חירום ומודים בזה, ויודעים שאין סיבה אמיתית ושההזדמנות הזאת ניתנה לנו לתקן את החקיקה הזו ולעשות את הדבר הצודק והנכון הזה – בואו ניקח את ההזדמנות הזאת לידינו; נוכיח שבית-המשפט לא צריך להתחנן אלינו פעם אחר פעם לעשות את המוטל עלינו.

תמר זנדברג: ניקח את ההזדמנות הזאת בשתי ידיים, נעשה את המוטל עלינו, ומה זמן טוב מאשר עכשיו?

תמר זנדברג: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת תמר זנדברג.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אברהם מיכאלי.

יצחק וקנין: אם בתוך חמש דקות לא מגיע נציג מהממשלה, אני נועל את הישיבה, רבותי.

עיסאווי פריג': – – – יפה.

קריאה: זהו, הולכים הביתה.

נחמן שי: נראה אותך.

קריאה: למה אתה לא נועל כבר?

קריאה: הולכים הביתה.

קריאה: לא מצביעים.

נחמן שי: אם מזלזלים בכנסת, אז בוא – – –

ניצן הורוביץ: – – –

יצחק וקנין: רבותי, רבותי, אתם לא – – –

עיסאווי פריג': – – –

קריאות: – – –

יצחק וקנין: לפחות אל תעירו אחרי שאני אומר דבר – – –

עפו אגבאריה: – – –

נחמן שי: חברת הכנסת זנדברג צריכה לדבר שוב.

יצחק וקנין: אם בתוך חמש דקות לא יגיע נציג ממשלה, אני נועל את הישיבה.

ג'מאל זחאלקה: כבר עברו שלוש דקות.

נחמן שי: היא צריכה לדבר שוב, חברת הכנסת זנדברג, מגיע לה.

ג'מאל זחאלקה: והיא דיברה שלוש דקות כשלא – – –

יצחק וקנין: רבותי, אני לא הפסקתי אותה.

יצחק וקנין: לא רק שלא הפסקתי אותה, גם אפשרתי לה להמשיך לדבר.

יצחק וקנין: היא קבעה לעצמה את הזמן – שהיא רוצה להפסיק.

נחמן שי: תעלי עוד פעם.

תמר זנדברג: – – –

יצחק וקנין: אני אפילו לא – אמרתי שהזמן לא נלקח עבורה.

יצחק וקנין: וגם לחבר הכנסת אברהם מיכאלי אני אומר אותו דבר.

יצחק וקנין: אני אומנם נותן לו שלוש דקות; במידה שלא יהיה פה נציג של הממשלה – –

נחמן שי: זמנו בידיו.

נחמן שי: אבל זה לא – – –

יצחק וקנין: – – הוא יכול להמשיך לדבר.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש – – –

יצחק וקנין: רבותי, אני יכול להפסיק את הישיבה ברגע הזה, אבל זה – אני פשוט רוצה לתת לדָּבָר לזרום, ואני אומר:

יצחק וקנין: בחמש דקות הקרובות – –

נחמן שי: כבר ארבע שנים הם מזלזלים בכנסת.

נחמן שי: הם מזלזלים בכנסת.

יצחק וקנין: – – לא יגיע לפה שר, אני אפסיק את הישיבה.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, בלי הממשלה, חברי חברי הכנסת, הדיון הזה שמתקיים היום הוא דיון קבוע שמתקיים פה מדי שנה.

אברהם מיכאלי: אבל, אדוני היושב-ראש, כפי שציין חברי חבר הכנסת שלח, קרו בשנים האחרונות שינויים בדיונים מן הסוג הזה שלא היו בשנים קודמות.

אברהם מיכאלי: ואכן, חברים צודקים פה כשהם אומרים שלא יכול להיות שמאריכים מצב חירום במדינה מבלי לבחון מה הסיבה האמיתית שעומדת מאחורי ההארכה של מצב החירום.

אברהם מיכאלי: ואכן, צודקים החברים שמצב החירום לא מוארך מפני שבאמת באמת יש פה מצב חירום במדינה.

אברהם מיכאלי: ואני מאחל שלא נזדקק להכרזת מצב חירום אמיתי.

אברהם מיכאלי: מדובר פה באמת בחקיקה, שכתוצאה מכך שהכריזו בזמנו מצב חירום, הרבה מאוד חוקים וצווים ותקנות נקבעו בעקבות אותה הכרזה.

אברהם מיכאלי: הרבה מאוד שנים היינו באים לפה בוועדה משותפת שהכנסת הייתה מקימה – בדרך כלל ועדת החוקה וועדת החוץ והביטחון – היו באים שם לדיון, אדוני היושב-ראש, דיון של חצי שעה, דיון "שושו" כזה, והיו מצביעים, מכריזים על מצב חירום במדינה.

אברהם מיכאלי: ואז באמת לפני שלוש שנים, ארבע שנים, כשבאנו לדיון כזה בוועדת החוץ והביטחון, שאלנו למה אנחנו צריכים להאריך את מצב החירום – כשאין שום סיבה לכך שאותם צווים שהממשלה משתמשת בהם מסיבות שלהם, ולא מביאים את זה כחקיקה רגילה או כתקנות או כחוקים – שהמצב הזה יימשך.

אברהם מיכאלי: ואכן, ייאמר לזכותו של חבר הכנסת צחי הנגבי, שהוא היה אז יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון, שאמר – אני אמרתי את זה השבוע בדיון בוועדת החוץ והביטחון כמו "שאלת קיטבג", כששואלים בצבא – אתה יודע מה, שאלת שאלה טובה, בוא תרים את הקיטבג הזה ונקים ועדת משנה, ועדת פיקוח, ואנחנו נבחן את כל הצווים האלה, מה הסיבה שהם לא מוחלפים לחוקים או לתקנות.

אברהם מיכאלי: ורבותי, אני אומר לכם, המצב מבחינת השימוש בצווים האלה היה מחפיר.

אברהם מיכאלי: משרדי ממשלה מחזיקים פה צווים בנושאים שאפילו בושה להזכיר אותם בכנסת, באיזה נושאים ובאיזה תחומים, כי המערכת לא ניערה את הצווים האלה והם שכבו במשך עשרות שנים, מקוּם המדינה כמעט, והפקידים והיועצים המשפטיים של המשרדים לא טרחו לחוקק אותם בצורה מסודרת.

אברהם מיכאלי: ולכן, כשהתחלנו בוועדת המעקב לעקוב אחרי כל משרד ממשלתי, וזימנו אותם לדיונים מדי חודשיים, גילינו שאם מנערים אותם – את הפקידות ואת היועצים המשפטיים במשרד – פתאום הם מוצאים פתרונות, וחלק גדול מהצווים גרמנו לכך שהם ישונו או יבוטלו, וחלק מן הצווים כבר הוכנו כתקנות או כחקיקה ראשית, כפי שמסר פה חבר הכנסת שלח בשם ועדת החוץ והביטחון.

אברהם מיכאלי: היום שני-שלישים של הצווים שהיו כתוצאה מהכרזת מצב חירום במדינה, ותחת ההכרזה הזאת הם פעלו, כבר בוטלו, שונו, הוחלפו.

אברהם מיכאלי: והיום אנחנו מדברים בשליש האחרון של הצווים, ביניהם חוקים מאוד מהותיים לתפקוד הממשלה; ואנחנו לא יכולים על רגל אחת להגיד: בוא נבטל את מצב החירום במדינה, כי אז המשק ישותק בכמה תחומים מפני שאין בינתיים חקיקה חלופית.

יצחק וקנין: תודה.

אברהם מיכאלי: ואני אומר לך, אדוני היושב-ראש, כרגע ההתקדמות היא סבירה.

אברהם מיכאלי: אני עדיין רוצה שזה יהיה יותר מהר, ואני עדיין הייתי רוצה שהממשלה תפעל ביתר שאת, ולא בקצב כפי שעבדו אולי עשרות שנים לפני כן.

אברהם מיכאלי: ולכן ההצבעה דהיום – אני אפילו כנציג האופוזיציה יכול לומר שצריך להיענות לבקשה של הממשלה, כי מדובר פה בדבר שהמשק דורש.

אברהם מיכאלי: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אברהם מיכאלי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, ואחריו – חבר הכנסת מוחמד ברכה.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

יצחק וקנין: בינתיים הגיע השר לביטחון פנים.

ג'מאל זחאלקה: אני ראיתי.

ג'מאל זחאלקה: נוכחותו בלתי – היא נראית.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, אני מאוד מודה לך, רבותי חברי הכנסת, אנו מתנגדים להצעה המוגשת לכנסת היום: הכרזה על מצב חירום.

ג'מאל זחאלקה: אך יש כאן הטעיה רבתי, כאילו הכול נורמלי, חוץ מההכרזה על מצב חירום.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו חיים במצב נורמלי, יש הפינה הזאת שמכריזים בה על מצב חירום.

ג'מאל זחאלקה: זה מזכיר לי את ימי כהנא.

ג'מאל זחאלקה: אמרו: הגזענות בישראל מתנקזת בכהנא.

ג'מאל זחאלקה: הוא בצלמו – הוא מייצג את הגזענות.

ג'מאל זחאלקה: כולם בסדר חוץ מכהנא.

ג'מאל זחאלקה: וככה הכול בסדר, כל החקיקה בסדר חוץ ממצב החירום.

ג'מאל זחאלקה: אני אביא רק מה שקורה היום, אני לא אתרחק, רק שני עניינים שעלו בכנסת היום: 1.

ג'מאל זחאלקה: ההחלטה האומללה, המבישה, האנטי-דמוקרטית של ועדת הפנים להאריך בשנתיים, לדחות בשנתיים את הבחירות בטייבה.

ג'מאל זחאלקה: שבע שנים העירייה מנוהלת על-ידי ועדה קרואה.

ג'מאל זחאלקה: מה יותר מצב חירום מאשר שהרשות המבצעת, השלטון, בא ונוטל מהאזרחים את האפשרות לנהל את חייהם, את העירייה שלהם, מנהל את זה בעצמו?

ג'מאל זחאלקה: זה מצב חירום או מצב רגיל?

ג'מאל זחאלקה: מצב נורמלי זה?

ג'מאל זחאלקה: אז מה זה משנה אם זה נמצא בתוך המצבור הזה של מצב חירום.

ג'מאל זחאלקה: יכול להיות שאותו חוק של ועדות קרואות ימצא לעצמו מקום טוב בתור הכרזה על מצב חירום.

ג'מאל זחאלקה: זה שזה נמצא בחקיקה נפרדת, זה לא משנה.

ג'מאל זחאלקה: אז אני אומר: החוק הישראלי רצוף, מלא, מצבי חירום.

ג'מאל זחאלקה: יש מאות אלפי אזרחים שחיים במצב חירום יום-יום.

ג'מאל זחאלקה: אני, אם הייתי רואה שחברי הכנסת כאן שמוציאים ומחכים, יראו את המשפחות האלה, יראו את האסון שלהם, יראו את מצב החירום שלהם – זה בחקיקה שתעשה עוד עכשיו, לא בתור החוק הזה.

ג'מאל זחאלקה: אז אני אומר, החוק הזה נותן תמונה שקרית.

ג'מאל זחאלקה: יש יותר מצב חירום מחוץ לחוק הזה מאשר יש בו.

ג'מאל זחאלקה: כמובן, הוא כשלעצמו פסול.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מוחמד ברכה.

יצחק וקנין: רבותי, אני אומר מראש: חברי כנסת שלא יהיו פה כשאני אקריא את שמם, אני לא אאפשר להם לדבר אם הם ייכנסו אחרי כן למליאה.

יצחק וקנין: אני אומר את זה מראש – ככה שלא יהיו טענות.

יצחק וקנין: חבר הכנסת חנא סוייד – איננו – – –

ראובן ריבלין: אינו נוכח.

יצחק וקנין: אינו נוכח.

יצחק וקנין: חבר הכנסת דב חנין, ואחריו – חבר הכנסת עפו אגבאריה.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך, חבר הכנסת דב חנין.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, יש טקסים שצריך מתישהו לשים להם קץ.

דב חנין: ומאז שאני בכנסת אני מבלה בטקס הזה, שבו אחת לשנה באה הממשלה ומספרת לנו שאין מנוס, אין ברירה, צריך להאריך את מצב החירום.

דב חנין: וצריך להאריך את מצב החירום בגלל שאלות שנוגעות לכלובי דגים או לפיקוח על בשר, ובלי מצב חירום כל המערכת תקרוס.

דב חנין: הגיע הזמן לשים קץ לאבסורד הזה.

דב חנין: הטענה שאומרת שרק בזכות מצב החירום חוקי ישראל יכולים לעמוד היא טענה שצריכה לבייש את מי שמעלה אותה.

דב חנין: הגיע הזמן שהכנסת תחוקק את החוקים הנדרשים, וחוקים שאינם נדרשים לא יכולים להמשיך ולחסות בצלו של מצב החירום, כי מצב חירום, עמיתי חברי הכנסת, זה ביטוי שאסור לעשות לו זילות כזאת.

דב חנין: מצב חירום זה ביטוי שמאפשר דריסה של נורמות דמוקרטיות, והארכת מצב החירום שאתם מבקשים מאפשרת המשך דריסה של נורמות דמוקרטיות, מאפשרת לממשלה להוציא צווי חירום, תקנות שעת-חירום, והדבר הזה הוא אנטי-דמוקרטי, הוא דבר שמנוגד לעקרונות של ממשל העם על-ידי נציגי העם הנבחרים.

דב חנין: ולכן, עמיתי חברי הכנסת, הקריאה שלנו היום לכנסת היא לא להמשיך בטקס המביש הזה.

דב חנין: הגיע הזמן שהכנסת תאמר: עד כאן, לא יהיה מצב חירום בכאילו כדי לאפשר לממשלה לחיות חיים נוחים וכדי לאפשר לממשלה להעביר נורמות שאין להן מקום ואין בהן צורך במדינה דמוקרטית ומתקדמת.

דב חנין: אני מבקש ופונה לחברי הכנסת, וקודם כול לחברי הכנסת החדשים, שכמה מהם נמצאים אתנו כאן:

דב חנין: אל תשתתפו בטקס הזה.

דב חנין: לא בכל טקס משפיל צריך להשתתף ולא בכל הצבעה משפילה צריך לקחת חלק, ולא עבור כל הצעה בעייתית צריך גם להצביע.

דב חנין: אני מציע לכנסת לדחות את ההצעה ולא לאפשר את הארכת מצב החירום המיותר והמלאכותי פעם נוספת.

דב חנין: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת עפו אגבאריה, ואחריו – חבר הכנסת אליהו ישי.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

עפו אגבאריה: אדוני היושב-ראש, אני תוהה לפעמים מה זה מצב חירום.

עפו אגבאריה: האם באמת אנחנו נמצאים באיזשהו מצב חירום?

עפו אגבאריה: בדרך כלל מצב חירום זה מצב של מלחמה, מצב של איזושהי סכנת קיום, מצב שבאמת נקלעת אליו מדינה.

עפו אגבאריה: אחרי 65 שנות קיום, כשפה ראש הממשלה אומר שאנחנו המדינה הכי חזקה באזור – גם כלכלית, גם צבאית, גם דמוקרטית, גם שלטונית, אז על איזה מצב חירום הם מדברים?

עפו אגבאריה: אנחנו יודעים מדברי ראש הממשלה, שבאמת המדינה הזאת יש לה את כל האפשרויות, יש לה את כל החסות האירופית והאמריקנית, ובעזות מצח האמריקנים אומרים שאנחנו נשמור על העליונות הצבאית של מדינת ישראל – ולהחליש את שאר המדינות מסביב, לפורר אותן למדינות קטנות שאין להן שום אפשרות להיות באיזושהי התנגשות עם מדינת ישראל.

עפו אגבאריה: לכן, בשביל מה צריכים להפחיד את האנשים בכזאת הפחדה שכל הזמן אנחנו חיים במדינה שיש בה איזושהי סכנת קיום, שיש אלו שהן שעות חירום שאנחנו רוצים אותן.

עפו אגבאריה: אז כנראה ההפחדה הזו רצויה לממשלה הזו ולממשלות שקדמו לה.

עפו אגבאריה: בשביל מה?

עפו אגבאריה: כדי לקדם כל מיני חוקים שיכולים להיות חוקים אנטי-דמוקרטיים, חוקים דורסניים, ואפילו חוקים שיכולים לדכא את ההתקוממות הציבורית שהייתה על רקע חברתי.

עפו אגבאריה: מה ארגומנט יותר חזק, כדי לשכנע את התנועה החברתית שהייתה לפני שנתיים מזה שיש מצב חירום?

עפו אגבאריה: במצב חירום את הדברים האלה אתה יכול לשלול; אתה יכול לשכנע את האנשים שאנחנו נמצאים במצב כזה, אל תדרשו יותר מדי, כי בדבר אחר הממשלה הזו לא הייתה יכולה למשול ולא הייתה יכולה לשלוט.

עפו אגבאריה: אז כנראה זה הארגומנט שהם צריכים.

עפו אגבאריה: עכשיו, כשאנחנו מסתכלים על הצד השני, מה הדבר שיכול לסכן את המדינה?

עפו אגבאריה: האם באמת העם הפלסטיני שנמצא תחת כיבוש, שפה מדברים שהוא לא רוצה לבוא לשיחות שלום, הוא מסכן את המדינה?

עפו אגבאריה: הוא שעושה את שעת החירום – או שהעם שנמצא תחת כיבוש, תחת טבח, תחת דברים מאוד מסוכנים לעם הפלסטיני עצמו, שהם מחכים עד שעול הכיבוש ירד מהם, ופתאום המדינה, שהיא החזקה ביותר, באה ואומרת שהיא נמצאת במצב חירום.

עפו אגבאריה: זה באמת דבר אבסורדי, באמת דבר הזוי, לבוא ולדבר על מצב חירום אחרי 65 שנה – בן-אדם בגיל 65 הוא מספיק מבוגר, ומדינה בגיל 65 היא מספיק יציבה ולא צריכה להיות במצב חירום על שטויות של ההנהגה שלה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עפו אגבאריה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אלי ישי – אינו נוכח; חבר הכנסת אריה דרעי – אינו נוכח; חבר הכנסת יצחק כהן – אינו נוכח; משולם נהרי – אינו נוכח; אמנון כהן – אינו נוכח; חבר הכנסת יעקב מרגי – אינו נוכח.

יצחק וקנין: חבר הכנסת נסים זאב.

יצחק וקנין: אחריו – חברת הכנסת מרב מיכאלי.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, מה זה שעת חירום?

נסים זאב: בערבית זה "חראם" – אסור.

נסים זאב: לכן החוק הזה מעיקרו, הולדתו שלא בקדושה.

נסים זאב: הוא נולד, לצערי הרב, בשנת 1948, כאשר מדינת ישראל באמת הייתה במצב חירום.

נסים זאב: אבל גם ביום הכיפורים אנחנו אומרים "וחרמנא לא חרמי", וכל שנה חוזרים על אותו פזמון.

נסים זאב: אני רוצה לומר שחבר הכנסת מיכאלי עשה פה עבודת קודש, שמתוך מאות, כמעט, כמעט 200 ומשהו חוקים, צמצם את זה ל-100.

נסים זאב: הוריד את חוק הדבש, הסולת, הלחם והמזון – כל מה שלא קשור לחירום הוא הוציא.

נסים זאב: יש עוד מה לתקן, וכך בית-המשפט פסק וקבע גם לאחרונה, שמדינת ישראל יכולה להגן על עצמה.

נסים זאב: אבל אני אומר לכם ממה לבי חרד.

נסים זאב: אני פונה דווקא לבית היהודי, כי זה צריך להדאיג אותם הרבה יותר מאשר את כל המפלגות האחרות.

נסים זאב: אתם יודעים שהמעצר המינהלי שקיים במדינת ישראל הוא אנטי-דמוקרטי בעליל.

נסים זאב: עכשיו, לא צריך שום הוכחה שהאיש עשה איזשהו מעשה.

נסים זאב: ואני אומר לכם דבר שאני מכיר אותו מאוד מקרוב, ורק לאחרונה: כאשר גירשו משפחה שלמה – כמובן לא מגרשים את המשפחה, מגרשים את אבי המשפחה – מתוך יישוב, והוא צריך לגלות לעיר אחרת – לא הוכח שעשה דבר וחצי דבר.

נסים זאב: גם השב"כ מודה ואומר במפורש: אנחנו יודעים שלא עשית שום דבר, אבל אנחנו אומרים: עצם הנוכחות שלך במקום עלולה לגרום להסתה ולתסיסה.

נסים זאב: אתה לא צריך לעשות שום דבר, הנוכחות שלך היא מסוכנת.

נסים זאב: זו עילה להוציא משפחה שלמה מהיישוב?

נסים זאב: אני רוצה לומר לכם שבאחד המקרים שהייתי מאוד מעורב בו, וליוויתי את אותם ילדים, שחשדו בהם, בצדק, שלא בצדק, שהם ריססו גרפיטי על איזה מסגד באבטין, ועצרו שם כמה בחורים מתחת לגיל 18 ובני 18 למשך שמונה ימים, ואדוני היושב-ראש, הוכח בסופו של דבר שהבחורים לא היו קשורים למעשה, אבל הם היו עצורים בצו מינהלי, כי מעולם לא הוכח שהם עשו דבר וחצי דבר.

נסים זאב: אז אני רוצה לשאול אותך, אדוני היושב-ראש, איך אנחנו יכולים לתת יד לחוק כזה, שבעצם פוגע בכבוד האדם וחירותו?

נסים זאב: אנחנו יודעים גם שהיו מקרים אחרים – –

יצחק וקנין: נא לסיים.

נסים זאב: – – שלא ידעו איך לעצור אותם, לא הייתה שום סיבה לעצור את אותם הבחורים, אבל אמרו, אתם אספתם – איזה איסוף לצורכי מודיעין – – –

יצחק וקנין: נא משפט אחרון, חבר הכנסת נסים זאב.

נסים זאב: לכן, אדוני היושב-ראש, אני בדבר אחד מסכים, שצריך לצמצם, וחבר הכנסת מיכאלי עשה עבודה בעניין הזה, אבל הסוגיה המרכזית שלנו זאת הפגיעה בכבוד האדם וחירותו – –

יצחק וקנין: תודה.

נסים זאב: – – שעליה באמת צריכים לעשות דיון מעמיק ורציני – איך אפשר לגרש משפחות שלמות מהבתים שלהן – –

יצחק וקנין: תודה.

נסים זאב: – – בלי הוכחה – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת נסים זאב.

נסים זאב: – – או שמץ של עבירה פלילית.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת נסים זאב.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת מאיר פרוש, ואחריו – חבר הכנסת מיקי רוזנטל, ואחריו – חבר הכנסת עמר בר-לב.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מאיר פרוש כרגע היה, לא?

יצחק וקנין: חבר הכנסת מאיר פרוש – אינו נוכח; חבר הכנסת מיקי רוזנטל – אינו נוכח; חבר הכנסת עמר בר-לב – אינו נוכח – – –

שלי יחימוביץ': הוא פה.

יצחק וקנין: סליחה.

שלי יחימוביץ': בכל הדרו.

יצחק וקנין: סליחה, סליחה, אני ממש מתנצל.

יצחק וקנין: זה ככה, בתנופה של ה"אינו נוכח".

יצחק וקנין: אחריו – חבר הכנסת באסל גטאס.

עמר בר-לב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, רבים מכם חושבים כי הארכת תוקפן של התקנות לשעת-חירום הן למען ביטחונה של מדינתנו, אבל מספיק עיון אחד בתקנות הללו כדי להבין שאין הביטחון מטרתן.

עמר בר-לב: אתם בוודאי יודעים כי ביטחון המדינה תמיד עמד ותמיד יעמוד לנגד עיני.

עמר בר-לב: אך עלינו להיזהר לא להשתמש בנימוק זה במסווה לדבר מה אחר.

עמר בר-לב: האם מדינת ישראל באמת שרויה במצב חירום?

עמר בר-לב: האם ההגדרה הזאת אינה אנכרוניסטית, או, גרוע מכך, משמשת מסווה במטרה לתת תוקף לקיומם של צווים ותקנות שלא נחקקו בחקיקה ראויה?

עמר בר-לב: מדינת ישראל נמצאת במצב ביטחוני מיוחד דרך קבע, אך אין זה מצב חירום.

עמר בר-לב: זהו לצערנו מצב של שגרה.

עמר בר-לב: כל עוד לא נפעל לשינוי מדיני של המצב עלינו להביא בחשבון כי כך תהא שגרתנו.

עמר בר-לב: לא מתקבל על הדעת כי זה 65 שנה, מאז קום המדינה, אנחנו מצויים במצב חירום, והכרזה זו עדיין לא שונתה.

עמר בר-לב: מצב חירום בהגדרתו הוא תמיד מוגבל בזמן, הפוך מן השגרה.

עמר בר-לב: אבל כל עוד אין אנו במצב שונה מהאוקסימורון הישראלי המכונה "שגרת החיים הרגילה", הרי שלהכרזה יש משמעות אחת בלבד: היא כלי מסווה של הממשלה לתת תוקף להסדרים משפטיים שונים שלא עוברים את מסלול החקיקה המקובל בכנסת.

עמר בר-לב: כחברי כנסת תפקידנו לשמור על הדמוקרטיה, ודמוקרטיה זו משמעותה איזונים ובלמים.

עמר בר-לב: אך כשמכונית השרד הממשלתית עוקפת את הרשות המחוקקת במסווה של שמירה על הביטחון ומתירה לעצמה את הכוח לקבוע את התקנות והצווים שלה, מה הטעם בנו, המחוקקים?

עמר בר-לב: למיטב הבנתי, מצבנו הביטחוני היום טוב לאין שיעור מאשר היה בעבר, ובוודאי טוב הרבה יותר מאשר היה עם קום המדינה, כאשר נקבעו התקנות הללו.

עמר בר-לב: האיומים עלינו מצדם של צבאות סדירים הצטמצמו, והעולם הערבי עסוק בתהפוכותיו שלו.

עמר בר-לב: מערך הכוחות השתנה – הסורים במלחמתם הפנימית, והמצרים בשלהם.

עמר בר-לב: נכון, כאן לא שווייץ, ואפילו לא בוסטון, ואיום הגרעין האיראני קיים, והוא אמיתי, אך למערכת הביטחון מענה ראוי לכך, ונוסף על כך גם נשיא ארצות-הברית בישר לנו, לאזרחי מדינת ישראל, פה בירושלים, רק לפני כמה שבועות, שהוא עומד לצדנו לנוכח איום זה, או נכון יותר – עומד אפילו לפנינו.

עמר בר-לב: יש מספר לא מבוטל של תקנות וצווים שתוקפם מותנה בקיומו של אותו מצב חירום מוזר שאנו מנציחים כבר 65 שנים.

עמר בר-לב: אמרו לי, חברי הכנסת, מה בין חוקים אלה לביטחון המדינה ולחירום?

עמר בר-לב: מה בין רכישת מונה של נהג מונית להגנת המדינה?

עמר בר-לב: האם הפעלת רכבל היא סיטואציה אסטרטגית שיש לבחון?

עמר בר-לב: האם החולה שנבדק וטופל במכשירי קרינה הוא איום שיש למגר?

עמר בר-לב: או שאולי הסדרת ייצור הדבש היא העוקץ של ארגוני הטרור שבאו לכלותנו?

עמר בר-לב: כל אלו – תקנות הכלולות בתקנות לשעת-חירום.

עמר בר-לב: אם התקנות הללו חשובות לנו אז יש להסדיר את חקיקתן בצורה ראויה, ובאותו האופן יש לעסוק גם בצווים רגישים, כמו פקודת מניעת טרור וסמכויות מעצר בשעת-חירום.

יצחק וקנין: תודה.

עמר בר-לב: אני מסיים.

עמר בר-לב: מכובדי, אינני בא סתם לזעוק – אעשה גילוי נאות עמכם ואומר כי, לצערי, מתוקף הנסיבות המעוותות שנוצרו, לא נותרה בידי ברירה כעת ועלי להצביע בעד הארכת מצב החירום לשלושת החודשים הקרובים.

עמר בר-לב: אך אני מצפה כי כשנתכנס כאן שוב לדון בנושא בסוף יולי, יסיים צוות המעקב להסדרת החקיקה את הטיפול במצב החירום, והוא ייפסק.

עמר בר-לב: אני מקווה כי כך נוכל סוף-סוף להפנים שאין מדינת ישראל שרויה עתה במצב חירום, ואולי לאחר מכן נפעל במשותף לסיום שגרת החירום באמצעות מה שחלקכם פה חוששים ממנו – הסדר מדיני, הסדר שישפר את מצבנו הביטחוני.

עמר בר-לב: כי אני, חברים, בעד ביטחון המדינה.

עמר בר-לב: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עמר בר-לב.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת באסל גטאס – אינו נוכח.

יצחק וקנין: חבר הכנסת ישראל אייכלר, ואחריו – חבר הכנסת ישראל חסון.

יצחק וקנין: ברשותך שלוש דקות.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, כבוד השרים, חברי הכנסת – היום, במליאה זו, נאמר משפט מפי שר האוצר יאיר לפיד: מי שיש לו ילדים, אחראי לפרנסתם.

ישראל אייכלר: אני משתמש בביטוי "שיש לו ילדים" ולא בביטוי שהוא דיבר עליו, מפני הצניעות.

ישראל אייכלר: ואכן, ניבא ולא ידע מה ניבא.

ישראל אייכלר: אנחנו מאמינים שהקדוש-ברוך-הוא בורא את האדם, והוא נותן את הנשמה לילד, אחרת הוא נשאר נפל ואין לו שום חיים.

ישראל אייכלר: ועל כך אמרו חז"ל: "נולד תינוק וכיכר בידו".

ישראל אייכלר: זאת האמונה שלנו – שהקדוש-ברוך-הוא הוא הזן ומפרנס מקרני ראמים עד ביצי כינים; שהוא מפרנס כל ילד.

ישראל אייכלר: אבל כשמדברים על תעשייה של ילדים, תשאלו את המשפחות שעיניהן כלות לילד ומתפללות לה' במשך חודשים, שנים ולעתים עשורים; ועד שלא נפתחים שערי שמים, לילותיהן מלאים דמעות וימיהן ייסורי נפש נוראיים, עד שהן זוכות לילדים.

ישראל אייכלר: ולכן מי שמתייחס לילדים כתעשייה, מתייחס ליצורים הללו כתתי-אדם.

ישראל אייכלר: אני רוצה לספר לכם שבאנגליה אמר איזה שדרן BBC לפני כמה חודשים על ילד יהודי, או על ילדים יהודים, בשכונת האקני, שכונה יהודית – אז הוא אמר:

ישראל אייכלר: אלה ילדי האקני – כאילו הם עולים – משפחות ברוכות ילדים בסטנפורד-היל.

ישראל אייכלר: הוא פוטר באותו היום מה-BBC.

ישראל אייכלר: רק במדינת ישראל – לא בצרפת, לא באירופה, ודאי שלא בארצות-הברית – יכול לכהן שר אוצר שמתייחס לילדים כאל תעשייה מגזרית שיש לדאוג לכדאיותה הכלכלית.

ישראל אייכלר: אני רוצה לומר לחברי הכנסת: בשעה שמדינת ישראל מתנכרת לאם היהודייה, שבזכותה עם ישראל קיים, יושבים מאות-מיליוני אויבים מסביב.

ישראל אייכלר: ואמר מי שאמר – ואני לא רוצה לצטט את שמו – שהאם, הרחם הפלסטיני הוא הנשק הסודי של העם הערבי.

ישראל אייכלר: אני לא אומר שילד יהודי נולד כדי להרוג וליהרג – לא זאת המטרה של החיים.

ישראל אייכלר: אבל צריכים לדעת שצרפת נפלה כפרי בשל בידי גרמניה במלחמה כי לא היו שם מספיק צעירים, כי הייתה שם אידיאולוגיה נגד לידת ילדים.

ישראל אייכלר: אנחנו יודעים שאירופה מוצפת בעשרות-מיליוני מוסלמים, ואירופה לא יודעת מה לעשות, ואף אחד לא מעז לדבר בכלל על ביטול ההטבות, benefits, שנותנים למשפחות ברוכות ילדים.

ישראל אייכלר: כי הם יודעים שזה לא לגיטימי בכלל לדבר על הדבר הזה.

ישראל אייכלר: אבל פה בארץ, אני רוצה לומר: אל תיתנו פרוטה לילדים שלנו – רק אל תגזלו את פת לחמם על-ידי מסים נוראיים, יוקר המחיה, יוקר הדיור, שכולם יוזמות ממשלתיות.

ישראל אייכלר: כשמדינת ישראל היה לה מינהל מקרקעי ישראל כדי לבנות ולהיבנות, היה ברור שהמדינה מקצה את הקרקעות לכל ילד, לכל זוג צעיר, שתהיה להם דירה.

יצחק וקנין: נא לסיים.

ישראל אייכלר: עכשיו באה המדינה, לא מישהו אחר, ועשתה מכרזים שמייקרים את הדירות ב-40%, וההורים של הילדים האלה צריכים לשלם עבור הדירה.

ישראל אייכלר: אז יבוא שר האוצר ויגיד שהוא לא דואג לילד, לפרנס אותו, בשעה שהוא כאילו מבקש את 170 השקל בחודש, שזה אפילו לא מחיר הנעליים של הילד הזה?

ישראל אייכלר: ואני רוצה לומר משהו, אדוני, לסיום.

יצחק וקנין: משפט אחרון.

ישראל אייכלר: משפט אחרון.

ישראל אייכלר: כל המדינה רועשת עכשיו איך הטייקונים כבשו את המדינה, איך הם השתלטו על הכלכלה, איך הם לוקחים מהכיס, ממעמד הביניים ומהעניים, ועושים מיליארדים ונוסעים לחוץ-לארץ.

ישראל אייכלר: זה לא נוצר היום – כבר 20 שנה שיש קשר הון, עיתון ושלטון, שמשכנע את פקידי האוצר, שאם העשירים יהיו עשירים יותר הכלכלה תהיה חזקה; ואם המדינה תישאר מדינת רווחה כפי שהיא הייתה, אז המדינה תקרוס.

ישראל אייכלר: מה שקרה – אגב, זה גם קרה באמריקה – שהעשירים קרסו, אבל לא הם קרסו – הם "הקריסו" את מעמד הביניים, הם הפילו את הבנקים, הפילו את הציבור – –

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: נא לסיים.

ישראל אייכלר: – – ופה, במדינת ישראל, הבנקים שותפים לגנבה הזאת.

ישראל אייכלר: הבנקים הפכו לעושקי הציבור הראשיים.

ישראל אייכלר: ובמי שר האוצר תולה את האחריות?

ישראל אייכלר: באותו הורה, שצריך לשלם ריבית לבנק וחינוך אין לו.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אייכלר – – –

ישראל אייכלר: אני כבר מסיים.

יצחק וקנין: מה זה "כבר"?

יצחק וקנין: אתה כבר – – –

ישראל אייכלר: לא.

ישראל אייכלר: אומרים שאנחנו נפרנס את הילדים.

ישראל אייכלר: אתם יודעים כמה משפחה חרדית משקיעה בחינוך מפני שהמדינה מקפחת אותם?

יצחק וקנין: חבר הכנסת אייכלר, אל תנצל את – – –

ישראל אייכלר: אבל, אדוני היושב-ראש, אני – – –

יצחק וקנין: אתה צריך לסיים, נו, מה, מה לעשות.

ישראל אייכלר: לא, לא, אני מסיים, אני מסיים.

ישראל אייכלר: תודה רבה, להתראות.

יצחק וקנין: תודה, חבר הכנסת אייכלר, אני מודה לך.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת ישראל חסון – איננו נוכח.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אראל מרגלית.

יצחק וקנין: רבותי, אני מבקש: כשאני מקריא שמות של חברי כנסת ולא יעלו, אני ממשיך הלאה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת נחמן שי, ואחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי.

יצחק הרצוג: כמה חברי כנסת נשארו?

יצחק וקנין: נשארו אחת, שתיים, שלוש, ארבע, חמש, שש דוברים.

יצחק וקנין: אם הם יהיו פה.

יצחק וקנין: שישה דוברים, סליחה, שישה דוברים.

יצחק הרצוג: – – –

יצחק וקנין: יש לך שלוש דקות.

יצחק וקנין: אדוני יתחיל את הנאום.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הסוגיה הזאת של מצב חירום מעלה את הדילמה הקשה ביותר: האם אתה, או את, רוצים להיות דמוקרטיים, להאמין בדמוקרטיה, או שאתם מוכנים לוותר עליה ולהתפשר ולעשות הקלות ולהעמיד את הדמוקרטיה על איזשהו חוט דק ולומר, יש ימים של דמוקרטיה, שנים של דמוקרטיה?

נחמן שי: דמוקרטיה היא לא מובטחת.

נחמן שי: האם מצב חירום יכול להתקיים במדינה במשך 65 שנה ללא הפסק, ללא שינוי?

נחמן שי: זה לא יכול להיות, זה לא מתקבל על הדעת.

נחמן שי: אני מאמין בדמוקרטיה, ואני מאמין שהחברים – – –

ראובן ריבלין: אלא אם כן העובדות – – –

נחמן שי: אלא אם כן המציאות היא אכן קשה – –

ראובן ריבלין: – – – מלחמת מאה השנה באירופה – – –

נחמן שי: – – והמדינה נמצאת במאבקים מתמידים לקיומה – ואני בוודאי לא מי שיכחיש אותם.

נחמן שי: פעם המאבק הוא צבאי, פעם המאבק הוא מדיני, פעם המאבק הוא כלכלי, בימינו הוא משפטי, יש לו היבטים רבים – אני בהחלט יכול להקדיש לכך יותר משתיים וחצי הדקות שנותרו לי או הדקה ו-40.

נחמן שי: אבל השאלה היא, חברי רובי ריבלין, האם סוף-סוף מדינת ישראל לא יכולה לקבוע, כפי שצריך, את מצב החירום לימים או לתקופות של חירום, וביתר ימות השנה לקיים חיים שאינם מושתתים על מצב חירום.

נחמן שי: כי הלוא כבר קראו לפני, חברי – אני לא אחזור על דבריהם – את כל אותם – – –

ראובן ריבלין: מצב חירום הוא מצב שיכול להיות מאיים על מדינת ישראל בכל רגע, ושמי שרוצה ונזקק למדינת ישראל, יקיים אותו.

נחמן שי: כן, אבל – – –

ראובן ריבלין: השאלה היא אם משתמשים שלא לצורך.

נחמן שי: – – –

ראובן ריבלין: – – – את האמצעי אתה צריך לתת בידי כוחות הביטחון.

נחמן שי: אבל אתה לא יכול, אדוני, לחוש כל רגע שאתה במצב חירום, כי כשאתה משתמש בזה שלא לצורך אתה שוחק במו-ידיך את היסודות של מצב החירום.

נחמן שי: אני לא אומר שלא חיינו במצב חירום או במצבי חירום לאורך 65 שנה, אבל אני לא מקבל את ההחלטה שכל השנים, כל יום מ-365 ימי השנה, הם במצב חירום.

נחמן שי: ואז באופן טבעי – וזאת הסכנה הכי גדולה – מצב החירום הזה מפתה אותך להכניס לשם עוד דברי חקיקה ועוד צווים.

נחמן שי: למה אני אומר את זה?

נחמן שי: כי כבר הכנסת החליטה שהיא רוצה לבקר את זה ולמתן את המצב הזה, וזה לא מתבצע.

נחמן שי: והנה אנחנו חוזרים ומתבקשים שוב ושוב ושוב להאריך את מצב החירום הזה.

נחמן שי: ומדינה דמוקרטית בשנת 2013, שגאה בדמוקרטיה שלה – –

יצחק וקנין: תודה.

נחמן שי: – – שרוצה להיות חברה בכל המוסדות הבין-לאומיים הדמוקרטיים, לא יכולה להמשיך במצב חירום מוחלט ותמידי.

נחמן שי: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת נחמן שי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אחמד טיבי, ואחריו – בועז טופורובסקי; שמעון סולומון.

יצחק וקנין: החליפו ביניהם.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, זה הפך להיות הרגל, שהממשלה מביאה הצעה להאריך – ולהכריז על מצב חירום, צו שעה וכדומה, אנחנו עולים ומתנגדים, והמצב ממשיך להיות אותו דבר, כאשר מתרחשים דברים נוראים אחרים.

אחמד טיבי: אני רוצה לתאר לכם מצב, או: עניינו של אזרח פשוט מטייבה, שכבר שבע-שמונה שנים לא חווה את חוויית הבחירות; הבחירות האחרונות היו ב-2005, ומאז הוא שכח מה זה בחירות לרשות המקומית, לעירייה, כי – – –

יצחק וקנין: מזל שיש בחירות לכנסת, אתה אומר.

אחמד טיבי: מזל.

אחמד טיבי: יודעים מה זה פתק.

אחמד טיבי: ואז בא שר הפנים לשעבר רוני בר-און, פירק עירייה לגיטימית, נבחרת, אחרי פחות משנה, בטענה שיש חובות וכשלים.

אחמד טיבי: אני רוצה לומר כאן מעל הדוכן: אכן היו כשלים בטייבה; אכן היה ניהול לא תקין בשנים מסוימות.

אחמד טיבי: אבל כל אותה תקופה, חבר הכנסת עפר שלח, יושב-ראש סיעת יש עתיד, היה חשב מלווה של משרד הפנים.

אחמד טיבי: חבר הכנסת מצנע יודע מה זה.

אחמד טיבי: כל אותה תקופה שאמרו שיש כשלים היה חשב מלווה, ובאותה תקופה הקימו ועדת חקירה, בשנות ה-2000.

אחמד טיבי: ומה התוצאה של ועדת החקירה אז?

אחמד טיבי: חיובית.

אחמד טיבי: אפילו מישהו אמר לי, איזה שר פנים, אז: הבחור הזה הוא בחור מוכשר, מה אתה רוצה להדיח אותו?

אחמד טיבי: בחור שלא נבחר.

אחמד טיבי: ביטלו את הבחירות והשאירו אותו.

אחמד טיבי: אחר כך התברר שיש עשרות מיליוני שקלים חוב.

אחמד טיבי: הייתה עירייה נבחרת, פירקו אותה.

אחמד טיבי: פירקו את העירייה הנבחרת, ועלה לכאן רוני בר-און, שר הפנים של מדינת ישראל, בנאום האחרון שלו כשר הפנים, הוא פנה אלי ואמר: חבר הכנסת טיבי, אתה תקפת אותי על מינוי ועדה קרואה, אני רוצה לבשר לך שאני ממנה אדם מעניין, מרתק, שמבין את המנטליות של תושבי טייבה ושל הערבים.

אחמד טיבי: מי?

אחמד טיבי: אני אומר לו, הוא אומר לי: טוויזר.

אחמד טיבי: אני אומר לו: מאיפה הוא מכיר את המנטליות של הערבים?

אחמד טיבי: הוא אומר לי: מהכלא, הוא היה מנהל בית-כלא.

אחמד טיבי: איזה פטרונות, איזה פטרנליזם של שר פנים.

אחמד טיבי: ככה אתם חושבים על הערבים?

אחמד טיבי: ככה אתם חושבים – זה המנטליות של הערבים?

אחמד טיבי: והוא הציג לי את זה כהישג.

אחמד טיבי: בכל פעם שאתם נותנים לנו סטירות זה כדי לחנך אותנו, לא?

נסים זאב: אבל זה לא עוזר, לא עוזר.

אחמד טיבי: אתם, אתם, אתם – – –

נסים זאב: אחמד טיבי, הסטירות לא עוזרות לך.

יצחק וקנין: משפט אחרון.

אחמד טיבי: אני מתאפק, חבר הכנסת נסים זאב.

נסים זאב: אנחנו באותה אופוזיציה.

אחמד טיבי: אתה רוצה שאני אחזיר לך?

נסים זאב: כן.

נסים זאב: כן.

אחמד טיבי: מזמן לא עשיתי את זה.

אחמד טיבי: ההבדל בין בעלי-חיים לבני-אדם – שבני-אדם מסמיקים, חבר הכנסת נסים זאב.

אחמד טיבי: איך זה שאתה אף פעם לא מסמיק כשאתה אומר דברים כאלה?

אחמד טיבי: לכן, אדוני היושב-ראש, הביאו את טוויזר, פעיל של ישראל ביתנו, אחר כך הביאו נאמן, כונס נכסים.

אחמד טיבי: חבר הכנסת וקנין, אדוני היושב-ראש, מה עלות השכר?

אחמד טיבי: סגן שר האוצר מיקי, מה עלות השכר, הייתה, של עורך-הדין אבנר כהן, כונס הנכסים של טייבה?

אחמד טיבי: שש שנים הוא היה.

אחמד טיבי: עלות השכר החודשית?

אחמד טיבי: אתה חדש בכנסת הזאת.

יצחק וקנין: 240,000 שקל.

מיקי לוי: 200,000 ברוטו.

אחמד טיבי: 240,000 שקל כל חודש.

מיקי לוי: לחודש?

יצחק וקנין: כן כן, אני זוכר.

אחמד טיבי: היום הוא סיים.

אחמד טיבי: היום הוא הודיע בוועדה שהוא סיים את העבודה שלו.

אחמד טיבי: כמה קיבל לכיסו, למשרד?

אחמד טיבי: 16 מיליון שקל, רבותי חברי הכנסת.

יצחק וקנין: תודה, חבר הכנסת.

אחמד טיבי: 16 מיליון שקל.

אחמד טיבי: היום שר הפנים הביא הצעה – אחר כך הביא את חמי דורון, עסקן של הליכוד.

אחמד טיבי: למה להרגיז את הליכוד?

אחמד טיבי: גם שם יש עסקנים מתוסכלים, אז ממנים אותם בטייבה.

אחמד טיבי: היום יש עסקן אחר – – –

יצחק וקנין: משפט אחרון.

אחמד טיבי: היום שר הפנים – ואני אסיים, כדי שסיפור העלילה יהיה מושלם – ביקש לבטל את הבחירות, כשאלי ישי עמד פה לפני חודשיים, אחרי הבחירות, ואמר: בחירות יהיו בטייבה יחד עם שאר המועצות.

אחמד טיבי: ואז, ראו זה פלא – אני כמובן התנגדתי, תושב העיר, נבחר ציבור היחיד שיש משם, גם מרצ התנגדה, גם חד"ש התנגדה – –

יצחק וקנין: נא לסיים.

אחמד טיבי: – – אבל גם ש"ס ויהדות התורה תמכו בשר סער.

אחמד טיבי: אכזבת אותי, חבר הכנסת גפני, שהנציג שלך תמך – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת – – –

אחמד טיבי: – – והנציג של אלי ישי, שתמך בבחירות, התיישר עם שר הפנים.

אחמד טיבי: תגידו, מה – –

יצחק וקנין: תודה.

אחמד טיבי: – – אתם לא יכולים להיפרד מהכיסאות?

אחמד טיבי: הטוסיק שלכם כל כך חם?

אחמד טיבי: אתם לא יכולים להיות אופוזיציה נורמלית, לגלות אמפתיה לצרכים של תושבי טייבה?

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

נסים זאב: כשאנחנו רואים אותך, אחמד טיבי, אנחנו לא יכולים, מה לעשות.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת – – –

משה גפני: הוא צודק.

משה גפני: הוא צודק.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת שמעון סולומון, ואחריו – בועז טופורובסקי.

יצחק וקנין: לרשותך שלוש דקות.

שמעון סולומון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, קודם כול, בשבילנו, בשביל יש עתיד בעיקר, זה מושב ראשון, אז אנחנו מנסים גם ללמוד את הדברים הטובים, ופחות את הדברים הלא-כל-כך, שלא צריך לקחת אותם.

שמעון סולומון: אנחנו מדברים על תקנות חירום שפועלות כבר משנת 1948, מתקופת המנדט.

שמעון סולומון: אין ספק שבסופו של דבר – אין כאן ויכוח, אני חושב, שצריך בסופו של דבר לחוקק חוק שיסדיר, כדי שנוכל להביא בחשבון את התקופה המודרנית שבה אנחנו חיים ולעשות משהו שהוא מותאם.

שמעון סולומון: הוועדה מבקשת להאריך בתקופה קצרה, ואם חיינו עם זה במשך 65 שנה, אני חושב, עדיף לחכות עוד קצת כדי לעשות עבודה יסודית, עבודה שמביאה בחשבון את כל המשתנים, ולחוקק חוק שיהיה חלופי.

שמעון סולומון: לבטל בלי שיש חלופה אני לא חושב שזה אחראי.

שמעון סולומון: לכן אין ויכוח על העיקר, שכן צריך בסופו של דבר לחוקק חוק, והחוק הזה צריך להיות לטווח ארוך, שמביא בחשבון כל המשתנים.

שמעון סולומון: ולכן נראה לי שהבקשה הגיונית.

שמעון סולומון: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת שמעון סולומון.

יצחק וקנין: חבר הכנסת טופורובסקי – הבנתי שאינו מעוניין לדבר.

יצחק וקנין: אם כן, תעלה חברת הכנסת מרב מיכאלי, ואחריה – חבר הכנסת משה גפני.

מרב מיכאלי: אני אדחה.

יצחק וקנין: אני לא דוחה יותר, לא.

יצחק וקנין: אני עובר הלאה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת משה גפני יעלה, ואחריו – אחרון הדוברים, חבר הכנסת יריב לוין.

יצחק וקנין: מייד אחרי כן – הצבעה, רבותי.

יצחק וקנין: אדוני המזכיר, צלצלתם?

יצחק וקנין: לרשותך שלוש דקות.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, חברי הכנסת, אני עברתי בכנסת כבר הרבה מאוד פעמים את הארכת התקנות לשעת-חירום.

משה גפני: מוכר, ואלה שסבורים שבסוף יהיה חוק חדש, אני חושב שהם טועים, אבל נמתין לראות.

משה גפני: אבל אני רוצה לנצל, אדוני היושב-ראש, לדבר על שעת החירום של שר האוצר.

משה גפני: אני אמרתי לחברי שכאשר שר האוצר יגיע לשעת חירום שבה התקשורת תתקוף אותו מאוד וישאלו אותו רבים, ישאלו אותו שאלות מאוד קשות בנושאים הכלכליים שהוא מופקד עליהם, והוא יגיע למצב חירום שלא תהיינה לו תשובות, הוא יתקוף את החרדים.

משה גפני: את הפנים הנעימות ואת הצורה הנחמדה שהוא לא שונא חרדים ונחמד והכול בסדר, היום זה נגמר.

משה גפני: עלה חבר הכנסת פרוש והציג הצעת אי-אמון בממשלה על הנושאים הכלכליים כמו סיעות אחרות, הכלכליים, החברתיים, ואנחנו שומעים יותר ויותר על פגיעות במעמד הביניים שמתוכננות, על פגיעות בשכבות החלשות.

משה גפני: הציג אי-אמון.

משה גפני: במקרה חבר הכנסת פרוש הוא חרדי, מה לעשות.

משה גפני: עולה שר האוצר ומשיב לו – לא לגופו של עניין, לגופו של האיש, על החרדים.

משה גפני: ואני מציע לחברי החרדים לא לשחק לידיים שלו.

משה גפני: הוא מעוניין שבמקום ויכוח על הנושאים שעליהם הוא דיבר כל הזמן, על הנושאים של מעמד הביניים, על הגזירות החברתיות, על מה שעשתה הממשלה הקודמת, על כל הדברים שהוא קיבל גירעון שאפילו הוא לא מבין בו, שאנשי משרד האוצר מוציאים מכל המגירות את כל הגזירות על כל הציבור, ובמקום להתמודד עם הבעיות הכלכליות יש לו פתרון, והיום הוא ניצל אותו.

משה גפני: הוא בא ואומר: נתמודד עם החרדים, והתקשורת מדברת על ויכוח בין יאיר לפיד לחרדים.

משה גפני: אותו הדבר גם הנושא של שבת.

משה גפני: למה הוא מפרסם בפייסבוק?

משה גפני: כי הוא אוהב את זה, הוא רוצה את הוויכוח.

משה גפני: שיאמר שר האוצר מה התשובה שלו על הגזירות הכלכליות שמתוכננות עכשיו על-ידי משרד האוצר.

משה גפני: אם הוא היה בא והיה אומר – אני לומד את הנושאים, אין לי עדיין תוכנית, זה דבר מקובל לגמרי.

משה גפני: אני סבור שצריך פרק זמן מספיק כדי שהממשלה תדון בזה כדי שנביא את זה לכנסת – החרשתי.

משה גפני: כל שבוע הוא מוציא ספין אחר על התוכניות שלו.

משה גפני: פעם זה הפרוות, אחרי זה זה מכוניות היוקרה.

משה גפני: פעם זה גברת כהן מחדרה.

משה גפני: כל פעם משהו אחר שהוא מוציא בתור איזה ספין כדי לכסות על העובדה שהוא לא יודע עם מה להתמודד.

משה גפני: אני אומר לחברי החרדים, אל נשחק לידיים שלו, שלא ננהל אתו יותר ויכוח בנושא של החרדים.

משה גפני: הוא לא רוצה לענות לנו בנושא הכלכלי, שלא יענה.

משה גפני: נשאל את בנט, את השותף שלו.

משה גפני: אולי הוא ידע לענות לנו, השר בנט.

קריאות: אח שלי.

משה גפני: אחי, כן, אחי.

משה גפני: הגיעה שעת החירום שלו.

משה גפני: אמרתי, ואמרתי את זה גם בעיתונים, בעיקר בעיתונות החרדית: ביום שיהיה נאום של שר האוצר נגד הציבור החרדי נדע שהוא – או, הנה שר האוצר הגיע.

משה גפני: וואי, אני מפחד.

יצחק וקנין: משפט אחרון.

משה גפני: אני כבר, כבר – כן.

משה גפני: אמרתי בעיתונות החרדית, אבל לא רק בה: ביום ששר האוצר ידבר נגד הציבור החרדי, סימן שהוא הגיע למצב חירום – –

יצחק וקנין: רבותי רכזי הסיעות, רכזי הסיעות, אני לא אסבול את הברדק שהולך שם.

יצחק וקנין: עליזה בראשי, אני עוד הפעם אומר לך, אני אוציא אתכם בחוץ, את כל מזכירות הסיעות.

יצחק וקנין: לא יעלה על הדעת מה שהולך שם.

משה גפני: – – סימן שהגיע מצב חירום שלשר האוצר אין מה להשיב בנושא הכלכלי.

משה גפני: לא יכול להיות במשטר דמוקרטי, או במשטר פרלמנטרי, כמו שאנחנו חיים בו, שעולה חבר כנסת חרדי, מגיש אי-אמון בנושא הכלכלי ובנושא החברתי, ושר האוצר במקום להשיב לגופו של עניין משיב לגופו של האיש.

יצחק וקנין: משפט אחרון.

משה גפני: לא יכול להיות ששר האוצר לא ייתן תשובות על הנושאים הכלכליים.

משה גפני: הוא לא יכול לדבר בחוץ ולא להגיד את זה בכנסת.

יצחק וקנין: אדוני, משפט אחרון.

משה גפני: אני אומר לך, אדוני שר האוצר, אני שמח שחזרת.

משה גפני: אני אומר לך, לא ננהל אתך יותר ויכוח על נושאים של חרדים.

משה גפני: אתה יכול לדבר לקיר.

משה גפני: תדבר אתנו על הנושא הכלכלי – –

יצחק וקנין: אדוני, משפט אחרון.

משה גפני: – – תדבר אתנו על הנושא שעליו אתה מופקד.

משה גפני: אמרתי ואני חוזר ואני אומר, אם יתברר לנו בחודשים הקרובים שאין פגיעה במעמד הביניים ואין פגיעה בשכבות החלשות והוכרעה השאלה מהיכן מכסים את הגירעון, האם מכסים את זה מאנשים שיש להם – – –

יצחק וקנין: תודה.

משה גפני: אני מסיים, מסיים.

משה גפני: – – מאנשים שיש להם יכולות, או מכסים את זה ממעמד הביניים, או מעלים מע"מ ב-1% או לוקחים מע"מ על פירות וירקות וכו', אם זה לא יקרה אני אעמוד פה ואתנצל.

משה גפני: אני מבקש ממך, אל תדבר אתנו על החרדים.

משה גפני: לא נשיב לך יותר על זה.

משה גפני: לא ניתן לך את מקום המקלט, במקום להשיב בנושא הכלכלי, להתמודד אתנו על נושא חרדי.

יצחק וקנין: תודה.

משה גפני: אנחנו חברי כנסת כמו כולם, ואני גאה להיות באופוזיציה כשאתה שר האוצר.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת משה גפני.

יצחק וקנין: יסכם את הדיון חבר הכנסת עפר שלח, ולאחריו – מייד תתקיים הצבעה.

עפר שלח: אדוני היושב-ראש, אני אשתדל להשיב לאלו שטענו בעניין מצב החירום ולא לקחו את ענייני מצב החירום למקומות אחרים, שכן התברר שלא רק למדינה יש הגדרות משלה למצב חירום, כנראה לכל חבר כנסת יש הגדרה משלו מהו מצב חירום.

עפר שלח: תראו, בדברי ההצגה שלי אמרתי בפירוש שהמצב הזה – שמדינה בת 65 שהיא חזקה ודמוקרטית לא רוצה שהוא יהיה המצב הנוהג בה.

עפר שלח: מצד שני, אנחנו צריכים להודות ביושר שגם החקיקה שנגזרת ממנו שצריכה תיקון, שצריכה תיאום, היא חקיקה שבסופו של דבר אנחנו נזקקים לה, ושהדבר הזה, ואני חושב שהאתגר הזה, בסופו של דבר, מונח לפתחנו, האתגר – במהירות הראויה.

עפר שלח: ואני מקבל, לא שנורא קל לי לקבל כי זה לא עלי אישית, אבל אני מקבל את כל הטענות נגד אי-פעולתן של כנסות קודמות עד הכנסת האחרונה בעניין הזה.

עפר שלח: וברגע שתקום הוועדה המשותפת לוועדת החוץ והביטחון וועדת החוקה, חוק ומשפט, אני מקווה שהיא תפעל במהירות.

עפר שלח: אני מקווה שהכנסת כולה תירתם לדבר הזה, כי בסופו של דבר אני חושב שהמטרה המשותפת לכל הבית הזה זה להגיע למצב שבו לא נזדקק יותר להארכת מצב החירום, ונוכל אחרי חקיקה מתאימה שתבטיח את הפעולה התקינה ואת ביטחון מדינת ישראל, בסופו של דבר לבטל אותו.

עפר שלח: בשלב הזה אני מבקש להאריך את הוראת השעה כפי שביקשה ועדת החוץ והביטחון הזמנית.

עפר שלח: תודה.

יצחק וקנין: אני מודה לחבר הכנסת עפר שלח.

יצחק וקנין: רבותי, נא לשבת במקומות לפני שאנחנו מצביעים.

יצחק וקנין: אדוני ראש הממשלה, אנחנו תכף עוברים להצבעה.

יצחק וקנין: לפני שנעבור להצבעה, רבותי, הכנסת, כאות הזדהות עם יום כדור-הארץ – אנחנו נחשיך את התאורה לכדקה.

קריאה: בהצבעה, תעשה את זה בהצבעה.

יצחק וקנין: רבותי, נתבקשתי לעשות את זה לפני ההצבעה.

קריאות: – – –

יצחק וקנין: להפך, כך אתם נראים יותר טוב.

קריאות: – – –

יצחק וקנין: רבותי, אנחנו עוברים להצבעה.

יצחק וקנין: המלצת הוועדה הזמנית לענייני חוץ וביטחון בעניין הכרזה על מצב חירום: רבותי, מי בעד ההמלצה – יצביע בעד, מי שנגד, יצביע נגד.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: רבותי.

יצחק וקנין: הצבעה מס' 9 בעד ההמלצה – 73 נגד – 17 נמנעים – אין המלצת ועדת החוץ והביטחון הזמנית להיענות לבקשת הממשלה לחזור ולהכריז על מצב חירום נתקבלה.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, המלצת הוועדה נתקבלה על-ידי מליאת הכנסת.

יצחק וקנין: הודעה למזכיר הכנסת.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום, י"ב באייר התשע"ג, 22 באפריל 2013, על שולחן הכנסת – א.

נאזם בדר: החלטת ועדת הכספים לגבי צו תעריף המכס והפטורים ומס קנייה על טובין (תיקון מס' 3), התשע"ג–2012; ב.

נאזם בדר: החלטת ועדת הכספים לגבי צו תעריף המכס והפטורים ומס קנייה על טובין (תיקון מס' 37), התשע"ב–2012.

נאזם בדר: כל החלטה תקבל תוקף בתום שבעה ימים מיום הנחתה כאמור, אם לא יודיע חבר הכנסת לפני כן על רצונו שהכנסת תבטל אותה.

נאזם בדר: תודה.

יצחק וקנין: תודה לסגן מזכירת הכנסת.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, אנחנו ממשיכים בסדר-היום: בקשת הממשלה להאריך בצו את תוקפו של חוק האזרחות והכניסה לישראל (הוראת שעה), התשס"ג–2003, דיון והצבעה.

יצחק וקנין: יפתח את הדיון שר הפנים, השר גדעון סער.

זהבה גלאון: – – –

גדעון סער: הבקשה של יושבת-ראש מרצ לגיטימית.

גדעון סער: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הוראת השעה החקוקה שאנחנו מבקשים כאן את הארכתה נכנסה לתוקף לראשונה באוגוסט 2003, בהתאם להחלטת ממשלה במאי 2002.

גדעון סער: הנושא הזה בראשיתו, בתקופת האינתיפאדה השנייה, הוסדר בהחלטת ממשלה, ולאחר מכן בחקיקה של הכנסת, שעומדת – בשינויים שאתייחס אליהם בתמצית – על תִלה במשך העשור האחרון.

גדעון סער: הרקע להחלטת הממשלה ואחר כך גם לחקיקה היה בחינת המציאות הביטחונית מאז פרוץ העימות המזוין בין ישראל לפלסטינים, אשר הראתה מעורבות גוברת והולכת של פלסטינים תושבי יהודה שומרון וחבל-עזה, שניצלו את מעמדם בישראל, שהתקבל בעקבות הליכי איחוד משפחות עם ישראלים, לשם מעורבות בפעילות טרור ובכלל זה סיוע לביצוע פיגועי התאבדות.

גדעון סער: תוקפו של החוק נקבע תחילה לשנה, ועם סיומה הוא הוארך מספר פעמים.

גדעון סער: אני רוצה לומר שמאז שהחוק נחקק, וחשוב להדגיש את הדברים, הוא תוקן מספר פעמים.

גדעון סער: הוא כולל היום, בין היתר, ועדה מקצועית שמייעצת לשר הפנים לעניין טיפול במקרים הומניטריים.

גדעון סער: בנוסף, הוא כמובן מאפשר מתן היתרי שהייה בישראל לבני-זוג שעל-פי גילם מהווים סיכון ביטחוני מופחת.

גדעון סער: כלומר, מכל הטעמים הללו הוא פחות גורף מהחוק המקורי.

גדעון סער: בשנת 2008, במקביל להארכת תוקף החוק בשנה נוספת, ובין היתר לאחר כינון ממשלת ה"חמאס" ברצועת-עזה, קבעה הממשלה בהתאם לסעיף 3ד לחוק כי רצועת-עזה הנה אזור שבו מתבצעת פעילות העלולה לסכן את ביטחון מדינת ישראל והנחתה את שר הפנים שלא לאשר מתן רישיונות ישיבה בישראל, או היתרי שהייה לפי החוק, לתושבי הרצועה.

גדעון סער: לפני קצת יותר משנה, בינואר 2012, ניתן פסק-דינו של בית-המשפט העליון, שישב בהרכב מורחב של 11 שופטים, שדחה את העתירות לביטול החוק בטיעון שהוא בלתי חוקתי, וקבע ברוב קולות, אם אני לא טועה, שישה כנגד חמישה, שהחוק הנו חוקתי.

גדעון סער: בהמשך לכך הוארך תוקף החוק בשנה נוספת.

גדעון סער: בהתאם לחוות דעת עדכנית של שירות הביטחון הכללי, אוכלוסיית מבקשי איחוד משפחות מקרב תושבי האזור או ממדינות אויב היא אוכלוסיית סיכון לעומת מבקשי איחוד משפחות ממקומות אחרים, בשל האפשרות המוכחת להסתייע באוכלוסייה זו לשם ביצוע פיגועי טרור ופעילות ריגול בשים לב לנגישותם העדיפה.

גדעון סער: לכך יש להוסיף את הבעייתיות והקושי המובנים בעריכת אבחון פרטני מראש, הנובעים, בין היתר, מכך שהמוטיבציה של ארגוני הטרור לגייס לשורותיהם את מבקשי איחוד המשפחות גוברת דווקא לאחר שהמבקש זוכה בהיתרי שהייה בישראל.

גדעון סער: לפיכך גם אין באבחון פרטני כדי ליתן מענה לסיכון הביטחוני.

גדעון סער: לכך יש להוסיף כי פוטנציאל הסיכון הביטחוני גובר על-פי הערכת גורמי המקצוע לנוכח ההתפתחויות האזוריות שחלו בתקופה האחרונה, בדגש על התחזקות גורמי האסלאם הקיצוני, התקבעות שלטון ה"חמאס" בעזה, וכן התעצמות גורמי הג'יהאד העולמי באזור, לרבות באזורים שגובלים בישראל.

גדעון סער: ישראל נמצאת עדיין במצב של עימות מזוין מול ארגוני הטרור בשטחי יהודה ושומרון ורצועת-עזה, וכן נתונה לאיומים ביטחוניים מצד מדינות אויב ואזורים עוינים.

גדעון סער: גם בשנה האחרונה היו מעורבים בני משפחה של מבקשי איחוד משפחות בפעילות טרור.

גדעון סער: לפיכך, לאור כל האמור לעיל, ולצד שיקולי הביטחון הלאומי, מתקיימים טעמים ביטחוניים המצדיקים כשלעצמם את הארכת תוקף החוק בשנה לעת הזאת.

גדעון סער: אציין שהממשלה שדנה בשבוע שעבר בנושא הזה תמכה פה-אחד בהארכת הוראת השעה.

גדעון סער: בנוגע לרצועת-עזה, לנוכח ההחמרה המשמעותית במצב הביטחוני ברצועה, כפי שמצאה את ביטויה בין היתר באירועי הלחימה האחרונים, לפני חודשים אחדים, במבצע "עמוד ענן", ובמסגרת הסמכות הנתונה לה לפי סעיף 3ד להוראת השעה, שבה הממשלה וקבעה כי רצועת-עזה עודנה אזור שבו מתבצעת פעילות העלולה לסכן את ביטחון מדינת ישראל ואזרחיה, ולפיכך הנחתה את שר הפנים בהתאם לאמור בסעיף 3ד לחוק.

גדעון סער: אני אבקש ממליאת הכנסת לתמוך בהצבעה בהארכת הוראת השעה.

גדעון סער: תודה.

יצחק וקנין: תודה לשר הפנים, השר גדעון סער.

יצחק וקנין: רבותי, אני פותח את הדיון בבקשת הממשלה להאריך את תוקפו של הצו.

יצחק וקנין: ראשון הדוברים, רבותי, חבר הכנסת אליהו ישי – אינו נוכח.

יצחק וקנין: חבר הכנסת יצחק כהן, היה פה כרגע, חבר הכנסת יצחק כהן – איננו.

יצחק וקנין: רבותי, אני אומר מראש, חברי כנסת שלא יהיו נוכחים באולם המליאה כשאני מקריא את שמם וייכנסו אחרי כן, אני לא אאפשר להם לדבר.

יצחק וקנין: עשיתי את זה בצו הקודם, אני עושה את זה גם עכשיו, לתשומת לבכם.

יצחק וקנין: חבר הכנסת יצחק כהן – אינו נוכח.

יצחק וקנין: חבר הכנסת יצחק וקנין, עבדכם, לא יכול לדבר כרגע.

יצחק וקנין: חבר הכנסת נסים זאב – אינו נוכח.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אמנון כהן.

יצחק וקנין: חבר הכנסת משולם נהרי.

יצחק וקנין: חבר הכנסת יעקב מרגי.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אריה דרעי.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אריאל אטיאס.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אברהם מיכאלי, ואחריו – חבר הכנסת דוד אזולאי, ואם הוא לא יהיה – חבר הכנסת מוחמד ברכה, ואם הוא לא יהיה – חבר הכנסת חנא סוייד.

יצחק וקנין: אם הוא לא יהיה – חבר הכנסת דב חנין, שתמיד נמצא.

יצחק וקנין: רבותי, אני מאפשר לחברי הכנסת שעדיין רוצים לדבר בדיון בנושא הזה להירשם כרגע.

יצחק וקנין: אם אין חברי כנסת אחרים שרוצים להירשם, אני סוגר את רשימת הדוברים.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, חברי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, אכן, גם החוק הזה עולה פה כבר כמה שנים במסגרת בקשת הממשלה להאריך בצו את תוקפו של החוק כדי לפתור את אותן בעיות רגישות שאנחנו, כמדינה במצב ביטחוני כשלנו, מתמודדים אתן.

אברהם מיכאלי: הבעיות האלה – מה לעשות, מצד אחד לא תמיד נוח ולא תמיד נעים לסרב באותם מקרים הומניטריים לאיחוד משפחות, כפי שקוראים לזה, כדי שלא יגיעו, כביכול, מצד אחד, לאכזריות, אבל מצד שני, כפי שהסביר פה שר הפנים החדש, השר גדעון סער, ואנחנו מברכים אותך על הופעתך הראשונה כשר הפנים במליאה היום, ההתחשבות הזאת, או הרגישות הזאת, שאנחנו מגלים, כמדינה, כממשלה, כלפי אותם מקרים הומניטריים, ואני חושב שאף ממשלה או אף שר שהיה פה בתפקיד הזה ונאלץ להציג פה את הבקשה הזאת של הממשלה, לא מתעלם מאותן בעיות, מאותן רגישויות.

אברהם מיכאלי: אבל כפי שאמרתי, מה לעשות שאנחנו עדיין לא הגענו למצב של שלום ואחווה עם השכנים שלנו, כדי שנוכל להתיר את הדברים האלה, כפי שהרבה אולי היו מצפים מאתנו.

אברהם מיכאלי: אין ספק שתפקיד הממשלה, ותפקידנו ככנסת, לפקח על הפתרון הראוי של אותן בעיות, אני קורא לזה בעיות הומניטריות, שהחוק הזה או הצו הזה גורם להן, אבל עדיין צריך להיות כלי לממשלה, כלי למדינה, שיוכל – – –

גדעון סער: יש ועדה שעוסקת בנושאים ההומניטריים, ויכולה לפי קבוצות גיל, מה שבאופן קטגורי אי-אפשר – – –

אברהם מיכאלי: לכן אמרתי, אדוני השר, שאין עוד מקום בעולם שנמצא במצב הביטחוני הרגיש והבעייתי הזה, ויחד עם זאת מנסים לפתור את אותם דברים רגישים והומניטריים שבהם אנחנו רוצים עדיין לסייע, ואנחנו לא כאלה אכזריים, שמישהו יתאר אותנו, שהחוק הזה הוא חוק אנטי-אנושי, ואנחנו לא מתחשבים באותן בעיות שמקרים שונים מעוררים.

אברהם מיכאלי: לכן, אדוני היושב-ראש, אנחנו, עם כל הרגישות של החוק הזה, כאיש אופוזיציה – אנחנו נתמוך בחוק הזה.

אברהם מיכאלי: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אברהם מיכאלי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת מוחמד ברכה, ואחריו – חבר הכנסת חנא סוייד.

נסים זאב: ביקשתי לדבר.

יצחק וקנין: אני קראתי בשמך, ואדוני לא היה נוכח.

נסים זאב: ביקשתי מהמזכירה, היא הייתה פה לפני.

יצחק וקנין: אברר את זה.

יצחק וקנין: אם זה נכון אאפשר לך, ואני מאמין למה שאתה אומר.

יצחק וקנין: אדוני, שלוש דקות.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, המחזה הזה הופך למחזה סוריאליסטי, שחברי כנסת נדרשים פעם להאריך את תוקפו של מצב חירום ופעם את תוקפו של צו ליישום חוק האזרחות והכניסה לישראל.

מוחמד ברכה: תחילת הדברים הייתה ב-2002, בימי האינתיפאדה השנייה, ואז באו וטענו, טענות לא נכונות, שיחסי האישות של איש ואישה שמתחתנים, פלסטינים משני עברי הקו הירוק, יכולים להיות פתח להסתננות של אנשים שפעילים במה שקרוי טרור.

מוחמד ברכה: לא היה לזה יד ורגל, לא היה מקרה אחד כזה מאז התקופה ההיא ועד היום.

מוחמד ברכה: מה גם שאם מישהו חשוד בביצוע או בכוונה לבצע פעולות מסוימות, ממשלת ישראל או רשויות החוק יכולות לעצור אותו, לשים את ידן עליו.

מוחמד ברכה: בלאו הכי רשויות הביטחון עוצרות גם אנשים שלא עשו דבר.

מוחמד ברכה: אני רואה בבתי-הכלא כ-5,000 אסירים פלסטינים שרבים מהם מואשמים בהאשמות שווא, 17 מהם חברי פרלמנט כמונו וכמוכם, שנבחרו כדת וכדין, והם מוחזקים גם כעצירים מינהליים וגם כעצירים אחרים.

מוחמד ברכה: זאת אומרת, לא חסרים כלים למדינה כדי לבוא חשבון, כביכול, עם מי שמתכוון, כביכול, לעשות משהו.

מוחמד ברכה: אבל שהממשלה והמדינה תדחף את אפה לקשר הכי אישי, והכי קדוש והכי אנושי שקיים על פני כדור-הארץ, והוא יחסי איש ואישה, ולהתחתן – ולהסתנן לחדר המיטות שלהם, אני חושב שהמדינה לא צריכה לעשות את זה.

מוחמד ברכה: החוק הזה הוא חוק גזע ממדרגה ראשונה.

מוחמד ברכה: אין לו שום נגיעה בביטחון, אין לו שום מגע עם דבר שהוא קרוב לשמירה על שלום הציבור כביכול.

מוחמד ברכה: זה חוק גזע, שמונע על-ידי ההזיות הדמוגרפיות של אנשים חולניים, למרבה הצער, שיושבים בראש הפירמידה השלטונית.

מוחמד ברכה: אנחנו נדרשים זו השנה ה-11 לחוק הזה, שהיה פעם החלטה של שר הפנים, אחר כך היה תקנה, אחר כך הפך לחוק, בעצם כל השמות האלה מובילים לאותה נקודה:

מוחמד ברכה: מדינת ישראל היא המדינה היחידה שמתערבת בקשר האישי ביותר, האינטימי ביותר, בין איש ואישה שרוצים להתחתן ולהקים משפחה.

מוחמד ברכה: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מוחמד ברכה.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת חנא סוייד – אינו נוכח.

יצחק וקנין: חבר הכנסת דב חנין, ואחריו – חבר הכנסת עפו אגבאריה.

יצחק וקנין: אחריו – חבר הכנסת באסל גטאס.

יצחק וקנין: חבר הכנסת דב חנין, לרשותך שלוש דקות.

מוחמד ברכה: לא ראוי שתהיה תקנה.

מוחמד ברכה: הכנסת רשאית לחוקק חוק, אז חוקקו חוק.

מוחמד ברכה: אבל החוק הזה עדיין מסריח, מסריח, ואם זה היה נכון ב-2002, ובעת האינתיפאדה השנייה, למה הוא נכון עכשיו, כשלא קורה שום דבר?

גדעון סער: – – – בפיגוע בתל-אביב גם הייתה מעורבות.

מוחמד ברכה: לא היה שום קשר.

יצחק וקנין: תודה.

גדעון סער: אשיב לכם בסוף הדיון.

גדעון סער: תקבלו תשובה.

יצחק וקנין: אדוני, חבר הכנסת דב חנין.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה לך, אדוני השר, אני מצטער שהחוק הראשון שאתה מביא כשר הפנים לכנסת הוא החוק הזה, כי יש מכנה משותף בין החוק הקודם, או ההוראה הקודמת שהגיעה אלינו, וההוראה הנוכחית, שמגיעה אלינו עכשיו; שני מכנים משותפים: המכנה המשותף האחד הוא שהזמני הוא הקבוע.

דב חנין: כל פעם אנחנו מאריכים את מצב החירום.

גדעון סער: נכון, שניהם קשורים לביטחון המדינה.

דב חנין: חבר הכנסת סער, חבל שלא שמעת את רשימת החוקים שהקריא כאן חבר הכנסת ניצן הורוביץ – –

קריאה: – – –

דב חנין: – – שתלויים במצב חירום שאתה דוגל בו כביטחון המדינה.

דב חנין: אז הנה, זה בדיוק התשובה: משתמשים בביטחון המדינה לשווא.

דב חנין: אתם משתמשים בשם הביטחון בלי שום קשר לביטחון.

דב חנין: מצב חירום לא מצב חירום, ביטחון לא ביטחון, הנימוקים האמיתיים של החוק הזה, השיקולים האמיתיים של החוק הזה, לא קשורים לביטחון.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, מרכזו של החוק הזה הוא הוראה משפטית קיצונית ומרחיקה לכת.

דב חנין: ואדוני שר הפנים, ההוראה הזאת באה לכבול את ידיך.

דב חנין: לא סומכים עליך.

דב חנין: לא סומכים גם על קודמך, חבר הכנסת אלי ישי.

דב חנין: לא נותנים לכם את האפשרות לדון ולהחליט באיחוד משפחות אם מדובר באיחוד משפחות של פלסטינים.

דב חנין: זה מרכזו של החוק.

דב חנין: סעיף 2: בתקופת תוקפו של חוק זה, על אף האמור בכל דין, שר הפנים לא יעניק, לא אזרחות ולא רישיון ישיבה בישראל, ומפקד האזור לא יעניק היתר לשהייה בישראל, על אף האמור בשום חוק.

דב חנין: והצעת החוק הזאת היא בין היתר הצעת חוק של אי-אמון של הממשלה בשרי הממשלה.

דב חנין: בשר הפנים.

דב חנין: הרי מה היה לפני החוק הזה?

דב חנין: האם היה מצב ליברלי שכל אזרח יכול להתאחד עם היקרים לו, עם משפחתו, עם בני משפחתו?

דב חנין: לא היה מצב כזה.

דב חנין: היה לך ולקודמיך בתפקיד, אדוני שר הפנים, היה לכם שיקול דעת.

דב חנין: שיקול הדעת בענייני אזרחות הוא שיקול דעת מאוד רחב; 90% מבקשות האזרחות ממילא נדחות, וזה שיקול דעת של שר פנים.

דב חנין: איחודי משפחות – גם לפני החוק הזה לא כל אחד היה מתאחד, רוב המקרים, רוב הבקשות היו נדחות, אבל כן, הייתה עליכם חובה לבחון כל מקרה לגופו, ואתם לא מאפשרים לעצמכם את החובה הזאת, שהיא אכן חובה, לבחון כל מקרה לגופו.

דב חנין: ואל תבואו ותטענו לי עכשיו על כל אותם סעיפים שהצלחנו להכניס לאורך השנים בכנסת, במאבק קשה, של כל מיני חריגים וועדות הומניטריות, שעובדות או לא עובדות, כי, אדוני השר, אני, לצערי, מכיר את האופן הבעייתי של עבודת הוועדות האלה.

דב חנין: הוועדות האלה עובדות בדיוק כמו שכתוב במקורותינו – בדיוק מידת סדום, קצת ארוך מדי או קצת קצר מדי, ולא מתאים למיטה, לא עובר את המשוכה של הוועדה, וממילא בכלל לא מגיע – – –

יצחק וקנין: משפט אחרון.

דב חנין: – – – וממילא בכלל לא מגיע לשולחנו של שר הפנים.

דב חנין: אמר חבר הכנסת ברכה קודם, לפני, דברים ערכיים ונכונים על החוק הזה.

דב חנין: אבל אני אומר, עמיתי חברי הכנסת, החוק הזה פסול, כי זה חוק שלא ראוי למדינה שבה יש ממשלה שמאמינה שהיא יכולה למשול ורוצה למשול.

דב חנין: אתם הרי נבחרתם.

דב חנין: מה מפריע לך, אדוני השר, לשמור בידיך את הסמכויות, ואתה תבחן כל מקרה לגופו – כל מקרה לגופו?

דב חנין: אם יש משהו שיש בו בעיה ביטחונית, מי מפריע לך לא לאשר?

דב חנין: למה חוק שאוסר כל איחוד משפחות?

דב חנין: האם הדבר הזה הגיוני?

יצחק וקנין: תודה.

דב חנין: האם הדבר הזה מתקבל על הדעת?

דב חנין: האם הדבר הזה אנושי?

דב חנין: האם הדבר הזה מתאים למדינה שרוצה לראות את עצמה כמדינה דמוקרטית?

דב חנין: התשובה היא חד-משמעית לא, ולכן הכנסת צריכה להתנגד לחוק הזה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת עפו אגבאריה, ואחריו – חבר הכנסת באסל גטאס.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

עפו אגבאריה: אדוני היושב-ראש, הוזכר פה שהחוק הזה, בגלל המצב הביטחוני ושהאנשים – אפילו בזמן המלחמה על עזה, שנקראת "עמוד ענן", היה פיגוע.

עפו אגבאריה: אז אני אומר שזה מסכן, הבחור הזה, שעל תאונת דרכים נקבע שזה פיגוע.

עפו אגבאריה: עכשיו אנחנו עדים למה שהיה בחיפה.

עפו אגבאריה: הייתה תאונת דרכים, ובהתחלה כל כלי התקשורת היו בטוחים שזה פיגוע.

עפו אגבאריה: אבל למזלו, ה"מפגע", שהוא ערבי, מזלו שגם הקורבנות היו ערבים; אחרת שום דבר לא היה מוציא אותו מזה שזה היה פיגוע.

עפו אגבאריה: בהתחלה כולם אמרו שזה פיגוע, ומה היה אחרי זה הדבר היותר-עצוב?

עפו אגבאריה: שכשנודע שהקורבנות ערבים, אנחנו ראינו מה התגובות, וזה התוצאה של החינוך שאתם מראים לאוכלוסייה, איך אתם דוחפים אותם לעמדות כאלה קיצוניות.

עפו אגבאריה: לגופו של עניין, אני רוצה לפנות לשרת הבריאות גם – האם ידוע לך שיש כ-20,000 ילדים, מאלה שלא נותנים להם להתאחד עם המשפחות שלהם, שאין להם זכות להיות מבוטחים, לא בריאות ולא חינוך?

עפו אגבאריה: איך זה יכול להיות שבמדינה תינוקות לא יקבלו חיסונים בגלל המצב הזה?

עפו אגבאריה: האם זה לא דבר אבסורדי?

עפו אגבאריה: 11 שנה האנשים נמצאים בתוך המדינה, ולא עשו, ולא היו מפגעים, ולא עשו שום פעולות נגד המדינה, זאת אומרת, הארגומנט הביטחוני שמדברים עליו שר הפנים ושרים אחרים הוא לא נכון, הוא פשוט שקר.

עפו אגבאריה: כ-25,000 אנשים שנמצאים – יותר מ-15,000, 17,000 ילדים לא מקבלים אפילו טיפול רפואי, אין להם סטטוס ומעמד שהם יכולים לקבל טיפול רפואי.

עפו אגבאריה: האימהות שלהם לא יכולות לצאת מהבית.

עפו אגבאריה: במקרה הטוב, באותו הכפר יסתובבו, אבל לכפר אחר הם לא יכולים לנסוע.

עפו אגבאריה: למה?

עפו אגבאריה: כי הם בחזקת שוהים בלתי חוקיים.

עפו אגבאריה: האם זה מקובל במדינה דמוקרטית, שמתיימרת להיות הדמוקרטיה היחידה במזרח התיכון, כמו אירופה, שאנשים לא יכולים לצאת כי הם שוהים בלתי חוקיים?

עפו אגבאריה: שילדים לא יקבלו תרופות ורפואה?

עפו אגבאריה: איך אפשר להעלות על הדעת שילדים כאלה לא יקבלו חיסונים?

עפו אגבאריה: אני פונה לחברת הכנסת אבקסיס, לוועדת זכויות הילד.

עפו אגבאריה: אני חושב שדברים כאלה צריך לדון בהם, והחוק הדרקוני הזה – לבטל אותו.

עפו אגבאריה: רואים כולם שאין מזה שום בעיה ביטחונית – –

יצחק וקנין: משפט אחרון.

עפו אגבאריה: – – אבל יש פגיעה ביסוד קיום האדם.

עפו אגבאריה: לכן אני מבקש מכם, ממי שיש לו ראייה הומנית, הומניטרית, אנושית, שיתנגד לחוק הזה.

עפו אגבאריה: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עפו אגבאריה.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת באסל גטאס, ואחריו – חבר הכנסת ראובן ריבלין.

יצחק וקנין: שלוש דקות.

באסל גטאס: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, אני חושב שהחוק הזה – אין שר.

יצחק וקנין: למה?

יצחק וקנין: יש שרה מכובדת.

באסל גטאס: אה, שרה, סליחה.

באסל גטאס: אני עדיין לא הפנמתי.

באסל גטאס: החוק הזה הוא חוק גזעני למהדרין, אפילו, ובעיקר, על-פי אמות המידה של החוק הבין-לאומי.

באסל גטאס: האמנה הבין-לאומית לביעור כל צורות האפליה הגזעית קובעת שמותר למדינה, כל מדינה, לקבוע חוקים בעניין אזרחות והתאזרחות, ובלבד שחוקים אלה אינם מופנים כלפי לאומיות מסוימת.

באסל גטאס: החוק הזה, באופן הברור ביותר, מופנה נגד האוכלוסייה הפלסטינית, שהיא גם תחת כיבוש; אנחנו לא מדברים כאן על נושא של מניעת הגירה של אזרחי מדינה עוינת.

באסל גטאס: אין פה מדינה עוינת.

באסל גטאס: וגם אם מכריזים על עזה כשטח עוין, היא לא מדינה.

באסל גטאס: ישראל בעצם שולטת בשטחים האלה, באוכלוסייה שגרה שם, ומונעת מהם בעצם תנועה.

באסל גטאס: זה גם מנוגד לחוק הבין-לאומי.

באסל גטאס: ובעצם, אם אנחנו מסתכלים על הסיפור, עד חקיקת החוק אוחדו משפחות של 130,000 איש בעצם, ואף התשובה של המדינה לבג"ץ, חוות הדעת על השב"כ מדברת על 20–40 איש מתוך ה-130,000 שהיו מעורבים, כביכול, בטרור.

באסל גטאס: 20–40 מתוך 130,000, ואז עושים סנקציה, חוק כזה גורף.

באסל גטאס: זו ענישה קולקטיבית.

באסל גטאס: בעצם הסוד הוא לא ביטחון המדינה אלא שליטה דמוגרפית וקביעה, וניהול דמוגרפי.

באסל גטאס: זה מה שאמר בעצם ראש מינהל האוכלוסין.

באסל גטאס: אני מצטט.

באסל גטאס: ראש מינהל האוכלוסין במשרד הפנים, הרצל גדז', ב-17 ביולי 2001, בישיבת הוועדה לעובדים זרים, אמר: "תופעת איחוד המשפחות היא בעיה מורכבת ויש לה השפעה דמוגרפית.

באסל גטאס: אני ממליץ שיתקיים דיון שידבר על ההתפתחות הדמוגרפית העתידית והשפעתה על מדינת ישראל".

באסל גטאס: בעצם החוק בא כתשובה לסוגיה הזו שמעלה הרצל גדז', ראש מינהל האוכלוסין.

באסל גטאס: אנחנו מתנגדים לחוק, מבקשים שהכנסת – הגיע הזמן למחוק את החוק הגזעני הזה מספר החוקים.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת באסל גטאס.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת ראובן ריבלין, ואחריו – חברת הכנסת עליזה לביא.

ראובן ריבלין: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, גם הכנסת השמונה-עשרה דנה בשאלה ועלו הרבה תהיות גם בנשיאות הכנסת, כאשר אנחנו שקלנו אם להעמיד זאת על סדר-היום, מהטעמים שייתכן מאוד שחוק זה הוא לא חוקתי.

ראובן ריבלין: ובסופו של דבר, כמובן, הבאנו זאת לכנסת לאחר שקיבלנו ייעוץ משפטי שהכנסת יכולה לדון בזאת.

ראובן ריבלין: ואני באמת חושב שייתכן מאוד, ייתכן מאוד שהיינו צריכים להגביל את כל איחודי המשפחות ללא הבדל בין פלסטינים לאנגלים, צרפתים או אחרים, על מנת להראות שהנושא באמת נושא שנוגע לעניין הביטחוני.

גדעון סער: אין לנו עימות עם האנגלים.

ראובן ריבלין: אני יודע, יודע.

ראובן ריבלין: אני יודע.

גדעון סער: ובעניין החוקתיות, בינתיים בית-המשפט – – –

ראובן ריבלין: גם אז, בטרם ידענו מה יהיה בבוסטון אמרנו שיכולים לקרות דברים אשר קרו, אבל לא זה העניין.

ראובן ריבלין: בסופו של דבר, שאלת החוקתיות עלתה בבית-המשפט, ובית-המשפט, על-פי בקשת העותרים, בא וקבע שהמטרה העיקרית של חוק זה היא מטרה ביטחונית, וייתכן מאוד שההשלכות הדמוגרפיות נוגעות לעניין זה, אם וכאשר באים ורואים שרוב איחודי הזוגות מגיעים ב-99.

ראובן ריבלין: 9% לכך שהאיחוד תמיד קורה כאשר אזרחים שהם לא אזרחי מדינת ישראל או תושבים שאינם תושבי מדינת ישראל באים באיחוד המשפחה דווקא למדינת ישראל ולא להפך.

אילן גילאון: – – –

ראובן ריבלין: אני רק אומר לך מה היה בבג"ץ.

אילן גילאון: לא, אני אומר – – –

ראובן ריבלין: שכן אני הפניתי את תשומת לב הבג"ץ משום שאמרתי כאן, מעל במת הכנסת, שאין לי כל ספק שנושא זה יגיע לדיון חוקתי מעמיק בנושא זה.

ראובן ריבלין: אני רק רוצה לפנות לשר המשפטים, לא בצד הפלסטיני אלא בצד הישראלי-יהודי של מדינת היהודים כמדינה יהודית-דמוקרטית, לבוא ולשקול האם לא ראוי להחזיר את שיקול הדעת לשר.

ראובן ריבלין: ואני אסביר מדוע.

ראובן ריבלין: ואני אסביר מדוע.

ראובן ריבלין: אם אכן מדובר באיחוד משפחות אמיתי, אשר בו יש רק בן-זוג אחד ובת-זוג אחת והילדים הם רק של האם ואין ילדים אחרים, ובאמת יש כאן פעולה הומניטרית מהמדרגה הראשונה, יינתן שיקול הדעת לשר; שיקול דעת שהוא רחב ביותר, ואני לא חושב שאנחנו צריכים לפחד ממנו.

ראובן ריבלין: אני באמת חושב שאנחנו כל כך חזקים שאנחנו יכולים להגיע למצב זה.

ראובן ריבלין: עכשיו, אני אומר לך למה אני אומר זאת: אני התייעצתי בנושא זה עם בכירי השב"כ לדורותיהם, וכולם באו ואמרו שהנושא ההומניטרי יכול להיות נדון על-ידי מסירת שיקול דעת לשר הנוגע בדבר.

גדעון סער: אבל יש לו – – – יש – – –

ראובן ריבלין: נדמה לי שפה בחוק אנחנו שוללים – – –

גדעון סער: אדוני, אומנם טען את זה חבר כנסת מלומד, שנשללה ממני הסמכות.

מוחמד ברכה: שר הפנים.

גדעון סער: אני אומר לאדוני שיש לי סמכות.

גדעון סער: ברשות אדוני – – –

ראובן ריבלין: שיש לך הסמכות.

ראובן ריבלין: אם באים ואומרים – – כבוד השר, אני אומר לך – – –

גדעון סער: אני מוכן גם – – –

מוחמד ברכה: בהפוך על הפוך.

מוחמד ברכה: שיקול הדעת – – –

ראובן ריבלין: לא, אני לא רוצה.

ראובן ריבלין: אם, ברשות היושב-ראש, אני מסכים – אני רק אבקש לאחר מכן 20 שניות.

מוחמד ברכה: יש איסור גורף.

מוחמד ברכה: שיקול הדעת של השר איך לחרוג מהאיסור הגורף.

יצחק וקנין: מה אדוני רוצה?

יצחק וקנין: אדוני השר, לא הבנתי.

מוחמד ברכה: זה שיקול דעת הפוך.

ראובן ריבלין: אני מדבר אל השר כרוויזיוניסט אל רוויזיונסט.

ראובן ריבלין: לא כפטרון.

יצחק וקנין: סליחה רגע, אדוני.

יצחק וקנין: אדוני.

גדעון סער: אני מבין שזה חריג ששרים יושבים במליאה ומתייחסים – – –

יצחק וקנין: לא, אדוני, אדוני.

יצחק וקנין: חבר הכנסת, אדוני שר הפנים.

ראובן ריבלין: אתה יכול להתערב בדיון בכל רגע.

ראובן ריבלין: השר, אתה יכול להתערב בדיון בכל רגע.

יצחק וקנין: אדוני השר, אתה יכול לעלות מתי שתרצה לדבר ואני אאפשר לך אם אתה תרצה את זה.

יצחק וקנין: אדוני, אם ירצה, אבל אני מעדיף שאתה תסכם את הדיון, אחרת זה יהיה פה איזה דו-שיח שלא יסתיים.

ראובן ריבלין: מאה אחוז.

ראובן ריבלין: ולכן אני רוצה לפנות אל באמת, אני יכול לקרוא לו אחי הצעיר ורעי היקר, שר הפנים שיש לי הרבה באמת ציפיות וגם ידיעות על עתידו במנהיגות הישראלית, לבוא ולומר שאנחנו לא כפטרונים אלא מתוך תודעה אמיתית ועמוקה – אני חושב שההוראות לשר בקשר עם אי-התייחסות הומניטרית לנושאים שהם הומניטריים בעליל יכולה להיות, ואין שום חשש, משום שאנחנו יודעים את הדברים לאשורם והפרטים נמצאים בידינו.

ראובן ריבלין: ואני חושב שצריך בלי מורא ובלי פחד, אותם אנשים שמאמינים בצדקת הקמתה של מדינת ישראל כמדינה יהודית, יכולים לקיים אותה גם כמדינה דמוקרטית לעילא ולעילא.

ראובן ריבלין: לכן אני קורא לך לשקול את העניין הזה.

ראובן ריבלין: יש לך – הרי בעוד כמה חודשים יבוא העניין הזה פעם נוספת אלינו והריטואל יחזור.

ראובן ריבלין: אני חושב שאנחנו כל כך בטוחים בצדקתנו שאנחנו יכולים להתמודד עם העניין הזה גם ברמה ההומניטרית.

ראובן ריבלין: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת ראובן ריבלין.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת עליזה לביא – אינה נוכחת.

יצחק וקנין: חברת הכנסת זהבה גלאון, ואחריה – חברת הכנסת מיכל רוזין.

יצחק וקנין: לרשותך שלוש דקות.

זהבה גלאון: אדוני השר, אדוני היושב-ראש לשעבר, חברי חברי הכנסת, השר גדעון סער היה בשנת 2003 מזכיר הממשלה.

גדעון סער: ו-2.

זהבה גלאון: ו-2.

זהבה גלאון: בשנת 2003 הוא הביא את אחת התועבות שמכתימה את ספר החוקים הישראלי עד היום, וזה חוק האזרחות שמונע איחוד משפחות.

זהבה גלאון: הוראת שעה, חברי חברי הכנסת, שהפכה לנורמה קבועה וגזענית; אין דרך אחרת להגדיר אותה או לייפות אותה.

זהבה גלאון: רק מה, כל פעם התירוץ להכשרת השרץ משתנה.

זהבה גלאון: פעם זה סיכון ביטחוני, פעם זה השד הדמוגרפי.

זהבה גלאון: כל פעם לפי העניין.

זהבה גלאון: תלוי בממשלה, תלוי מה מתאים לממשלה.

זהבה גלאון: אני אומרת את זה כמי שעתרה פעמיים נגד החוק הזה, וכל פעם שמעתי בבג"ץ טיעונים אחרים, וכל פעם הטיעונים השתנו.

זהבה גלאון: כשהיה כאן שקט ביטחוני באה פרקליטות המדינה ואמרה לבג"ץ: לא, אין כאן בעיה באמת ביטחונית.

זהבה גלאון: עכשיו, לא היו להם מספיק נתונים להראות אז הם אמרו: יש כאן בעיה דמוגרפית.

זהבה גלאון: ככה.

זהבה גלאון: אני מצטטת.

זהבה גלאון: יש בעיה דמוגרפית.

זהבה גלאון: שלפו את השד הדמוגרפי מהבקבוק והילכו אימים על בית-המשפט, איך עכשיו מאות אלפי פלסטינים יציפו את מדינת ישראל.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, שמעתי כאן עכשיו את השר סער עומד על הדוכן ואומר: יש כאן מציאות ביטחונית מסוכנת.

זהבה גלאון: עכשיו, אף אחד לא חולק על זה שיש בעיה עם עזה ויש בעיה עם ה"חמאס", אבל אתם בחוק הזה יצרתם מצב שעל-פי נתוני "רופאים לזכויות אדם" יש היום כ-25,000 משפחות חסרות מעמד; מצב אבסורדי שאחד מבני-הזוג הוא בעל מעמד ובן-הזוג השני הוא חסר מעמד, חסר ביטוח רפואי, חסר זכות בסיסית לחינוך.

זהבה גלאון: אנשים כלואים בביתם, לא יוצאים.

זהבה גלאון: אל תפריע לי, חבר הכנסת רותם, עמדתך ידועה.

זהבה גלאון: חבר הכנסת סער, אמרת מציאות ביטחונית.

זהבה גלאון: לא זכור לי שמסרת כאן נתונים.

זהבה גלאון: הסברת לנו שהחוק תוקן פעמיים.

זהבה גלאון: בעקבות העתירה לבג"ץ הוקמה ועדת חריגים למקרים הומניטריים.

זהבה גלאון: אמר בצדק חבר הכנסת ריבלין: יש איסור גורף.

זהבה גלאון: יש לך אפשרות לעשות החרגה, כמו שאמרו כאן.

זהבה גלאון: כמה מקרים חריגים אישרתם, אדוני השר, בדיוק?

זהבה גלאון: לא שמעתי אותך עומד על הדוכן ומוסר לנו נתונים.

זהבה גלאון: מה היה רע במצב הקודם, טרם חקיקת החוק, כשלשר הפנים היה שיקול דעת?

זהבה גלאון: הרי זה לא שעכשיו כל ערבי ישראלי או ערבייה ישראלית שהתחתנו עם פלסטינים קיבלו באופן אוטומטי – – –

גדעון סער: מה הבעיה?

זהבה גלאון: אתה תעלה בסוף הדיון.

זהבה גלאון: – – – קיבלו איחוד משפחות אוטומטית.

זהבה גלאון: באו, נרשמו, זה היה תהליך מדורג.

זהבה גלאון: זה היה תהליך מדורג.

זהבה גלאון: אנשים נבדקו.

זהבה גלאון: זה היה תהליך מדורג שארך ארבע שנים.

זהבה גלאון: מה אתם אומרים בזה שאתם באים כאן עכשיו לדוכן ואתם אומרים: בואו נפקיע את שיקול הדעת משר הפנים לבדוק באופן פרטני כמו שהיה אז?

זהבה גלאון: מה אתם אומרים?

זהבה גלאון: ברגע שאתם לא עושים בדיקה פרטנית, אתם אומרים בעצם שכל פלסטיני, או כל אזרח ערבי ישראלי שמבקש איחוד עם פלסטיני – בעצם האיחוד עם אותו פלסטיני או פלסטינית אומר שאותו פלסטיני הוא מפגע בפוטנציה.

זהבה גלאון: אתם עושים כאן איזושהי אמירה קולקטיבית שכל הפלסטינים הם בכלל מחבלים בפוטנציה.

זהבה גלאון: איך בכלל אפשר להעלות על הדעת שיש מישהו שגר בטייבה או באום-אלפחם שהתחתן עם פלסטינית, אני לא יודעת מאיפה, וברור שהיא מחבלת?

זהבה גלאון: זו התפיסה שלכם.

זהבה גלאון: זו תפיסה של ממשלה שהולכת – –

יצחק וקנין: נא לסיים.

זהבה גלאון: – – שרוצה ללכת להסדר.

זהבה גלאון: ולכן, אדוני היושב-ראש, אני מציעה להקשיב בקשב רב לדבריו של יושב-ראש הכנסת – יושב-ראש הכנסת זה תואר שנשאר כל הזמן, לא? איך?

זהבה גלאון: זה כמו שגריר?

ראובן ריבלין: תאמיני לי שאני גאה בשם רובי ריבלין.

ראובן ריבלין: וחבר הכנסת ריבלין זה בכלל – – –

יצחק וקנין: טוב שם משמן טוב.

זהבה גלאון: חבר הכנסת ריבלין, מכובדי, בשבילנו אתה היושב-ראש.

יצחק וקנין: אדוני, רובי ריבלין, טוב שם משמן טוב.

זהבה גלאון: אדוני, אם שגריר זה תואר לכל החיים, אז יושב-ראש כנסת זה לא תואר לכל החיים?

זהבה גלאון: אוקיי.

זהבה גלאון: אני מציעה לשר סער לשקול ברצינות רבה את דבריו של חבר הכנסת רובי ריבלין.

זהבה גלאון: אני חושבת שהדברים האלה ראויים לחשיבה.

זהבה גלאון: ואי-אפשר שכל פעם יבואו – עשר פעמים.

זהבה גלאון: אני חושבת שזו הפעם ה-11 שמאריכים – –

יצחק וקנין: משפט אחרון.

זהבה גלאון: – – את הוראת השעה.

זהבה גלאון: זה ממש לא לכבודה של הכנסת שהכתם הזה עדיין ממשיך להכתים את ספר החוקים.

זהבה גלאון: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת זהבה גלאון.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת מיכל רוזין.

מיכל רוזין: אנחנו מדברים פה על עקרונות, וחוקים, וחקיקה גזענית.

מיכל רוזין: למה להיות קטנוני?

מיכל רוזין: מה אכפת לך?

מיכל רוזין: עוד 20 שניות.

מיכל רוזין: חשבתי שאתה – – –

זהבה גלאון: לא, הוא אמר – – –

מיכל רוזין: סליחה, חשבתי שהוא רוצה שהוא יחליף את השעון.

יצחק וקנין: אני יכול למחול על כבודי, אבל זה לא תלוי בי.

יצחק וקנין: זה התקנון.

ראובן ריבלין: זה לא לכבודה של הכנסת.

יצחק וקנין: כן.

יצחק וקנין: שלוש דקות.

מיכל רוזין: בסדר גמור.

מיכל רוזין: אדוני היושב-ראש, אני יכולה להתחיל?

יצחק וקנין: ודאי.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

זהבה גלאון: לא, לא, הערה.

זהבה גלאון: את לא אומרת: אדוני היושב-ראש, אני יכולה להתחיל?

זהבה גלאון: כשאת מתחילה עוד פעם את אומרת: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת.

יצחק וקנין: עם האימונים יבוא הגובה.

ראובן ריבלין: את נותנת כבוד לעצמך.

מיכל רוזין: לגובה אני מחכה הרבה שנים.

מיכל רוזין: לצערי, הוא כבר לא יגיע.

ראובן ריבלין: את נותנת כבוד לעצמך.

מיכל רוזין: אני רוצה לספר לכם סיפור.

מיכל רוזין: אני רוצה לספר לכם על דוניא, אזרחית ישראלית מהמועצה המקומית זמר, שנישאה לגבר פלסטיני מהגדה המערבית לפני יותר מ-25 שנים.

מיכל רוזין: כשהיא התחתנה היא ניסתה להגיש בקשה לאיחוד משפחות כדי שבעלה, מורה לאנגלית במקצועו, יוכל לעבור לגור אִתה בישראל.

מיכל רוזין: הבקשה סורבה כמובן.

מיכל רוזין: לפני כעשור היא הגישה בקשה נוספת לאיחוד משפחות עבור בעלה.

מיכל רוזין: הבקשה עדיין נבחנת במשרד הפנים, כבר יותר משבע שנים.

מיכל רוזין: בעוד שבנותיה של דוניא קיבלו מספרים זמניים מביטוח לאומי והן חיות אתה בכפר, בעלה, אביהן, אולץ להישאר בגדה וחי בנפרד מהן.

מיכל רוזין: אם לא די בכך, ביטוח לאומי החליט בפתאומיות לבטל את המספרים של בנותיה.

מיכל רוזין: פידאא, בתה הבכורה של דוניא, סובלת מסוכרת נעורים וזקוקה לזריקות אינסולין בקביעות, הוצאה שדוניא אינה מסוגלת לממן מכיסה הפרטי.

מיכל רוזין: זהו רק סיפור אחד מתוך עשרות אלפים.

מיכל רוזין: ואם הייתי מחליפה את השמות בסיפור לשמות מערביים, אז כולנו היינו מזדעזעים.

מיכל רוזין: אבל משום מה, כשהשמות הם ערביים, סיפורים כאלה על עוולות שלטוניות כלפי אזרחים ערבים לא ממש מסעירים את רוחנו, וגם לא ממש מפתיעים.

מיכל רוזין: חוק האזרחות, שהולך לקבל היום גושפנקה נוספת מחברי הכנסת, הוא דוגמה נוספת לגזענות שמעוגנת בחקיקה.

מיכל רוזין: המדינה מצהירה בגלוי כי היא אינה מעוניינת שבישראל יהיו אזרחים סוג ב', אזרחים ערבים.

מיכל רוזין: התיקון לחוק האזרחות, כפי שנאמר בבג"ץ – ואני מצטטת: "פוגע קשות" – השר סער, אמרת שבג"ץ תומך – "פוגע קשות בזכויותיהם החוקתיות של אזרחי ישראל לחיי משפחה ולשוויון", סוף ציטוט.

מיכל רוזין: הוא חוק גזעני שאין דומה לו בעולם.

מיכל רוזין: זוגות אשר עומדים מול הדרקוניות של החוק נאלצים לבחור בין חיים בנפרד או בחיים מחוץ לארץ.

מיכל רוזין: במקרים מסוימים בן-הזוג הלא-ישראלי מקבל היתר שהייה באופן קבוע, כלומר, שירותי הביטחון הישראליים אינם רואים בו סכנה למדינה.

מיכל רוזין: אבל גם במקרים האלה העתיד שלהם לא ממש ורוד.

מיכל רוזין: הם חיים כרוח רפאים, כמשוללי זכויות, עם תלות מוחלטת בבן או בבת זוגם.

מיכל רוזין: הם אינם יכולים לעבוד או לנהוג; הם אינם מבוטחים בביטוח לאומי; אינם מקבלים טיפול בקופת-חולים.

מיכל רוזין: תארו לעצמכם כיצד אפשר לנהל חיי משפחה נורמליים במצב הזה, לנסות לתמוך בילדים ולגדל אותם.

מיכל רוזין: אני לא יודעת איך עושים את זה.

מיכל רוזין: קשה לפרש את חוק האזרחות אחרת מאשר כעונש קולקטיבי.

מיכל רוזין: ובמדינה דמוקרטית לא ייתכן שקבוצת מיעוט תיענש בצורה כל כך בלתי מידתית בשם הצרכים לכאורה – לכאורה – של הרוב.

מיכל רוזין: הארכת תוקף החוק שתצא מבית-המחוקקים הזה כמוה כהסתה לגזענות, והיא קוברת, יחד עם חוקים ונהלים אחרים, כל סיכוי לכינון של דמוקרטיה עצמאית ואמיתית, כפי שישראל אמורה וראויה להיות.

מיכל רוזין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לך.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מאיר פרוש.

זהבה גלאון: לא שומעים אותך.

יולי יואל אדלשטיין: את צודקת, חברת הכנסת גלאון.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מאיר פרוש – לא נמצא.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת טלב אבו עראר – כמעט אמרתי טלב אלסאנע – אינו נוכח.

יולי יואל אדלשטיין: ניצן הורוביץ – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – תמר זנדברג.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת תמר זנדברג כאן.

ניצן הורוביץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, שר הפנים, חברים, הוראת השעה "הזמנית" של חוק האזרחות נכנסת לשנה העשירית.

ניצן הורוביץ: וכדי שכולם יבינו במה מדובר, אני פשוט אבהיר שהיא מונעת מעמד בישראל מבני-זוג פלסטינים של אזרחים ישראלים.

ניצן הורוביץ: זה העניין.

ניצן הורוביץ: בני-זוג – – –

גדעון סער: לא נכון.

ניצן הורוביץ: כן נכון.

גדעון סער: לא נכון.

ניצן הורוביץ: נכון בהחלט.

דוד רותם: – – –

ניצן הורוביץ: מונעת מעמד בישראל מבני-זוג פלסטינים של אזרחים ישראלים.

ניצן הורוביץ: חד וחלק.

מוחמד ברכה: הניסוח בחוק הוא תושבי האזור.

גדעון סער: לא.

גדעון סער: אתה מטעה את הכנסת, אבל אני אתקן אותך.

ניצן הורוביץ: סלח לי, אדוני שר הפנים, אבל אתה מטעה את הכנסת.

דוד רותם: – – –

ניצן הורוביץ: עשרות אלפי ישראלים ובני-זוגם הפלסטינים נפגעים מהחוק הזה.

ניצן הורוביץ: חלק מהזוגות חיים בפירוד כפוי.

ניצן הורוביץ: במקרים אחרים שוהים בני-הזוג הפלסטינים בישראל באישור ארעי, שלא מתיר להם לעבוד או לנהוג, ובלי שתהיה להם אפשרות לביטוח רפואי או להצטרף לקופת-חולים.

ניצן הורוביץ: במקרים אחרים אזרחים ישראלים – ואדוני חבר הכנסת ריבלין, זה לא נכון ש-99.

ניצן הורוביץ: 9% באים לפה.

ניצן הורוביץ: יש גם אזרחים ישראלים שבעקבות החוק נאלצו לעבור לחיות בשטחים עם בני-זוגם.

ראובן ריבלין: חברתך מדברת על משפחה של שבעה ילדים שבעלה נמצא – אם הם כל כך רוצים איחוד משפחות ואנחנו רשעים כאלה, למה היא לא הולכת לבעלה?

קריאה: חבר הכנסת הורוביץ, זה לא רק אנחנו – – –

ניצן הורוביץ: אז אני אומר לך שיש גם הרבה ישראלים שעברו לשטחים, איבדו את הזכויות הסוציאליות כתוצאה מהמעבר הזה – – –

ראובן ריבלין: אני חושב שזו חובתנו כי זאת חובתנו, ואנחנו צריכים לקיים אותה.

ראובן ריבלין: יחד עם זה, אל תגזים במחיאות הכפיים, משום – – –

ניצן הורוביץ: אם אנחנו מגדירים את השטחים שטח זר, עוין, אויב, למה אנחנו נמצאים שם?

ניצן הורוביץ: סתם, פתאום חשבתי על זה.

ראובן ריבלין: – – –

ניצן הורוביץ: אם הוא עובר לשטחים, לחיות עם בת-זוגו בשטחים, והוא מאבד את הזכויות הסוציאליות בישראל, אז למה – פה יש כמה חבר'ה שגרים שם, הם דווקא לא מאבדים שום זכויות, כולל אדוני היושב-ראש, כן.

יולי יואל אדלשטיין: אני מבקש לא לקרוא ליושב-ראש הישיבה "חבר'ה".

ניצן הורוביץ: לא לא, חס וחלילה.

ניצן הורוביץ: חברי חברי הכנסת, לחוק האזרחות הגזעני אין אח ורע בעולם, ומהותו היא ענישה קולקטיבית ופגיעה קשה בזכות לחיי משפחה של האזרחים הערבים בישראל.

ניצן הורוביץ: עכשיו, ברור שהפגיעה העיקרית היא במיעוט הערבי בישראל שמקיים קשרי משפחה ונישואין עם הציבור הפלסטיני בשטחים.

ניצן הורוביץ: המדיניות שהחוק הזה מעגן קיימת מאז שנת 2002, אז הממשלה החליטה להקפיא באופן גורף את כל הליכי ההתאזרחות בישראל של בני-זוג של אזרחים ישראלים שהם ממוצא פלסטיני.

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים, אדוני.

ניצן הורוביץ: ב-2003 עוגנה המדיניות כהוראת שעה, ומאז ועד היום הכנסת מאריכה את זה שוב ושוב.

ניצן הורוביץ: אדוני, משפט לסיום.

ניצן הורוביץ: אנחנו חייבים לחשוב בצורה מעמיקה על התוצאות ההרסניות של החוק הזה, ועל הפגיעה הקשה שלו, הנמשכת, בבני-זוג, בהורים, בילדים.

ניצן הורוביץ: חוק שקובע באופן גורף שכל הפלסטינים, באשר הם, הם סכנה, ולכן הם לא יכולים לקבל מעמד, גם אם הם מתחתנים עם אזרחים ישראלים, הוא חוק גזעני.

ניצן הורוביץ: אני אשמח אם שר הפנים יעלה פה ויסביר לי את ההפך, כי אני לא מבין את ההפך.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

ניצן הורוביץ: מדינת ישראל צריכה לבדוק את הבקשות למעמד אחת לאחת, ואם יש סכנה, כמו שאמר חבר הכנסת ריבלין, שלא תאשר.

ניצן הורוביץ: אם יש סכנה בבקשה למעמד, שלא תאשר.

ניצן הורוביץ: אבל באופן גורף להגיד שרק כי הוא ערבי והוא התחתן פה עם ערבייה לא מאשרים לו לבוא, זה גזעני.

ניצן הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת תמר זנדברג – בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: ואחריה – חבר הכנסת אילן גילאון.

ראובן ריבלין: הכול תלוי בנסיבות.

תמר זנדברג: אדוני היושב-ראש, חברות וחברים – – –

עפו אגבאריה: – – – בנסיבות.

עפו אגבאריה: אין נסיבות.

עפו אגבאריה: זה גורף לכולם.

עפו אגבאריה: אין נסיבות.

ראובן ריבלין: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברי היקרים, תמר זנדברג כרגע ברשות הדיבור.

עפו אגבאריה: יש כאלה שמתחתנים, אבל לא – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עפו אגבאריה, אתה יכול לשבת ליד חבר הכנסת ריבלין ולהסביר לו.

יולי יואל אדלשטיין: יש לי אפילו תקווה שהוא יבין מה שאתה מסביר.

יולי יואל אדלשטיין: אבל לא בקול רם כך במליאה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מחזיר לך את חצי הדקה שהלכה לך.

תמר זנדברג: תודה רבה.

תמר זנדברג: – – – חברות וחברים, בשבועות האחרונים היה הרבה דיבור על חברי וחברות הכנסת החדשים.

תמר זנדברג: אני מודה שהרוח הזאת שורה עלינו, ותרשו לי, אני אומנם חברת הכנסת, תרשו לי לדבר אליכם רגע בתור אזרחית, בתור אזרחית המדינה, שכידוע לכולנו אחת המהויות הכי בסיסיות שלה זה היותה יהודית ודמוקרטית.

תמר זנדברג: הביטוי הראשון והמהותי של המרכיב היהודי שלה, כפי שידוע לכולנו, זה חוק השבות.

תמר זנדברג: חוק השבות זה חוק שנותן העדפה, נותן פריבילגיה, במה שאנחנו קוראים "עלייה", בהתאזרחות, לבני ובנות העם היהודי.

תמר זנדברג: הפריבילגיה הזאת, מימין ומשמאל אנחנו מצדיקים אותה בנסיבות היסטוריות, בכינונו של העם היהודי, בהקמת המדינה וכו'.

תמר זנדברג: אבל כאשר להעדפה המוצדקת הזאת אנחנו מצרפים את האפליות הנוספות שנוספות בחוקים, כגון זו שאנחנו דנים בה כרגע, בהתאזרחות של בני ובנות עמים אחרים, במניעת איחוד משפחות, הצירוף המצטבר הזה יוצר מדיניות הגירה כוללת של ישראל שאין מילה אחרת לכנות אותה מאשר "גזענית".

תמר זנדברג: נציגים של ישראל בפורומים בין-לאומיים, מימין ומשמאל, נוטים לפעול בכל פורום באירופה, בארצות-הברית וכו', נגד הגדרת הציונות כגזענות.

תמר זנדברג: בהוראת השעה הזאת, שהיא זמנית שתהפוך לקבועה, שאין פוגענית ממנה ואין גזענית ממנה, אתם, במו-ידיכם, אלה שיצביעו בעד, אתם במו-ידיכם נותנים לגיטימציה לאלה שטוענים את זה.

תמר זנדברג: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת זנדברג.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אילן גילאון – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, ואם לא נראה אותו כאן אתנו – חבר הכנסת ישראל אייכלר, והוא כן אתנו.

באסל גטאס: מותר שאני אדבר פעם שנייה?

יולי יואל אדלשטיין: שמע, שלא יתחילו בעיות פנימיות, כבר דיברת במקומו פעם היום.

יולי יואל אדלשטיין: חס ושלום.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אולי זה חוקתי, אבל זה לא אנושי, גם לא אזרחי, הייתי אומר גם לא יהודי.

אילן גילאון: אני אדבר בתור אדם שלא ייתן יד לשום דבר, לכלום, שעלול לפגוע בביטחון המדינה.

אילן גילאון: אבל החוק הזה הוא בן בנו של החוק הקודם, של הוראת השעה הקודמת, לגבי מצב החירום, הרי זה ברור לגמרי.

אילן גילאון: זה בדיוק נובע מאותו בית-מדרש, מאותו גטו, שתחת מסווה הביטחון אפשר הכול.

אילן גילאון: איך אומרים, הביטחון, לצערנו, לפעמים יכול להיות מפלטו של כל מנוול; הביטחון.

אילן גילאון: וכאן, בואו נודה על האמת, הרי אנחנו מפחדים מבחינת הדמוגרפיה שמתרחשת עלינו, ועם הנושא הזה, אדוני, אין מה לעשות.

אילן גילאון: זאת אומרת, המדינה הזאת היא מדינת היהודים, אבל גם – כל אזרחיה, וכל אדם רשאי, באשר הוא, להתאחד ולאחד משפחות.

אילן גילאון: נכון, כבוד השר, לא מדובר רק בפלסטינים, היום מדובר גם בעיראקים ובאיראנים ובאנשים שבאים מלבנון ואנשים אחרים.

אילן גילאון: בסופו של דבר הם, פחות או יותר, רובם ככולם הם פלסטינים.

אילן גילאון: יכולתי לספר פה סיפורים כפי – שמעתם כמה סיפורים, אנושיים מאוד, נוגעים ללב מאוד.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, כאלה סיפורים שאתה אומר לעצמך: אשרי שאני לא במצב הזה, כי קורים דברים כאלה גם במקומות אחרים בעולם.

אילן גילאון: שימו לב למה שקרה בבוסטון.

אילן גילאון: אולי היא הנותנת, חבר הכנסת ריבלין.

אילן גילאון: אז מה, אתה חושב שארצות-הברית תשנה את מדיניות איחוד המשפחות באופן ספציפי לגבי קבוצה מסוימת בגלל המקרה הזה?

אילן גילאון: לא.

אילן גילאון: אבל, אני אומר שוב – אתה נתת הצעה, שאני תומך בה, אני חושב שהיא נכונה – כל מה שנוגע באופן ספציפי לביטחון המדינה, בואו נטפל בו.

ראובן ריבלין: – – –

אילן גילאון: הבעיה המרכזית היא בשני תחומים: 1.

אילן גילאון: שאנחנו לא רוצים כאן בעיה "דמוגרפית", כפי שאתה קורא לה.

אילן גילאון: דבר שני, זו גם בעיה סוציאלית, זו בעיה כלכלית, שמכבידה; מסתובבים היום 25,000 איש במדינת ישראל שאין להם שום זכויות, שקיבלנו אותם, אבל אנחנו לא מוכנים לרשום אותם כאזרחים.

אילן גילאון: אין להם זכויות סוציאליות, אין להם אפשרות להירשם למקום עבודה.

אילן גילאון: ומישהו תמה מדוע אנשים באיחוד המשפחות הזה רוצים להגיע דווקא לישראל – על כך גאוותנו; אנחנו אור לגויים, אנחנו המדינה ברוחם של נביאי ישראל.

אילן גילאון: ודאי שמי שמאחד משפחה רוצה וצריך להגיע לפה בסופו של דבר.

אילן גילאון: הברירה הדמוגרפית, אם מישהו חושש מפניה, צריך שיהיה ברור לגמרי, למדינת ישראל תהיה תכלית וזכות קיום כל זמן שהיא תשמש בייעודה המקורי, ותהיה קרובה לקווי המתאר שלה, מה שהתיימרה להיות.

אילן גילאון: ואם אחרת, אנחנו יכולים רק לעכב את הדבר הזה.

אילן גילאון: על כן אני אומר, בסופו של דבר השאלה, אדוני, שנשאלת היא למי אנחנו רוצים להיות דומים.

אילן גילאון: באיזה מדינה מהמדינות שאנחנו רוצים להיות דומים להן, ב-OECD, מישהו נוקט חוק אזרחות כזה?

אילן גילאון: ובאופן פרדוקסלי קוראים לזה "חוק האזרחות".

אילן גילאון: זהו חוק, אדוני, של אנטי-אזרחות, ולא של אזרחות.

אילן גילאון: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת גילאון.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת זחאלקה – איננו.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ישראל אייכלר – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: עד שלוש דקות.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, התבשרנו היום שוב בחדשות ששר האוצר ופקידי האוצר עומדים לקצץ בכל התקציבים לילדים ולמה שנוגע במגזר החרדי.

ישראל אייכלר: כשאומרים "המגזר החרדי" זה רישיון לגזול את כל עם ישראל.

ישראל אייכלר: אני רוצה לחזור ולומר, האזרחים לא כל כך מודעים לזה, רוב הגזירות הכלכליות שפגעו במעמד הביניים מכל המגזרים, בוודאי בשכבות הסוציו-אקונומיות הנמוכות, במשך 20 שנה – התירוץ השלטוני שהכשיר בתקשורת את הגזל הציבורי הזה היה החרדים.

ישראל אייכלר: ברגע שאתה לוקח מהחרדים זה לגיטימי, אבל באותו מקום לקחו לא מהחרדים אלא מכולם.

ישראל אייכלר: יש לי פה דוגמה מדהימה מקצבאות הילדים של הביטוח הלאומי.

ישראל אייכלר: רציתי לדעת כמה החרדים והערבים – שהם האוכלוסיות שלגיטימי לקחת מהן ולגזול מהן כמה שאפשר – כמה אחוזים הם בתוך מקבלי קצבאות הילדים.

ישראל אייכלר: הרי אם רוצים לפגוע בקצבאות ילדים, והתקשורת מכשירה את זה בשם הפגיעה בחרדים ובערבים, הבה נראה.

ישראל אייכלר: שימו לב.

ישראל אייכלר: מיליון ו-82,696 משפחות מקבלות קצבת ביטוח לאומי, וזה נתונים שקיבלנו מהביטוח הלאומי.

ישראל אייכלר: מי שיש לו ילד אחד זה 336,000; שני ילדים – 332,000; שלושה ילדים – 225,000; ארבעה ילדים, כאן כבר מתחיל 187,000.

ישראל אייכלר: אני מניח שגם משפחה שאיננה חרדית ואיננה ערבית, יש לה ילד, שניים, שלושה, ארבעה, ומהן גם הולכים לקצץ, ואפילו בחמישה.

ישראל אייכלר: אבל כמה משפחות אתם חושבים יש שאפשר לזהות אותן או כחרדים או כערבים, ומהן מותר לגזול?

ישראל אייכלר: תחשבו רגע, מתוך מיליון ו-82,000, מישהו מוכן לנחש פה?

ראובן ריבלין: 12,000.

ישראל אייכלר: מישהו אמר לי: בטח מאות אלפים.

אורי אורבך: מה, מה השאלה, סליחה?

ישראל אייכלר: השאלה היא כזאת: מתוך מיליון ו-82,000 משפחות שמקבלות קצבאות ביטוח לאומי – וכשאתה מקצץ אתה פוגע בכל אלה – –

ראובן ריבלין: כמה?

ראובן ריבלין: כמה?

ישראל אייכלר: – – כמה מהן משפחות שיש להן שבעה ילדים ויותר?

ישראל אייכלר: 24,593, כולל ערבים וחרדים.

ראובן ריבלין: – – –

ישראל אייכלר: וכמה יש להן שישה ילדים?

ישראל אייכלר: 22,000.

ישראל אייכלר: זאת אומרת, שאם אומרים קצבאות הביטוח הלאומי זה נטל על הכלכלה הישראלית, מדובר פה במיעוט שבמיעוט.

ראובן ריבלין: – – –

אורי אורבך: 1,000 משפחות.

ישראל אייכלר: לא, הם כותבים שבעה ילדים ויותר כי הם כבר לא רוצים להגיד לביטוח לאומי יותר, אבל כנראה שיש ממש 1,500 משפחות.

אורי אורבך: לא לא לא, יש כ-1,000 משפחות.

אורי אורבך: 1,000 משפחות בערך עם עשרה ילדים ומעלה.

ישראל אייכלר: 1,000 משפחות.

ישראל אייכלר: 1,500, 1,000 משפחות.

ראובן ריבלין: היה מאמר של קדמן – – –

ישראל אייכלר: זה אומר שכשרוצים להאשים את המשפחות ברוכות הילדים בנטל של קצבאות ילדים זה שקר, וכשרוצים לפגוע בילדים האלה בעצם פוגעים בכל הילדים האחרים.

ישראל אייכלר: גם זה שקר.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

ישראל אייכלר: אבל שמתי לב, אדוני היושב-ראש, נתון אחר – שב-1960, וגם ב-1975, שיעור המשפחות שיש להן שבעה ילדים ויותר היה 5%; היום ירדנו ל-2.5% – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

ישראל אייכלר: – – זאת אומרת שזה סתם.

ישראל אייכלר: עוד נתון אחד – משפחות חד-הוריות.

ישראל אייכלר: כולנו הרי רוצים לעזור למשפחה חד-הורית בגלל שאין לה מי שיפרנס.

ישראל אייכלר: מתברר שמשפחה חד-הורית שיש לה ארבעה ילדים או שלושה ילדים – שזה מקרה טרגי שהיא לא יכולה – בערך ב-6,000 משפחות יש ארבעה ילדים, וב-13,000 משפחות יש שלושה ילדים.

ישראל אייכלר: 114,000 משפחות חד-הוריות זה אנשים שיש להם ילד אחד או שניים.

ישראל אייכלר: זה אומר שזה מבחירה וזה גם לא אומר שהם עניים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

ישראל אייכלר: אז כדאי שהציבור ידע את הנתונים.

ישראל אייכלר: ואחר כך, כשישאלו למה הטייקונים לקחו את כל הכסף – תדעו לכם, הם עשו את זה בדרך שאומרים: בואו ניקח מהחרדים ומהערבים, וכך הם לקחו את הכסף מכל האזרחים.

ישראל אייכלר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לחבר הכנסת אייכלר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת פריג' – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: בפעם הבאה, חבר הכנסת אייכלר, תפנה את שאלות הטריוויה שלך למישהו שייתן תשובות יותר מהר, ואז תחסוך זמן ואני לא אוכל לומר חמש פעמים תודה, תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תבחר חבר כנסת שישלוף לך את התשובות.

ישראל אייכלר: אבל ריבלין היה קרוב.

אורי אורבך: תעשה מבחן אמריקאי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, עד שלוש דקות לרשות אדוני.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, חברים, אני לא רוצה להוסיף רבות כי כל הנקודות שצריך להתייחס אליהן, הרבה חבר'ה התייחסו בהרחבה ולעומק, והפתיע אותי חבר הכנסת ריבלין, שגם הייתה בו מספיק הומניות, שמשכה את תשומת לבנו.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, היום הכנסת התחילה – ועדת הכספים התחילה בגזירות, הטלת מכס, והמושב התחיל בשתי הצעות חוק אנטי-דמוקרטיות.

עיסאווי פריג': המושב של הכנסת היום התחיל בצורה ממש מוזרה.

עיסאווי פריג': אני בבוקר השתתפתי בוועדת הכספים – גזירות.

עיסאווי פריג': בצהריים, אחרי 16:00 כאן, צריך להחליט לגבי הצעות חוק אנטי-דמוקרטיות.

עיסאווי פריג': זה היום הראשון של מושב הקיץ של הכנסת.

עיסאווי פריג': התחלנו עם הצעת החוק של מצב חירום.

עיסאווי פריג': מצב חירום – אנטי-דמוקרטי בעליל, אנטי-ערבים.

עיסאווי פריג': זה עבר חלק, עבר בכיף, אפילו החברים ממפלגת העבודה התעלמו מהסוגיה.

עיסאווי פריג': אני לא רואה את החברים, אף אחד לא נמצא.

שלי יחימוביץ': סליחה, אני יושבת-ראש המפלגה.

עיסאווי פריג': אני לא שמתי לב, כי את יושבת בצד השמאלי, יותר מדי – –

שלי יחימוביץ': לא לא – – –

עיסאווי פריג': – – את צריכה להיות במרכז.

עיסאווי פריג': התחלנו עכשיו עם חוק שבמירכאות אנחנו קוראים לו "חוק אזרחות".

עיסאווי פריג': חברים, חרטה ברטה.

עיסאווי פריג': בשביל מה?

עיסאווי פריג': בואו נקרא לילד בשמו.

עיסאווי פריג': זה חוק השד הדמוגרפי, בוא נקרא לילד בשמו.

עיסאווי פריג': בשביל מה חוק אזרחות, חוק אזרחות, חוק אזרחות?

עיסאווי פריג': יש פחד, שד דמוגרפי שנמצא בחברה היהודית, והפחד הזה – ישנים, קמים, אוכלים, קמים אתו.

עיסאווי פריג': אז בוא נקרא לילד בשמו.

עיסאווי פריג': בשביל מה כל ההגדרות?

עיסאווי פריג': יש לנו חוקי-יסוד.

עיסאווי פריג': זה חוק של פגיעה ישירה, ואין פגיעה דומה לה, בחוקי-היסוד של המדינה, ואנחנו מרשים לעצמנו לפגוע בחוקי-היסוד ברגע שמדובר במצב חירום או במירכאות "חוק אזרחות".

עיסאווי פריג': מותר.

עיסאווי פריג': אני שואל את כבוד השר מה תוספת הביטחון מאז התחלתם לעסוק ב"חוק האזרחות"; מה תוספת הביטחון שאזרחי המדינה חשו בה.

גדעון סער: הרבה אנשים חיים מזה.

עיסאווי פריג': לא, ידידי – –

קריאות: – – –

עיסאווי פריג': – – אני קראתי את המספרים.

עיסאווי פריג': המספרים שוליים – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

עיסאווי פריג': – – שוליים שוליים, ואני יודע למה אני מתכוון.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

עיסאווי פריג': אני שוב חוזר ואומר, חברים – – –

משה זלמן פייגלין: – – –

עיסאווי פריג': יפה.

משה זלמן פייגלין: גם אחד שחי – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא לא, חבר הכנסת פייגלין, אין זמן לדו-שיח.

עיסאווי פריג': אני שוב רוצה להתחיל מהנאום של חבר הכנסת ריבלין.

עיסאווי פריג': יש לבדוק כל נושא לגופו של עניין.

עיסאווי פריג': אישה שמתחננת שבעלה יבוא לבקר אותה, לא צריך להעניש אותה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

עיסאווי פריג': היא לא רוצה את האזרחות.

עיסאווי פריג': תן לה תושבות חברתית, היא לא רוצה את האזרחות הזו.

עיסאווי פריג': הפחד הזה – להוציא מהראש.

עיסאווי פריג': אנשים רוצים לחיות איפה שטוב להם, לא רוצים לחיות בכיבוש; רוצים לחיות איפה שהם יכולים למצוא מקום עבודה ויוכלו לישון בשקט.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה, אדוני.

עיסאווי פריג': בבקשה.

עיסאווי פריג': תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ישראל חסון – אני לא מזהה אותו כאן במליאה.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת איילת שקד – בבקשה, גברתי, ואחריה – חבר הכנסת אחמד טיבי.

יולי יואל אדלשטיין: עד שלוש דקות לרשות גברתי.

איילת שקד: אני אף פעם לא חורגת.

איילת שקד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, חבר הכנסת פריג' צודק, מדובר גם בסוגיה דמוגרפית.

איילת שקד: משנת 1994 עד שנת 2002, שבה נחקק החוק, קיבלו אזרחות כ-130,000 פלסטינים, וזה נקרא שיבה זוחלת.

איילת שקד: בסוף, אנחנו חיים במדינה – – –

עיסאווי פריג': אז – – – חוק השד הדמוגרפי.

איילת שקד: אנחנו חיים במדינה יהודית דמוקרטית, וזה נכון שכשהמדינה הגנה על החוק בבג"ץ היא השתמשה בטיעון הביטחוני, אבל צריך להגיד את האמת – הטיעון הוא גם ביטחוני וגם דמוגרפי – –

מיכל רוזין: – – –

איילת שקד: – – כי 130,000 פלסטינים שקיבלו אזרחות בזמן כה קצר, זה לא משהו שאנחנו כמדינה יהודית ודמוקרטית מעוניינים בו.

איילת שקד: וזו האמת, ובזה אני מסכימה אתך – –

עיסאווי פריג': שכל חברי הממשלה יקשיבו, ישמעו.

איילת שקד: – – ומדינת ישראל צריכה להגן על דמותה, ואיחוד משפחות זה לא דבר שהיא צריכה לאפשר אותו בקלות דעת, גם בעת שלום וגם אם לא הייתה בעיה ביטחונית.

איילת שקד: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת איילת שקד.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת טיבי – בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת דני דנון, אני חושב.

מיכל רוזין: – – –

קריאות: – – –

גדעון סער: אני בוחר איך להגיב.

גדעון סער: חוץ מזה, היושב-ראש אמר לי שהוא יאפשר לי להתייחס בסוף הדברים, ואני אבחר את הפנינים – את הפנינים, ואני אתייחס לפנינים.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת טיבי, אתה רואה שאני עוד לא מפעיל את השעון.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת טיבי, שלוש דקות לרשותך.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, אני מודה לך, עומד לפניכם אדם – אם היום הייתי מתחתן, לא הייתי יכול.

אחמד טיבי: אני נשוי למאי מטול-כרם.

אחמד טיבי: עשינו זאת ב-1987.

אחמד טיבי: על-פי אותו חוק, היום לא יכולתי לעשות זאת.

אחמד טיבי: אנחנו זוג נורמלי, כמו 99% מהזוגות של הציבור הערבי-פלסטיני במדינת ישראל, שמתאהב, מחליט להינשא, ואין בראשו קונספירציה נגד הישות הציונית; פשוט רוצים להתחתן ולהביא ילדים.

אחמד טיבי: זה מה שקרה לי.

אחמד טיבי: היום אני לא יכול לעשות זאת, כי במדינת ישראל יש חוק, שכאשר הוא הובא לממשלה כהצעת הממשלה, עמד כאן השר המקשר כמה פעמים, השר גדעון עזרא, ואמר: החוק הזה הוא חוק נגד זכות השיבה.

אחמד טיבי: אמר את זה בשם הממשלה.

אחמד טיבי: עמד כאן שר הפנים אלי ישי ואמר:

אחמד טיבי: החוק הזה הוא נגד זכות השיבה.

אחמד טיבי: הם ידעו שזה לא יתפוס בבג"ץ.

אחמד טיבי: הגיע שב"כ, הגיעו כאן לכנסת, הגיעו לוועדת הפנים, נתנו סטטיסטיקות, מצגות, בלי מסכי פלזמה, מצגות, 26 מקרים.

אחמד טיבי: זה היה מספיק כדי לקבל החלטה גורפת של מניעת איחוד משפחות טוטלית בין – אנשים מבני אותו עם, תושב טייבה עם תושבת טול-כרם או שכם, או ההפך.

אחמד טיבי: אבל לישראלים, יהודים וערבים, מותר להתחתן, רבותי בכנסת ישראל, עם אזרחית גרמניה – למי שמבין את הקונוטציות – אבל ערבים פלסטינים משני עברי הקו הירוק לא יכולים לעשות זאת.

אחמד טיבי: אין חוק שהוא כל כך דרקוני, כל כך מביש, בדיוק כמו שאמר שר הפנים לשעבר שבאחד המקרים הציג כאן – קוראים לו השר פורז – עמד כאן על הדוכן ואמר: אני מציג את החוק, אבל זה חוק מביש.

אחמד טיבי: אני מתבייש שאני מציג את החוק, הוא אמר כאן מעל הדוכן, השר פורז.

אחמד טיבי: וזה חוק מביש, זה חוק שמתנכל לילדים.

אחמד טיבי: תקראו את החוק, את הפרטים של החוק, מה עושה החוק הזה לתא משפחתי של גבר ואישה, בעל ואישה עם שניים-שלושה ילדים.

אחמד טיבי: הם פרודים, ילדים מבקשים לראות את האבא, את האימא, והביטחון של מדינת ישראל "מכַּנְכֵּז", ממש פחד אלוהים שמא הילד ייכנס לטייבה או לג'לג'וליה והביטחון ייפגע.

אחמד טיבי: אגב, חושב מי שחושב שלפני זה היה קל מאוד לעשות איחוד משפחות – – –

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים, אדוני.

אחמד טיבי: אני אסיים.

אחמד טיבי: היה פעם מה שקרוי "טופס האיקסים".

אחמד טיבי: מה זה טופס האיקסים?

אחמד טיבי: זה הליך מדורג של חמש שנים, שבו כל זוג היה צריך למלא את טופס האיקסים בלשכת משרד הפנים.

אחמד טיבי: למשל, כשאתה מתחתן צריך להביא הזמנה לחתונה; אחר כך אתה צריך להביא תמונת כלולות, שמלה לבנה, אחר כך, אם האישה נכנסת להיריון, צריך אולטרה-סאונד של אישה בהיריון – – –

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים, אדוני.

אחמד טיבי: – – – משרד הפנים, ואחר כך אתה צריך להביא הוכחה שזה הבן.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

אחמד טיבי: מביש, ויש כאלה ביניכם, אני יודע, שזה מביך אותם.

אחמד טיבי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת טיבי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דני דנון – איננו; חבר הכנסת משה גפני – לא, חברת הכנסת עדי קול, כן?

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי, ולאחר מכן – חבר הכנסת נסים זאב.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: עד שלוש דקות לרשותך.

עדי קול: אני אשתמש בפחות.

עדי קול: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני חברת קואליציה ולכן אני אצביע בעד החוק הזה, אף-על-פי שאני מתנגדת לו.

עדי קול: אני מתנגדת לו מהרבה סיבות.

עדי קול: אני רוצה לדבר על כמה חלקים שלו, על חלק אחד במיוחד.

עדי קול: מדברים פה על סיכונים ביטחוניים, אני לא אכנס לנושא הזה.

עדי קול: אני רוצה לדבר על 8,000 אנשים שנמצאים בישראל, חיים כאן ללא מעמד, ללא זכויות, ילדים שמתרוצצים ברחובות כי הם לא יכולים ללכת לבית-ספר – הם יכולים ללכת לבית-ספר, אבל לא רוצים אותם שם.

עדי קול: אין להם חוק ביטוח בריאות ממלכתי, להורים שלהם אין רישיון נהיגה, אין להם קופת-חולים, אין להם זכויות רווחה בסיסיות, והם חיים כאן בסבל עמוק.

גדעון סער: כל ילד, כל ילד בישראל, יכול ללכת לבית-ספר.

עדי קול: כל ילד יכול ללכת לבית-ספר, נכון.

גדעון סער: אני אומר את זה כשר החינוך, כולל לאנשים שנכנסו לארץ שלא כחוק.

עדי קול: אבל להורים שלהם אין, ואני חושבת – אני רק אומרת, ככה – – –

גדעון סער: – – – לפני שמעלילים על המדינה מעל דוכן הכנסת, אני אומר לך את הדבר הזה לגבי המדיניות של ישראל.

עדי קול: אני מעלילה על המדינה ש-8,000 האנשים האלה עברו ועדה, ועברו ביקורת ביטחונית, ונקבע שהם לא מהווים סכנה ביטחונית לאף אחד, ובמקום לתת להם אזרחות הם קיבלו אישור שהייה.

עדי קול: אישור שהייה לא מעניק להם את כל הזכויות האלה.

עדי קול: אני עומדת כאן ואני מתחייבת להגיש הצעה לתיקון חוק האזרחות, ואני גם מייצגת את סיעת יש עתיד, שאומרת שאנחנו לא נמשיך לתמוך בחוק האזרחות הזה אם לא ייעשה בו שינוי שיתאים את הזכויות – – –

תמר זנדברג: איפה הבושה?

תמר זנדברג: נו, באמת – – –

עיסאווי פריג': נותנים צ'אנס, נותנים צ'אנס.

עדי קול: בדיוק, נותנים צ'אנס.

עדי קול: מדובר בהוראת שעה.

עדי קול: הוראת השעה הזאת יש לה בדיוק שנה.

עדי קול: אנחנו במהלך השנה הזאת רוצים לראות תיקון לחוק האזרחות והתאמתו כך שהוא באמת יגן על ביטחון מדינת ישראל אבל לא יפגע בזכויות הבסיסיות של אנשים שחיים כאן, אנשים שהתחתנו, חיים, מבלים, נמצאים במדינת ישראל ללא כל זכויות.

ראובן ריבלין: הפתרון הוא שתי מדינות לשני עמים.

עדי קול: אני רוצה שייעשה תיקון לחוק האזרחות, ואני עומדת כאן ואני אומרת שאנחנו לא נצביע אם חוק האזרחות הזה יגיע שוב למליאת הכנסת בלי תיקונים מתאימים.

עדי קול: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת עדי קול.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת נסים זאב – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת מאיר שטרית.

אחמד טיבי: עדי, תשמעי לי ואל תצביעי בעד.

אחמד טיבי: תצאי מהאולם.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני שמח לשמוע את ההצהרה החד-משמעית של חברת הכנסת קול.

נסים זאב: "אין קול ענות גבורה ואין קול ענות חלושה קול ענות אנוכי שֹמע.

נסים זאב: " אנחנו נהיה פה עוד שנה.

נסים זאב: אם את חיה באשליה שאת יכולה לשנות את האוכלוסייה העוינת של מדינת ישראל בתוך שנה – גם לא בעוד 100 שנה.

נסים זאב: העימות המזוין בין ישראל לפלסטינים לא פסק.

נסים זאב: אנחנו עדים לעשרות רבות של פיגועי התאבדות בשטח מדינת ישראל.

נסים זאב: מה, שכחנו את האינתיפאדה?

נסים זאב: שכחנו איך שאוטובוסים מתפוצצים ברחובות?

אחמד טיבי: איפה?

אחמד טיבי: איפה?

נסים זאב: שכחנו את הטרקטורים שבאו על-ידי ערבים?

אחמד טיבי: איפה הם?

נסים זאב: פה, במזרח-ירושלים.

אחמד טיבי: אוטובוסים?

אחמד טיבי: עכשיו?

נסים זאב: אתה עסוק ברפואה, מה לעשות?

נסים זאב: אתה רופא, ותישאר בבית-חולים.

נסים זאב: תטפל בחולים שטיפלת בהם עד היום.

אחמד טיבי: איפה, איפה אתה היית?

אחמד טיבי: בשנה שעברה לא נהרג אף יהודי – – –

נסים זאב: כאשר המעורבות של הפלסטינים – אדוני, חבר הכנסת טיבי, אתה יודע שכל פיגוע חמישי, שותף בו ערבי ישראלי, או לא?

נסים זאב: אתה עוצם את העיניים שלך?

נסים זאב: מה, אתה לא יודע על מה מדברים?

אחמד טיבי: אתה מקשקש, אתה מקשקש.

נסים זאב: אני מקשקש?

אחמד טיבי: מלעיטים אותך בנתונים.

אחמד טיבי: כל זה שקר, שקר וכזב.

נסים זאב: יש כאן ניצול, אדוני היושב-ראש, לכרסם במעמדה של מדינת ישראל – –

אחמד טיבי: איפה יש פיגועים?

אחמד טיבי: אין פיגועים.

אחמד טיבי: איפה יש פיגועים?

נסים זאב: – – לאפשר לאותם מחבלים תנועה חופשית בין שטחי הרשות הפלסטינית לישראל.

נסים זאב: תגיד לי, אתה מדבר על אהבה.

נסים זאב: אם הוא כל כך אוהב אותה, שילך אתה לעזה.

נסים זאב: מה הבעיה שלך שיהיה אתה בעזה?

נסים זאב: למה הוא צריך להיות בתוך מדינת ישראל?

נסים זאב: למה הוא צריך להיות בתל-אביב?

נסים זאב: עזה, עזנו לעזה.

אחמד טיבי: אתה איפה נולדת?

אחמד טיבי: איפה נולדת?

אחמד טיבי: אתה נולדת בעיראק.

אחמד טיבי: תלך לשם, חצוף שכמוך.

נסים זאב: שילך לעזה, שיישאר שם.

אחמד טיבי: אתה באת מעיראק, תלך לשם – – –

נסים זאב: יש כאן ניסיון לכבוש את מדינת ישראל בהליכה.

נסים זאב: מה, אתה כל כך תמים?

נסים זאב: מנסים לכבוש את מדינת ישראל.

נסים זאב: הגירה זוחלת.

נסים זאב: נכון, נכון, אנחנו לא יכולים להגיד לבג"ץ את האמת, שיש כאן ניסיון לכבוש את מדינת ישראל ברוב ערבי.

נסים זאב: נכון, אסור לומר את המשפט הזה.

נסים זאב: אסור לומר את האמת.

נסים זאב: אבל אומרים – מה ההבדל בין מדינת ישראל למדינות אחרות?

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, מה, אנחנו עיוורים?

נסים זאב: אנחנו לא רואים שאותם אזרחים, ערבים, שחלקם, לצערי הרב, היה שותף וגם עוין למדינת ישראל – תגיד לי אתה, הנאומים שלך כל כך אוהדים את מדינת ישראל?

נסים זאב: כל פעם שאתה עולה על הבמה, כמה רעל אתה מטיף פה.

נסים זאב: ואני שומע אותך בקשב מפני שאנחנו כנסת דמוקרטית.

מיכל רוזין: – – –

נסים זאב: אם לא, הייתי מעיף אותך מפה, מהבמה.

נסים זאב: תאמין לי.

אילן גילאון: – – –

מיכל רוזין: – – –

אחמד טיבי: לאיפה בדיוק אתה – – –

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, תראה מה קורה בארצות-הברית, מה חוק ההגירה שם.

נסים זאב: מדינה נאורה, מדינה דמוקרטית.

מיכל רוזין: – – –

נסים זאב: תגיד לי, מה קרה בפיגוע האחרון?

נסים זאב: מה קרה כאשר שני הצ'צ'נים האלה עשו פיגוע בבוסטון?

נסים זאב: כל אמריקה עמדה על הרגליים.

נסים זאב: סגרו שם את כל העיר – –

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים.

נסים זאב: – – עד שלא תפסו את המחבלים.

נסים זאב: לא פראיירים כמו מדינת ישראל.

נסים זאב: אני יודע – בתקופת האינתיפאדה, אדוני היושב-ראש, ידעו שמחבלים נכנסים מירושלים לתוך רחובות העיר, ברחוב יפו, ולא רצו להבהיל את התושבים.

נסים זאב: זו פשיעה.

נסים זאב: הנה הוא, מיקי לוי, נמצא פה – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

נסים זאב: – – יעיד ויאמר: נכון, אני הייתי עד לזה.

נסים זאב: זה פשוט לא ייאמן.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת זאב.

נסים זאב: אז אנחנו כל פעם צריכים למדוד את עצמנו?

נסים זאב: מה?

באסל גטאס: – – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה, תודה, תודה, חבר הכנסת זאב.

נסים זאב: ולכן, אדוני היושב-ראש – –

יולי יואל אדלשטיין: משפט סיכום.

נסים זאב: – – אף-על-פי שאנחנו באופוזיציה ואנחנו אופוזיציה לוחמת, אנחנו לא יכולים להילחם נגד עצמנו, נגד מדינת ישראל, נגד התושבים שלה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מאיר שטרית – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת מאיר שטרית.

יולי יואל אדלשטיין: עד שלוש דקות לרשותך.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, כמי שהיה שר הפנים, לשעבר, ומכיר את הנושא היטב ומקרוב, אני רוצה לומר שבאמת הדרך הזאת של חקיקת חוק הוראת שעה היא לא דרך נכונה לטיפול בסוגיה.

מאיר שטרית: הנכון הוא בכלל שכל הנושא של חוק הכניסה לישראל, וכניסה, וחוק – – –

גדעון סער: ומה עשית כשר – – –

מאיר שטרית: אני הגשתי – תכף אני אסביר.

מאיר שטרית: כל הנושא של כניסת – חוק הכניסה לישראל וכל הנושא של ההגירה לישראל – לא מוסדרים היום, ועדיין מוסדרים, השר גדעון סער, עדיין הכלים האלה מוסדרים, לצערי, בחוקים שחלקם מנדטוריים.

מאיר שטרית: אני חושב שצריך לתקן את זה בחקיקה שקופה וברורה.

מאיר שטרית: למדינת ישראל, השר סער, יש זכות וסמכות לקבוע מי ייכנס לתחומה, מי יקבל מעמד, מי יקבל אזרחות ובאילו תנאים.

מאיר שטרית: מה שקורה היום בישראל, לצערי, שאין חוק שמסדיר את זה.

מאיר שטרית: מה עשיתי, חבר הכנסת סער?

מאיר שטרית: ניסיתי להקים, עוד בממשלה הקודמת של אולמרט, להכין חוק אזרחות.

מאיר שטרית: לצערי, הכנסת התפזרה לפני הזמן.

מאיר שטרית: ומאחר שהתפזרה, הגשתי הצעה בכנסת הקודמת, פעמיים, הצעת חוק ההגירה, שמסדיר בצורה מסודרת את כל נושא הכניסה לישראל בחוק שקוף.

מאיר שטרית: ברור שאיש לא יכול לבוא אלי בטענה.

מאיר שטרית: החוק הוגש פעמיים.

מאיר שטרית: הממשלה הכשילה את החוק, הפילה את החוק פעמיים.

מאיר שטרית: אני שמתי את החוק גם בכנסת הזאת, על שולחן הכנסת הזאת, ונביא אותו לדיון, אני מקווה בקרוב, במושב הזה.

מאיר שטרית: אני חושב שהגיעה השעה, השר סער, הגיעה השעה – הוא לא מקשיב.

מאיר שטרית: השר סער, שאלת אותי.

מאיר שטרית: הגיעה השעה להסדיר את העניין של חוק ההגירה לישראל – בצורה מוסדרת.

מאיר שטרית: סיפרתי שהבאתי פעמיים את זה, בכנסת שעברה.

מאיר שטרית: לצערי, הממשלה הפילה את זה.

מאיר שטרית: אני מקווה שהפעם הממשלה תתמוך בהצעת החוק הזאת, דבר שיפתור את הבעיות האלה כמובן מאליו.

מאיר שטרית: העיקרון של החוק – אגב, שעובַּד הרבה מאוד זמן, יחד עם ארגון מציל"ה – קובע: קשה בחוץ, קל בפנים.

מאיר שטרית: זאת אומרת, הוא קובע כללים מאוד קשים להתקבל לישראל, אבל אלה שכבר בפנים – יש כללים שמטפלים בהם בצורה רכה.

מאיר שטרית: אני חושב שהגיע הזמן באמת להסדיר את זה בצורה סופית.

מאיר שטרית: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה מאוד לחבר הכנסת מאיר שטרית.

יולי יואל אדלשטיין: מטעם הממשלה אנחנו נאפשר, כפי שגם מאפשר לנו התקנון, לשרת הבריאות יעל גרמן להתייחס לאחת הטענות שהושמעו כאן.

יולי יואל אדלשטיין: בשם הממשלה, אני מציין.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן יסכם או ישיב שר הפנים, חבר הכנסת גדעון סער.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

יעל גרמן: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך, חברי חברי הכנסת, הועלתה פה האשמה וטענה שהילדים לא מקבלים טיפול רפואי ולא מקבלים חיסונים.

יעל גרמן: בבירור שערכתי – כי הטענה הזאת זעזעה אותי, והייתי בטוחה שהיא לא נכונה, ואכן היא לא נכונה.

יעל גרמן: כל ילד, בלי לבדוק את מעמדו החוקי או הלא-חוקי, ברגע שהוא מגיע לטיפות-החלב הוא מקבל את הטיפול ואת החיסונים.

יעל גרמן: כל ילד, חברים, חברי הכנסת.

יעל גרמן: דרך אגב, אני חייבת לומר שגם הפליטים, הסודאנים והאריתריאים, מקבלים טיפול חינם או כמעט חינם, ב-15 שקל, במרפאה של משרד הבריאות.

יעל גרמן: אז אולי יש טענות נכונות.

יעל גרמן: הטענה הזאת פשוט אינה נכונה.

יעל גרמן: הילדים מקבלים טיפול ומקבלים חיסונים, ולא בודקים את חוקיותם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשרת הבריאות, חברת הכנסת יעל גרמן.

זהבה גלאון: גברתי השרה, הם – – –

יולי יואל אדלשטיין: אדוני שר הפנים, חבר הכנסת סער, בבקשה.

באסל גטאס: – – – חיסונים – – –

קריאה: אבל מה עם בדיקות – – –

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

גדעון סער: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אדוני היושב-ראש, נדמה לי שבראשות הדיון ישב סגן היושב-ראש וקנין – –

יולי יואל אדלשטיין: סגן היושב-ראש וקנין, כן.

גדעון סער: – – והוא יכול להעיד – ברגע זה, הוא פה נמצא – שהצגתי את החוק בצורה בלתי פולמוסית בעליל.

גדעון סער: אבל לבוא ולשמוע פה, באולם המליאה, האחד אחרי השני, חברי כנסת, שבצורה פשוטה אני אגיד את זה: פשוט מעלילים על מדינת ישראל עלילה.

זהבה גלאון: אוי, באמת.

קריאות: – – –

גדעון סער: עלילת דם.

קריאות: – – –

גדעון סער: – – –

קריאות: – – –

גדעון סער: לא פחות ולא יותר עשיתם את זה דובר אחרי דובר בצורה מחפירה.

גדעון סער: אדוני יואיל להגן עלי מפני המקהלה הזאת.

גדעון סער: הם העלילו על מדינת ישראל שעתיים.

גדעון סער: יואיל נא לאפשר לי להשיב בשם הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: אני חושב שבנקודה הזאת שר הפנים מאוד צודק.

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: הוא ישב כאן והקשיב לכל הנאומים – –

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: – – ויש לו זכות מלאה להשיב.

גדעון סער: זה מה שעשיתם.

קריאות: – – –

גדעון סער: הם מעלילים.

גדעון סער: אני אגיד מה דבר העלילה.

קריאה: – – –

גדעון סער: אני אגיד מה דבר העלילה שהעללתם על המדינה, שאתם חברים בכנסת שלה, בבית-המחוקקים שלה.

גדעון סער: כשאתם אומרים – קודם כול, הצגתם את הדברים בצורה מסולפת.

גדעון סער: החוק איננו חוק ייחודי או מתייחס לציבור הפלסטיני ביהודה, שומרון וחבל-עזה.

גדעון סער: הוא מתייחס למדינות אויב ולטריטוריות.

גדעון סער: רצועת-עזה זה אזור עימות – – –

קריאה: – – –

גדעון סער: לא לא לא, אתם הטעיתם.

קריאה: – – –

גדעון סער: אותו דין לאזרח איראני, לאזרח סורי, לאזרח לבנוני ולאזרח עיראקי.

זהבה גלאון: – – –

קריאות: – – –

גדעון סער: ורבותי, אדוני – אדוני היושב-ראש – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עפו אגבאריה – – –

גדעון סער: הם, כשהם צועקים ביחד, אי-אפשר להקשיב.

קריאה: כבוד השר – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת רוזין, כן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אילן גילאון, תאמין לי, אני ישבתי כאן, ואני באמת מן האו"ם בנושא הזה.

יולי יואל אדלשטיין: חלק מן הביטויים של חלק מן הדוברים לא בדיוק נעמו לאוזנו של שר הפנים.

יולי יואל אדלשטיין: נו, אפילו לפעמים התערב, אבל לא הפריע לרצף הדיבור של אף אחד.

זהבה גלאון: – – –

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת זהבה גלאון, תודה, תודה, תודה.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אם חבר הכנסת מאיר שטרית והשרה לבני ישבו, אז זה יעזור.

גדעון סער: אתם תקבלו את המענה, כי זה כבוד הכנסת שתאשר את החוק הזה בעוד כמה רגעים – –

עיסאווי פריג': – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת פריג'.

גדעון סער: – – והדברים השקריים והמעלילים שלכם לא יישארו בדברי ימי הכנסת ללא תשובה ראויה.

גדעון סער: אומרים חברי כנסת: החוק הוא גזעני, או הייתה אפילו חברת כנסת שאמרה: הסתה לגזענות.

קריאות: – – –

גדעון סער: הרי החוק הזה, בעתירות שהגישה יושבת-ראש מרצ, בית-המשפט העליון של מדינת ישראל קבע שהוא חוקתי, למורת רוחכם.

גדעון סער: אבל אתם יודעים – אבל הם היו במיעוט.

קריאה: – – –

גדעון סער: אבל הם היו במיעוט.

גדעון סער: אז אתם, כשאוהבים לדבר על שלטון – – –

זהבה גלאון: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת זהבה גלאון, תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו ביום הראשון של כנס הקיץ לא נתחיל לקרוא לסדר כבר עכשיו, נכון?

זהבה גלאון: – – –

גדעון סער: וסיעת מרצ – – –

יולי יואל אדלשטיין: יום עמוס, אבל תודה רבה.

גדעון סער: סיעת מרצ זו סיעה שאוהבת לדבר על שלטון החוק.

גדעון סער: אוהבת לדבר.

זהבה גלאון: איך אתם – – – בית-המשפט – – –

גדעון סער: אבל ראיתי איך תקפת את בית-המשפט העליון ביום של פסק-הדין, כשקיבלת פסק-דין למורת רוחך, ובאיזו צורה התייחסת לפסק-הדין.

זהבה גלאון: – – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת גלאון.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

גדעון סער: אני מקבל פסיקה של בית-משפט עליון גם כשאני לא מכבד אותה.

גדעון סער: אבל אם החוק הזה עבר – ואת גם מתחת ביקורת – – –

תמר זנדברג: – – –

אילן גילאון: סער, סער, תגיד את כל מה שאמר בית-המשפט.

גדעון סער: לא לא, אני אשיב להם.

גדעון סער: אני מתכוון להשיב להם.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אדוני השר, עם הניסיון הרב שלך בבניין, אם לא תפנה בשמות לחברי כנסת – –

גדעון סער: בסדר, אני לא אעשה את זה.

יולי יואל אדלשטיין: – – זה יגרור פחות תגובות ונוכל להתקדם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת גדעון.

גדעון סער: אני רוצה להגיד שהחוק מתייחס – אתם אומרים על החוק שהוא חוק גזעני – לכל אזרח במדינת ישראל.

גדעון סער: גם אזרח יהודי שיכול להתאהב באזרחית איראנית או באזרחית פלסטינית, הוא חל עליו בצד הזה של איחוד המשפחות בדיוק כמו שהוא חל על האזרח הערבי.

זהבה גלאון: או, בסדר, בסדר.

יולי יואל אדלשטיין: טוב.

גדעון סער: תראה מה זה.

יולי יואל אדלשטיין: כן.

עיסאווי פריג': – – – איזה שוויון – – – איזה שוויון.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: רק מי שגזען יכול לחשוב שלא יכול לקרות מקרה כזה.

קריאות: – – –

גדעון סער: השאלה, האם החוק – – –

מוחמד ברכה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ברכה.

גדעון סער: לא התייחסתי אליהם שמית, אדוני היושב-ראש – –

יולי יואל אדלשטיין: כן, אתה צודק.

יולי יואל אדלשטיין: עכשיו – – –

גדעון סער: – – ואיזה פלא, הם בכל זאת תוקפים.

אחמד טיבי: החוק – – – על אפגניסטן?

יולי יואל אדלשטיין: הוצאת לי מפי את התירוץ, תודה.

יולי יואל אדלשטיין: חברים, באמת, תאפשרו לשר הפנים לסיים, כי אחרת זה יכול להימשך עוד שעות ככה.

דב חנין: כמה אשמים יכולים – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חנין, נו באמת, אתה עוד לא התערבת.

אילן גילאון: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אילן גילאון, אתה קיבלת את יומך בבית-משפט, הערת המון הערות.

יולי יואל אדלשטיין: הנה, דב חנין גם העיר.

יולי יואל אדלשטיין: מספיק.

יולי יואל אדלשטיין: כל אחד העיר כבר.

יולי יואל אדלשטיין: כל אחד העיר.

יולי יואל אדלשטיין: אם יש עוד מישהו, בבקשה, נא להעיר עכשיו את ההערה, ואז תאפשרו לשר הפנים לדבר.

גדעון סער: החוק מתייחס – הוא לא עושה הבחנה בין אזרחי מדינת ישראל – לאזורים שנמצאים בעימות ונמצאים במלחמה עם מדינת ישראל.

גדעון סער: ולעניין זה, רצועת-עזה היא אזור שנמצא בעימות ובסכסוך עם מדינת ישראל.

עפו אגבאריה: מה עם ירדן?

עפו אגבאריה: אני אביא לך – – –

אחמד טיבי: מה עם שכם?

גדעון סער: לא נמצאת – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת טיבי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עפו אגבאריה.

גדעון סער: מכובדי, חבר הכנסת אגבאריה, תבדוק את התוספת לחוק.

גדעון סער: לדעתי, ירדן לא נמצאת שם.

אילן גילאון: מה עם צפון-קוריאה?

עפו אגבאריה: לא נמצאת – – –

קריאות: – – –

גדעון סער: לדעתי, ירדן לא נמצאת שם.

קריאות: – – –

קריאה: אבל זה – – – שאתם לא – – –

אילן גילאון: צפון-קוריאה נמצאת?

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אילן גילאון, מספיק, מספיק.

גדעון סער: גם מצרים לא נמצאת שם, לדעתי.

אילן גילאון: צפון-קוריאה.

גדעון סער: אז מה לעשות.

עפו אגבאריה: – – –

אחמד טיבי: על-פי הגדרה – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת טיבי, מספיק.

גדעון סער: כי שכם – – –

ראובן ריבלין: שתי מדינות לשני עמים – – – דמוגרפיה.

ראובן ריבלין: אז למה אתה לא אוכף אותה שם.

יצחק הרצוג: – – –

זהבה גלאון: – – –

גדעון סער: לא.

גדעון סער: אני רוצה לראות איך אתה תצביע, חבר הכנסת הרצוג, ולהשוות את זה לאיך שהצבעת בעבר.

גדעון סער: להשוות את זה – האם שינית את עמדותיך במהלך השנים.

גדעון סער: אתה בכל זאת מייצג תנועה ציונית מאוד רצינית, שעניין הביטחון לא זר לה.

ראובן ריבלין: הרעיון של שתי מדינות לשני עמים – – –

יצחק הרצוג: – – –

גדעון סער: זה מצער שאתה מתנגד לחוק.

גדעון סער: אני חושב שאם תבדוק בקרב המצביעים שלך מה עמדתם לגבי החוק הזה, רוב של תשעה מכל עשרה – ואני ממעט – תומכים בו.

יצחק הרצוג: – – – אתה לא מצביע רק הצבעות אידיאולוגיות?

יצחק הרצוג: זהו.

זהבה גלאון: – – – מה היה רע עד – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת זהבה גלאון, תודה.

גדעון סער: שואלת חברת הכנסת גלאון מה היה רע.

גדעון סער: מה היה רע – וזה הובא בפני הכנסת הזאת – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת גלאון.

זהבה גלאון: לא, אמרתי מה היה רע – – –

גדעון סער: אזרחים ישראלים נהרגו ונפצעו כתוצאה מפיגועי טרור שבהם היו מעורבים בין כמפגעים – בעשרות, בעשרות מקרים, עשרות מקרים – – –

מוחמד ברכה: לא נכון.

גדעון סער: – – – בעשרות מקרים, אני עומד על זה – –

קריאה: בָּדוּק.

מוחמד ברכה: – – – זה לא נכון.

גדעון סער: – – היו מעורבים בין כמפגעים ובין כסייענים אנשים שנכנסו דרך הפרוצדורה של איחוד משפחות.

גדעון סער: ואגב, אפילו במקרה שהזכרתי תוך כדי – – –

מוחמד ברכה: – – – נמשך כל השקר – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ברכה.

גדעון סער: הדבר הזה נמסר על-ידי ראש שירות הביטחון הכללי כאן באחת מוועדות הכנסת בשעתו – – –

זהבה גלאון: מתי זה היה?

זהבה גלאון: הנסיבות – – –

גדעון סער: חברת הכנסת גלאון, חברת הכנסת גלאון, גם תבדקי את – –

עפו אגבאריה: וזה היה – – –

גדעון סער: – – המפגע שפיגע ליד הקריה בזמן מבצע "עמוד ענן", מה הייתה הזיקה שלו ואיך נכנסו בני משפחתו באמצעות איחוד משפחות.

זהבה גלאון: – – – סוריה – – –

גדעון סער: העניין הוא, האם רצועת-עזה או סוריה הן כמו פינלנד או שבדיה מבחינת הסיכון הביטחוני שנשקף.

גדעון סער: ואני טוען שהזכות לחיים של אזרחי ישראל היא לא זכות נחותה יותר מהזכות להתאחד בתוככי ישראל.

זהבה גלאון: – – –

גדעון סער: והכלל הזה תוקן במהלך השנים.

גדעון סער: הוא היום כלל – אתם אומרים: הוא גורף.

גדעון סער: הוא חל באופן גילאי על נשים מתחת לגיל מסוים ועל גברים מתחת לגיל מסוים, ומתאחדים כל שנה כ-1,000 פלסטינים על-פי החוק הזה, לא כולל החריג ההומניטרי.

גדעון סער: וכן, חבר הכנסת ריבלין – –

זהבה גלאון: כמה מקרים הומניטריים – – –

גדעון סער: – – יש חריג הומניטרי, והשר יכול לעשות את זה.

גדעון סער: השר לא יכול לקיים בדיקה פרטנית של כל מקרה ומקרה בציבור כל כך גדול, אבל יש ועדה שממליצה, בראשות פרקליטת מחוז תל-אביב לשעבר – –

ראובן ריבלין: – – –

גדעון סער: נכון.

גדעון סער: – – והיא יכולה להביא את החריגים.

זהבה גלאון: כמה מקרים הומניטריים משרד הפנים אישר?

זהבה גלאון: תיתן תשובה.

גדעון סער: אבל אמרתי לך, חברת הכנסת גלאון – –

קריאות: – – –

גדעון סער: – – שיש 1,000 איחודים של פלסטינים בשנה – –

זהבה גלאון: – – –

גדעון סער: – – שלא עומדים במגבלה הגילאית שקבועה בחוק.

עפו אגבאריה: מהי המגבלה הגילאית?

גדעון סער: היא קבועה בחוק: מתחת לגיל 25 – נשים, ומתחת לגיל 35 – גברים.

גדעון סער: היא קבועה בחוק.

זהבה גלאון: הוא מסמן – – –

גדעון סער: לכן, אדוני היושב-ראש, אני חושב שלגיטימי להתווכח.

גדעון סער: אבל גם חברי הכנסת שמתנגדים לחוק יודעים שהנימוק לחוק איננו גזעני, ובמילה "גזענות" בפרלמנט של המדינה היהודית אני מציע להשתמש ביתר זהירות.

זהבה גלאון: עלילת דם.

קריאות: – – –

תמר זנדברג: זה לא נכון, האמירה הזאת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, מכיוון שבלהט הוויכוח אולי חלק כבר שכחו על מה היה הדיון, אז אני מזכיר שמדובר בבקשת הממשלה להאריך בצו את תוקפו של חוק האזרחות והכניסה לישראל (הוראת שעה), התשס"ג–2003.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נצביע עכשיו על בקשת הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 10 בעד בקשת הממשלה – 73 נגד – 18 נמנעים – אין בקשת הממשלה להאריך בצו את תוקפו של חוק האזרחות והכניסה לישראל (הוראת שעה), התשס"ג–2003, נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 73, 18 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הכנסת אישרה את בקשת הממשלה להארכת תוקפו של חוק האזרחות והכניסה לישראל (הוראת שעה), התשס"ג–2003.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, לפני שאנחנו נעבור לנושא הבא – הודעה קצרה מטעמי.

יולי יואל אדלשטיין: בהתאם לחוק חסינות חברי הכנסת, זכויותיהם וחובותיהם, התשי"א–1951, על יושב-ראש הכנסת למנות ועדת אתיקה בת ארבעה חברים – – –

עפו אגבאריה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עפו אגבאריה.

זהבה גלאון: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת זהבה גלאון.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עפו אגבאריה.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת זהבה גלאון וחבר הכנסת הרצוג, כרגע אתם מפריעים ליושב-ראש למסור את הודעתו.

יולי יואל אדלשטיין: לא קשור בכלל לענייני אופוזיציה–קואליציה.

יולי יואל אדלשטיין: על יושב-ראש הכנסת למנות ועדת אתיקה בת ארבעה חברים, שניים מסיעות הקואליציה ושניים מסיעות האופוזיציה, למשך תקופת כהונתה של הכנסת.

עיסאווי פריג': מדגדג לכם, מדגדג.

אחמד טיבי: תפנו ישר לביבי.

יולי יואל אדלשטיין: לפיכך החלטתי למנות ועדת אתיקה בהרכב הבא: חברי הכנסת קארין – – –

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ראובן רובי ריבלין, חבר הכנסת ראובן ריבלין, אני בטוח שעליך אף פעם לא יגישו תלונה לוועדת אתיקה, אבל על אחרים אולי כן, ולכן חשוב להם לדעת מי יהיו החברים בוועדת האתיקה.

ראובן ריבלין: אל תסמוך על זה שלא יגישו.

יולי יואל אדלשטיין: לא, אני סמוך ובטוח שזה לא יקרה, מהיכרות אתך, לא מכיוון שמישהו – – – חברי הכנסת קארין אלהרר ודוד רותם מטעם הקואליציה, חברי הכנסת יצחק כהן וחנא סוייד מטעם האופוזיציה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יצחק כהן ישמש כיושב-ראש הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: בנוסף, וכפי שהיה מקובל, החלטתי למנות את חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי ואת חבר הכנסת אבישי ברוורמן לממלאי-מקום קבועים, שיוכלו למלא מקום של חברי הוועדה בכל ישיבה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה מאוד לחברים על הסכמתם למלא את התפקיד, מאחל להם הצלחה, ומקווה, בשם כולנו, שידיה של הוועדה לא יהיו מלאות עבודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה עוד פעם לכל החברים שהסכימו לשמש בתפקיד הלא-פשוט הזה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אופיר אקוניס, הלוא הוא סגן השר במשרד ראש הממשלה המקשר עם הכנסת, יציג את הנושא, את סעיף 6 בסדר-היום: הודעת הממשלה על שינוי שמות משרדים, העברת סמכויות על-פי חוק והעברת שטח פעולה.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן יתקיים ודאי דיון, ובסופו של הדיון – הצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מתכבד להודיע לכנסת כי הממשלה החליטה בישיבתה ביום 14 באפריל 2013 שורה של החלטות שאותן אני מבקש להביא לידיעת הכנסת, ובמידת הצורך גם לאישורה.

אופיר אקוניס: ראשית – שינוי שמות משרדים.

אופיר אקוניס: כפי שאמרת, אדוני היושב-ראש, הממשלה החליטה לשנות את שמות המשרדים הבאים: משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה ייקרא מעתה משרד הכלכלה; משרד המדע והטכנולוגיה ייקרא מעתה משרד המדע, הטכנולוגיה והחלל.

דב חנין: חלל זה טוב.

עפו אגבאריה: זה חלול.

אופיר אקוניס: אולי נשלח אותך כישראלי הראשון לחלל, חבר הכנסת חנין, ואז יתקצר הזמן של הדיונים פה, כן.

דב חנין: – – –

אופיר אקוניס: שמענו את הערתך – – –

יולי יואל אדלשטיין: – – – חברים, תודה.

אופיר אקוניס: חברי הכנסת, יישום תוכנית ההתנתקות – העברת סמכויות על-פי חוק והעברת שטח פעולה: הממשלה החליטה, בהתאם לסעיף 31(ב) לחוק-יסוד: הממשלה, להעביר לשר הבינוי והשיכון את סמכויות ראש הממשלה שהוקנו לו בחוק יישום תוכנית ההתנתקות, התשס"ה–2005, להלן: חוק יישום תוכנית ההתנתקות, החל מיום 1 ביולי 2013.

אופיר אקוניס: ההחלטה הזאת, אדוני היושב-ראש, מחייבת הצבעה.

אופיר אקוניס: כמו כן החליטה הממשלה, בהתאם לסעיף 31(ד) לחוק-יסוד: הממשלה, להעביר את שטח הפעולה "טיפול במפונים בהתאם לחוק יישום תוכנית ההתנתקות" ממשרד ראש הממשלה למשרד הבינוי והשיכון, גם כן מ-1 ביולי 2013.

אופיר אקוניס: על-פי סעיף 9(א)(11) לחוק הממשלה, התשס"א–2001, אנחנו מבקשים – מבקשת הממשלה – להודיע לכנסת על העברת שטח הפעולה האמור.

אופיר אקוניס: ההחלטה על העברת שטח הפעולה תיכנס לתוקפה במועד קבלת אישור הכנסת להעברת הסמכויות.

אופיר אקוניס: השירות האזרחי-לאומי – העברת סמכויות על-פי חוק והעברת שטח פעולה: הממשלה החליטה, בהתאם לסעיף 31(ב) לחוק-יסוד: הממשלה, להעביר לשר הכלכלה את הסמכויות שהוקנו לשר המדע, הטכנולוגיה והחלל בחוק שירות לאומי (תנאי שירות למתנדב בשירות לאומי), התשנ"ח–1998; את סמכות שר הרווחה והשירותים החברתיים להתקין תקנות לפי פסקה 3(ב) בהגדרת "ילד" בסעיף 238 לחוק הביטוח הלאומי [נוסח משולב], התשנ"ה–1995, ולפי סעיף 400 לחוק, ככל שהיא נוגעת להתקנת תקנות כאמור.

אופיר אקוניס: שר הכלכלה יפעיל את סמכותו להתקנת התקנות לאחר התייעצות עם שר הרווחה והשירותים החברתיים.

אופיר אקוניס: אדוני, להחלטה זו גם כן דרוש אישור הכנסת כנדרש בסעיף 31(ב) לחוק-יסוד: הממשלה.

אופיר אקוניס: ולסיום, החלטת הממשלה בהתאם לסעיף 31(ד) לחוק-יסוד: הממשלה, להעביר את שטח הפעולה "השירות האזרחי-לאומי" ממשרד המדע, הטכנולוגיה והחלל למשרד הכלכלה.

אופיר אקוניס: על-פי סעיף 9(א)(11) לחוק הממשלה, התשס"א–2001, מבקשת הממשלה להודיע לכנסת על העברת שטח הפעולה כאמור.

אופיר אקוניס: הדבר הזה לא דורש הצבעה אלא רק הודעה.

אופיר אקוניס: ההחלטה בעניין העברת שטח הפעולה תיכנס לתוקף במועד שבו תאשר הכנסת את ההחלטה בדבר העברת הסמכויות כאמור בסעיף 1 לעיל.

אופיר אקוניס: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לחבר הכנסת אופיר אקוניס, סגן שר במשרד ראש הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: רשימת הדוברים.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נתחיל עם חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – איננו; חבר הכנסת ישראל אייכלר – אינו נוכח; חבר הכנסת אריה דרעי – כנ"ל; חבר הכנסת יצחק כהן, חבר הכנסת אמנון כהן – יצאו לברכת כוהנים כולם.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יעקב מרגי, חבר הכנסת דוד אזולאי, חבר הכנסת יצחק וקנין, חבר הכנסת נסים זאב – זה כבר שינוי סדרי בראשית: נסים זאב לא נמצא.

יולי יואל אדלשטיין: אברהם מיכאלי.

יולי יואל אדלשטיין: דב חנין – ודאי נמצא.

יולי יואל אדלשטיין: אני סוגר את רשימת הדוברים, ואני גם מודיע שהכלל שהפעילו גם חברי הכנסת שטרית ווקנין תקף: מי שלא נמצא במליאה כשקראו בשמו, או בשמה של חברת כנסת, לא יוכלו לחזור לרשימה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך, אני ביקשתי לדבר בנושא הזה לא מן הטעם הרגיל של ניצול הזדמנות נוספת לבקר את הממשלה או להתייחס לשגיאות בפעולותיה אגב הודעה של הממשלה על שינוי שמות משרדים והעברת סמכויות.

דב חנין: אני, אדוני היושב-ראש, רוצה להביע דאגה מכך שנעלם בישראל, בפעם הראשונה אחרי הרבה מאוד שנים, משרד שעוסק בתחום העבודה והעובדים, והוא נעלם ומתמזג לו בעולם הכלכלה, שכבר לא כל כך ברור על מי הוא חל, על מה הוא חל ומה הן הנורמות הקיימות בו.

דב חנין: אנחנו עשינו דרך ארוכה.

דב חנין: פעם היה בישראל משרד עבודה שהתעסק באמת בהגנת עובדים, בזכויות עובדים, במעמד העובדים.

דב חנין: אני לא נוסטלגי לכל דבר שהיה בעבר, אדוני היושב-ראש, אבל ראוי שלממשלה תהיה גם מסגרת שעוסקת באופן מפורש, ספציפי ומיוחד בהגנתם של עובדים, והיעלמותו של משרד העבודה היא היעלמות של נושא העובדים, הדאגה לעובדים, זכויות העובדים, מסדר-יומה של הממשלה.

דב חנין: וזה, אדוני היושב-ראש, לא רק שינוי בשם, אלא זו השקפת עולם, זו תפיסה מסוכנת, זה ביטוי לאותו מודל של קפיטליזם חסר מעצורים שבו השוק יסדר את הכול, העובדים לא נחשבים, העובדים לא נספרים, ולכן אין צורך לטפל בהם ואין גם צורך להתעסק בהם.

דב חנין: לכן, אדוני היושב-ראש, אני מציע לכנסת להתנגד להודעת הממשלה על שינוי שמות המשרדים.

דב חנין: אני רוצה, אדוני היושב-ראש, לנצל את ההזדמנות כדי להביע הערכה לך, אדוני היושב-ראש, על בחירתך בוועדת האתיקה החדשה.

דב חנין: אני רוצה במיוחד לציין את העובדה שחבר הכנסת ד"ר חנא סוייד, חבר סיעתי, חבר בוועדה הזאת.

דב חנין: אני מביע הערכה להחלטה שלך, גם מתוך הכרות עם חבר הכנסת סוייד, שהוא חבר כנסת ראוי, ובוודאי ישרת בצורה טובה בוועדת האתיקה ויעשה שם עבודה מצוינת, ואני חושב שראוי שבוועדת האתיקה יהיה גם חבר כנסת מהציבור הערבי, מציבור האזרחים הערבים בישראל.

דב חנין: אני חושב שזה מסר נכון, ואני מנצל את ההזדמנות כדי להביע הערכה להחלטה זו שלך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: ודאי שאני מודה לו גם על מילות ההערכה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ישראל חסון – איננו.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אראל מרגלית – בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת מיקי רוזנטל.

אראל מרגלית: תודה רבה.

אראל מרגלית: כבוד היושב-ראש, אני רוצה להתייחס גם כן לשינוי השם של משרד התעשייה והמסחר והקריאה של המשרד הזה בשם משרד הכלכלה, ולהפנות את תשומת הלב של חברי הכנסת לכך שב-20 שנה האחרונות הנס הכלכלי הגדול של מדינת ישראל נובע בראש ובראשונה מהתעשייה – מתעשייה חדשנית, ששינתה דפוסים וטכנולוגיות ושווקים בכל רחבי העולם, בין שזה לענקי התקשורת ובין שזה לחברות התוכנה הגדולות, בין שזה לאינדיבידואל, שהיום המהפכות מגיעות גם אליו.

אראל מרגלית: כלכלה זה דבר רחב; תעשייה ועבודה זה דבר קונקרטי, והוא קשור לאתוס של עבודה בתחילת התנועה הציונית.

אראל מרגלית: ועכשיו אני רוצה להגיד עוד משהו: בשבע השנים הקרובות במדינת ישראל, הגיע הזמן שהמהפכה התעשייתית והטכנולוגית תגיע לעוד מקומות חוץ ממרכז הארץ, ותגיע בגדול.

אראל מרגלית: והאופן שבו הנגב יתרומם זה דרך תעשייה; והאופן שבו כרמיאל תהפוך לעיר התוכנה של הגליל זה דרך תעשייה; והאופן שבו צפת וקריית-שמונה ייקחו את מדעי החיים סביב בית-החולים וסביב החממה הטכנולוגית של הביו-טכנולוגיה בצפון זה סביב תעשייה; והאופן שבו המגזר הערבי ייכנס לתוך מעגל הכלכלה המתקדמת במדינת ישראל זה סביב תעשייה.

אראל מרגלית: גם האופן שבו החרדים ישתלבו בתוך הכלכלה הישראלית זה סביב כניסתם לתעשייה.

אראל מרגלית: לכן, אני מוחה על כך שהמילה, המושג "תעשייה" נלקח מהמשרד היחיד שמייצג אותו.

אראל מרגלית: אני רוצה להמליץ לחברי כבוד השר נפתלי בנט לשקול מחדש ולהחזיר את המונחים "תעשייה" ו"עבודה" לשם המשרד.

אראל מרגלית: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אראל מרגלית.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מיקי רוזנטל, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת אילן גילאון.

מיקי רוזנטל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, שינוי השם, בעיקר ההיעלמות של המונח "עבודה" ממשרדי הממשלה, מטריד אותי מאוד.

מיקי רוזנטל: אני חושב שזה יותר מסימבולי.

מיקי רוזנטל: הרי גם הנושא של "שמים פתוחים" שעכשיו הממשלה החליטה עליו – וטוב שהחליטה עליו – הדבר היחיד שהוא בעייתי הוא שלא מדברים עם העובדים.

מיקי רוזנטל: העובדים הם שקופים, הם לא מעניינים.

מיקי רוזנטל: אנחנו נחליט החלטות, והעובדים יתיישרו.

מיקי רוזנטל: אחר כך אולי גם נדבר אתם.

מיקי רוזנטל: העובדה שמדינת ישראל איננה סופרת יותר עובדים, איננה מעריכה אותם, נאבקת להרוס באופן שיטתי את העבודה המאורגנת, תהיה בעוכרינו.

מיקי רוזנטל: אם נדמה לכם שהרפורמה הזאת היא נפלאה – היא באמת נפלאה, רק שלרוב התושבים של מדינת העובדים, העובדים החדשים הלא-מאורגנים, עובדי הקבלן, לא יהיה כסף לנסוע לחו"ל, לא בזול ולא ביוקר.

מיקי רוזנטל: התוצאה של הרפורמה תהיה עוד מקום עבודה הרוס במדינת ישראל.

מיקי רוזנטל: לכן אני מציע לך, כבוד השר בנט – לדאוג לכלכלה ולתעשייה זה עלא כיפאק, כמו שידידי אראל אמר, אבל לדאוג לעבודה זה לא רק ססמאות של בחירות, וזה לא רק כורח מציאות של העובדים שמפריעים לכם כל היום להנהיג פה רפורמות.

מיקי רוזנטל: ראינו את הרפורמות המופלאות שעשו הממשלות הקודמות ושהן מאוד מתגאות בהן.

מיקי רוזנטל: רוב הרפורמות של ממשלות הליכוד נכשלו, והיום הם מאוד גאים ברפורמה הבאה שתעלה במקום עבודתם של אלפי עובדים.

מיקי רוזנטל: אני מאוד מציע לכם לא לזלזל בעובדים האלה.

מיקי רוזנטל: בסופו של דבר לא מדובר פה במחבלים מה"חמאס" ולא במדעני גרעין איראנים.

מיקי רוזנטל: מדובר פה בישראלים שמתפרנסים בכבוד, ואתם מבקשים לפגוע בפרנסתם.

מיקי רוזנטל: לא תצמח מזה תועלת גדולה, וראוי בכלל שכל רפורמה שהממשלה הזאת עושה – תעשה אותה בהסכמה עם הגופים הרלוונטיים.

מיקי רוזנטל: תודה.

מאיר שטרית: תודה רבה לחבר הכנסת רוזנטל.

מאיר שטרית: יעלה ויבוא אילן גילאון, ואחריו – חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, כבוד השרים, חברי וחברותי חברי הכנסת, בינינו, זה לא משנה איך יקראו לזה.

אילן גילאון: אגב, גם אני חשבתי שזה לא כל כך משנה מה הגודל של הממשלה ולא איך יקראו למשרדים, אלא בסופו של דבר מה תהיה מידת האחריות.

אילן גילאון: אנחנו בכלל, אדוני היושב-ראש, חיים בתרבות של שינוי שמות.

אילן גילאון: פעם היו קוראים ללשכת העבודה "לשכת עבודה".

אילן גילאון: בכלל, אבא שלי היה אומר תמיד שאם לא רוצים שתהיה אבטלה צריך שתהיה עבודה, הוא היה אומר.

אילן גילאון: זה היה די פשוט.

אילן גילאון: מאז שקוראים ללשכת העבודה "לשכת התעסוקה", האנשים שמגיעים לשם בדרך כלל מקבלים דמי אבטלה.

אילן גילאון: השם בסופו של דבר לא משנה, אולי בגין משנה שם – משנה מזל.

אילן גילאון: אני מקווה שהמשרדים האלה לא יוסיפו לעצמם את השם "חי" בסוף הקדנציה.

אילן גילאון: אבל אם כבר, אז צריך להוסיף לשם את המילה "חדש", כי זאת פוליטיקה חדשה, אתם מפלגה חדשה במשרד התמ"ת החדש.

אילן גילאון: אם רעיונית היה צריך לעשות משהו באמת – ולא שם, אלא מהות – היה צריך לחבר חזרה את משרד העבודה והרווחה, משום שמי שמפריד בין עבודה לרווחה בעצם מחטיא את העניין, וזאת באמת התפיסה המאוד-קפיטליסטית, תפיסה של מדינת סעד.

אילן גילאון: לכן תראה, אדוני, אופנות באות ואופנות חוזרות, וכל הדברים האלה הם בסופו של דבר קוסמטיקה.

אילן גילאון: שינוי השם כפי שיקראו לו – מצדי גם יכולים לקרוא לו בלועזית, כי זו גם אופנה, וגם זה יכול לבוא עוד מעט.

אילן גילאון: אנחנו מתפארים במעשים שאנחנו עושים, תואמי – –

מאיר שטרית: בעזרת השם.

אילן גילאון: – – OCD, בעזרת השם.

אילן גילאון: AOCD, סליחה.

מאיר שטרית: OECD.

אילן גילאון: OCD זה משהו אחר לגמרי.

אילן גילאון: אבל יש כמה אנשים עם OCD פה, אין שום ספק.

אילן גילאון: גם ראיתי את הדבר הזה.

אילן גילאון: זה מסוג הדברים שהיינו עדים להם בבחירות האחרונות בפוליטיקה "מגניבה", עם שמות נוצצים וחדשים.

אילן גילאון: התכנים – באמת בלי להיות נוסטלגי, אני לא מתגעגע לשום דבר – התכנים האמיתיים למה המדינה צריכה להיות אחראית – הוא הקובע: האם מדינה היא חברת ביטוח לאזרחיה?

אילן גילאון: האם כל אזרח בתוכה יוכל להגיע למחוז חפצו בצורה מכובדת ועצמאית, שזה תפקידה של חברה, או שאנחנו משהו אחר?

אילן גילאון: האם אנחנו כמדינה אחראים לחינוך, לתרבות, לבריאות, לתעסוקה, לקורת גג ולביטחון לאזרחים שלנו, או שאנחנו הולכים לקרוא לעצמנו בשמות פלסטיים כאלה ואחרים על-פי חברות עסקיות כאלה ואחרות?

אילן גילאון: לכן, אתם יודעים מה?

אילן גילאון: תקראו לעצמכם איך שאתם רוצים.

אילן גילאון: הבעיה המרכזית היא מה יהיו התוצרים בסופו של דבר למדינת ישראל: האם היא תוחזר לבעליה החוקיים, או שהיא תמשיך להיות נשלטת על-ידי קומץ, כפי שגם הייתה עד כה?

מאיר שטרית: תודה רבה, חבר הכנסת אילן גילאון.

מאיר שטרית: חבר הכנסת נחמן שי, ואחריו – חבר הכנסת יצחק הרצוג.

מאיר שטרית: לרשותך שלוש דקות.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש חברי, חברי חברי הכנסת, המחשבה שמשרדי ממשלה הם כמו חליפה ליתום שאפשר כל פעם לתפור אותם מחדש ולמדוד אותם לפי מישהו אחר או מישהי אחרת שנכנסה למשרד מעידה על משהו מזלזל.

נחמן שי: מדינה – דיברנו כבר קודם – אחרי 65 שנה אומנם היא במצב חירום כל הזמן, אבל היא מתנהלת.

נחמן שי: והיא לא יכולה להחליט שכששר רוצה לתפוס את תפקידו בצורה שונה – שזה לגיטימי – הוא בהזדמנות הזאת גם יחליף את שם המשרד.

נחמן שי: כמה משרדים ניהלת, אדוני היושב-ראש?

מאיר שטרית: שישה.

נחמן שי: שישה.

נחמן שי: האם החלפת אי-פעם את שמו של המשרד?

מאיר שטרית: לא.

נחמן שי: אוקיי.

נחמן שי: וניהלת בדרכך – – –

מאיר שטרית: בעצם פעם אחת כן, אני מודה.

מאיר שטרית: משרד התחבורה שינה את שמו למשרד התחבורה – –

נחמן שי: והתשתיות.

מאיר שטרית: משרד התחבורה והבטיחות בדרכים, כשהקמתי את ועדת שיינין.

נחמן שי: אוקיי, אז הוספת.

נחמן שי: ומאז זה נשאר.

מאיר שטרית: נשאר, כן.

נחמן שי: ויכולת להביא לכל משרד את הבנתך ואת תפיסתך – – –

מיקי לוי: גם משרד המשטרה הפך להיות המשרד לביטחון הפנים.

מאיר שטרית: לא על-ידי.

נחמן שי: אבל הוא שינה את התפיסה.

נחמן שי: היה שינוי קונספטואלי מאחורי זה.

נחמן שי: אני מקווה – ואני אומר את זה לידידי השר נפתלי בנט, ואני מאחל לו גם הצלחה בהזדמנות הזאת – שהוא לא מתכוון לנהל כלכלה, אלא הוא מתכוון לנהל את שתי הזרועות החשובות מאוד של הכלכלה הישראלית: התעשייה מצד אחד והמסחר מצד אחר, שהן בעיני תעשיות של כחול-לבן.

נחמן שי: אני רואה בהן משהו ממשפחת הגאווה – שיש לנו אנשים שעובדים ומייצרים ותומכים ונושאים את המדינה הזאת על כפיהם בסופו של דבר.

נחמן שי: ואילו אדוני רוצה לנהל כלכלה וזה בסדר גמור, אבל בכלכלה יש משהו שהוא, עם כל הכבוד, זר ומנוכר לעולם הזה שאנחנו מדברים עליו.

נחמן שי: ואני חושב שזה לא מקרי – לא כלפיך אישית חלילה, לא כלפיך, אלא כלפי הממשלה כולה – וראיתי את זה גם בסוגיה הזאת של המשבר עם חברות התעופה הישראליות, והריב שהיה עם הוועדים, והשמחה הזאת לאידם של הוועדים, והרצון הזה לקפוץ על גבם של ה"יוּניוֹנים", כאילו שלהיות עובד במדינת ישראל ולהיות מאורגן במדינת ישראל זה איזשהו חטא כבד, זה איזשהו עוון שצריך להוריד אותו מעולמנו.

נחמן שי: וטוב שהגיעו, בסופו של דבר, להסכם אתם, רק 48 שעות מאוחר יותר, ולאלפי-אלפי אנשים נגרם נזק כבד.

נחמן שי: אני קורא לממשלה הזאת, ואני קורא גם לשר – לשקול את ההחלטה שלך מחדש ולבחון אם היא חיונית, ולהבין שמאחורי המילים האלה מסתתרים אנשים, והם רוצים להרגיש שהם מזדהים ושהמשרד הזה מייצג אותם, שהוא הכתובת שלהם, שהוא הפטרון שלהם, בסופו של דבר, בענייני המדינה.

נחמן שי: ומשרד הכלכלה – אין בו הזיהוי הזה, הוא לא מייצג אותנו, הוא לא כחול-לבן.

נחמן שי: תודה רבה.

מאיר שטרית: תודה רבה.

מאיר שטרית: חבר הכנסת יצחק הרצוג, ואחריו – חבר הכנסת איתן כבל.

מאיר שטרית: בבקשה, אדוני, שלוש דקות.

יצחק הרצוג: אדוני היושב-ראש, חברי וחברותי חברי הכנסת, מכובדי השר בנט, משרד הכלכלה – היה משרד כזה בעבר.

יצחק הרצוג: היה משרד כזה, תפרו משרד כדי שהוא יהיה פתרון תעסוקתי לפוליטיקאים צעירים שרצו לעלות בסולם הדרגות, ולכן, לדוגמה, גם בממשלת פרס וממשלת רבין הוקם משרד הכלכלה, והוא היה משרד ראשוני לשר שמתחיל.

יצחק הרצוג: בערך כמו המשרד לענייני גמלאים; שלא ייעלב חברי הטוב אורי אורבך.

יצחק הרצוג: מה אתה עושה?

יצחק הרצוג: אתה לוקח את נושא התעשייה.

יצחק הרצוג: אני מציע לך לקרוא את הביוגרפיה החדשה שיצאה על פנחס ספיר, שנקראת "היש הגדול".

יצחק הרצוג: אומנם 700 עמודים, זה חתיכת ספר, אבל אתה רואה מה וכיצד התייחסה הממשלה לחזון של התעשייה.

יצחק הרצוג: התעשייה זה הלב הפועם של הכלכלה.

יצחק הרצוג: התעשייה זה הלב הפועם של המשק.

יצחק הרצוג: התעשייה זה הלב הפועם של העובד העברי.

יצחק הרצוג: אין מה לעשות.

יצחק הרצוג: אז מה אתה, במחי יד, אחרי 65 שנה, מחליט, לא, לא צריך להתייחס בכלל יותר לתעשייה?

יצחק הרצוג: נקרא לזה כלכלה.

יצחק הרצוג: אבל התעשייה הישראלית כחול-לבן זה דבר שאנחנו גאים בו, שאנחנו רואים בו מקור עצום לביסוס המשק, היצוא, התעסוקה, השוק המקומי, שלא לדבר על נושא ההיי-טק, המדען הראשי, כל היוצא בזה.

יצחק הרצוג: ולפתע פתאום זה לא חשוב.

יצחק הרצוג: "אני כלכלה".

יצחק הרצוג: מה, אתה מומחה לכלכלה?

יצחק הרצוג: אתה פרופסור לכלכלה?

יצחק הרצוג: אתה נותן חוות דעת על פרמטרים כלכליים?

יצחק הרצוג: אתה בנק ישראל?

יצחק הרצוג: אתה לא בנק ישראל, אתה שר שממונה על התעשייה הישראלית.

יצחק הרצוג: ואני חושב שזו טעות, גם לך, ובוודאי זו טעות בכך שאתה מביא את זה היום למליאת הכנסת, ואני חושב שזו טעות לממשלת ישראל להתעלם מהמסחר, להתעלם מהתעסוקה ולהתעלם מהתעשייה.

יצחק הרצוג: אני מציע לחברי חברי הכנסת להתנגד להצעה המוצעת.

יצחק הרצוג: תודה.

מאיר שטרית: תודה רבה.

מאיר שטרית: חבר הכנסת איתן כבל, ואחריו – חבר הכנסת אליעזר מוזס.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חברי השרים, האמת היא שפרויקט שינוי השמות הזה – זה מזכיר לי כמו בסופר: עד שאתה מצליח להתרגל לכל המוצרים, באים עוד פעם ומעבירים לך למקום אחר.

מאיר שטרית: אחרת אתה לא קונה.

איתן כבל: אז אתה מבין?

איתן כבל: ואני אומר, זה בדיוק אותו דבר פה: באים ומשנים את השמות, וחושבים שבעקבות שינוי השם הכול גם ייראה אחרת ולא נשים לב.

איתן כבל: ואני אומר לאח בנט – האח בנט, שלום.

איתן כבל: מה שאני מנסה לומר לך, למשל, שהדבר הכי חשוב זה באמת לבדוק בכל השינויים האלה.

איתן כבל: זה באמת יהיה מעניין – אני אבקש את זה מהממ"מ – לראות אם באמת בממשלה הזאת, בפרויקט הזה של המשרדים החדשים, אם באמת חסכתם, ואנחנו חוסכים, מדינת ישראל, כתוצאה מכל השינויים שנעשים.

איתן כבל: כי אני מבין, נכון לרגע זה, שיש משרד, יש לו שם, נניח משרד הכלכלה, כי זה שם יפה, היי-טקיסטי כזה, מצד אחד; מצד שני, כמה מנכ"לים יש במשרד הזה?

איתן כבל: או במשרד שהוא הכלכלה?

איתן כבל: ואתה ממונה על עוד משרדים נוספים, או שזה רק – זאת אומרת – ולכל אחד יש גם מנכ"ל, נכון?

איתן כבל: ויש לו – כן או לא?

איתן כבל: בתום לב אני אומר, לא מתוך – כי אני מניח שיש מנכ"ל, אז יש גם עוזרים, ובסוף אתה בא ובודק ואתה שואל את עצמך: אז מה קרה בתוך כל הסיפור הזה?

איתן כבל: האם באמת הדברים השתנו?

איתן כבל: השר שטייניץ, בסוף יש מנכ"ל אחד או שני מנכ"לים?

איתן כבל: באמת אני שואל את זה.

איתן כבל: זה לא סודות מדינה.

איתן כבל: זה אומנם משרד שהוא גם מודיעין וגם זה, אבל בסוף צריך לדעת.

איתן כבל: האם יש באמת שינוי או שאין שינוי?

איתן כבל: או שיהיה מנכ"ל למודיעין ומנכ"ל – מה זה השני?

מאיר שטרית: אסטרטגיה.

איתן כבל: לאסטרטגיה.

איתן כבל: ואחר כך גם צריך לתאם פגישות בין המנכ"לים, ומנכ"ל אחד לא יכול, מנכ"ל אחד פה ומנכ"ל אחד אצל שר הביטחון ואחד אצל ראש הממשלה.

איתן כבל: ולכן, אדוני היושב-ראש, זה יהיה באמת מעניין, ואני מתכוון באמת לבקש את זה, לראות אם באמת העובדה שה"חית" הזאת כאן התקצרה – האם המשמעות היא שגם התוכן התקצר והתקציבים התקצרו.

איתן כבל: תודה.

מאיר שטרית: תודה רבה לחבר הכנסת איתן כבל.

מאיר שטרית: חבר הכנסת אליעזר מוזס, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת משה גפני.

מאיר שטרית: בבקשה, חבר הכנסת מוזס.

מנחם אליעזר מוזס: השעה מאוחרת, אז לא – – –

מאיר שטרית: כן, אפשר לקצר, כן.

מאיר שטרית: אם אתם רוצים ללכת לישון עוד היום, כדאי שכולם יקצרו.

מנחם אליעזר מוזס: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, שמעתי את דברי שר האוצר לגבי שנאת חרדים, והוא אמר שאין לו שום שנאה.

מנחם אליעזר מוזס: אבל אני רוצה לשאול: האם יש תקדים שהסכם קואליציוני יהיה כה סקטוריאלי וכה יפגע, בכל התחומים, בציבור החרדי בלבד?

מנחם אליעזר מוזס: החל בדיור, כאשר בהסכם הקואליציוני, שאני מחזיק מול העיניים, כושר ההשתכרות כתנאי סף לקבל הטבות ממשרד השיכון – ניקח למשל את נצרת-עילית: זוג הלומד את תורת ה', שלא מיצה את כושר ההשתכרות, לא יזכה בשום הטבה; בני-דודינו, העובדים מגיל 18 וממצים את כושר ההשתכרות, יזכו לכל הטבה ממשרד השיכון.

מנחם אליעזר מוזס: האומנם זו ממשלת ימין?

מנחם אליעזר מוזס: זה הצדק?

מנחם אליעזר מוזס: זה היושר?

מנחם אליעזר מוזס: ברווחה: קיצוץ בקצבאות ילדים – שר הרווחה – ולהביא לידי רעב עוד 200,000 ילדים, לפי המועצה לשלום הילד.

מנחם אליעזר מוזס: במקום מבחן הכנסה, שהקיצוץ יהיה כבר על הילד הראשון לפי מבחן הכנסה.

מנחם אליעזר מוזס: הולכים על כיוון כזה שדווקא באלה ברוכות הילדים לפגוע.

מנחם אליעזר מוזס: ובמי הכוונה?

מנחם אליעזר מוזס: או למשל בחינוך, ואני אומר לפי הפרקים של ההסכם – אני אומר רק שלושה פרקים, השעה מאוחרת – להפסיק או לצמצם את התמיכה במוסדות שלא יקבלו את ההוראות החדשות של ממשלה זו, וזאת בניגוד לדעת גדולי ישראל, אשר ממימיהם אנו שותים ואנו מצווים על "עשית כל אשר יורוך".

מנחם אליעזר מוזס: אני רוצה לומר משהו על שר האוצר.

מנחם אליעזר מוזס: הוא לא נמצא, אבל הוא הטביע מושג חדש, של גם וגם.

מנחם אליעזר מוזס: החינוך שלנו אינו גם וגם.

מנחם אליעזר מוזס: בחינוך שלנו אין גם ללמוד ליבה וגם לצרוך סמים, אין גם ללמוד ליבה וגם לשתות לשוכרה, אין גם ללמוד ליבה וגם להתעלל בקשישים, ואין גם ליבה וגם 30,000 תיקי נוער.

מנחם אליעזר מוזס: אין הדברים האלה אצלנו, ברוך השם.

מנחם אליעזר מוזס: ככה שמאוד מעניין.

מנחם אליעזר מוזס: הסקטוריאליות – פשוט התלבשו על הציבור החרדי.

מנחם אליעזר מוזס: אני לא יודע אם אתם יודעים שבמזרח-ירושלים 180,000 תלמיד לומדים לפי התוכנית הפלסטינית, ובמרכזה הנכבה.

מנחם אליעזר מוזס: ומי מממן את זה ב-100%?

מנחם אליעזר מוזס: ממשלת ישראל.

מנחם אליעזר מוזס: והשנה לבד – אני אומר לכם כשר החינוך לשעבר – מממן המשרד 300 מיליון ש"ח לרכישת מגרשים פרטיים להקמת בתי-ספר לאלה שלומדים תוכנית לימוד פלסטינית.

מנחם אליעזר מוזס: אז זה בסדר?

מנחם אליעזר מוזס: זה ירושלים "המאוחדת".

מנחם אליעזר מוזס: כך שתבינו מה שקורה.

מנחם אליעזר מוזס: אבל לא, זה בסדר גמור.

מנחם אליעזר מוזס: חרדים?

מנחם אליעזר מוזס: אנחנו נראה להם.

מאיר שטרית: תודה רבה.

מנחם אליעזר מוזס: אני רוצה רק לומר לכם – אני רוצה לסיים.

מנחם אליעזר מוזס: שמעתי במוצאי יום העצמאות משר החינוך – אני לא יודע איפה הוא עכשיו – שהוא אמר שהוא מרגיש כשעת נעילה של יום הכיפורים.

מנחם אליעזר מוזס: אז ברצוני לסיים בתפילת יום הכיפורים: "ובכן צדיקים יראו וישמחו וישרים יעלוזו וחסידים ברינה יגילו" – –

מאיר שטרית: "ועולתה תקפּץ פיה וכל הרִשְׁעה כולה" – – –

מנחם אליעזר מוזס: – – "וכל הרשעה כולה כעשן תכלה, כי תעביר ממשלת זדון מן הארץ" במהרה, אמן.

מאיר שטרית: תודה רבה.

מאיר שטרית: חבר הכנסת גפני – על הברכות של הממשלה?

מאיר שטרית: בבקשה, חבר הכנסת גפני.

מאיר שטרית: אחרי חבר הכנסת גפני – – –

אלעזר שטרן: לכן צדיקים שמחים.

מאיר שטרית: כן.

מאיר שטרית: הדובר האחרון יהיה חבר הכנסת יריב לוין.

מאיר שטרית: חבר הכנסת גפני, בבקשה.

מאיר שטרית: אני מקווה שאין לך איזה תפילה.

דוד רותם: גפני, תתחיל עם החסידים יעלוזו.

משה גפני: אדוני היושב-ראש – –

מאיר שטרית: בבקשה, אדוני.

משה גפני: – – רבותי השרים, חברי הכנסת, אני מקשיב להחלטה שהובאה בפני הכנסת ולדיון ההזוי שמתקיים כאן, ונראה לי שאנחנו נראים מצחיקים בעיני עצמנו.

משה גפני: יש דיונים, וככל הנראה גם יהיו החלטות של גזירות מאוד קשות נגד הציבור.

משה גפני: אני עוד לא יודע מה, אני לא יודע אם גם יודעים בממשלה מה.

משה גפני: יושבים על המדוכה, דנים, ויושבים – איפה השר בנט מתי שצריך אותו?

משה גפני: יושבים ודנים כמו בפורים.

משה גפני: לוקחים שם, מחליפים אותו.

משה גפני: אגב, אמר לי הרב מוזס – הוא לא הספיק כנראה להגיד את זה – ששינוי השם נותנים לחולה.

משה גפני: זאת אומרת, המשרד חולה.

משה גפני: לא חשוב.

מאיר שטרית: זה כדי לרפא אותו מהמחלה.

משה גפני: מה?

משה גפני: מה?

מאיר שטרית: כדי לרפא אותו מהמחלה – –

משה גפני: כן, כן, ברור.

מאיר שטרית: – – עם שם טוב.

משה גפני: בסדר, אם זה המצב, אז – אבל יושבים לדון על שינוי השם כמו בפורים.

משה גפני: מלבישים מסכה, במקום התמ"ת נקרא לו "הכלכלה", והכול יהיה בסדר.

משה גפני: הכול פורים.

משה גפני: אני לא יודע אם שמתם לב – – –

ראובן ריבלין: כמו שמחליפים מזוזות.

משה גפני: כן, נכון.

משה גפני: אם שמתם לב, קודם היו פה ראש הממשלה והשר בנט והם חייכו אחד לשני.

משה גפני: ואם מישהו יגיד לי שהחיוך הזה זה לא פורים, אינני יודע פורים מהו.

משה גפני: ואומר השר בנט, זה שמבקש להחליף את השם, "אחי".

משה גפני: לכל אחד הוא קורא "אחי".

משה גפני: אני אח שלו.

מאיר שטרית: אני מבקש להפריע לך רגע, אבל אומר שאחרי הדברים שלו אנחנו מצביעים.

מאיר שטרית: חבר הכנסת יריב לוין לא ידבר.

משה גפני: אז איפה השר מתי שאני צריך אותו?

מאיר שטרית: בבקשה.

משה גפני: אחי, אני אח שלו.

משה גפני: הוא אומר: אני הולך לעשות להם טובות, לאחי.

משה גפני: אני רואה את הטובות שעושים לנו ואני מקבל חררה.

משה גפני: אתה יודע מה?

משה גפני: אל תעשה לי טובות, תשאיר אותי כמו שאני.

מרב מיכאלי: אחי גיבורי התהילה.

משה גפני: כן, אחי גיבורי התהילה.

משה גפני: עמד פה קודם שר האוצר ודיבר על האחים של השר בנט, דיבר כמו שלא דיבר שר מימיו על קבוצה באוכלוסייה.

משה גפני: והשר בנט, עם כל הכבוד שהוא הופך את הכול לפורים ומחליף את השם, הוא נושא באחריות לכל הפעולות של שר האוצר.

משה גפני: הוא נושא באחריות, הוא לא יוכל לברוח מזה.

משה גפני: הוא גרם לכך שהוא יהיה שר האוצר, הוא גרם לכך שזה מה שאנחנו רואים עכשיו מול עינינו, הוא שותף לעניין הזה.

משה גפני: הוא לא יוכל להגיד: אני משהו אחר.

משה גפני: והכול באהבה לאחים שלו: אחי, אחי האלה ואחי האלה.

משה גפני: כולם הופכים להיות האחים שלו.

משה גפני: אני הייתי מעדיף שהוא יהיה רק גיס שלי.

משה גפני: מה, אני צריך אח כזה?

משה גפני: אז הוא בא עכשיו עם הפורים הזה, ובמקום לדבר על הבעיות של משרד התמ"ת ובמקום לדבר על הצורה של כל מה שמתנהל ומה שצריך לעשות בעת הזאת, אז יושבים פה כנסת שלמה עם שרים מכובדים – מעניין אם ראש הממשלה גם יבוא להצבעה – יושבים להצביע ולדון על החלפת השם של המשרד.

משה גפני: במקום שר התעשייה, המסחר והתעסוקה יקראו לו שר הכלכלה.

מאיר שטרית: בעזרת השם.

משה גפני: בעזרת השם, כמובן החלפת השם.

מאיר שטרית: חבר הכנסת גפני, זהו, נגמר הזמן שלך.

משה גפני: אני מציע להפסיק עם הצביעות הזאת, עם החלפת שמות.

משה גפני: תגידו את האמת לעם.

מאיר שטרית: חברי הכנסת מתבקשים לשבת, אנחנו תכף עוברים להצבעה.

משה גפני: זה המשרד, זו המטרה שלכם, אלה השותפים.

משה גפני: אתם עוזרים אחד לשני, זה בסדר גמור.

משה גפני: העם ישפוט אתכם.

משה גפני: הכי יפה היה החיוך בין נתניהו לבין בנט, זה היה שיא התהילה.

מאיר שטרית: תודה רבה לחבר הכנסת גפני.

מאיר שטרית: אני מבקש לשבת.

מאיר שטרית: אנחנו עוברים להצבעה.

מאיר שטרית: עכשיו, חברים, אתם יודעים שהיה פה דיון על הודעה שמסר סגן השר המקשר בין הממשלה לכנסת.

מאיר שטרית: בעצם מה שדורש הצבעה, על-פי המכתב – הוא מונח בפניכם – זה רק שני סעיפים מתוך ההודעה שלו: סעיף ב(1) וסעיף ג(1).

מאיר שטרית: האם יש מישהו שרוצה שנפריד את ההצבעות לכל אחד לבד או שאפשר להצביע על שני הסעיפים יחד?

מאיר שטרית: מישהו מתנגד שנצביע ביחד על שני הסעיפים?

מאיר שטרית: אין.

מאיר שטרית: ובכן, חברים, אנחנו מצביעים ביחד על שני הסעיפים.

מאיר שטרית: נא להצביע.

מאיר שטרית: נא להצביע.

מאיר שטרית: מי בעד?

מאיר שטרית: מי נגד?

מאיר שטרית: מי נמנע?

עיסאווי פריג': אין לנו מסך.

מיקי רוזנטל: אין מסך.

מיקי רוזנטל: הצבעה מס' 11 בעד הודעת הממשלה – 49 נגד – 19 נמנעים – אין הודעת הממשלה על העברת סמכויות משר לשר נתקבלה.

מאיר שטרית: ובכן, חברים, הסעיפים שדנו בהם: סעיף ב(1), יישום תוכנית ההתנתקות – העברת סמכויות על-פי חוק, העברת שטח פעולה.

מאיר שטרית: הממשלה החליטה בהתאם לסעיף 31(ב) לחוק-יסוד: הממשלה וכן הלאה; הסעיף השני זה סעיף ג(1), השירות האזרחי-לאומי – העברת סמכויות על-פי חוק והעברת שטח הפעולה.

מאיר שטרית: אני קובע שב-49 קולות בעד, 19 נגד, אפס נמנעים.

מאיר שטרית: הסעיפים האלה אושרו, ואני מודה לחברי הכנסת.

מאיר שטרית: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה: הצעת חוק המאבק בתופעת השכרות.

קריאה: – – –

מאיר שטרית: אוקיי, זה לא מופיע לי פה.

מאיר שטרית: [מס' מ/706; "דברי הכנסת" ה-18, מושב רביעי, חוב' ל"ה, עמ' 30423.

מאיר שטרית: ]

מאיר שטרית: אוקיי, יש לנו הודעה על החלת דין רציפות.

מאיר שטרית: מיקי לוי מתבקש לבוא לבמה להודיע.

מאיר שטרית: חבר הכנסת מיקי לוי, בבקשה.

מאיר שטרית: סגן שר האוצר, לא סתם סגן שר.

מאיר שטרית: ההודעה על החלת רציפות, כפי שאתם יודעים, לא מחייבת דיון, גם לא הצבעה.

מאיר שטרית: מרגע שממשלה מודיעה על החלת רציפות – זה מה שאמרתי.

מאיר שטרית: ברגע שהממשלה מודיעה על החלת רציפות יש שבועיים זמן למי מחברי הכנסת שרוצה להגיש התנגדות למזכירות, ואז ההתנגדות שלו תידון בעוד שבועיים.

מאיר שטרית: היה ולא תוגש התנגדות, הרציפות תאושר.

מאיר שטרית: בבקשה, חבר הכנסת מיקי לוי.

מיקי לוי: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת הנכבדים, אני מבין שכולם עייפים, לכן אני מתחייב לעשות את זה בפחות מ-30 שניות.

מיקי רוזנטל: איזה עייפים.

מיקי לוי: מיקי רוזנטל, תבדוק אותי.

מיקי לוי: בהתאם לסעיף 1 בחוק רציפות הדיון בהצעות חוק, התשנ"ג–1993, אני מתכבד למסור לכנסת על רצונה של הממשלה להחיל את רציפות הדיון על הצעת החוק לקידום התחרות ולצמצום הריכוזיות, התשע"ב–2012, הצעת חוק מטעם הממשלה – 706, מיום 9 ביולי 2012.

מיקי לוי: תודה רבה.

מאיר שטרית: תודה.

מאיר שטרית: ובכן, כאמור, ההודעה לא מחייבת לא הצבעה ולא כלום, אלא מחכים שבועיים.

מאיר שטרית: מי שרוצה יוכל להגיש התנגדות.

מאיר שטרית: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/750).

מאיר שטרית: ]

מאיר שטרית: אנחנו עוברים אם כן לסעיף הבא בסדר-היום: חוק המאבק בתופעת השכרות (הוראת שעה ותיקון חקיקה) (תיקון).

מאיר שטרית: אני קובע בזה שהרשימה של הדוברים סגורה.

מאיר שטרית: יציג את הצעת החוק השר לביטחון פנים יצחק אהרונוביץ.

מאיר שטרית: בבקשה, אדוני.

מאיר שטרית: אני אבקש מחברי הכנסת שרשומים לדבר: אראל מרגלית, מיקי רוזנטל, ישראל אייכלר, אילן גילאון, מיכל רוזין, תמר זנדברג, ניצן הורוביץ.

מאיר שטרית: מי שלא יהיה, לא ידבר.

מאיר שטרית: אלה שרוצים לא לדבר – נא להודיע לי להסיר את שמם, ואני אסיר מהרשימה.

נסים זאב: אני, השם שלי מופיע בכל החוקים.

מאיר שטרית: הוא לא מופיע, אדוני.

נסים זאב: אז אני מבקש מהמזכירה.

מאיר שטרית: להוסיף אותך?

מאיר שטרית: אני מוסיף אותך, נסים.

מאיר שטרית: בבקשה, כבוד השר.

יצחק אהרונוביץ': אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מתכבד להציג בפניכם את הצעת חוק המאבק בתופעת השכרות (הוראת שעה ותיקון חקיקה) (תיקון), התשע"ג–2013.

יצחק אהרונוביץ': תופעת השכרות על השלכותיה הרבות היוותה ועודנה מהווה את אחת הסכנות החמורות המאיימות על שלום הציבור ועל הסדר הציבורי בישראל, והיא משפיעה רבות על תופעות האלימות, העבריינות ותאונות הדרכים החמורות והקטלניות.

יצחק אהרונוביץ': מחקרים שנערכו בנושא צריכת משקאות משכרים מצביעים באופן ברור וקשה על הקשר שבין שימוש מופרז באלכוהול וההסתברות להתנהגות אלימה של המשתמש כלפי הסביבה וכלפי עצמו.

יצחק אהרונוביץ': אלכוהול ידוע כחומר פסיכו-אקטיבי שעלול להביא להשפעה משמעותית על מערכת העצבים.

יצחק אהרונוביץ': האלכוהול משבש את פעילות המערכת הזאת ועלול לגרום, בין השאר, להתנהגות אימפולסיבית ולהפרעות בכושר השיפוט.

יצחק אהרונוביץ': בהסתמך על העובדה שאלכוהול הוא חומר מדכא, במקומות שבהם יש שתיית אלכוהול מעשי האלימות מתרבים.

יצחק אהרונוביץ': ממשלת ישראל, בישיבתה ביום 15 בנובמבר 2009, אישרה את תוכנית המשרד לביטחון הפנים, בשיתוף עם הרשות הלאומית למלחמה בסמים ואלכוהול, וראש הממשלה הנחה כי המשרד יקדם חקיקה אשר תהווה נדבך עיקרי במאבק בתופעת השכרות.

יצחק אהרונוביץ': במסגרת זו יזמתי, לפני שלוש שנים, את חקיקת חוק המאבק בתופעת השכרות (הוראת שעה ותיקון חקיקה), התש"ע–2010, וחוק רישוי עסקים (תיקון מס' 26) (הוראת שעה), התש"ע–2010, אשר סייעו להתמודד עם תופעת השכרות על היבטיה והשלכותיה השליליות, בין היתר על-ידי הגבלת מכירתם וצריכתם של משקאות משכרים בזמן ובמקום ובאופן.

יצחק אהרונוביץ': החקיקה הייתה פרי עבודת מחקר מקיפה שנערכה לגבי מודלים שונים המיושמים בעולם ואשר הוכיחו יעילות רבה בצמצום התופעה.

יצחק אהרונוביץ': נתוני משטרת ישראל והרשות הלאומית למלחמה בסמים ואלכוהול מעידים כי ההסדרים הקבועים בדברי החקיקה אפקטיביים ויעילים במיוחד.

יצחק אהרונוביץ': כידוע, החוק מעניק לשוטרים סמכות לתפיסה והשמדה של משקאות משכרים במקומות ציבוריים.

יצחק אהרונוביץ': מנתוני משטרת ישראל עולה כי משנת 2010 ועד קיץ 2012 נעשו יותר מ-55,000 שפיכות של בקבוקי שתייה בתחום האלכוהול.

יצחק אהרונוביץ': בתחום זה נתוני המשטרה מעידים כי ישנה עלייה מתמדת בפעילות האכיפה של המשטרה בהקשר של תפיסה והשמדה של משקאות משכרים משנה לשנה.

יצחק אהרונוביץ': הרשות הלאומית למלחמה בסמים ואלכוהול אף היא מדווחת כי על בסיס נתוני מחקר בין-לאומי של ארגון הבריאות העולמי על התנהגות בריאות בקרב התלמידים בבתי-ספר לשנת 2011, יישום התוכנית הביא לבלימת מגמת ההחמרה בדפוסי השתייה המופרזת בקרב הנוער.

מאיר שטרית: – – –

יצחק אהרונוביץ': עוד שתי דקות.

יצחק אהרונוביץ': לפי האומדנים העדכניים ביותר של הרשות למלחמה בסמים ובאלכוהול, עלות הנזקים הכספיים של שימוש לרעה באלכוהול למדינת ישראל מגיע ל-2.3 מיליארד דולר, שהם 1% מהתוצר הלאומי הגולמי של מדינת ישראל.

יצחק אהרונוביץ': לפיכך, ברור במובן מסוים כי הנתונים הללו, המעידים על הצלחה בהתמודדות במאבק בתופעת השכרות על היבטיה השליליים, הם פרי שילוב של יישום דברי חקיקה, אכיפה, וכן הגברת המודעות בקרב הציבור, ובעיקר בקרב בני-הנוער.

יצחק אהרונוביץ': כעת, משתוקפן של שתי הוראות החוק אמור לפקוע בקרוב, ומאחר שהמאבק וההתמודדות עם תופעת השכרות עומדים בעינם והכלים הקבועים בהוראות הוכיחו את עצמם כיעילים וראויים על סמך נתונים המצויים בידינו, מוצע ליתן להוראות שעה אלו תוקף של חוק קבוע, שימשיך וייתן מענה הולם להתמודדות עם תופעת השכרות על נזקיה, יהפוך את המדיניות והאסטרטגיה הלאומית לתהליך קבוע, מעוגן וארוך טווח ויאפשר המשך והעמקה של מגמת הצמצום בהיקף התופעה ובנזקיה, ומכאן גם חיסכון משמעותי ביותר לקופת המדינה.

יצחק אהרונוביץ': לאור זאת, אבקשכם לאשר את החוק המוצע בקריאה ראשונה ולהניחו על שולחן ועדת הפנים והגנת הסביבה לשם הכנתו לקריאה שנייה ושלישית.

יצחק אהרונוביץ': תודה.

מאיר שטרית: תודה רבה לשר לביטחון הפנים.

מאיר שטרית: ראשון הדוברים, אראל מרגלית – איננו.

מאיר שטרית: הוא איבד את זכות הדיבור.

מאיר שטרית: הדובר הבא, ישראל אייכלר – איננו.

מאיר שטרית: הדובר הבא – תמר זנדברג.

מאיר שטרית: בבקשה, שלוש דקות.

מאיר שטרית: אלה שלא נמצאים לא יוכלו לדבר.

מאיר שטרית: אחריה – ניצן הורוביץ.

מאיר שטרית: בבקשה, גברתי חברת הכנסת.

מאיר שטרית: שלוש דקות.

תמר זנדברג: אדוני היושב-ראש, חברות וחברים, החוק המוצע במסווה של הגנה על הציבור, במסווה של מלחמה באלימות, במסווה של מלחמה בשכרות, ובפרט במסווה של הגנה על קטינים, הוא פשוט מאוד חוק מוסרני, פוריטני, צדקני, שאין לו מקום במדינה חופשית.

תמר זנדברג: אני מזכירה לכולם שמכירה והגשה של אלכוהול לנערים מתחת לגיל 18 אסורה באופן כללי בישראל בכל שעות היום והלילה.

תמר זנדברג: החוק הזה, הדבר היחיד שהוא גורם לו זה ששוטרים ופקחים ניגשים למתרחצים בחוף הים ושופכים להם בקבוק בירה על החול.

תמר זנדברג: החוק הזה, מתוקפו, אנשים מבוגרים, חופשיים, כולנו, כל אחד ואחד מאתנו, לא מסוגלים לקנות בקבוק יין בדרך לבילוי אצל חברים.

תמר זנדברג: תגידו לי, אנחנו השתגענו?

תמר זנדברג: צאו לנו מבקבוק הבירה, צאו לנו מכוס היין.

תמר זנדברג: אין פה שום קשר למניעת שכרות.

תמר זנדברג: תנו לחיות בשקט.

תמר זנדברג: תודה רבה.

מאיר שטרית: תודה רבה, גם על הקיצור.

מאיר שטרית: חבר הכנסת ניצן הורוביץ – איננו.

מאיר שטרית: חבר הכנסת נסים זאב, איך יכול להיות שהוא לא יהיה?

מאיר שטרית: הוא חייב להיות.

מאיר שטרית: חבר הכנסת זאב, בבקשה.

מאיר שטרית: אחריו – חבר הכנסת משה גפני, ואם הוא לא יהיה – דוד אזולאי, אחרון הדוברים, ולאחר מכן הצבעה.

מאיר שטרית: שלוש דקות לרשותך.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, שלמה המלך אומר: "תנו שכר לאובד ויין למרי נפש".

מאיר שטרית: "יין ישמח לבב אנוש".

נסים זאב: כן, גם.

נסים זאב: תלוי איך אתה לוקח את השתייה, באיזה כמות, ומה אתה באמת משתמש בו.

נסים זאב: אני זוכר שכאשר הבאנו פה את הצעת החוק שלא לקנות בקבוקי יין, הייתה פה התלבטות קשה, כי מי ששולח את הבן שלו לקנות בקבוק יין מהמכולת – אז מה, הוא גם כן עבריין?

נסים זאב: אותו דבר פה.

נסים זאב: בוא נצא מתוך הנחה שמישהו, יש לו ארגז של עראק, נאמר.

נסים זאב: מַחייה, לא עראק – מחייה.

יצחק אהרונוביץ': דבר אתי מרוקאית.

נסים זאב: מרוקאית.

יצחק אהרונוביץ': – – –

נסים זאב: תגיד לי, ראית פעם מרוקאי שיכול בלי מחייה בארוחה?

נסים זאב: אני לא מכיר.

יצחק אהרונוביץ': איך אפשר?

נסים זאב: אי-אפשר.

נסים זאב: הארוחה לא עוברת.

נסים זאב: על המחיה ועל הכלכלה.

מאיר שטרית: טוב, בוא נתיר רק את העראק.

מאיר שטרית: את היתר נבטל.

נסים זאב: אה, בסדר.

נסים זאב: רק תחליף את השם, אתה אומר.

מאיר שטרית: מחַיֶה.

נסים זאב: אני רוצה לומר לכם, אתם אומרים על זה תופעת שכרות?

נסים זאב: זה מגפה.

נסים זאב: מה שהולך פה במדינת ישראל זה קטסטרופה.

נסים זאב: תראו את הצעירים שלנו.

נסים זאב: אני הייתי יושב-ראש הוועדה למאבק בסמים ואלכוהול, ואני אומר לכם, הנתונים פה מזעזעים.

נסים זאב: אני לא חושב שהשתנה פה משהו.

יצחק אהרונוביץ': מה אתה אומר?

נסים זאב: לא.

יצחק אהרונוביץ': מה אתה אומר?

נסים זאב: אני אומר לך, מה שהשתנה זה אולי שיש יותר אכיפה, יש יותר ביקורת.

נסים זאב: אבל במספרים אני אומר לכם שלא.

נסים זאב: תצאו היום לברים, תצאו היום לאולמות חתונות.

נסים זאב: אתה יודע מה?

נסים זאב: באולם חתונות – – –

יצחק אהרונוביץ': – – – תשאל את ראש עיריית הרצלייה.

יצחק אהרונוביץ': תשאל אותה.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, אתה לא יודע מה הולך.

נסים זאב: היום באולמות שמחה, שזה הכול לגיטימי והכול חוקי, חבר'ה יושבים ומשתכרים עד דלא ידע.

יצחק אהרונוביץ': – – – הנה, תשאל את ראש עיריית דימונה.

נסים זאב: אני לא יודע.

נסים זאב: הלוואי שכך הם הנתונים.

נסים זאב: אני שמח מאוד, אני לא – אני לא בא להעביר ביקורת.

נסים זאב: אני רק אומר לכם שזה דבר שצריך להמשיך ולהיאבק בו, ואני מחזק את ידיכם.

נסים זאב: אני לא בא לתקוף, חלילה וחס.

נסים זאב: אני מברך אתכם על כך, ואני אומר, תחזקנה ידיכם.

נסים זאב: אני בוודאי אצביע על החוק זה, זה לא שייך לקואליציה ואופוזיציה.

נסים זאב: רק אני אומר שהנתונים עדיין מדאיגים.

נסים זאב: אז בזמנו ראש הממשלה אמר שהוא בעד שיהיה מחשב לכל תלמיד.

נסים זאב: היום אנחנו כבר – אתם יודעים מה הולך לכל תלמיד: או סכין או אלכוהול.

נסים זאב: תלוי עם מה הוא בא לבית-הספר.

נסים זאב: אני זוכר, כשהיינו בוועדה עדיין לא היה ברור אם יש קשר בין תאונות הדרכים לבין השכרות.

נסים זאב: אני שאלתי כמה פעמים את השאלה הזאת את אנשי המקצוע.

נסים זאב: הנתונים עדיין לא היו ברורים ב-2005.

נסים זאב: אני אומר לך, אני זוכר.

נסים זאב: וההוכחות היו שכן יש קשר.

מאיר שטרית: ודאי שיש קשר.

נסים זאב: לא, זה ודאי היום.

נסים זאב: אז זה לא היה ודאי.

נסים זאב: ולכן, אדוני היושב-ראש, כבוד השר, אני מחזק את ידיך, ונמשיך במאבק הזה למען השמירה על ילדי ישראל, על הנוער שלנו.

נסים זאב: אי-אפשר להיות במצב כזה שבבתי-הספר האלימות הולכת וגוברת.

מאיר שטרית: תודה רבה.

מאיר שטרית: נסים, תודה רבה.

נסים זאב: ודאי שנושא השתייה הוא חלק בלתי נפרד ממה שאנחנו צריכים להיאבק בו.

מאיר שטרית: תודה רבה.

מאיר שטרית: משה גפני – איננו.

מאיר שטרית: דוד אזולאי, אחרון הדוברים, ועוברים להצבעה.

מאיר שטרית: בבקשה.

מאיר שטרית: אגב, חבר הכנסת נסים זאב, כתוב: "נכנס יין יצא סוד" – יין בגימטריה זה 70, וגם סוד זה 70.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, אני רוצה קודם כול לברך את השר, ואני זוכר את הדיון הסוער בוועדה, שניגשנו אליו בדחילו ורחימו.

דוד אזולאי: ואני מודה שלא האמנתי שנצטרך לדון בכזה חוק, ולכן קבענו אז את הוראת השעה כדי לנסות.

דוד אזולאי: אני חייב להגיד לך, לא מהנתונים שלך אני משתכנע.

דוד אזולאי: ביקרתי בכמה תחנות משטרה, דיברתי עם מפקדי תחנות, ואני חייב להגיד לך, באמת בעניין הזה קיבלתי פידבק אישי ממפקדי תחנות, שאומרים שאכן החוק מיושם, עושה את שלו.

דוד אזולאי: אבל פה, אתה יודע מה – – –

יצחק אהרונוביץ': גם מהנתונים – – –

דוד אזולאי: גם מהנתונים שאדוני השר נותן בהחלט יש מה להגיד פה.

דוד אזולאי: אבל אני רוצה להגיד לך, אדוני השר, יש פה דבר אחד – האכיפה לבד והפיכת החוק מהוראת שעה להוראה קבועה זה לא מספיק.

דוד אזולאי: אני חושב שצריך להיכנס קצת יותר למערכת החינוך.

דוד אזולאי: שם, לצערי הרב, לא נעשה מספיק, מפני שהנוער הוא הצרכן הגדול של האלכוהול.

דוד אזולאי: לכן, מה שאני מציע – יש ממשלה חדשה, רעיונות חדשים, הנה לכם רעיון, בבקשה, ותאמין לי, תקבלו גם את התמיכה של האופוזיציה בעניין הזה, אם תכניסו לבית-הספר את המלחמה באלכוהול, כי שם מתחילה הבעיה.

דוד אזולאי: תודה רבה, אדוני.

מאיר שטרית: תודה רבה לחבר הכנסת אזולאי.

מאיר שטרית: רבותי, אני מבקש לשבת, אנחנו עוברים להצבעה.

מאיר שטרית: אנחנו בעצם מאשרים את הצעת החוק, אם היא תאושר, בקריאה ראשונה, ואת העברתה לוועדת הפנים להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

מאיר שטרית: אנחנו נעבור להצבעה.

מאיר שטרית: כולם יושבים, ההצבעה מופעלת.

מאיר שטרית: בבקשה להצביע.

מאיר שטרית: מי בעד?

מאיר שטרית: מי נגד?

מאיר שטרית: הצבעה.

מאיר שטרית: בבקשה.

מאיר שטרית: הצבעה מס' 12 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 37 נגד – 9 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק המאבק בתופעת השכרות (הוראת שעה ותיקון חקיקה) (תיקון), התשע"ג–2013, לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

מאיר שטרית: ובכן, אני קובע שהצעת הצעת חוק המאבק בתופעת השכרות (הוראת שעה ותיקון חקיקה) (תיקון), התשע"ג–2013, אושרה בקריאה ראשונה ברוב של 37 קולות בעד, תשעה נגד ואפס נמנעים.

מאיר שטרית: הצעת החוק מועברת בזאת לוועדת הפנים ובגנת הסביבה להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

מאיר שטרית: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/751).

מאיר שטרית: ]

מאיר שטרית: אנחנו עוברים לחוק הבא:

מאיר שטרית: הצעת חוק פיקוח אלקטרוני על משוחררים בערובה ומשוחררים על-תנאי ממאסר (הוראת שעה) (תיקון מס' 3).

מאיר שטרית: נזמין את השר לביטחון פנים להציג את החוק.

מאיר שטרית: עד שהוא יגיע, אני רוצה לומר שכל מה שמדובר פה זה בעצם הארכת תוקף של חוק שקיים, של השארת הנושא הזה בידי השב"ס, כמו שזה הועבר בכנסת הקודמת.

מאיר שטרית: זו בעצם המהות של החוק.

יצחק אהרונוביץ': אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, גילוי נאות: ממלא-מקום יושב-ראש הכנסת טיפל בסוגיה הזאת כמה פעמים כיושב-ראש ועדת המדע, והוא מכיר את הסוגיה הזאת ויש לו הרבה רעיונות.

יצחק אהרונוביץ': אני תמיד אמרתי שאפשר לקדם כמה מהרעיונות האלה גם במסגרת החקיקה, אבל כשבאמת זה יגיע לוועדה, אנחנו נטפל בזה.

יצחק אהרונוביץ': חברי חברי הכנסת, אני מתכבד להציג בפניכם את הצעת חוק פיקוח אלקטרוני על משוחררים בערובה ומשוחררים על-תנאי ממאסר (הוראת שעה) (תיקון מס' 3), התשע"ג–2013.

יצחק אהרונוביץ': חוק פיקוח אלקטרוני על משוחררים בערובה ומשוחררים על-תנאי ממאסר (הוראת שעה), התשס"ט–2009, מסמיך את שירות בתי-הסוהר לבצע את הפעולות הנדרשות לניהול פיקוח אלקטרוני על משוחררים בערובה ומשוחררים על-תנאי ממאסר.

יצחק אהרונוביץ': כחלק מהתמודדות המשרד לביטחון הפנים עם המחסור במקומות כליאה, הפחתת הצפיפות בהם ושיפור תנאי הכליאה של האסירים והעצורים בלי לפגום בשמירה על ביטחון הציבור, קידם המשרד חלופות למעצר ולמאסר.

יצחק אהרונוביץ': במסגרת זו יזם המשרד תוכנית לפיקוח אלקטרוני, אשר הוחלה לגבי עצורים ומשוחררים בערובה ולגבי אסירים משוחררים על-תנאי.

יצחק אהרונוביץ': לשירות בתי-הסוהר יתרונות מובנים הנדרשים לשם ביצוע פעולות לניהול התוכנית, ובכלל זה קיומה של תשתית ארגונית לוגיסטית וטכנולוגית המאפשרת ביצוע פעולות אלה, וכן מבנהו הארגוני, פריסתו הרחבה ודרכי עבודתו.

יצחק אהרונוביץ': כמו כן, הרחבת תפקידיו של שירות בתי-הסוהר לביצוע פעולות לניהול התוכנית מותאמת ליעדי השירות ומתאפשרת נוכח שיתוף הפעולה הקיים זה מכבר בינו לבין הפרקליטות, מערכת התביעה של משטרת ישראל ומערכת בתי-המשפט.

יצחק אהרונוביץ': החוק נקבע כהוראת שעה למשך 18 חודשים מיום תחילתו, עם אפשרות להאריך את תוקפו לתקופה אחת נוספת, וזאת כדי לאפשר את השלמת הליכי החקיקה אשר יסדירו את כלל ההיבטים הקשורים בשימוש בפיקוח האלקטרוני.

יצחק אהרונוביץ': הארכתי את תוקפו של החוק לתקופה נוספת של שישה חודשים, עד יום י"ד בתמוז התשע"א, 16 ביולי 2011.

יצחק אהרונוביץ': ביום י' בתמוז התשע"א, 12 ביולי 2011, תוקן החוק ותוקפה של הוראת השעה הוארך שוב עד יום כ"ה בתמוז התשע"ב, 15 ביולי 2012.

יצחק אהרונוביץ': ביום י"ט בתמוז התשע"ב, 9 ביולי 2012, תוקן החוק שוב ותוקפה של הוראת השעה הוארך עד יום ד' בניסן התשע"ג, 15 במרס 2013.

יצחק אהרונוביץ': בשל הבחירות לכנסת התשע-עשרה, ובהתאם להוראות סעיף 38 לחוק-יסוד: הכנסת, הוראת השעה תעמוד בתוקפה עד יום כ"ה באייר התשע"ג, 5 במאי 2013.

יצחק אהרונוביץ': הארכת תוקפה של הוראת השעה, שנעשתה מזמן לזמן כאמור, נועדה לאפשר לממשלה להשלים את גיבושה של הצעת חוק רחבת היקף, אשר תסדיר באופן יסודי את נושא הפיקוח האלקטרוני, כפי שאפרט להלן.

יצחק אהרונוביץ': לפני כמה חודשים הופץ תזכיר חוק פיקוח אלקטרוני על עצור ואסיר משוחרר על-תנאי (תיקוני חקיקה), התשע"ב–2012, בידי המשנה ליועץ המשפטי לממשלה (פלילי).

יצחק אהרונוביץ': תזכיר החוק גובש לנוכח הניסיון המצטבר בנושא מאז הוחל ביישומה של תוכנית הפיקוח האלקטרוני, בהתאם להחלטות הממשלה בנושא, ובתום דיונים ממושכים של צוות בין-משרדי שכלל את כל הגורמים המשתתפים ביישום התוכנית.

יצחק אהרונוביץ': צוות זה בחן את הלקחים והסוגיות השונות הנוגעות להפעלת תוכנית הפיקוח האלקטרוני ואת הדרכים לפתרונן.

מאיר שטרית: תם הזמן.

יצחק אהרונוביץ': אני יודע, עוד דקה ואני מסיים.

יצחק אהרונוביץ': במסגרת תזכיר החוק הוצע להסדיר את מעמדו המשפטי של הפיקוח האלקטרוני – את המנגנון ליישומו, ובכלל זה את הבניית שיקול הדעת השיפוטי באשר למעצר נאשמים בפיקוח האלקטרוני או שחרור על-תנאי של האסירים בפיקוח, ואת פרטי תוכנית הפיקוח האלקטרוני, סמכויות גורמי שירות בתי-הסוהר לצורך ניהול תוכנית הפיקוח האלקטרוני והסדרת המנגנון להפסקת הפיקוח האלקטרוני לגבי מפוקח שהפר את תנאיו.

יצחק אהרונוביץ': בשל ההשלכות התקציביות של תזכיר החוק, ובעקבות פיזורה המוקדם של הכנסת השמונה-עשרה, לא ניתן היה להשלים את תהליכי החקיקה הנדרשים בכנסת היוצאת.

יצחק אהרונוביץ': לאור החשיבות של הפיקוח האלקטרוני, אנחנו כאן מגישים את זה כרגע ומביאים את זה לפניכם.

יצחק אהרונוביץ': אבקשכם לאשר את החוק המוצע בקריאה ראשונה, ולהניחו על שולחן ועדת הפנים של הכנסת לשם הכנתו לקריאה שנייה ושלישית.

מאיר שטרית: תודה לשר לביטחון פנים.

מאיר שטרית: ראשון הדוברים ישראל אייכלר – איננו, איבד את זכותו לדבר.

מאיר שטרית: הדובר הבא – חבר הכנסת מיכאלי, בבקשה.

מאיר שטרית: אחריו – חבר הכנסת ניצן הורוביץ, ואם לא יהיה – נסים זאב.

מאיר שטרית: בבקשה, חבר הכנסת מיכאלי.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, חברי השרים, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק הזאת, אכן כפי שהסביר פה אדוני השר, נדונה באמת באריכות רבה בוועדת המדע והטכנולוגיה, בראשותו של היושב-ראש כעת, על כס יושב-ראש, ואכן נתקלנו שם בסוגיות לא רק מעניינות מבחינת שליטה ובקרה על אסירים, אלא גם הורדנו סוגיות עקרוניות, אדוני היושב-ראש, בוועדה, איך באמת מצד אחד נותנים פריבילגיות מסוימות לאסירים, והפריבילגיות האלה מופרות כנראה בצורה אינטנסיבית, כמו שאומרים, ואז השירות, השב"ס, מתעסק באותן דקדקנויות, כביכול, שמא חלילה פוגעים אחר כך בזכויות האסירים.

אברהם מיכאלי: אנחנו באמת כמה פעמים הבענו תמיהה.

אברהם מיכאלי: מצד אחד, אם כבר תופסים מישהו – לא בתמימות, אלא ראינו כבר שזה משהו מגמתי – למה בכלל לתת להם את הצ'ופר הזה?

אברהם מיכאלי: מצד שני, אני מבין שיש הצד ההפוך, ששירות בתי-הסוהר, אין להם מספיק מקומות, כנראה, ל"אפסן" את אותם בעייתיים במבנים, אין מספיק.

אברהם מיכאלי: גם על כך אנחנו מתלוננים, שהשב"ס לא מצליח להגדיל את המשבצות הקטנות שיש היום לאסירים.

אברהם מיכאלי: אני חושב שאפילו ביקרנו, אדוני היושב-ראש, בזמננו במקום שמפעיל את הדבר הזה כדי לראות ולהבין את מערכת ההפעלה של האזיקים האלקטרוניים האלה.

אברהם מיכאלי: אין כל ספק שמצד אחד זאת באמת הקלה גדולה מאוד לאותם אסירים שנאלצים עדיין למלא את חלקם בנטילת המאסר.

אברהם מיכאלי: אבל אני חושב, אדוני השר, שמצד אחד אנחנו צריכים לתמוך בדבר הזה שאתה מבקש לתת לו היום ארכה נוספת, אבל גם ללמוד מאותן הערות, שהזכרת גם כשישבנו כמה פעמים בוועדת המדע, לפחות בקדנציה האחרונה, כדי להקל בסוף על אותם מפקחים מטעם שירות בתי-הסוהר, כדי שלא יתעסקו בזה יום-יום – כי ראינו שיש אנשים שרק מחפשים כל הזמן איך הוא הפר את התנאי שלו – ובמקום זה להחזיר – – –

מאיר שטרית: אני עוצר לך רגע את הזמן.

מאיר שטרית: אדוני השר, אני רוצה שתדע שמצאנו בוועדה שהיו בממוצע 80 הפרות בחודש.

מאיר שטרית: זה מדהים.

מאיר שטרית: לכן, הכלל היחיד שצריך לשנות בחוק הוא – ואני מקווה שתעשו את זה – שמי שמפר, אוטומטית ייכנס חזרה לכלא.

מאיר שטרית: סליחה, תמשיך.

אברהם מיכאלי: על כך אמרתי, אדוני היושב-ראש, שאני מבין את הדילמה של השר, של השב"ס, שבקטע הזה של ההחזרה למתקן – במתקן אין להם הרבה מקומות, ולכן הם חוסכים הרבה מאוד מקום.

אברהם מיכאלי: לכן חוקים מהסוג הזה, אדוני השר, אנחנו כאופוזיציה תמיד צריכים לבדוק את זה עניינית, וזה לא אוטומטית הצבעה נגד.

אברהם מיכאלי: אנחנו נתמוך בחוק הזה.

אברהם מיכאלי: תודה.

מאיר שטרית: תודה רבה.

מאיר שטרית: חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת משה גפני.

מאיר שטרית: אם הוא לא יהיה – חבר הכנסת אזולאי.

מאיר שטרית: בבקשה.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, חוק פיקוח אלקטרוני על משוחררים, ולאו דווקא על משוחררים; זה היה יכול להיות גם כן על עצורים או אפילו משוחררים על-תנאי, או אפילו אנשים שעדיין לפני פסק-דין או גזר-דין, שנמצאים במצב של מעצר-בית.

נסים זאב: ואני פונה אליך, אדוני השר.

נסים זאב: פניתי לשר המשפטים בזמנו.

נסים זאב: איך יכול להיות שאדם נמצא במעצר-בית עם אותן הגבלות, כאשר הפיקוח האלקטרוני מונח שם, הוא לא יכול לצאת מהבית, ומבחינתו זה נחשב למאסר לכל דבר ועניין?

נסים זאב: איך ייתכן ששנה שלמה לא מחשיבים ולא מתחשבים בבית-המשפט, לפחות כ-50%?

נסים זאב: הרי אנחנו פה כרגע בחוק הזה מודים שמי שהוא אסור באופן אלקטרוני – זה נחשב כמו מאסר לכל דבר ועניין.

נסים זאב: אז למה שזה לא ייחשב כחלק מהעונש שלו גם בבית-המשפט, כאשר גזר-הדין שלו נגזר – שנתיים או שלוש שנים – והוא קודם לכן היה שנה או שנה וחצי במעצר-בית עם אותן הגבלות?

נסים זאב: שר המשפטים הסכים אתי, אמר לי: מה, זה לא נחשב?

נסים זאב: האם בית-המשפט לא מביא את זה בחשבון?

נסים זאב: אמרתי לו: לא.

נסים זאב: בית-המשפט, כשהוא נותן גזר-דין – כל מה שהיה לפני גזר-הדין לא קיים.

נסים זאב: זה שהיה במאסר בית שנה וחצי – ואני רוצה לומר לכם, כמו האחים בן-עטר; היו כמעט שנה במעצר-בית עם אזיקונים, לא יצאו מהבית.

נסים זאב: מבחינתם זה היה כמו בית-סוהר לכל דבר ועניין.

נסים זאב: וכאשר בית-המשפט גזר עליהם תשעה חודשי מאסר, הוא לא התחשב ששנה שלמה היו בבית עם אזיקונים.

נסים זאב: לכן, אדוני היושב-ראש, צריך לתקן את העוול הזה, ואם אביא הצעת חוק, אבקש שתשקול לתמוך.

נסים זאב: דבר נוסף, כאשר הזהות שנקבעה על-ידי המשטרה היא מוטעית – מה לעשות, תפסו מישהו ובסופו של דבר מתברר שזה לא האיש, מצאו את האדם העבריין באמת, והוא ישב בבית-סוהר כמה ימים.

נסים זאב: הבאתי הצעת חוק בקדנציה הקודמת, ואתה, אדוני השר, התנגדת.

נסים זאב: ביקשתי רק התנצלות, כדי שאותה נפש שנפגעה – שיהיה לו רק מכתב.

נסים זאב: הלוא כאשר הוא נעצר וישב כמה ימים בבית-סוהר, הסביבה והחברה, אם בבתי-הספר או בסביבה שלו, יודעים שהוא נעצר בגין איזושהי עבירה – הרי האיש הזה, הצלקת בנפש שלו לא נמחקת במהרה.

יצחק אהרונוביץ': מה זה קשור?

נסים זאב: קשור, שצריכים להתחשב.

נסים זאב: אנחנו צריכים להודות שטעינו.

נסים זאב: אז גם אם זה לא קשור להצעת החוק, אני מבקש ממך, אדוני השר, מכיוון שאני אמור להביא את הצעת החוק: תשקול את זה בחיוב.

מאיר שטרית: תודה, חבר הכנסת נסים זאב.

מאיר שטרית: חבר הכנסת גפני – איננו, אז חבר הכנסת אזולאי הוא הדובר האחרון.

מאיר שטרית: אחר כך נעבור להצבעה.

מאיר שטרית: בבקשה.

מאיר שטרית: שלוש דקות.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, גם כאן אנחנו באים לחדש הוראת שעה, והשאלה הנשאלת – למה עוד הפעם הוראת שעה?

יצחק אהרונוביץ': הסברתי.

דוד אזולאי: אז אולי לא הקשבתי.

מאיר שטרית: אולי הפעם.

דוד אזולאי: אני חושב שהנושא הזה הוכיח את עצמו, והוא פתר בעיה לא רק לשב"ס; גם לאזרחים שלפעמים, לצערי הרב, חפים מפשע.

דוד אזולאי: אני רוצה לנצל את הבמה כדי לפנות אליך, אדוני השר, פשוט לפנות לשב"ס.

דוד אזולאי: יש אנשים שצריכים לקבל את אותו אזיק אלקטרוני.

דוד אזולאי: זו ביורוקרטיה מסובכת וארוכה.

דוד אזולאי: אדוני השר, תשומת לבך לנושא הזה.

דוד אזולאי: כאשר בית-המשפט קבע שאסיר יכול לקבל אזיק אלקטרוני, הוא עובר שבעה מדורי גיהינום עד שהוא מקבל את זה.

דוד אזולאי: אני מבקש ממך: היכנס בעובי הקורה, פשט הליכים.

דוד אזולאי: אם בכל זאת נגזר שהוא יקבל את האזיקים האלקטרוניים, בוא נעשה את זה.

דוד אזולאי: דבר נוסף שאני מבקש ממך, והייתי עד לכך השבוע – אסיר דתי שהיה אמור לקבל אזיק אלקטרוני ביום שישי, הוא פשוט לא יכול היה לקבל את זה, ונאלץ לשבת בבית-סוהר שבת נוספת, כי לא יכלו לספק לו את האזיק האלקטרוני.

דוד אזולאי: לכן, אדוני השר, אני מאוד מבקש ממך, תגלה מעורבות בעניין הזה – אתה או מי מאנשיך – לפשט הליכים, להתחשב באותם אנשים בימי שישי, לתת מענה, ושהמענה לא יהיה שיישאר בבית-סוהר עוד שבת אחת וביום ראשון יקבל את האזיקים.

דוד אזולאי: תודה.

מאיר שטרית: תודה רבה לחבר הכנסת אזולאי.

מאיר שטרית: חברים, לשבת, אנחנו עוברים להצבעה.

מאיר שטרית: מאחר שהייתי רשום לדבר, אבל כיושב-ראש איני יכול לדבר – שני משפטים: אדוני השר, חשוב שתעשה רפורמה מוחלטת בכל הנושא של איזוק אלקטרוני, הן בעניין של האכיפה המינהלית והן בעניין של סוג האיזוק.

מאיר שטרית: הטכנולוגיה הישראלית בתחום הזה היא מפותחת ביותר; בעולם כולו משתמשים בטכנולוגיה ישראלית.

מאיר שטרית: במקום טלפון של "בזק" צריך שיהיה טלפון SIM, שאז האיש לא צריך להיות קשור לטלפון קבוע.

מאיר שטרית: ה-SIM, כמו טלפון נייד, שנמצא באיזוק האלקטרוני – אתה יכול לקבוע לו מסלול הליכה: מותר לו ללכת ללשכת העבודה, מותר לו להתייצב במשטרה.

מאיר שטרית: אתה יכול לקבוע לו מסלול, ואם הוא חורג ממנו, הוא מפר, ואז אתה מכניס אותו לכלא.

מאיר שטרית: אז אתה נותן הטבה להרבה מאוד אסירים, שבמקום לשבת בכלא, יכולים להיות בבית שלהם, לנהל את מה שהם צריכים לנהל, ועדיין לא לברוח.

אילן גילאון: יכולים גם לבוא לכנסת.

מאיר שטרית: לכן אני אומר, זה הזמן לעשות רפורמה.

מאיר שטרית: עוברים להצבעה, רבותי.

מאיר שטרית: אגב, הלשכה המשפטית של הכנסת המליצה להעביר את החוק הזה לוועדת המדע, מאחר שבעבר הוא נדון בוועדת המדע.

מאיר שטרית: השר המליץ להעביר את זה לוועדת הפנים.

מאיר שטרית: לכן אני מציע להעביר את זה לוועדת הכנסת, והיא תחליט בעצם מה ראוי לאיזו ועדה.

מאיר שטרית: על כן, חברים, אנחנו עוברים להצבעה.

מאיר שטרית: בבקשה, עוברים להצבעה.

מאיר שטרית: נא להצביע.

מאיר שטרית: מי בעד?

מאיר שטרית: מי נגד?

מאיר שטרית: בבקשה.

מאיר שטרית: הצבעה מס' 13 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 48 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק פיקוח אלקטרוני על משוחררים בערובה ומשוחררים על-תנאי ממאסר (הוראת שעה) (תיקון מס' 3), התשע"ג–2013, לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

מאיר שטרית: ובכן, אני קובע שהצעת חוק פיקוח אלקטרוני על משוחררים בערובה ומשוחררים על-תנאי ממאסר (הוראת שעה) (תיקון מס' 3), התשע"ג–2013, אושרה בקריאה ראשונה ברוב של 48 קולות בעד, נגד – אין, נמנעים – אין.

מאיר שטרית: אני מודה לכם.

מאיר שטרית: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/752).

מאיר שטרית: ]

מאיר שטרית: אני עובר להצעת החוק הבאה:

מאיר שטרית: הצעת חוק הרשויות המקומיות (בחירות) (הוראת שעה), התשע"ג–2013, קריאה ראשונה.

מאיר שטרית: יציג את הצעת החוק שר הפנים גדעון סער.

מאיר שטרית: בבקשה.

גדעון סער: תודה.

גדעון סער: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, חוק הרשויות המקומיות (בחירות) קובע את מועד הבחירות, וממועד הבחירות נגזרים מועדים נוספים לפעולות ואירועים שקודמים לבחירות.

גדעון סער: בבחירות הקרובות, שכפי שאנחנו יודעים ייערכו בדיוק בעוד חצי שנה, ב-22 באוקטובר 2013, המועד להגשת רשימות המועמדים צפוי להיות בחג הסוכות.

גדעון סער: על-פי החוק הקיים, המועד להגשת רשימות אמור לזוז ביום אחד – יום שישי, בין סוכות לשבת.

גדעון סער: על כן מוצע לתקן את החוק בהוראת השעה ולהקדים את המועד להגשת רשימות בבחירות אלה ביומיים, דהיינו, במקום היום ה-33 שלפני הבחירות ליום ה-35 שלפני הבחירות, כך שלמועמדים יהיה די זמן להגיש את מועמדותם והם יוכלו לעשות זאת ביום חול, ולא בשישי או בערב חג.

גדעון סער: מדובר פה בתיקון טכני.

גדעון סער: מובן שמהמועד הזה נגזרים מועדים נוספים.

גדעון סער: בדקנו, אנחנו לא יכולים לעשות את זה בחקיקת משנה – זה נשמע מוזר – אנחנו חייבים לתקן את החוק הראשי לשם כך.

מאיר שטרית: תודה רבה לשר הפנים.

מאיר שטרית: הדובר הראשון – אראל מרגלית, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת ישראל אייכלר.

אראל מרגלית: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אז קודם כול אני בעד השינוי הזה ותומך בו, ורציתי להגיד כמה מילים על העניין של הבחירות לרשויות המקומיות והמרכזיות שלהן בפוליטיקה הישראלית בשנים הקרובות.

אראל מרגלית: רבותי, מתוך עבודה מאוד מאוד צמודה עם כמה מראשי הערים, לאו דווקא במרכז אלא גם באזורים של הצפון והדרום, וברשויות הערביות וברשויות הדרוזיות, הנושא הזה של העצמה של השלטון המקומי בשנים הקרובות, לדעתי, הוא המפתח לשינוי כלכלי גדול, שיכול לחול בהרבה מאוד מקומות בארץ.

אראל מרגלית: אחד הלקחים הגדולים שאנחנו רואים, גם בדברים שבזמני אני עשיתי בירושלים עם טדי קולק, אבל גם בהרבה מאוד מקומות אחרים – עם רוביק דנילוביץ, עם יונה יהב ועם הרבה אנשים אחרים – זה שברגע שהרשות יודעת מה היא רוצה לבקש מהממשלה, לממשלה הרבה יותר קל לתמרץ אותה באופן שבו היא רוצה להיות מתומרצת.

אראל מרגלית: הדרמה שאני מקווה שתתרחש בכנסת הנוכחית זה שיתוף הפעולה שאנחנו נהיה מחויבים לו עם המנהיגים ברשויות המקומיות.

אראל מרגלית: לדעתי, היום יש שבעה או שמונה אזורים בארץ שיכולים להביא בשורה כלכלית גדולה סביב הנושא המוניציפלי, עם המגזר העסקי ועם העזרה של הממשלה.

אראל מרגלית: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אראל מרגלית.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ישראל אייכלר – איננו.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה.

קריאה: הוא מוותר.

יולי יואל אדלשטיין: כל הכבוד לחבר הכנסת זאב.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת גפני – איננו.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דוד אזולאי, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דוד אזולאי היה שנים רבות יושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה, והוא רוצה להתייחס להצעה.

יולי יואל אדלשטיין: זה דבר בהחלט לגיטימי.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, הרשה לי בראשית דברי לברך אותך.

דוד אזולאי: זאת הזדמנות ראשונה בשבילי, שבדיוק אני נואם ואתה יושב כאן ומנהל את הדיון.

דוד אזולאי: אז אני מברך אותך ומאחל לך ברכה והצלחה בתפקידך.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

דוד אזולאי: אדוני השר עשה כאן איזשהו תיקון, אולי תיקון קוסמטי קטן, והוא ראוי, התיקון הזה.

דוד אזולאי: יחד עם זה, היום דיברתי על זה בוועדת הפנים וביקשתי משר הפנים – בדרך כלל הבחירות נערכות בתקופת חגי ישראל, יום כיפור, ראש השנה וסוכות, ובתקופה הזאת אנחנו נוהגים להרבות אהבה ואחווה, ופחות מחלוקות.

דוד אזולאי: והנה, דווקא באותה תקופה מתקיימות הבחירות המוניציפליות, וזה גורם הפוך ממה שאנחנו מתכוונים.

דוד אזולאי: לכן, אני פניתי לשר, ואני פונה מעל במה זו ומבקש לבדוק את האפשרות לשנות את מועד הבחירות, לא בקדנציה הנוכחית אלא בקדנציה הבאה, ושמועד הבחירות לא יהיה בתקופת החגים אלא לאחר החגים או לפני החגים, ובכך נרבה אהבה ואחווה, שלום ורעות.

דוד אזולאי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דוד אזולאי.

יולי יואל אדלשטיין: תם סדר הדוברים.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו מצביעים על הצעת חוק הרשויות המקומיות (בחירות) (הוראת שעה), התשע"ג–2013, בקריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 14 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 45 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הרשויות המקומיות (בחירות) (הוראת שעה), התשע"ג–2013, לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: להלן התוצאות: בעד – 45, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת חוק הרשויות המקומיות (בחירות) (הוראת שעה), התשע"ג–2013, אושרה בקריאה ראשונה ותועבר להכנה לקריאה שנייה ושלישית בוועדת הפנים והגנת הסביבה של הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/753).

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: הנושא הבא הוא הצעת חוק שירות ביטחון (הוראת שעה) (תיקון מס' 15), התשע"ג–2013, קריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: יציג את ההצעה סגן שר הביטחון, חבר הכנסת דני דנון.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן יתקיים דיון, מדובר הרי בקריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

דני דנון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מתכבד להציג את הצעת חוק שירות ביטחון (הוראת שעה) (תיקון מס' 15).

דני דנון: חבר הכנסת זאב, זה קשור גם אליך.

דני דנון: אדוני היושב-ראש, ההצעה שאני מציג בפני הכנסת מסדירה את הארכת הוראת השעה המסדירה את תקופת השירות לגברים עד יולי 2014.

דני דנון: הוראת השעה הקיימת כיום תסתיים ביום 5 במאי 2013, ומכאן הדחיפות בהליכי החקיקה.

דני דנון: רקע קצר: חוק שחוקק בשנת 1995 קבע כי תקופת השירות הקבועה בחוק תהיה שנתיים וחצי, ולכן מוארכת התקופה מדי פעם בהוראת שעה בשישה חודשים, כלומר, שירות של 36 חודשים.

דני דנון: לכן אנחנו מבקשים להאריך את הוראת השעה עד 31 ביולי 2014.

דני דנון: הנושא הוא נושא חשוב.

דני דנון: אומנם הייתה ועדה בשנת 2006, בראשות פרופסור אבי בן-בסט, שקבעה באופן עקרוני את הרצון לקצר את זמן השירות הסדיר, שירות החובה, של הגברים, אבל בשל המצב הביטחוני לאחר מלחמת לבנון השנייה, ובשל הצרכים הדחופים של צבא הגנה לישראל ומערכות הביטחון, לא ניתן לעשות זאת כעת, ולכן אנחנו מאריכים את הוראת השעה.

דני דנון: חשוב לציין שמערכת הביטחון רואה צורך, באופן עקרוני, ליישם את המלצות הוועדה ולקצר את השירות, אבל בגלל המצב הנוכחי, שיש ירידה במספר המתגייסים – חשוב לי לציין עוד, אדוני היושב-ראש, גם בגלל ירידה במספר העולים למדינת ישראל, גם בגלל היקף הילודה, יש ירידה מדי שנה במספר המתגייסים.

דני דנון: לכן המערכת צריכה זמן לייצב את עצמה, אבל כן, היא רואה לנכון לקצר.

דני דנון: אני מקווה שנגיע במהרה לזמן שנוכל לעשות את זה.

דני דנון: לאור כל האמור לעיל, אנחנו מבקשים מהכנסת להאריך את תוקפה של הוראת השעה בתקופה נוספת, עד יום ד' באב התשע"ד, 31 ביולי 2014, אשר במהלכה ייבחנו כל השיקולים המובאים לעיל.

דני דנון: אני מקווה שלא נבוא ב-2014 עם בקשה להארכה נוספת, אלא שבאמת נוכל לבוא עם בשורה של קיצור השירות לגברים.

דני דנון: אני מבקש מהכנסת לאשר את הצעת החוק ולהעביר אותה לדיון והכנה לקריאה שנייה ושלישית בוועדת החוץ והביטחון.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה מאוד לחבר הכנסת דני דנון, סגן שר הביטחון.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לדיון.

יולי יואל אדלשטיין: להלן רשימת הדוברים: חבר הכנסת ישראל אייכלר – איננו; חבר הכנסת נסים זאב – מוותר, אף-על-פי שנמצא אתנו כדרכו; חברת הכנסת עליזה לביא – מוותרת.

אילן גילאון: על-פי בקשתי הוא – – – אני אמליץ עליו להדליק משואה.

יולי יואל אדלשטיין: אתה פשוט קוסם.

יולי יואל אדלשטיין: אתה פשוט קוסם, חבר הכנסת אילן גילאון.

יולי יואל אדלשטיין: אבל יחד עם זה, מכיוון שאין יותר נרשמים לדיון אנחנו עוברים להצבעה ואנחנו מצביעים על הצעת חוק שירות הביטחון (הוראת שעה) (תיקון מס' 15), התשע"ג–2013.

יולי יואל אדלשטיין: ההצבעה החלה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 15 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 30 נגד – 6 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק שירות הביטחון (הוראת שעה) (תיקון מס' 15), התשע"ג–2013, לוועדת החוץ והביטחון נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 30, שישה מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת חוק שירות ביטחון (הוראת שעה) (תיקון מס' 15), התשע"ג–2013, אושרה בקריאה ראשונה ותועבר לוועדת חוץ וביטחון להכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/754).

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לנושא הבא, שהוא הצעת חוק סדר הדין הפלילי (עצור החשוד בעבירות ביטחון) (הוראת שעה) (תיקון מס' 3) (הארכת תוקף), התשע"ג–2013, קריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: תציג את הצעת החוק שרת המשפטים חברת הכנסת ציפי לבני.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

ציפי לבני: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אנחנו מבקשים בהצעת החוק להאריך את התוקף של חוק סדר הדין הפלילי ביחס לעצור שחשוד בעבירת ביטחון.

ציפי לבני: ההוראה הזאת נחקקה כהוראת שעה בעבר.

ציפי לבני: הוראת השעה עתידה לפקוע ב-5 במאי, ולכן אנחנו מבקשים את הארכתה.

ציפי לבני: הבקשה היא לשנתיים נוספות, ואנחנו מקווים שתוך כדי כך הצעת חוק המאבק בטרור תתקדם בוועדות הכנסת, כך שבעצם נגשר דרך הארכת תוקף הוראת השעה הזאת על אותה בעיה שקיימת ושתמצא פתרון בחקיקת קבע.

ציפי לבני: מדובר בהסדרים מיוחדים שנוגעים לחקירת עצור החשוד בעבירות ביטחון.

ציפי לבני: מדובר בצרכים מיוחדים, שלעתים קרובות נועדו לא רק לפענוח עבירות ביטחון שבוצעו אלא גם לסיכול של פעולות טרור.

ציפי לבני: לנוכח פסיקת בית-המשפט העליון, שהורה על בטלותו של סעיף 5 לחוק בנוסח הקודם, הוכנסו תיקונים, כך שמדובר בהצעת חוק מאוזנת, מקפידה ומאזנת בין צורכי החקירה החיוניים של גופי הביטחון לשמירה על זכויות הנחקרים וצמצום הפגיעה בזכויות אלה ככל האפשר.

ציפי לבני: נקבעו בהוראות החוק הוראות הנוגעות להארכת משך המעצר של חשוד לפני הגשת כתב-אישום ולאפשרות לקיים דיונים בנושא המעצר שלא בנוכחות החשוד.

ציפי לבני: מדובר בסמכויות מצומצמות ביותר, שכפופות לביקורת של בתי-המשפט ומותנות בתנאים מחמירים.

ציפי לבני: משרד המשפטים, בהתאם להוראות החוק, מדווח לוועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת כל שישה חודשים על היקף השימוש בסמכויות לפי החוק.

ציפי לבני: הדיווחים שהועברו במהלך השנים מעידים שגופי הביטחון עושים שימוש מצומצם וזהיר בסמכויות האלה, ומדובר, כמובן, רק בחקירות רגישות ביותר לגבי עבירות טרור חמורות שבוצעו או נמצאות בשלבי תכנון והכנה.

ציפי לבני: הארכת התוקף הכרחית לצורך מתן כלים ממשיים לגורמי הביטחון, ואנחנו מבקשים לתמוך בהצעת החוק ולהעביר אותה לוועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת ציפי לבני, שרת המשפטים.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו פותחים את הדיון.

יולי יואל אדלשטיין: נרשמו: ישראל אייכלר – איננו; נסים זאב – מוותר.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין, עד שלוש דקות לרשות אדוני.

דב חנין: תודה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, עמיתי חברי הכנסת, שוב אנחנו נמצאים בסרט המוכר של הוראות שעה שמאריכים אותן מפעם לפעם, והשאלה – אם הכול כל כך פשוט והכול כל כך טוב והכול כל כך מאוזן, אז למה הוראות שעה ולא חוק קבוע?

דב חנין: התשובה היא פשוטה: מכיוון שאף משפטן הגון, אני חושב, לא יסכים לומר שחוק כזה ראוי שיהיה במדינה מתוקנת ודמוקרטית, ולכן כל הזמן אומרים לנו: אנחנו בסך הכול במצב זמני.

דב חנין: ובמצב הזמני הזה, הרי מה אנחנו מתבקשים להאריך, עמיתי חברי הכנסת?

דב חנין: אתם לא תוכלו לראות את זה בנוסח שנמצא בפניכם, כי הנוסח הזה זה רק הנוסח של ההארכה.

דב חנין: כדי להבין מה אנחנו מאריכים אתם צריכים לקרוא את החוק המקורי, שהוא החוק מ-2006, ואחר כך את תיקון מס' 2 שלו, שהוא התיקון שהתקבל בכנסת בעקבות זה שבג"ץ פסל סעיף של החוק הזה – אגב, מהלך מאוד מרחיק לכת.

דב חנין: אם בג"ץ פוסל סעיף של חוק אנחנו כולנו צריכים לתהות מה קורה כאן.

דב חנין: אז מה החוק הזה מאפשר, בין היתר?

דב חנין: החוק הזה מאפשר, בין היתר, להשהות את הבאת העצור בעבירת ביטחון בפני שופט.

דב חנין: זאת אומרת, לא להביא אותו בפני שופט במשך הזמן הקבוע בחוק הרגיל אלא להביא אותו בפני שופט אחרי פרק זמן יותר ארוך.

דב חנין: אפשר להחזיק אותו הרבה יותר זמן במעצר לפני הגשת כתב-אישום.

דב חנין: אפשר לקיים דיונים שלא בנוכחות העצור בעבירת ביטחון.

דב חנין: אפשר להחיל עליו נורמות שאנחנו לא מסכימים להחיל אותן על עצורים רגילים ועל חשודים רגילים בחברה שלנו.

דב חנין: אני שמעתי את דברי שרת המשפטים ושמעתי גם שיש דיווח לוועדת החוקה, חוק ומשפט.

דב חנין: ואכן, יש דיווח לוועדת החוקה, חוק ומשפט, אבל מתעוררת השאלה אם אנחנו לא צריכים – ואומרים גורמי הביטחון שהם לא כל כך צריכים את הסמכויות האלה, כי הם כמעט ולא משתמשים בהן, לפחות לפי הדיווחים.

דב חנין: אז למה צריך את הנורמות האלה?

דב חנין: למה אנחנו צריכים בספר החוקים שלנו נורמות שממעטים להשתמש בהן?

דב חנין: אני רוצה להפנות את תשומת לבם של חברי הכנסת גם לעובדה ששוב אנחנו מתעסקים, גם כאן, בחוק שמקורו במצב ביטחוני רגיש ומיוחד, אבל ברגע שהוא נוצר באותו מצב ביטחוני רגיש ומיוחד, הוא ממשיך חיים רגילים, ואנחנו מאריכים אותו דרך שגרה וכבר לא שואלים שום שאלה, לא על הבאת העצור בפני שופט ולא על דיונים שלא בנוכחות העצור, כי כבר בכלל, מה לנו ולעיסוק היומיומי והשגרתי בזכויותיהם של אסירים ועצירים?

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת – משפט סיום, אדוני היושב-ראש – אני חושב שזו דרך לא ראויה להתנהל.

דב חנין: אם הממשלה רוצה נורמות אחרות לעצירים בתחום הביטחוני, תתכבד ותייצר אותן בחקיקה ראשית מסודרת, קבועה, ולא השיטה הזאת שמגניבים לנו משהו מיוחד ויוצא דופן ואחר כך הוא הופך להיות לנורמה הרגילה והקבועה במדינת ישראל.

דב חנין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: אין יותר דוברים בהצעה הזאת.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק סדר הדין הפלילי (עצור החשוד בעבירות ביטחון) (הוראת שעה) (תיקון מס' 3) (הארכת תוקף), התשע"ג–2013, קריאה ראשונה – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 16 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 32 נגד – 7 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק סדר הדין הפלילי (עצור החשוד בעבירות ביטחון) (הוראת שעה) (תיקון מס' 3) (הארכת תוקף), התשע"ג–2013, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, בעד – 32, מתנגדים – 7, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת החוק אושרה בקריאה ראשונה ותועבר להכנה לקריאה שנייה ושלישית בוועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/755).

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק לתיקון פקודת הרוקחים (הוראת שעה), התשע"ג–2013, קריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: תציג את ההצעה חברת הכנסת יעל גרמן, שרת הבריאות.

יעל גרמן: זהו, אחרון ודי, נכון?

יולי יואל אדלשטיין: חבל שלא קראנו לך קודם, הא?

עיסאווי פריג': הצעת חוק אחרונה.

יעל גרמן: האחרונה, אבל לשבת.

יעל גרמן: לשבת.

יעל גרמן: אדוני היושב-ראש, חברותי וחברי חברי הכנסת וחברות הכנסת, אני רוצה לספר לכם בקצרה את השתלשלות החוק, וכדאי שתשמעו מה קורה כאשר מזלזלים במחוקק – בנו.

יעל גרמן: אני מחכה לשקט.

קריאה: – – –

יעל גרמן: תודה.

יעל גרמן: כידוע לכם, אנחנו מדינה של קיבוץ גלויות, וחיים בקרבנו עדיין כאלה שלא בקיאים בשפה העברית וגם לא באנגלית; בעיקר הם דוברים ערבית ורוסית.

יעל גרמן: למען אותם תושבים החליטה הכנסת לחוקק תיקון לפקודת הרוקחים (מס' 20), שאומר שעל התרופות צריך להיות כיתוב גם בערבית וגם ברוסית.

יעל גרמן: הכיתוב צריך לומר את שם התרופה, ואם יש בפנים עלון, אז נא לעיין בעלון שבפנים.

יעל גרמן: החוק עצמו עבר במרס 2011, ומפני שהיה ברור שלחברות התרופות יהיה קשה להיערך, נתנו להם שנה וחמישה חודשים, והחוק צריך היה לחול באוגוסט 2012.

יעל גרמן: אבל חודש לפני כן – או יותר נכון, שבועיים לפני כניסתו של החוק – הגיעו החברות ואמרו שקצרה ידם מלעמוד בחוק, והם מבקשים ארכה כדי שהם יוכלו לגמור לסיים ולתייג את כל קופסאות התרופות כפי שנדרש על-פי החוק ברוסית ובערבית.

יעל גרמן: כן, ציפי?

ציפי לבני: זה סיפור לפני השינה?

יעל גרמן: זה נכון, זה סיפור לפני השינה.

יעל גרמן: אבל תאמינו לי, זה סיפור יפה.

יעל גרמן: הכנסת, מכיוון שלא הייתה לה ברירה – – –

יולי יואל אדלשטיין: יש כאלה שכבר לא צריכים סיפור.

יעל גרמן: הכנסת, מפני שלא הייתה לה ברירה, באה והאריכה את תקופת תחילתו של החוק, שכאמור, כבר הייתה אחרי שנה וחמישה חודשים, בעוד תשעה חודשים, מאוגוסט 2012 ל-1 במאי 2013.

יעל גרמן: והנה, הפלא ופלא, לפני כמה שבועות הגיעו שוב אותן חברות שנתנו להן בפעם הראשונה שנה וחמישה חודשים והאריכו להן בעוד תשעה חודשים, ועכשיו הן באו ואמרו שהן גם לא יכולות לעמוד – – –

נסים זאב: סליחה, מדובר בתרופה מאריכת חיים.

יעל גרמן: בכל התרופות, אדוני היקר.

יעל גרמן: בכל התרופות.

יעל גרמן: מדובר על כך שעל כל התרופות צריך להיות כתוב בערבית וברוסית, כדי שכל אדם יוכל לקרוא ולהבין מה שם התרופה.

יעל גרמן: אם יש בה רעל, אז כתוב "רעל", ואם יש עלון, שהוא ידע שהוא צריך לקרוא את העלון לפני השימוש.

יעל גרמן: אבל עדיין הם לא מוכנים, והם באו וביקשו שוב להאריך.

יעל גרמן: אז את האמת יש לומר, לא כל כך ששנו להאריך אחרי שכבר האריכו פעמיים.

יעל גרמן: אבל החברות באו ואמרו: אם כך, ב-1 במאי אין תרופות למדינת ישראל.

יעל גרמן: אף תרופה.

יעל גרמן: פשוט לא יהיה.

יעל גרמן: ולכן, חברים, בלית ברירה אנחנו מגישים כאן את התיקון, תיקון מס' 23 לפקודת הרוקחים, ובהתאם להוראת הפקודה החדשה אנחנו מבקשים לתת אפשרות של ארכה של תשעה חודשים בפרקי זמן של שלושה חודשים כל פעם.

יעל גרמן: אלא מה?

יעל גרמן: שבכל פעם כאשר חברה שלא מילאה את החוק תבקש לשווק את התרופה, היא תצטרך לבקש זאת ולשלם אגרה – אגרה של 30,000 ש"ח לתרופה רגילה ואגרה של 60,000 לתרופה שכיחה.

יעל גרמן: אני מבקשת מכם שאתם תצביעו בעד בקריאה ראשונה, כדי שאנחנו נוכל להניח על שולחן ועדת העבודה, הרווחה והבריאות את הצעת החוק לקראת הכנתה לקריאה שנייה ושלישית, וכל זאת כדי שנוכל לתת תוקף לחוק ב-1 במאי, ולתושבי מדינת ישראל תהיה רפואה שלמה.

יעל גרמן: לילה טוב.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לשרת הבריאות, חברת הכנסת יעל גרמן.

יולי יואל אדלשטיין: הדוברים הם ישראל אייכלר – איננו.

יולי יואל אדלשטיין: אילן גילאון?

אילן גילאון: מוותר.

יולי יואל אדלשטיין: השתכנעת משרת הבריאות?

יולי יואל אדלשטיין: לא, זה ניצן הורוביץ.

יולי יואל אדלשטיין: לא?

אילן גילאון: אני מתקזז עם נסים זאב.

יולי יואל אדלשטיין: נסים זאב?

יולי יואל אדלשטיין: שימו לב, הרוקח היחידי שיש לנו בכנסת לא נרשם לדיון הזה.

יולי יואל אדלשטיין: לא יודע, זה אומר דורשני הדבר הזה.

יולי יואל אדלשטיין: סוד מקצועי.

יולי יואל אדלשטיין: תגלה בקורות החיים של חברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: תעיין.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות לרשותך.

יולי יואל אדלשטיין: אם תיקח פחות אף אחד לא יכעס עליך, אני מבטיח.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, קודם כול, אני מברך על הצעת החוק.

נסים זאב: באמת, כשמה כן היא, יעל ומתייעלת.

נסים זאב: והסנקציות – זו הפעם הראשונה, אגב.

נסים זאב: אני רוצה לומר שמופעלות סנקציות, שזה באמת ידרבן את הרוקחים לעמוד במשימה.

נסים זאב: זאת אומרת, אם היית נותנת הארכה והוועדה הייתה מאשרת בעקבות המלצתך לעוד תקופה מסוימת – שלושה או שישה חודשים, זה לא משנה – אם לא היו פה סנקציות שאת באה וקובעת חד-משמעית שעל תרופה רגילה זה 30,000 ש"ח ועל מיוחדת זה 60,000 ש"ח, אני אומר לך, היינו ממשיכים עוד שנה ושנתיים, כי אנחנו יודעים שאין אינטרס לרוקחים לשנות, כי כל שינוי זה עלויות.

נסים זאב: ולכן, השיקול כאן היום יהיה שכאשר זה פוגע בכיס, אז ממהרים.

נסים זאב: פשוט – – –

יעל גרמן: אני חייבת לציין שאנחנו לא עושים זאת כסנקציות.

יעל גרמן: אנחנו מבקשים מהם לשלם אגרה, מפני שאנחנו, משרד הבריאות, לוקחים על עצמנו להנגיש מבחינה שפתית את מה שהם לא עשו.

נסים זאב: כן, אני רוצה – – –

יעל גרמן: חשוב מאוד, ההבהרה.

נסים זאב: כן, זאת אומרת, אם הם בעצמם מבצעים את הדרישה, הם לא צריכים לשלם את האגרה.

יולי יואל אדלשטיין: בדיוק.

נסים זאב: נכון?

נסים זאב: זאת אומרת, זו כן סנקציה.

נסים זאב: תקראי לזה אגרה, תקראי לזה היטל.

נסים זאב: זה לא משנה מה השם.

יעל גרמן: זה תמריץ.

נסים זאב: זה תמריץ.

נסים זאב: בסופו של דבר, את מחייבת אותם בתשלום.

נסים זאב: ואני אומר, הכסף פה מדבר, ויישר כוח.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת זאב.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אורי מקלב – בבקשה, אדוני.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך, חברי חברי הכנסת, מכובדי השרים, שרת הבריאות, אני גם אקח חלק מהנטל שיש לאופוזיציה להגיב על חוקים שהממשלה מביאה.

אורי מקלב: ובמיוחד בחוק הזה, שאומנם הצגת אותו כחוק שבא להקל ולתת את האפשרות לשווק תרופות במדינת ישראל – מה מבטיח לנו ומה ימנע ממשרד הבריאות, ובמיוחד מחברות התרופות, לבוא בעוד שישה חודשים – ישלמו את האגרה, כפי שאמרה גברתי השרה, וימשיכו עוד?

אורי מקלב: מה בוער?

אורי מקלב: אנחנו מכירים, זה יכול להמשיך לאורך זמן רב.

אורי מקלב: יש באמת הסכם.

אורי מקלב: משרד הבריאות מקבל היום כסף, הרבה יותר מאשר העלות של להפעיל את המוקדים כדי לענות לאנשים שיטלפנו, בשפה הרוסית או בשפה הערבית, כדי ללמוד על התרופה הזאת והזאת – מה דינה, האם היא רעל או לא רעל.

אורי מקלב: הרי אנחנו יודעים שאף אחד לא יתקשר לאותם מוקדים.

אורי מקלב: אנחנו לוקחים מחברות התרופות כספים שהם עוד כסף לקופה של משרד הבריאות – ולא אכפת לי.

אורי מקלב: אבל אני במקום משרד הבריאות, במקומך, הייתי מציע: למה שלא נוריד את מחיר התרופות?

אורי מקלב: אם יש לנו סנקציה הרבה יותר גדולה – כפי שאנחנו עושים היום בכל מיני תביעות ייצוגיות.

אורי מקלב: אתם לא עומדים בחוק, לא פעם אחת, בארכה שנתנו לכם.

אורי מקלב: אם אנחנו באמת רוצים להיטיב, אנחנו צריכים להפעיל עליהם סנקציות הרבה יותר גדולות, הרבה יותר משמעותיות, שלא ישתלם להם ולא יהיה כדאי להם לקבל עוד הארכה, ולהוריד את מחיר התרופה לצרכן, כי אנחנו יודעים מה העלויות היום של ייצור תרופות גנריות, שהעלות היא פרוטות ממש, וחברות התרופות מתעשרות על-חשבון הציבור, על-חשבון החולים.

אורי מקלב: אנחנו יודעים מה הפערים היום, הרווחים הגדולים שיש לחברות התרופות.

אורי מקלב: אנחנו לא צריכים – ולכן חברות התרופות הן חברות משגשגות, חברות שהמאזנים שלהן מאוד גבוהים בהכנסות מול ההוצאות.

אורי מקלב: האבסורדים שאת ודאי תתוודעי אליהם עוד בהמשך – אנחנו ודאי עוד נדבר עליהם – שאנחנו יודעים שבסל הבריאות קופות-החולים מקבלות על תרופות עוד את המחיר שהיה כשהן היו תרופות מקוריות.

אורי מקלב: אנחנו משלמים עליהן בפערים של 1,000% על-חשבון אותם חולים.

אורי מקלב: על תרופות שמצילות חיים אנחנו משלמים עדיין לקופות-החולים על הקנייה שהם קונים מחברות התרופות במחירים הרבה הרבה יותר נמוכים מאשר הם מקבלים, וכולם שותקים, מכיוון שלפעמים יש איזונים, כל מיני חשבונות שעושים אנדרלמוסיה.

מאיר שטרית: – – –

אורי מקלב: כן, אדוני.

מאיר שטרית: שר הבריאות שהיה בממשלה היה מהסיעה שלך – – –

אורי מקלב: אני מעמיד אותה בפני אתגרים.

אורי מקלב: היו הרבה מאוד דברים שהוא תיקן.

אורי מקלב: אולי אם היו נותנים לו עוד קדנציה, אני בטוח שהדברים האלה היו מסתדרים.

אורי מקלב: אני עכשיו מאתגר את השרה ואומר לה חלק מהדברים.

אורי מקלב: אבל אני באמת חושב שקודם כול אולי נוסיף גם את שפת היידיש.

אורי מקלב: למפלגת הליכוד ביתנו אני באמת תוהה ואומר: יש אפשרות להציל אנשים וצריך לכתוב על התרופות האלה בשפה הרוסית, וככה, בכזאת קלות, הממשלה – אתם מוותרים ומבקשים עוד הארכה ועוד הארכה.

אורי מקלב: אני באמת מקווה שלא תבואי לכאן בעוד שישה חודשים או בעוד תשעה חודשים ותבקשי עוד הארכה.

אורי מקלב: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אורי מקלב.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו נצביע על הצעת חוק לתיקון פקודת הרוקחים (הוראת שעה), התשע"ג–2013, בקריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 17 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 30 נגד – 1 נמנעים – 1 ההצעה להעביר את הצעת חוק לתיקון פקודת הרוקחים (הוראת שעה), התשע"ג–2013, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 30, מתנגד אחד, נמנע אחד.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת החוק אושרה בקריאה ראשונה ותועבר להכנה לקריאה שנייה ושלישית בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, תם סדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: הישיבה הבאה תתקיים, אם ירצה השם, מחר, יום שלישי, י"ג באייר תשע"ג, 23 באפריל 2013, בשעה 16:00.

יולי יואל אדלשטיין: ישיבה זו נעולה.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש – – –

יולי יואל אדלשטיין: כן, סליחה, תפתח את המיקרופון לסגן היושב-ראש שטרית, בבקשה, אף-על-פי שהודעתי על נעילת הישיבה.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, היום זו דוגמה שבניגוד לדימוי של הכנסת, הכנסת עובדת עד השעה 23:30.

מאיר שטרית: אני בטוח שיהיו לילות שיימשכו הרבה יותר מאוחר.

מאיר שטרית: אני מבקש ממך, אדוני היושב-ראש, לבדוק מחדש את מה שהיה בהרבה מאוד כנסות – אני מכיר לפחות בכנסת העשירית, האחת-עשרה, השתים-עשרה, השלוש-עשרה, לדעתי גם הארבע-עשרה, שחברי הכנסת היו ישנים בירושלים בימים שני ושלישי בלי צורך לשלם מס.

מאיר שטרית: הכנסת הייתה מגלמת את המס, ואז כל חברי הכנסת לא היו נאלצים לנסוע עכשיו הביתה ולחזור בבוקר.

מאיר שטרית: זה גם נותן אפשרות לחברי הכנסת לשהות אחר-הצהריים.

מאיר שטרית: אני מציע לבדוק את זה מחדש.

מאיר שטרית: התיקון הזה שנעשה הוא בעיני לא תקין ולא נכון.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת מאיר שטרית.

יולי יואל אדלשטיין: כבר הודעתי על נעילת הישיבה בכל מקרה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.