ישיבת מליאה, כנסת 19, פרוטוקול מספר 18, 2013-04-09 00:00

יולי יואל אדלשטיין: בוקר טוב.

יולי יואל אדלשטיין: היום כ"ט בניסן תשע"ג, 9 באפריל 2013.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת בפגרה.

יולי יואל אדלשטיין: הישיבה מתקיימת בעקבות קבלת מספר דרוש של חתימות של חברי כנסת מן האופוזיציה.

יולי יואל אדלשטיין: נעתרתי לבקשתם לקיים דיון שלא מן המניין בפגרה.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף ראשון – הודעה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – ההסכמים הבאים: הסכם בין ממשלת מדינת ישראל לבין ממשלת הרפובליקה של קפריסין בדבר התיאום של שירותי חיפוש והצלה ימיים ואוויריים; הסכם דו-צדדי בין ממשלת מדינת ישראל לבין ממשלת איטליה בדבר הכרה הדדית למטרת המרת רישיונות נהיגה; הסכם דו-צדדי לשירותי אוויר בין ממשלת מדינת ישראל לבין מדינת גאורגיה; וכן, הסכם בין מדינת ישראל לבין ממשלת הרפובליקה של בולגריה בדבר הפקה משותפת של סרטי קולנוע.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אני מנצל את הישיבה הזאת על מנת לטפל בעניין שלא יכולנו מבחינת התקנון לטפל בו רשמית לפני שיצאנו לפגרה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להודיע, בהתאם להוראת סעיף 11 לחוק הכנסת, כי סיעת העבודה, הגדולה בסיעות האופוזיציה, הודיעה לי כי חברת הכנסת שלי יחימוביץ תכהן כראש האופוזיציה.

יולי יואל אדלשטיין: בהתאם לחוק, עם מסירת הודעה זו מתחילה חברת הכנסת שלי יחימוביץ לכהן בתפקיד ראש האופוזיציה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מברך את חברתי, חברת הכנסת שלי יחימוביץ, ומבקש ממנה, אם היא בוחרת לעשות זאת, לומר דברים מספר מהדוכן.

שלי יחימוביץ': אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי חברי הכנסת, ראשית, תודה לכל חברי באופוזיציה, מכל סיעות האופוזיציה, שהביעו בי אמון.

שלי יחימוביץ': אני לא מקבלת את זה כמובן מאליו.

שלי יחימוביץ': אני מודה לכם, ואני מחויבת לכל סיעות האופוזיציה, לייצגן בכבוד ולעבוד בשיתוף פעולה כדי לקדם את האלטרנטיבה השלטונית, שכן זהו תפקידה של אופוזיציה.

שלי יחימוביץ': אני אנצל את כמה הדקות שהענקת לי, אדוני היושב-ראש, כדי לדבר על ממשלה, אופוזיציה, מה זאת פוליטיקה חדשה ומה זאת פוליטיקה ישנה.

שלי יחימוביץ': ואני אדבר על הכוונה להעלות את שכר הלימוד באוניברסיטאות ולקצץ בתקציבי ההשכלה הגבוהה.

שלי יחימוביץ': מתוך המצע של יש עתיד, מפלגתו של שר האוצר יאיר לפיד: "מערכת ההשכלה הגבוהה סבלה במשך עשור מקיצוצים ריאליים נרחבים בתקציב.

שלי יחימוביץ': בנוגע להגדלת ההוצאה הציבורית – מפלגת יש עתיד תפעל להעלאת ההשקעה הציבורית בחינוך בכלל ובהשכלה הגבוהה בפרט, מתוך הבנה שזו ההשקעה החשובה ביותר למדינת ישראל".

שלי יחימוביץ': שתי דקות אתם על הכיסא, ובמי אתם פוגעים ראשונים?

שלי יחימוביץ': באלו שהבטחתם שתייצגו – אתם – בסטודנטים, שמשרתים בצבא, שהולכים למילואים.

שלי יחימוביץ': הם שישלמו את המסים.

שלי יחימוביץ': תארו לעצמכם ששר החינוך ושר האוצר היו מש"ס, והם היו פוגעים דבר ראשון בסטודנטים.

שלי יחימוביץ': ויש עתיד היו באופוזיציה.

שלי יחימוביץ': איזה – – –

משה גפני: את רואה, גם בקואליציה – – –

שלי יחימוביץ': איזה זעקה הייתה קמה כאן – –

אופיר אקוניס: – – –

שלי יחימוביץ': – – אגב, בצדק.

שלי יחימוביץ': בצדק.

משה גפני: הייתה הפגנה.

שלי יחימוביץ': גם ככה החיים של הסטודנטים – גם ככה – – –

נסים זאב: – – – בשורה האחרונה.

נסים זאב: למה את לא מקימה זעקה על זה?

שלי יחימוביץ': חבר'ה, אתם באופוזיציה – –

נסים זאב: לא שומעים אותי בכלל.

שלי יחימוביץ': – – אתם קוראים לי קריאות ביניים.

נסים זאב: זו המחאה הראשונה.

שלי יחימוביץ': תראו, גם ככה החיים של הסטודנטים בישראל הם קשים מאוד מאוד – –

מיקי לוי: שלא תתבלבלו.

מיקי לוי: זה בסדר.

שלי יחימוביץ': – – הם מגיעים בגיל מאוחר לאוניברסיטה.

שלי יחימוביץ': כל המחקרים מראים שיוקר המחיה של הסטודנטים עלה מאוד מאוד.

שלי יחימוביץ': הוא בלתי נסבל, גם בגלל העלאת מחירי שכר הדירה.

שלי יחימוביץ': אז עוד לפני שנוגעים במשהו, בפסיק, בהם אתם מעזים לגעת, להפוך את החיים שלהם לעוד יותר קשים?

שלי יחימוביץ': אמר נציג האוצר לסטודנטים: יש לכם שתי אופציות – או שנעלה לכם או שנעלה לכם; או חד-צדדית או במשא-ומתן.

שלי יחימוביץ': להיות באופוזיציה זה לדבוק בשליחות שלך ובהתחייבות שלך לציבור אם אתה לא יכול לממש את השקפת העולם שלך מתוך הממשלה – נורא נורא פשוט – במחיר ויתור על שררה ועל כבוד.

שלי יחימוביץ': פוליטיקה ישנה זה לעשות את ההפך המוחלט – אבל המוחלט – ממה שהתחייבת לציבור שלך שתי דקות – שתי דקות – לפני שנבחרת.

שלי יחימוביץ': מה ציפתה ממך ריקי כהן, אותה מורה דמיונית שמרוויחה 10,000 שקל לחודש ורוצה שהבת שלה תהיה רופאה – כן, יש לה חלום כזה?

שלי יחימוביץ': היא דמיינה בכלל – היא דמיינה שהיא תצטרך עכשיו לשלם יותר מכיסה על הילדים הסטודנטים שלה?

שלי יחימוביץ': היא דמיינה ששר האוצר לפיד ושר החינוך פירון יעשו מה שממשלת נתניהו – שאתם יודעים כמה ביקורת הייתה לי עליה – לא עשתה?

שלי יחימוביץ': לא העלתה את שכר הלימוד.

שלי יחימוביץ': העלתה את ההשתתפות בתקציבי ההשכלה הגבוהה אחרי עשור אבוד וקשה, שבו ברחו לנו מוחות.

שלי יחימוביץ': יש דוגמה רעה מזו לציבור לחוסר אמינות מוחלט?

שלי יחימוביץ': יש דוגמה טובה מזו לאופוזיציה, מה התפקיד שלה?

שלי יחימוביץ': לא רק העלאה של שכר הלימוד, גם פגיעה בתקציבי ההשכלה הגבוהה.

שלי יחימוביץ': תראו מה אתם עושים.

שלי יחימוביץ': אתם גם מגדילים את האי-שוויון, כיוון שאתם הופכים את הלימודים באוניברסיטה למצרך לעשירים בלבד, או מכריחים את הסטודנטים ואת הוריהם להתענות ממש כדי ללמוד.

שלי יחימוביץ': אתם גם פוגעים במדע, גם במחקר, גם ברפואה, גם בצבא, גם בטכנולוגיה, גם בתרבות.

שלי יחימוביץ': בכל מה שעושה אותנו לא רק שורדים, אלא משגשגים וצומחים אינטלקטואלית, מוסרית, תרבותית.

שלי יחימוביץ': אתם.

שלי יחימוביץ': אתם.

שלי יחימוביץ': שר האוצר ושר החינוך מיש עתיד.

שלי יחימוביץ': על זה נאמר, באמת, איפה הבושה?

שלי יחימוביץ': תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת שלי יחימוביץ, אפשר לומר, על הנאום הראשון בתפקידה – לפחות באופן רשמי כיושבת-ראש האופוזיציה.

יולי יואל אדלשטיין: הגזירות הכלכליות הצפויות

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לסעיף שלשמו התכנסנו, אפשר לומר, על-פי בקשת 50 חברי כנסת, הצעות לסדר-היום בנושא: הגזירות הכלכליות הצפויות – מס' 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10 ו-11.

יולי יואל אדלשטיין: רק להסביר מבחינה פרוצדורלית, יש לנו שמונה דוברים כי הוגשו 50 חתימות.

יולי יואל אדלשטיין: 25 חתימות מזכות בארבעה דוברים.

יולי יואל אדלשטיין: שנייה אחת.

יולי יואל אדלשטיין: כל דובר יקבל עשר דקות.

יולי יואל אדלשטיין: לא ניתן לחלק את הזמן הזה – עשר דקות נציגי הסיעות יקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ליצמן, רצית לשאול אותי משהו?

יעקב ליצמן: רציתי לשאול, האם שר האוצר יענה באמצעות פייסבוק?

יולי יואל אדלשטיין: סגן שר האוצר יענה, חבר הכנסת לוי.

יולי יואל אדלשטיין: ונמצא גם אתנו – – –

יעקב ליצמן: – – –

יולי יואל אדלשטיין: נמצא אתנו גם השר – – –

יעקב ליצמן: אנחנו לא רואים את שר האוצר – – – אין לי פייסבוק.

יולי יואל אדלשטיין: נמצא אתנו גם השר התורן, כנדרש על-פי התקנות, השר עמיר פרץ.

יולי יואל אדלשטיין: יש שר תורן.

יולי יואל אדלשטיין: יש מי שמשיב, שהוא גם סגן שר האוצר.

יולי יואל אדלשטיין: לכן אין לי שום – –

יעקב ליצמן: לא, אנחנו צריכים לראות את שר האוצר – – –

יולי יואל אדלשטיין: – – אין לי שום סיבה לא לאפשר לחברים שדורשים לדבר בנוכחות הגורמים המוסמכים לעשות זאת.

יולי יואל אדלשטיין: ולכן אני מזמין את חבר הכנסת מיקי רוזנטל, ראשון הדוברים; סיעת העבודה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: עד עשר דקות לרשותך.

יולי יואל אדלשטיין: הנושא הוא, כפי שאמרתי, הגזירות הכלכליות הצפויות.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

מיקי רוזנטל: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי חברי הכנסת, לשר האוצר שלנו – טוב, זה כבר ידוע לכולם – הייתה דודה בחדרה, הגברת כהן שמה.

מיקי רוזנטל: ובדומה למה שאירע בפזמון שכתב חיים חפר, גם היא שבקה חיים.

מיקי רוזנטל: בשיר של אריק לביא הדודה היא בחדרה, לפני יומיים נפטרה, ונותרו לה 100 דונם פרדסים, עשר פרות ושישה סוסים, מגרש מול בית-הספר היסודי, ואילו הפיקציה של שר האוצר מתה לפני שבועיים מייד עם היוולדה.

מיקי רוזנטל: היו לה ולמשפחות שלה הכנסות של 20,000 שקל ברוטו, בטח ברוטו, והיא הדמות שביקש שר האוצר לברוא לנו כמי שמייצגת את המעמד הבינוני שעליו יש להגן מפני הגזירות הצפויות של משרדו.

מיקי רוזנטל: יעני, המשפחה הישראלית הממוצעת.

מיקי רוזנטל: הדודה של יאיר מתה בטרם עת מרוב בושה.

מיקי רוזנטל: איך יכול להיות, היא שאלה את עצמה בטרם קפצה אל מותה הווירטואלי, שאני מייצגת את המשפחה הישראלית הממוצעת?

מיקי רוזנטל: איפה הוא חי, האיש הזה?

מיקי רוזנטל: נכון, אמרה לעצמה הגברת כהן מחדרה, גם אני וגם בעלי עובדים קשה, ואחרי תשלום שכר הדירה, והמעונות לילדים, והחשבונות של הארנונה, והחשמל והמים, נותרנו עם מינוס של 3,000 שקל למחיה השוטפת שלנו.

מיקי רוזנטל: צברנו, אמרה לעצמה הדודה מחדרה, המון חובות.

מיקי רוזנטל: אנחנו עדיין משלמים על המכונית הישנה שקנינו ולווינו כסף בגינה, ועל חיסכון אין בכלל מה לדבר, כי האוכל כל הזמן מתייקר, ואין שום קשר בין רמת ההשתכרות שלנו במדינה הזאת ורמת החיים.

מיקי רוזנטל: אז עדיף לסיים את התסריט הדמיוני הזה ולזרוק אותו לפח האשפה של ההיסטוריה, אדוני שר האוצר, ולחזור למציאות.

מיקי רוזנטל: ובחיים האמיתיים יש מיליון ו-800,000 ישראלים ממשיים, אמיתיים, לא וירטואליים, לא קשקושים, שחיים בעוני מחפיר במדינה הזאת.

מיקי רוזנטל: חלק ניכר מהם עני לא מפני שהוא עצלן ולא מפני שהוא פרזיט שמבקש לחיות על חשבון המדינה.

מיקי רוזנטל: חלק ניכר מהעניים הללו הם אנשים שעובדים קשה ולא מצליחים לחיות בכבוד בגלל מדיניות מכוונת, מתוכננת, כזאת שנולדה במשרד ששר האוצר כעת מופקד עליו.

מיקי רוזנטל: נכון, הוא לא היה שם קודם והוא לא אשם בזה, אבל הרוח הזאת והמדיניות הזאת עדיין שורצות שם במשרד האוצר ומכוונות את שר האוצר הנוכחי, לעתים בלי שהוא יודע, לאותם פתרונות עבשים שדרדרו את החברה הישראלית לקוטביות מטורפת.

מיקי רוזנטל: פשוט קוטביות מטורפת.

מיקי רוזנטל: יש שני מעמדות שחיים פה: אלה הנאנקים תחת הנטל מצד אחד ואצולת ממון מצד שני.

מיקי רוזנטל: בין הנאנקים יש כאלה שמצבם יותר טוב, נכון, הם משתכרים שכר הגון, אבל עתידם של כל הנאנקים מעורפל, ורובם עלולים להידרדר לעוני אם תצא לפועל המדיניות שמומלצת כרגע על-ידי הגאונים באוצר: להעלות את המע"מ, להעלות את שכר הלימוד, לפגוע בשכר הצנוע של עובדי המדינה, לקצץ בקצבאות.

מיקי רוזנטל: כל אלה – – –

מיקי לוי: איזה שכר צנוע?

מיקי רוזנטל: שכר צנוע.

מיקי רוזנטל: רוב עובדי המדינה משתכרים שכר צנוע.

מיקי רוזנטל: אנחנו לא מדברים על הפנסיה של קציני המשטרה הבכירים.

מיקי רוזנטל: אנחנו מדברים על רוב עובדי המדינה.

מיקי לוי: לא אלה שהיו בטלוויזיה.

מיקי רוזנטל: אה, על חשבונך זה היה, אדוני סגן שר האוצר.

מיקי לוי: גם לא על חשבונך, בוודאי ובוודאי.

מיקי רוזנטל: נכון.

מיקי רוזנטל: מחצית מהשכירים בישראל – ואתה יודע את זה טוב מאוד, סגן שר האוצר – מרוויחים שכר עלוב שאי-אפשר לחיות ממנו.

מיקי רוזנטל: הם אפילו לא מגיעים לסף המס.

מיקי רוזנטל: הצעדים האלה שאתם מתכננים עכשיו, הגזירות הרעות האלה, רק ירעו את מצבם של רוב הישראלים.

מיקי רוזנטל: לעומת זאת, באצולת הכסף אתם לא מעזים לגעת.

מיקי רוזנטל: אצולת הממון הזאת כוללת כמה עשרות-אלפי ישראלים שחיים כמו פרות בשן מודרניות, מדושנות עונג, וקולם של הנאנקים בקושי מגיע אליהם.

מיקי רוזנטל: ומה שמקומם אותי במיוחד הוא שרוב-רובה של האצולה הזאת מתעשר שלא בזכות כישרון או יוזמה, אלא על חשבוננו ומהכיס הציבורי, מניצול מחפיר של משאבי המדינה, מהימורים על כספי הפנסיה שלנו, מחקיקה מיטיבה, מנטילת שכר שערורייתי בחברות ציבוריות, מכישלון של הרגולטורים להגן על הכסף הציבורי שנשדד, מתספורות, מקשרים, מכל מה שאתם יודעים.

מיקי רוזנטל: היום הם עובדים אצל מר לפיד ומחר הם עובדים אצל הטייקון שהם מסייעים לו כבר היום כשהם בכובעם הציבורי.

מיקי רוזנטל: ועכשיו אני שומע שיש באצולת הממון מי שמאיים עלינו שהוא יעבור לחו"ל אם אנחנו לא נמשיך להזרים אליו את כל ההטבות המפליגות שהוא קיבל עד היום.

מיקי רוזנטל: עידן עופר מדליף לעיתונות שהוא שוקל לעזוב ללונדון.

מיקי רוזנטל: וואי, וואי, וואי, מה נעשה בלעדיו?

מיקי רוזנטל: אל תעזוב אותנו, בבקשה, עידן, אל תשאיר אותנו לבד.

מיקי רוזנטל: מה אנחנו צריכים ללמוד מהסיפור החצוף הזה של עידן עופר?

מיקי רוזנטל: משפחתו התעשרה אחרי שמצצה את לשדה של המדינה.

מיקי רוזנטל: הם גנבו את "צים" בעודם שותפים בחברה.

מיקי רוזנטל: אם תעיינו בדוחות המדינה תגלו סיפורים מדהימים.

מיקי רוזנטל: הם קיבלו את "בזן" במתנה.

מיקי רוזנטל: הם עשו שקשוקה, הם עשו מטבוחה, הם העלימו תמלוגים מכריית אוצרות טבע ולא שילמו כמעט מסים.

מיקי רוזנטל: ובתמורה לכל הטוב שהרעפנו עליהם, הם מאיימים עכשיו לעזוב.

מיקי רוזנטל: נכון, הייאוש בלונדון יותר נוח, אבל אל תאיים עלינו, מר עופר.

מיקי רוזנטל: לך.

מיקי רוזנטל: בתגובה, אנחנו את כי"ל לא ניתן לך למכור לידיים זרות, ואת החגיגה המופקרת, שלפיה החברות שבבעלותך לא משלמות כמעט מסים, נפסיק.

מיקי רוזנטל: נפסיק בקרוב מאוד.

מיקי רוזנטל: אני לא רוצה לתת ציונים למר עופר, אבל בתור איש עסקים כמעט כל מה שהוא יזם לא צלח.

מיקי רוזנטל: כישלון.

מיקי רוזנטל: את הכסף הוא שאב בעיקר מים-המלח, ואת ים-המלח לא הוא יזם ולא הוא פיתח, הוא קיבל במתנה.

מיקי רוזנטל: אתם, ביש עתיד, הבטחתם שבאתם לשנות.

מיקי רוזנטל: אני מאוד מקווה שלא באתם לרמות.

מיקי רוזנטל: הגעתם לשלטון במידה רבה כי יצאתם נגד מדיניות סקטוריאלית, ועכשיו אתם מנסים לעשות בדיוק אותו הדבר.

מיקי רוזנטל: אז החרדים היו בבת-עינכם ואמרתם שלא בסדר שנותנים למגזר אחד, ועכשיו אתם מכוונים את מאמציכם לשיפור מעמדו של מעמד ביניים דמיוני, והדבר יבוא כמובן על חשבון רוב תושבי מדינת ישראל האחרים, שמסתופפים בתחתית סולם ההכנסות ומעניינים לכם – אני לא רוצה לנקוב במילה מעל הדוכן הזה.

מיקי רוזנטל: לשר האוצר יש את אותן הנחות שגויות כמו לאביו הרוחני נתניהו.

מיקי רוזנטל: ביבי האמין שאם הוא ייטיב עם העשירים, הכסף יחלחל לכלל הציבור, וכמובן טעה והטעה.

מיקי רוזנטל: ולפיד חושב שאם הוא ייטיב עם חלק קטן מהציבור, מעמד ביניים דמיוני כאמור, כולם ירוויחו והמשק ייחלץ ממצוקתו.

מיקי רוזנטל: באמת באמת חבל לבזבז את הזמן על השטויות האלה.

מיקי רוזנטל: אסור לראות את מצוקת הגירעון שאליה נקלע המשק הישראלי במנותק מכל הבעיות של הכלכלה הישראלית.

מיקי רוזנטל: אסור לחזור לאותם פתרונות ישנים ועבשים שמוצעים על-ידי פקידי האוצר תדיר, שנים.

מיקי רוזנטל: הייתה כאן הנהגה כלכלית חלולה וחסרת חזון, ואנחנו קיווינו לרגע שיבוא שר אוצר חדש ויבוא עם פתרונות אחרים, חדשים, מעוררים את הדמיון.

מיקי רוזנטל: מה שקרה זה שאתם באים עם אותו קיבעון מחשבתי ועם אותן גזירות אכזריות, והתקציב צריך לבשר שינוי כיוון ושינוי סדרי עדיפויות.

מיקי רוזנטל: המשימה הלאומית החשובה ביותר בתחום הכלכלי היא לצמצם את האי-שוויון בחברה הישראלית; לא רק להוסיף למעגל העבודה את אלה שנעדרים ממנו, אלא להפוך את העבודה לדרך חיים מכובדת, לא לעבדות מודרנית.

מיקי רוזנטל: חייבים להגיע למצב שהעבודה מפרנסת את בעליה במדינה הזאת בכבוד.

מיקי רוזנטל: מוסכם על כולם, כולל על הנגיד פישר, שצמצום הפערים בחברה הישראלית הוא מנוע הצמיחה היעיל, הברור והטוב ביותר, והוא גם המוסרי ביותר.

מיקי רוזנטל: לנוכח הגירעון האוצר דורש שנידרש לקיצוצים, וראוי לשאול אם קיצוץ עמוק מחויב המציאות או שמא ניתן להגדיל את הכנסות המדינה באמצעות צעדים אחרים, למשל ביטול חוק השקעות הון השערורייתי, ביטול פטורים ממס לחברות גדולות, גבייה של רווחים כלואים, העלאת המס על רווחי הון, הטלת מס על עיזבון.

מיקי רוזנטל: צריך לקחת ממי שצודק לקחת ממנו ולא ממי שקל לקחת ממנו.

מיקי רוזנטל: על-פי ה-OECD במדינת ישראל יש שתי כלכלות: אחת רשמית ואחת שחורה.

מיקי רוזנטל: זו הרשמית – אנחנו יודעים את היקפה, וזו השחורה היקפה 180 מיליארד שקלים.

מיקי רוזנטל: זה נתון של ה-OECD.

מיקי רוזנטל: אין אח ורע בעולם המערבי להיקפים כאלה של כלכלה שחורה.

מיקי רוזנטל: תשימו את היד על הכסף השחור, למה אתה מפחדים?

מיקי רוזנטל: אל תדחפו את היד שוב ושוב לכיס של הנאנקים.

מיקי רוזנטל: הקיצוצים בתקציב יפגעו שוב בשכבות המוחלשות וידחקו עוד ועוד אזרחים לעוני.

מיקי רוזנטל: קל יותר לפגוע בנאנקים, זה נכון, מאשר לקצץ לאלה שיש להם כוח פוליטי רב או לאלה המבוססים, בעצם החברים של מר לפיד.

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים.

מיקי רוזנטל: אני כבר מסיים.

מיקי רוזנטל: הבעיות האמיתיות של ישראל הן לא השוויון בנטל אלא האי-שוויון בחלוקת המשאבים הלאומיים.

מיקי רוזנטל: הקיטוב הוא הבעיה האמיתית, והצעדים שמתכנן האוצר רק יגדילו את הבעיה וידרדרו אותנו למקומות רעים יותר ויותר.

מיקי רוזנטל: אני מצפה משר האוצר לעשות מעשה.

מיקי רוזנטל: נגמר עידן הססמאות.

מיקי רוזנטל: די עם הקלישאות.

מיקי רוזנטל: הגענו למאני טיים.

מיקי רוזנטל: בידך לכונן פה מדיניות כלכליות חברתית צודקת יותר.

מיקי רוזנטל: אל תפספס את ההזדמנות הזאת.

מיקי רוזנטל: זו הזדמנות חד-פעמית.

מיקי רוזנטל: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת רוזנטל.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את חבר הכנסת ניצן הורוביץ, נציג סיעת מרצ.

יולי יואל אדלשטיין: עד עשר דקות לרשות אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו ידבר חבר הכנסת אורי מקלב, ואחריו – חבר הכנסת יצחק כהן.

ניצן הורוביץ: אדוני היושב-ראש, שר האוצר הרי שאל איפה הכסף, ואני שואל איפה שר האוצר.

ניצן הורוביץ: מדוע כשהכנסת מקיימת דיון מיוחד בנושא הגזירות הצפויות לרדת על ראשינו שר האוצר לא נמצא?

ניצן הורוביץ: אני מאוד מעריך את סגן שר האוצר מיקי לוי, אבל סליחה, אני שואל איפה שר האוצר בדיון כזה.

ניצן הורוביץ: איפה שר האוצר שיעלה פה וישיב על הדברים?

ניצן הורוביץ: נכון, זה לא פייסבוק, מה לעשות, אבל עדיין, כשמקיימים דיון בכנסת, אני מצפה ששר האוצר יבוא ויגיב על הדברים.

ניצן הורוביץ: עכשיו לגופו של עניין.

ניצן הורוביץ: שבועות ספורים אחרי מינוי הממשלה ומינוי שר האוצר מתברר לנו שאין שום בשורה חדשה.

ניצן הורוביץ: אותה חשיבה, אותו שטנץ, אותו טייס אוטומטי שמשרת אינטרסים מסוימים, קיצוץ במשרדי הממשלה, קיצוץ בקצבאות, העלאת מע"מ, מהלכים שהולכים לפגוע בבטן הרכה של הציבור, וזה חודשים אחרי שהממשלה ויתרה על 30 מיליארד שקל של הרווחים הכלואים, לצד מס חברות, שהוא ממילא נמוך, ומשם היה צריך לקחת את הכסף.

ניצן הורוביץ: אותה רטוריקה ישנה: יש גירעון – נעשה קיצוץ, כאילו זאת הדרך היחידה.

ניצן הורוביץ: אותה רטוריקה ישנה שהוציאה פה מאות אלפי אזרחים זועמים לרחובות; אותה רטוריקה ישנה, כשאפילו קרן המטבע כבר החליפה דיסקט והודתה שהקיצוצים באירופה – הם תמיד מביאים את הדוגמאות של יוון וספרד – הם שפגעו בצמיחה.

ניצן הורוביץ: תמונת המצב הכלכלית שאנחנו עומדים בפניה מאוד בעייתית.

ניצן הורוביץ: החסר התקציבי, ירושה מהממשלה "המוצלחת" הקודמת – אני אתקן, כי בפרוטוקול מופיע "מוצלחת" ואז אומרים לי: קוראים בפרוטוקול.

ניצן הורוביץ: למה אמרת "מוצלחת"?

ניצן הורוביץ: זה מוצלחת, במירכאות כפולות – החסר מוערך ב-39 מיליארד שקל, ולפי אותו שטנץ של הדנ"א האוצרי הזה יכסו אותו על-ידי קיצוץ, או ינסו לכסות אותו על-ידי קיצוץ קשה וכואב בשירותים החברתיים, הקפאת תוכניות פיתוח תשתיות, ואת החשבון ישלמו אותן שכבות חלשות ומעמד הביניים, שישלמו יותר מע"מ ויקבלו פחות קצבאות.

ניצן הורוביץ: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוד נדבר על זה כאן, במהלך הדיונים הסוערים על התקציב, אבל אני כבר רוצה לומר לכם שזה לא חייב ללכת בדרך הזאת.

ניצן הורוביץ: יכולות להיות חלופות, אבל לצערי החלופות האלה בכלל לא עולות לדיון בממשלה, ולא נעשה שום מאמץ לאמץ שיח אחר, מתכונת דיון אחרת, שכוללת הכרעה בין חלופות שונות תוך התחשבות במחיר הכלכלי והחברתי שלהן.

ניצן הורוביץ: המצב הנוכחי, שבו שרים מאשרים, בתיקונים זעירים – הרי בסך הכול אנחנו מכירים את העסק הזה: הצעת תקציב שהיא כבר סגורה, שגיבש משרד האוצר, בלי שיעמדו על המשמעויות וההשלכות – הוא לא תקין, לא מבחינה כלכלית, לא ציבורית וגם לא מוסרית.

ניצן הורוביץ: אדוני היושב-ראש, כשהממשלה באה לקבוע תקציב היא צריכה לומר לנו מה ההעדפות שלה לשנים הקרובות.

ניצן הורוביץ: האם היא בוחרת חלופה ביטחונית?

ניצן הורוביץ: האם היא הולכת על סדר-יום חברתי כלכלי?

ניצן הורוביץ: האם היא הולכת בדרך אחרת?

משה גפני: אתה מדבר לקיר, מפני ששר האוצר לא פה.

ניצן הורוביץ: הוא כותב עכשיו בפייסבוק.

ניצן הורוביץ: הוא עונה לי.

משה גפני: אז תדבר אתו בפייסבוק.

ניצן הורוביץ: אני, יש גם לי פייסבוק נחמד, אבל אני – – –

משה גפני: הצעה ראשונה של האופוזיציה – – – בתקציב – – – שר האוצר לא פה.

ניצן הורוביץ: אתה רואה.

ניצן הורוביץ: אתה יודע שאני – – –

משה גפני: כך זה מתחיל.

משה גפני: מה, הוא פחדן?

ניצן הורוביץ: כשאני צריך להגיד לגפני שאני מסכים אתו, כנראה נפל דבר.

משה גפני: מה, הוא פחדן?

ניצן הורוביץ: אני מסכים אתך, גפני.

ניצן הורוביץ: הפעם, בעניין הזה, אני מסכים אתך.

משה גפני: מה?

משה גפני: שנינו באופוזיציה – – – צריך להתרגל לזה.

מיקי לוי: איזה שילוב מדהים, גפני.

משה גפני: – – – זה לא בסדר.

ניצן הורוביץ: מיקי ידידי, בנושא הכלכלי-חברתי האופוזיציה הזאת תציג כאן עמדה נחושה – –

משה גפני: מה, הוא מפחד?

ניצן הורוביץ: – – ואנחנו ננהל כאן מולכם קרב.

ניצן הורוביץ: לא מדובר רק באופוזיציה.

ניצן הורוביץ: מדובר פה על החברה הישראלית, ומה שאתם הולכים להפיל עלינו בתקציב הזה – זה אלוהים ישמור.

מיקי לוי: אבל איך אתה יודע?

מיקי לוי: אבל איך אתה יודע?

ניצן הורוביץ: אלוהים ישמור.

מיקי לוי: אבל איך אתה יודע?

ניצן הורוביץ: איך אני יודע?

ניצן הורוביץ: כי עוד לא התחיל דיון – אני כבר שומע על העלאת שכר לימוד באוניברסיטאות.

משה גפני: – – –

ניצן הורוביץ: זה אני יודע.

ניצן הורוביץ: מה, זה לא נכון?

משה גפני: – – – למה אתה מתעלם?

משה גפני: למה אתה מתעלם?

ניצן הורוביץ: תבוא פה ותכחיש.

ניצן הורוביץ: תבוא פה, מיקי, ותכחיש שאתם עומדים להעלות את שכר הלימוד באוניברסיטאות, ואז אני אגיד: טעיתי.

ניצן הורוביץ: תבוא פה ותגיד: לא תהיה העלאת שכר לימוד באוניברסיטאות, כי גם ככה הוא גבוה.

ניצן הורוביץ: אני אגיד: מאה אחוז, אולי פה זו איזו בשורה לבאות.

ניצן הורוביץ: עוד לפני שהביאו את הדברים, כבר מביאים לנו עליית שכר לימוד באוניברסיטאות, שזאת מכה לסטודנטים שגם ככה צריכים לשלם שכר דירה והוצאות אחרות.

ניצן הורוביץ: חברות וחברים, אנחנו צריכים לעמוד בפני סדר עדיפויות אחר, סדר עדיפויות שבו לא מקצצים בחינוך, בבריאות, בדיור, בסביבה, ברווחה ובמשטרה, והולכים על תעדוף חברתי אחר.

ניצן הורוביץ: אני אתן לכם דוגמה.

ניצן הורוביץ: אומרים לי: תהיו קונקרטיים.

ניצן הורוביץ: אדוני היושב-ראש, ודאי שמעת שיש דבר כזה נחמד שנקרא ים-המלח, למשל.

ניצן הורוביץ: זה לא רכוש פרטי; זה שייך לך.

ניצן הורוביץ: הנה, אני אגיד לגפני.

ניצן הורוביץ: הנה, גפני: אלוהים ברא אותו.

ניצן הורוביץ: מאה אחוז.

ניצן הורוביץ: הנה אמרתי, נכון.

ניצן הורוביץ: לא שלך ולא שלי.

משה גפני: צודק.

משה גפני: הוא נתן – – –

ניצן הורוביץ: למה שמישהו פרטי יכניס לכיסו הון עתק מייבוש ים-המלח ולא יחזיר לפחות חלק, חלק, קצת, לדיור, לדיור בר-השגה, לדיור לזוגות צעירים?

ניצן הורוביץ: מה קרה?

ניצן הורוביץ: זו דוגמה קונקרטית.

ניצן הורוביץ: דוגמה עוד יותר קונקרטית, ובסכומים הרבה יותר גדולים, זה עניין הגז.

ניצן הורוביץ: בדרך הזאת צריך ללכת.

ניצן הורוביץ: התקציב הזה, במקום ללכת באותו שטנץ שאבד עליו כלח של קיצוץ בשירותים החברתיים, צריך ללכת להגדלה של השירותים החברתיים.

ניצן הורוביץ: מי שאומר שהדיבור הזה הוא דיבור דמגוגי – כי אני כבר מכיר שאומרים "כן, אתם רק רוצים להגדיל" – תדע לך, אדוני היושב-ראש, שהדיבור הזה של הקיצוצים הוא הדיבור הדמגוגי, הוא המחשבה הישנה, הוא הכלכלה הישנה והוא הפוליטיקה הישנה.

ניצן הורוביץ: אני מקווה ששר האוצר ומנכ"לית משרד האוצר יתעשתו.

ניצן הורוביץ: אומנם מנכ"לית האוצר, שאני מאחל לך הצלחה, באה עם רקע מעט בעייתי – כסגנית הממונה על אגף התקציבים היא הובילה את הקיצוצים וההפרטות במערכת החינוך, הבריאות והרווחה, והיא שדחפה לתוכנית ויסקונסין.

ניצן הורוביץ: הנה, יש לי פה כותרת מהעיתון "כלכליסט": "הדנ"א הקלאסי של משרד האוצר".

ניצן הורוביץ: ולא בדרך הזאת צריך ללכת.

ניצן הורוביץ: אדוני, מילה אחרונה על התיאוריה של שר האוצר, שהיא בסך הכול הדהוד של התיאוריה של ראש הממשלה על הנושא של חלחול הצמיחה.

ניצן הורוביץ: התיאוריה הזאת אומרת שאם יהיו אנשים מאוד עשירים, שאנחנו רק נעשיר אותם עוד יותר ונכניס לכיס שלהם עוד כסף, הכסף מהאנשים העשירים יחלחל למטה וישקה ויזין את כל החברה הישראלית.

ניצן הורוביץ: בקדנציה הקודמת של הממשלה הכושלת שהייתה כאן הוכח שתיאוריית החלחול לא נכונה.

ניצן הורוביץ: כשל מוחלט.

ניצן הורוביץ: הכסף לא מחלחל למטה.

ניצן הורוביץ: הכסף נשאר באותו אלפיון, באותן עשר משפחות עשירות שחולשות פה על 50% ו-60% מהעושר הלאומי, ושם הכסף נתקע למעלה, והוא לא יורד למטה והוא לא מחלחל והוא לא מגיע לאף אחד.

ניצן הורוביץ: כל התיאוריה הזאת שאנחנו נוריד חסמים מהעשירים ביותר, נוריד מסים מהעשירים ביותר, ניתן להם עוד הכנסות מאוצרות הטבע, וככה, כשהם יצברו עושר הם גם יוציאו אותו אחר כך למטה – זה לא עובד.

ניצן הורוביץ: זה לא עובד בארץ ולא עובד בעולם.

ניצן הורוביץ: מדוע?

ניצן הורוביץ: משום שזה נוגד את האינטרס הבסיסי.

ניצן הורוביץ: אדם שמקבל הון עתק לכיסו לא מתנדב לוותר על חלקו ולהעביר אותו הלאה.

ניצן הורוביץ: אדוני, לסיום: חבל ששר האוצר לא נמצא כאן.

ניצן הורוביץ: אני חושב שזה נ' לשר האוצר על ההתחלה לא לבוא לדיון כזה.

קריאה: פייסבוק, פייסבוק.

ניצן הורוביץ: טוב, נראה מה יגיד.

יעקב ליצמן: – – – פייסבוק.

ניצן הורוביץ: בכל מקרה, אני הבנתי ששר האוצר, היו לו מחשבות נוספות, והוא חושב שתקציב דו-שנתי זה דבר גרוע.

ניצן הורוביץ: בעניין הזה אני מסכים אתו.

ניצן הורוביץ: אבל אני חושב שאנחנו – אם הדברים לא ישתנו – עומדים עדיין בפני תקציב דו-שנתי.

ניצן הורוביץ: תקציב דו-שנתי.

ניצן הורוביץ: וראינו את הכשלים שהדבר הזה גרם.

ניצן הורוביץ: הרי תקציב לתקופה כל כך ארוכה לא מסוגל לצפות את השינויים הכלכליים.

ניצן הורוביץ: צריך לתת אפילו לממשלה שהוא חבר בה את הכלים להתמודד.

ניצן הורוביץ: תקציב דו-שנתי הוא שגיאה.

ניצן הורוביץ: אנחנו חושבים שצריך להיות תקציב חד-שנתי רגיל מייד, ואני חושב ששר האוצר צריך לבוא הנה ולהסביר למה הוא הולך בתלם של הפוליטיקה הישנה ולמה הוא לא משנה כפי שהוא הבטיח.

ניצן הורוביץ: ואני מקווה שהסנונית הראשונה תהיה אותו עניין בלתי נסבל של העלאת שכר הלימוד באוניברסיטאות.

ניצן הורוביץ: גם היום שכר הלימוד גבוה, והוא מטיל מגבלה בלתי נסבלת על סטודנטים.

ניצן הורוביץ: ופה למשל – בניגוד, נאמר, לאברכים, שמקבלים קצבה על הלימוד או איזה סוג של גמלה – סטודנט לא מקבל על זה שום דבר, וצריך לשרת במילואים, צריך לשלם שכר דירה.

ניצן הורוביץ: צריך להקל על הסטודנט.

ניצן הורוביץ: למה להעלות את שכר הלימוד?

ניצן הורוביץ: זאת הבשורה הראשונה של הממשלה – העלאת שכר לימוד באוניברסיטאות?

ניצן הורוביץ: הרי הסטודנטים לא יסכימו לזה, ובצדק.

ניצן הורוביץ: אני מסיים.

ניצן הורוביץ: אני מברך אותך שוב, אדוני, על כניסתך לתפקיד יושב-ראש הכנסת.

ניצן הורוביץ: אני מקווה שתגלה עמידה נחרצת בעניין חוק ההסדרים, שלא ינסו להגניב לנו שוב דברים שהם לא קשורים בכלל לתקציב, כי אני יודע שיש מזימה כזאת.

ניצן הורוביץ: ואנחנו נעמוד כאן באופוזיציה כחזית אחת מול התקציב הרע הזה.

ניצן הורוביץ: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת ניצן הורוביץ.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אורי מקלב.

יולי יואל אדלשטיין: אני מקווה שגם קיבלת פתק מחבר הכנסת גפני עם כל הדברים שהוא ביקש לומר מן המקום.

יולי יואל אדלשטיין: עכשיו תוכל לומר אותם בצורה מסודרת מעל דוכן הכנסת.

אורי מקלב: הוא יגיד את דברו לבד.

יולי יואל אדלשטיין: לא, הוא לא יוכל.

אורי מקלב: אם תיתן לו את האפשרות.

יולי יואל אדלשטיין: אבל אני קיוויתי שהוא מסר לך את הדברים להשמיע – בין יתר דבריך, ודאי.

אורי מקלב: אני מקווה שההשערות שלך – – –

משה גפני: שר האוצר לא פה.

מיקי לוי: – – –

יולי יואל אדלשטיין: טוב, חבר הכנסת גפני, אני רואה – –

אורי מקלב: אני מקווה, אדוני היושב-ראש – – –

יולי יואל אדלשטיין: – – מילה דבדיחותא לא הולך אתך.

משה גפני: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אורי מקלב ברשות הדיבור בשם סיעתכם.

יולי יואל אדלשטיין: עשר דקות, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

משה גפני: אורי מקלב פה, שר האוצר לא.

אורי מקלב: אני בטוח שחבר הכנסת גפני יגיד את מה שהוא רוצה להגיד וחושב להגיד בעוד הזדמנויות.

אורי מקלב: אומנם אתם לא אפשרתם לחלק את הזמן לשניים, אני לא יודע למה.

יולי יואל אדלשטיין: התקנות לא אפשרו.

אורי מקלב: אתה כיושב-ראש כן יכולת לעשות את הדברים האלה, ואז ממילא יכול להיות שכן היית זוכה לשמוע את חבר הכנסת גפני.

אורי מקלב: אבל בכל אופן, מכובדי, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, השרים, סגן שר האוצר, וגם מכובדי שר האוצר, שלא נמצא פה, שבחר לא להיות פה – אף שהדיון הזה שונה מדיונים אחרים, גם בעניינים כלכליים, שלא תמיד אולי שר האוצר יכול להיות.

אורי מקלב: אבל בכל אופן, המחולל של הישיבה הזאת היה דבריו שפורסמו, דבריו שנכתבו בפייסבוק, וזה מה שהביא אותנו כחברי אופוזיציה להזדעק ואת רוב מדינת ישראל לדאוג ולהזדעק.

אורי מקלב: ואני גם חושב שגם מן הקואליציה יש מספיק אנשים שמייצגים שכבות רבות וצריכים להיות מודאגים מאוד מהדברים שנשמעו משר האוצר.

אורי מקלב: וזה לא רק הדברים – זה המכלול, איך שהוצגו הדברים, מתי שנכתבו הדברים ואיך שנכתבו הדברים.

אורי מקלב: ויותר מכך, ההתכחשות לזה שהוא לא היה מסוגל גם להגיד: טעיתי; ללכת ולברוח לכל מיני פינות – כן נטו, ברוטו, ובעצם התכוונתי שהציבור הזה לוקח את הנטל מן הציבור החרדי.

אורי מקלב: סיפר לי ידיד לפני הרבה זמן – וזה עכשיו התעורר לי מחדש, אחרי שקראתי את מה שאמר שר האוצר – סיפר לי את חוויותיו מטיול בהודו, במדינת הודו.

אורי מקלב: הוא מצא לנכון לספר לי על העוני הגדול והמזעזע שהוא פגש מהרגע שהוא נחת והתחיל לטייל במדינת הודו – אנשים שרעבים באופן אמיתי, לא אחד שרק נראה מוזנח.

אורי מקלב: אתה רואה את הרעב אצלו, אתה רואה את הבקשה שהוא מתחנן בפניך למשהו, לאיזה מטבע הכי קטנה, כדי שהוא יוכל לקנות משהו, לשתות משהו.

אורי מקלב: ילדים, אנשים קטועי איברים, שעשו לעצמם כדי שאולי יותר ירחמו עליהם.

אורי מקלב: תיאורים מזוויעים.

אורי מקלב: בסופו של דבר הוא אומר לי: תראה מה זה עוני, איזה עוני קיים היום בעולם.

אורי מקלב: ואני שאלתי אותו: ותגיד לי, ואתה טיילת וגם נהנית?

אורי מקלב: איך אפשר ליהנות?

אורי מקלב: איך אפשר לטייל במדינה כזאת שזה מה שאתה רואה?

אורי מקלב: ולא סתם – והמדריך אמר להם: אתם לא נותנים אפילו למישהו, מפני שאם אתה נותן אתה לא תוכל לצאת, אתה לא תגמור.

אורי מקלב: אתה גם צריך להתקשח, לשבור את העמדות שלך, גם אם יש לך רגשות.

אורי מקלב: שאלתי אותו: איך עשית את זה?

אורי מקלב: מה הוא ענה לי, איך הוא עשה את זה?

אורי מקלב: הוא אמר: המדריך אמר לי כלל ראשון, אמר לנו: אתם תסתכלו רק למעלה, אתם לא מסתכלים לאנשים בגובה נמוך, לרבדים הנמוכים.

אורי מקלב: אתם מסתכלים רק למעלה.

אורי מקלב: רואים את הנופים שיש, את המקדשים שיש, מה שיש – אתם לא רואים למטה.

אורי מקלב: זה בדיוק מה שעושה שר האוצר: הוא לא רואה את האנשים שנמצאים למטה.

אורי מקלב: לכן הדוגמאות שלו ככה, וזו הדוגמה שהוא מצא לנכון להביא בדבריו בפני פקידי האוצר.

אורי מקלב: יושבים בדיוני תקציב, כל אחד יודע כמה השפעה וכמה חשיבות יש לדברי שר האוצר, וכפי שאני גם קורא, הוא לא מתערב בדיונים.

אורי מקלב: הוא מצא לנכון להתערב והוא מצא לנכון גם להגיע, להגיד מה מטריד אותו – לא שלא צריך לדאוג, לא שאין בעיות כאלה.

אורי מקלב: זה מראה על התנתקות, על אדם מנותק, שלא נמצא ושלא מרגיש, לא רק שלא יודע.

אורי מקלב: זה שהוא לא יודע – הוא גם לא רוצה להכיר את הדברים האלה.

אורי מקלב: ואם עד עכשיו חששנו שאנשים שנמצאים – שגדלו עם כפית של זהב, או שגדלים היום בתוך סיר של זהב, אולי הם מנותקים ולא יודעים.

אורי מקלב: אבל חשבנו, חששנו, יכול להיות שבכל אופן מביאים, שומעים, אנשים שלא שומעים שום דבר ולא מרגישים את ההרגשה שלנו, את החשש שלנו.

אורי מקלב: זה לא רק שלא מרגישים אלא מתנכרים לאלה.

אורי מקלב: אלה אנשים – מי שנמצא ברובד תחתון, אוכלוסיות קשות יותר – שמאבדים את הלגיטימיות שלהם בכלל.

אורי מקלב: זה שיש – צריך לספר על זה שיש קרוב לשלושת-רבעי מיליון ילדים מתחת לקו העוני.

אורי מקלב: זה צריך לזעזע, לזה צריך להביא את הדוגמאות.

אורי מקלב: כל משפחה שלישית נזקקת ללשכות הרווחה.

אורי מקלב: הפערים החברתיים שיש.

אורי מקלב: מה יעשה אותו הילד של ריקי כהן – בסדר.

אורי מקלב: אבל מה קורה לילד של גברת לוי שלומד אתו באותה כיתה?

אורי מקלב: מה הוא מרגיש, שהוא צריך להתחנן על דברים, שהוא לא רואה נסיעות לחוץ-לארץ, והוא לא רואה – הוא יודע כמה שההורים שלו מתקשים בעבודה?

אורי מקלב: אנשים שעובדים באמת, מתאמצים.

אורי מקלב: יש גם כאלה בתוך המשפחות, כאלה שהיו פעם גם בעשירון העליון, כמה עשרות אלפי משפחות, אנשים שפוטרו ולא מצאו עבודה אחרת, והיום משתכרים משכורות שמביאות אותם בקושי בקושי למחיה.

אורי מקלב: החשש שלנו, הדאגה שלנו היום היא הרבה יותר ממה שהייתה קודם, מפני שאתה מרגיש שיש משהו – שהם חיים באיזה בועה, ושלא מעניין אותם השני.

אורי מקלב: ולא יכול להיות שר אוצר, לא יכול להיות שר אוצר שלא שייך, שהוא סקטוריאלי, עד כדי כך שהוא לא מרגיש, ולא אכפת לו, ולא חושב ולא מתייחס גם לאחרים.

אורי מקלב: אפשר לדאוג לכולם.

אורי מקלב: אפשר להיות סקטוריאלי.

אורי מקלב: טענו – אותו שר אוצר טען בכל תקופת הבחירות על סקטוריאליות אצל שרים: על סקטוריאליות אצל שר השיכון, אצל שר הפנים, אצל שר הבריאות.

אורי מקלב: גם אם נניח שהם היו סקטוריאליים, הם היו סקטוריאליים לחצי מדינה.

אורי מקלב: כשנתנו את הבנייה, לכמה נתנו?

אורי מקלב: סקטוריאליות, אבל לרוב המדינה.

אורי מקלב: היום מי מדבר?

אורי מקלב: זה שכאן בא ואמר: 10% לא יקבעו לרוב.

אורי מקלב: ומי – בעשירון העליון, 10% האלה כן יקבעו לרוב?

אורי מקלב: והגרוע ביותר – אנשים שלא מודים בטעות.

אורי מקלב: מנהיג לא יכול להיות אחד שלא מודה בטעות, ובא ואומר באומץ: אני לא התכוונתי, זאת הייתה טעות בחשיבה שלי.

אורי מקלב: צריך להגיד.

אורי מקלב: לא.

אורי מקלב: מנסים למצוא כל מיני תירוצים, להטיל את זה על אחרים.

אורי מקלב: אדם שרוצה להידמות למשה רבנו.

אורי מקלב: בפרשת השבוע, אדוני יושב-ראש הכנסת, בפרשת השבוע הצטערו כולם שהשכינה לא שרתה על המקדש.

אורי מקלב: שבעה ימים חיכו לדבר הזה: עבדו, הקימו, ושחטו, והקריבו קורבנות, והשכינה לא ירדה.

אורי מקלב: בא אהרן, ומה הוא אומר?

אורי מקלב: אני אשם בזה.

אורי מקלב: בא משה ואומר: לא, אני אשם, מפני שאהרן עצמו לא הקריב, מפני שאני הקרבתי.

אורי מקלב: זו דוגמה למנהיגות, שאומר – לוקח אחריות על עצמו, ולא שמתכחשים לעניין הזה.

אורי מקלב: זה סקטוריאלי?

אורי מקלב: באותה פרשה, פרשת השבוע, שמדברת על עופות, על הבהמות הטהורות ושאינן טהורות, כתוב שהחסידה – חסידה – היא עוף לא טהור.

אורי מקלב: למה קוראים לה חסידה?

אורי מקלב: זאת אומרת, למה קוראים לחסידה "חסידה"?

אורי מקלב: מפני שהיא עושה חסד עם חברותיה.

אורי מקלב: חסידה עושה חסד עם חברותיה, והיא עוף לא טהור.

אורי מקלב: למה?

אורי מקלב: אומר רש"י במקום: מפני שעושה רק עם חברותיה, היא לא עושה עם אחרים.

אורי מקלב: לכן, עד כדי כך.

אורי מקלב: היא עושה חסד, חסדים, אבל היא עושה רק עם חברותיה.

אורי מקלב: זה שדואגים רק לאנשים שלהם, ולא חושבים ולא מרגישים.

אורי מקלב: חסרים עוד משפחות, עוד סקטורים למדינה שצריך לדאוג להם?

אורי מקלב: איפה כל הקשישים?

אורי מקלב: מי שקרוב לקשישים שחיים עם השלמת הכנסה; אנשים שעבדו כל החיים שלהם, עם פנסיות קטנות או בלי פנסיות קטנות; שהיו עקרות-בית, ופרנסו ועזרו בכלכלת הבית, והקימו בתים, ילדים, נכדים, שהם צריכים להתקשות לקנות מתנה לנכד; יש להם קושי, איך אפשר בהשלמת הכנסה גם לקנות מתנות לנכד?

אורי מקלב: איפה כל ההורים לילדים נכים?

אורי מקלב: עשרות אלפים.

אורי מקלב: אנשים שהיו גם – גם, שהיו, הרוויחו טוב.

אורי מקלב: אנשים שהיו בעלי השכלה במשרות חשובות, הפסיקו לעבוד כשמגדלים ילד נכה בבית.

אורי מקלב: הם כולם היו פה, קדנציות – ארבע שנים הם היו פה, בכנסת.

אורי מקלב: איפה כל הדאגה?

אורי מקלב: הם מקבלים 2,000 שקל לחודש.

אורי מקלב: אנשים שהפסיקו לעבוד מפני שיש להם ילד נכה.

אורי מקלב: משפחות – נכים עצמם, לא צריך לדאוג להם?

אורי מקלב: כל המשפחות האלה, כל המשפחות שמקבלות הבטחת הכנסה, השלמת הכנסה.

אורי מקלב: אנשים שמקבלים השלמה לשכר המינימום.

אורי מקלב: עשרות אלפי פקידות שמקבלות, גם במגזר הציבורי, בעיקר במגזר הציבורי, השלמת הכנסה לשכר שלהן – הם לא מרוויחים את זה.

אורי מקלב: איפה הדאגה למשפחות האלה?

אורי מקלב: ועל מה הולכים?

אורי מקלב: למה הם דואגים?

אורי מקלב: דואגים על מה שיהיה בעתיד, על מה שהם הולכים, על מה לקצץ להם – בקצבאות הילדים, בתחבורה הציבורית, בהעלאות של מסים, בפגיעה בקרנות ההשתלמות.

אורי מקלב: אנשים שחסכו.

אורי מקלב: איפה הולכים לפגוע לאנשים?

אורי מקלב: אין גבול למה שאפשר לעשות.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, יש הרבה מה לדבר והדאגה היא מאוד גדולה.

אורי מקלב: וזה מה שעורר, וזה מה שבעצם העצים והציף את החשיבה של שר האוצר.

אורי מקלב: ואנחנו, באמת, בעניין הזה, התפקיד שלנו – מה שאנחנו נוכל לעשות – אנחנו נוציא את זה החוצה.

אורי מקלב: לא נשאיר את זה.

אורי מקלב: לא, זה לא יישאר רק בפייסבוק.

אורי מקלב: הפייסבוק יכול להעלות אנשים, הוא גם יכול להוריד אנשים.

אורי מקלב: ויש לי עוד משהו אחד, אדוני היושב-ראש, לפני שאני מסיים: חלק מההתנכרות הזאת – אני כשקראתי, גם כן, ששר האוצר ויתר על הרכב שלו, באותה דקה חשבתי שיש כאן, אולי, באמת – תסתכלו: הרכב הממשלתי היה מגיע לו; חשבתי שיש כאן, אולי, באמת איזו התנהגות, כפי שאנחנו לפעמים שומעים, מפעם לפעם, ששרים רוצים לשמש דוגמה להתנהגות בצניעות.

אורי מקלב: מה התברר?

אורי מקלב: למה הוא באמת, בסוף ויתר?

אורי מקלב: לא שהוא ויתר; הוא לא ויתר על ההנאות שלו.

אורי מקלב: הוא לא מוכן לוותר על משהו בתוך סיר הזהב, בתוך כלוב הזהב, שנמצא על הרכב שלו.

אורי מקלב: זה לא מספיק לו.

אורי מקלב: הוא צריך להמשיך להתנהג.

אורי מקלב: הוא רואה רק מה שסביבו.

אורי מקלב: הוא רק רואה 4x4, הוא לא רואה 6x6.

אורי מקלב: מה שהוא רואה זה רק 4x4.

יולי יואל אדלשטיין: – – –

אורי מקלב: ומילה, משפט אחרון, אדוני היושב-ראש:

אורי מקלב: חלק מההתנכרות הזאת זה שאדם, היום, כשר האוצר, יכול להמשיך להגיד את דבריו.

אורי מקלב: כאן, בכנסת, הוא לא מציע, הוא לא מגיע – אבל הוא יכול להגיד את דבריו בשבת, במקום, בדבר, במדינה יהודית, כשר האוצר.

אורי מקלב: שר האוצר, שצריך להיות של כולם.

אורי מקלב: גם בזה אין התחשבות?

אורי מקלב: גם בזה יש ציניות כזאת גדולה, לעשות את זה בדווקא, לעשות את זה בשבת.

אורי מקלב: ואני גם מתפלא על השותפים – הברית, ברית השבת, שהקדוש-ברוך-הוא עשה עם ישראל – הברית של הבית היהודי, לא שמעתי מחאה אחת, מחאה אחת על הדברים האלה – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

אורי מקלב: – – שהדברים האלה יוצאים בשבת, גם כשר האוצר של כולם.

אורי מקלב: דבר אחד שמעתי מהבית היהודי: אנחנו נתמוך, ב"עליהום", בהתקפות על שר האוצר.

אורי מקלב: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אורי מקלב.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יצחק כהן – סיעת ש"ס – עד עשר דקות.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

משה גפני: יישר כוח.

יעקב ליצמן: – – – כסגן שר האוצר?

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה?

יעקב ליצמן: הוא מדבר כסגן שר האוצר?

יולי יואל אדלשטיין: אולי הוא יבחר לתת כמה עצות לשר האוצר החדש.

יולי יואל אדלשטיין: זה אני לא יודע.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא מתערב בתוכן דבריו.

יולי יואל אדלשטיין: אז – – –

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, אני, קודם כול, רוצה לברך אותך, אדוני היושב-ראש, על תפקידך החדש.

יצחק כהן: לברך את ידידי מיקי לוי על תפקידו כסגן שר האוצר – תפקיד קשה מאוד.

יצחק כהן: אני מקווה, בעזרת השם, שתהיה לך סייעתא דשמיא כמו שהייתה לקודמים.

מיקי לוי: אמן.

יצחק כהן: אבל יש לי בעיה, הרב גפני, שר אוצר חדש, כן, שהודה באחד הראיונות שראיין את ראש הממשלה בנימין נתניהו, הוא אמר לו: אין לי מושג קלוש בכלכלה.

יצחק כהן: זה, אתה יודע, "גוגל" לא שוכח, לא סולח.

יצחק כהן: אין לי מושג קלוש בכלכלה, לא מבין בכלכלה.

יצחק כהן: אוקיי, בסדר.

יצחק כהן: אתה לא מבין, תלמד.

יצחק כהן: התמנית לשר האוצר, תלמד.

יצחק כהן: מה מלמדים, שרת הבריאות, רופא מתמחה שמגיע לטפל בחולה?

יצחק כהן: כלל ראשון, קודם כול, אל תקלקל.

יצחק כהן: אל תחמיר את המצב.

יצחק כהן: כלל, יסוד מוסד.

יצחק כהן: אתה בא לטפל בחולה, אין לך מושג איך מטפלים בו?

יצחק כהן: דבר ראשון: אל תקלקל, אל תחמיר.

יצחק כהן: ופה, האמת שהוא בכלל לא הגזים, ישר קפץ למשה רבנו.

יצחק כהן: הוא לא התחיל, אתה יודע, דרך יפתח, דרך, אני יודע, ירבעם – ישר משה רבנו.

יצחק כהן: יש בדרך עוד כמה מנהיגים.

יצחק כהן: ישר משה רבנו.

יצחק כהן: ושרת הבריאות, היום, כבר נתנה לו את שאול המלך.

מיקי לוי: – – – גבוהה.

יצחק כהן: ישר.

קריאה: – – –

יצחק כהן: תעבור דרך כמה תחנות בדרך.

יצחק כהן: והגברת, שרת הבריאות, אמרה: לא, לא משה רבנו, כבר עברה לשאול המלך.

יצחק כהן: אתה יודע מה – בואי, אני אספר לך משהו: משה רבנו, אדוני, היושב-ראש לשעבר, הנשיא לעתיד – – –

ראובן ריבלין: קודם כול, שמעתי אותה מדברת על האתונות.

יצחק כהן: על האתונות.

ראובן ריבלין: – – – המרכז היה אתונות ולא שאול המלך.

יצחק כהן: לא, לא, לא, לא, את שאול המלך, שאול המלך.

יצחק כהן: היא אמרה: מאחורי הפייסבוק, מאחורי – אני יודע מה – מסך הטלוויזיה מצוי שאול המלך.

ראובן ריבלין: – – –

יצחק כהן: תמשיכו, תמשיכו להשתעשע באשליות.

יצחק כהן: על כל פנים, אם כבר משה רבנו, אדוני חבר הכנסת רובי ריבלין, ידידי היקר, משה רבנו ירד מהר-סיני עם לוחות שהוא קיבל, מעשה אצבע אלוקים.

יצחק כהן: למעשה, הקדוש-ברוך-הוא כתב את הלוחות האלה, הם כתובים משני עבריהם.

יצחק כהן: זה נכס מאוד יקר.

יצחק כהן: הוא יורד והוא רואה את העגל ואת המחולות.

יצחק כהן: מה הוא עושה?

יצחק כהן: עד שהוא לא ראה את המחולות הוא עוד החזיק מעמד.

ראובן ריבלין: וישכימו בבוקר – – –

יצחק כהן: זה היה השלב הבא.

יצחק כהן: דבר ראשון, כשהוא רואה את המחולות, הוא כבר לא יכול.

יצחק כהן: הוא כבר משליך את הלוחות מהידיים ושובר אותם.

יצחק כהן: לכאורה, למה?

יצחק כהן: למה?

יצחק כהן: יכול היה לתת את הלוחות ליהושע בן נון, שהיה שומר לו; היה יורד, עושה את הסדר שהוא עשה.

יצחק כהן: הלוא הוא עשה סדר.

יצחק כהן: הרב ליצמן, סך הכול, היה 3% מכל – חצי אחוז.

יעקב ליצמן: – – –

יצחק כהן: כן.

יצחק כהן: אבל למה לשבור את הלוחות?

יצחק כהן: תעשה את הסדר שעשית, תנקה את אותם מושחתים שעשו את העגל ותחזור ליהושע, תחזיר את הלוחות.

יצחק כהן: כשהוא ראה את המחולות, כשהוא ראה את העם במחולות סביב העגל, אמר: מה שחסר עכשיו, מה שחסר עכשיו, שאול, שיחטפו מידיו את הלוחות, מעשה אלוקים, ויתחילו לרקוד אתם סביב העגל.

יצחק כהן: זה כבר מצב בלתי נסבל.

יצחק כהן: זה מה שאנחנו רואים עכשיו: רואים מין חיבורים מוזרים, מין דברים הזויים לגמרי, במחולות סביב העגל.

יצחק כהן: אתמול שמענו עוד בשורה, וכמובן דרך הפייסבוק, מה, יש מכשירים חדשים: שהוא הולך לבטל את התקציב הדו-שנתי.

יצחק כהן: אז, א.

יצחק כהן: זה לא נכון, כי אתם הולכים להגיש תקציב דו-שנתי.

יצחק כהן: קודם כול – – –

מיקי לוי: שנה וחצי, כבוד סגן השר לשעבר.

יצחק כהן: השנים 2013–2014, זה תקציב דו-שנתי.

מיקי לוי: אבל 1 חלקי 12, היית במקום – – –

יצחק כהן: תקציב 2013–2014 יהיה תקציב דו-שנתי, של 2013 ו-2014.

יצחק כהן: אז, קודם כול, אתם מדברים על שנת 2015.

מיקי לוי: אם – – – חודש.

קריאה: – – –

יצחק כהן: אתם כאלה אופטימיים?

יצחק כהן: אתם תגיעו ל-2015?

קריאה: ל-18'.

קריאה: – – – כבר עברה.

מיקי לוי: 18' – – –

יצחק כהן: יש כזו אופטימיות אצלכם?

יצחק כהן: אתם תגיעו ל-2015?

קריאה: – – –

יצחק כהן: אני חושב – תראה, קודם כול, אתם אוחזים באוצר המדינה, והצלחה שלכם זו הצלחה של הכלכלה הישראלית, וזה נוגע לכל משק-בית בישראל וזה פחד-פחדים, תדע לך.

מיקי לוי: – – –

יצחק כהן: שלום, השר ליברמן.

יצחק כהן: זה פחד-פחדים.

יצחק כהן: אני זוכר את ד"ר יובל שטייניץ כשקיבל את ההחלטה – אחת ההחלטות הקרדינליות שלו – בשעות לפנות בוקר הוא השקיף מחלונו, ראה את האורות, מתחילים להשכים בבתי ישראל, ואז הוא אמר לי, ברגע של גילוי לב: אני דואג, אני מאוד דואג.

יצחק כהן: ההחלטה הזו, לאותם בתים, עכשיו, שקמים, משכימים לשחר חדש, איך היא תשפיע עליהם?

יצחק כהן: אתם לא חוששים?

יצחק כהן: אין לכם חשש?

יצחק כהן: עכשיו, למה לקלקל?

יצחק כהן: נחזור חזרה למתמחה.

יצחק כהן: למה לקלקל?

יצחק כהן: התקציב הדו-שנתי נתן אופק.

מיקי לוי: – – –

יצחק כהן: נכון.

יצחק כהן: נתן אופק תכנוני, אופן ביצועי, תוכניות.

יצחק כהן: תשאל את כל מנכ"לי הממשלה – – –

מיקי לוי: אבל הביא לגירעון עצום.

יצחק כהן: דקה, אני אדבר על הגירעון.

יצחק כהן: אני אדבר על הגירעון.

יצחק כהן: – – – נתן לכל מנכ"לי הממשלה את האפשרות להוציא את תוכניות העבודה שלהם מן הכוח אל הפועל.

יצחק כהן: עכשיו, לגבי הגירעון, דרך אגב, תקציב 2008 היה תקציב חד-שנתי, והגירעון ב-2009 חצה את קו 5.4% תוצר.

יצחק כהן: אחוז יותר גדול מהגירעון שאתם מנפנפים בו עכשיו.

יצחק כהן: ואגב, עכשיו אתם חווים איך גירעון גדל – שלום, פרופסור ברוורמן, תסביר להם.

קארין אלהרר: אבל זה נורא קל – – – אתה היית חלק – – –

יצחק כהן: אני משבח את החלק שהייתי בו.

יצחק כהן: אני מדבר אליכם, קודם כול, מה שאמרתי לשרת הבריאות.

קארין אלהרר: בסדר, אבל היית חלק מהעניין הזה.

יצחק כהן: קודם כול, אל תקלקלו.

יצחק כהן: אל תקלקלו.

יצחק כהן: מה החלק הזה?

יצחק כהן: החלק הזה הוא מצוין, תכף אני אפרט אותו.

יצחק כהן: הלוואי שתהיה לכם אותה הצלחה שהייתה לכלכלה הישראלית בארבע השנים האחרונות.

קארין אלהרר: ההצלחה הייתה כל כך גדולה שהגירעון גדל.

יצחק כהן: מה גירעון, כמה גירעון?

יצחק כהן: תגידי לי, גברתי חברת הכנסת.

יצחק כהן: מה גירעון?

יצחק כהן: כמה גירעון, באחוזי תוצר?

קארין אלהרר: – – –

יצחק כהן: לא, לא, באחוזי תוצר.

קארין אלהרר: אה, המספרים לא משנים.

קארין אלהרר: מה שמשנה – – –

יצחק כהן: מה היה הגירעון ב-2009, את זוכרת, את יודעת?

יצחק כהן: תלמדו.

יצחק כהן: פרופסור ברוורמן, אני בטוח שאתה תהיה מוכן לתת להם שיעורים בכלכלה.

מיקי לוי: דווקא היום הוא – – –

יצחק כהן: שמעתי אותו, ותקשיבו למה שהוא אומר.

יצחק כהן: תקשיבו.

יצחק כהן: תקשיבו למה שהוא אומר.

יצחק כהן: עכשיו, לגבי ארבע השנים האחרונות.

יצחק כהן: מיקי, כשכל העולם כולו, הורידו את דירוג האשראי שלו, למדינת ישראל העלו את דירוג האשראי.

יצחק כהן: היחידה בעולם המערבי.

יצחק כהן: האבטלה, שבכל העולם, גם באירופה וגם בארצות-הברית, טיפסה לדו-ספרתי, בישראל היא ירדה למספרים היסטוריים, 6.9%, כאשר הכלכלה הישראלית מייצרת 360,000 מקומות עבודה חדשים.

מיקי לוי: מה – – –

יצחק כהן: ההשקעות, ההשקעות בנכסים ריאליים ובכלכלה ריאלית – בעשרות אחוזים.

יצחק כהן: יחס חוב–תוצר, אפרופו גירעון, גברתי, תלמדו: יחס חוב–תוצר ירד למספרים, וזה גם נתון היסטורי: 73.2% יחס חוב–תוצר.

יצחק כהן: תאמין לי, בהרבה מדינות באירופה וגם בארצות-הברית הגדולה היו קונים את זה ממך בשתי ידיים.

יצחק כהן: הצמיחה בארבע שנות הכלכלה של הממשלה הקודמת הגיעה ל-14.8%.

יצחק כהן: הלוואי שתגיעו לחצי מזה, הלוואי.

יצחק כהן: מדד האי-שוויון: עדיין יש הרבה עבודה לעשות, אבל הוא ירד, בסימן ירידה.

יצחק כהן: אז יש עוד הרבה עבודה לעשות, אבל קודם כול, אנא מכם, לא לקלקל.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת כהן, אתה לא יודע שלסיעת ש"ס יש ביקורת גדולה על הממשלה שאתה זכית לכהן בה כשר במשרד האוצר – – –

יצחק כהן: אחרי שהסברתי להם, הם ירדו מזה.

ראובן ריבלין: – – –

יצחק כהן: הם ירדו מזה.

יצחק כהן: לא, לא שמעתי מזה.

יצחק כהן: הם יודעים את הנתונים.

יצחק כהן: הנה, הרב משה גפני, אני בטוח שגם אתה תהיה מוכן בכל רגע, בכל עת, לתת ממשנתך כיצד לשמור על הכלכלה הישראלית בסביבת משבר גלובלי הולך ומתמשך, וישראל, באורח נס, בסייעתא דשמיא – –

מיקי לוי: אבל הוא שותף למשבר הפיסקלי.

יצחק כהן: – – ובהנהגה נכונה, הצליחה לעשות מה שמדינות ואיחודים ומעצמות לא הצליחו.

יצחק כהן: קודם כול, מיקי, עצה טובה מפה, מעל הדוכן, אתה יודע שאני אוהב אותך: קודם כול, לא לקלקל.

יצחק כהן: לפני שאתם מגבשים משהו, אל תצאו בהצעות בומבסטיות: מבטלים את התקציב הדו-שנתי – אני כבר לא עוקב אחריכם.

יצחק כהן: משה רבנו, שאול המלך, קשה לעקוב אחריכם.

יצחק כהן: קצת בעיה.

יצחק כהן: על כל פנים, אדוני היושב-ראש, הגירעון, היחס חוב–תוצר, הצמיחה, ההשקעות, האבטלה, יותר מקומות עבודה, הלוואי, הלוואי, אני מתפלל שתגיעו לאותה תוצאה.

יצחק כהן: תודה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יצחק כהן, וגם בוודאי על הדיוק בזמנים, העמידה בזמנים.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את חבר הכנסת אחמד טיבי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני – רע"ם-תע"ל – עד עשר דקות לרשותך.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אנחנו ערב בניית תקציב, תקציב המדינה.

אחמד טיבי: א.

אחמד טיבי: טוב ששר האוצר ביטל את התקציב הדו-שנתי.

אחמד טיבי: אני חושב שזו החלטה חיובית.

מיקי לוי: כל הכבוד.

אחמד טיבי: כאשר יש צורך למתוח ביקורת, מותחים; כאשר אפשר לומר מילה טובה, חייבים לומר אותה.

אחמד טיבי: אבל התקציב הזה עומד בפני קיצוצים רבים, קשים.

אחמד טיבי: לרוב, מי שנפגע מהקיצוצים האלה זה השכבות החלשות.

אחמד טיבי: הפריפריה והפריפריה של הפריפריה, השוליים של הפריפריה.

אחמד טיבי: סגן השר לשעבר איציק כהן, אתה מפריע לי.

יצחק כהן: – – –

אחמד טיבי: לכן, אנחנו מתעוררים כל בוקר עם ספין תקשורתי או בעצם סמן:

אחמד טיבי: הולכים על מגזר הסטודנטים; הולכים על מגזר – לא יודע מה, עוד מעט – עובדי הרכבת, החקלאים, אימהות עובדות וכדומה.

אחמד טיבי: השאלה מה נכון מכל זה.

אחמד טיבי: דבר אחד חייב להיות ברור: אפילו בספינים, אי-אפשר להתחיל בציבור הסטודנטים.

אחמד טיבי: תהיה התנגדות קשה, רחבת היקף, לכל העלאה בשכר לימוד.

אחמד טיבי: היום, מה שמוצע, כביכול, העלאה של 20% בשכר לימוד, דבר נורא.

אחמד טיבי: זה דבר נורא שבעתיים לגבי סטודנטים שמקורות המימון שלהם, מלגות בעיקר, מצומצמים מאוד מאוד מאוד.

אחמד טיבי: הסטודנטים הערבים למשל.

אחמד טיבי: לכן תמוה, אפילו מבחינה תקשורתית, שמישהו הדליף, ואני לא יודע מי הדליף, שהולכים על הסטודנטים.

אחמד טיבי: עכשיו, האם התחליף של אי-קיצוץ לסטודנטים זה קיצוץ בתקציב להשכלה גבוהה?

אחמד טיבי: זה לא חייב להיות כך.

אחמד טיבי: יש מקומות עם הרבה שומן וכסף מבוזבז ולא מוצדק, במיוחד בימים אלה, במיוחד ב-2013, שאפשר לצמצם ולקצץ משם; תקציב הביטחון למשל, התנחלויות.

אחמד טיבי: אני שומע וקורא, וגם אני חלק מהמרחב, שבכלל כמעט שאין איומים ביטחוניים.

אחמד טיבי: לכן לא רק שלא צריך להגדיל את התקציב, צריך לצמצם ולקצץ בתקציב, אדוני היושב-ראש.

אחמד טיבי: קראתי, כמו רבים, על הגברת ריקי כהן, אדוני השר, ואני ער לכך שהכוונה הייתה 20,000 שקל ברוטו.

אחמד טיבי: והדבר הזה היה בפייסבוק.

אחמד טיבי: אגב, בניגוד לאלה שתוקפים את השר לפיד על שימוש בפייסבוק – אתם טועים.

אחמד טיבי: אני חושב שזה כלי חשוב, א.

אחמד טיבי: לתקשר עם הציבור; ב.

אחמד טיבי: לומר דברים לא מצונזרים, מה חושב אדם.

אחמד טיבי: הוא כותב את כל מה שהוא חושב בלי בקשה ל-sound bite של 50 שניות.

אחמד טיבי: אפשר להתרחב, להגיד את כל המשנה.

אחמד טיבי: ולכן, רבותי, למי שאין פייסבוק, כדאי שירוץ, יהיה לו פייסבוק; למי שאין טוויטר, כדאי שיהיה לו טוויטר.

אחמד טיבי: אנחנו ב-2013.

אחמד טיבי: אי-אפשר לתקוף מישהו משום שהוא משתמש בפייסבוק.

אחמד טיבי: אני אומר את זה מניסיון.

ראובן ריבלין: לי יש, אבל אני לא יודע להשתמש בו.

ראובן ריבלין: מה אני אעשה?

אחמד טיבי: אתה הנהגת, אדוני יושב-ראש הכנסת השמונה-עשרה, קורסים לחיזוק חברי כנסת וללמד אותם איך להשתמש גם ב-YouTube וגם בפייסבוק וגם בטוויטר.

ראובן ריבלין: לא הייתי בקורסים.

אחמד טיבי: הנה, היושב-ראש החדש פה ואפשר לחזור על זה.

אחמד טיבי: אלה כלים, והפסיקו להיות גאדג'ט.

אחמד טיבי: זה לא גאדג'ט, זה כלי של קשר עם הציבור.

יולי יואל אדלשטיין: לפי מספר הפעמים שהמילה פייסבוק הוזכרה היום במליאה, אדוני קודמי בתפקיד, אני הולך לבדוק אם מר צוקרברג לא תרם פה משהו במערכת הבחירות, כי כל הסיעות, בלי יוצא מן הכלל – חמש פעמים בכל נאום מופיעה המילה פייסבוק.

יולי יואל אדלשטיין: זאת כבר פרסומת סמויה, אני לא יודע מה לעשות עם זה.

ראובן ריבלין: אדוני היושב-ראש – – –

אחמד טיבי: אדוני, כבר היה לך בעבר קשר עם צוקרברג ולכן אתה האחרון שצריך למחות.

יולי יואל אדלשטיין: עדיף לשתוק, אתה אומר.

אחמד טיבי: נחזור לגברת ריקי כהן.

אחמד טיבי: אומנם 20,000 שקל ברוטו, היא ובעלה, עובד ההיי-טק.

אחמד טיבי: שניים.

אחמד טיבי: הם יוצאים, כמה, מיקי?

אחמד טיבי: יוצאים פעמיים בשנה לחוץ-לארץ?

מיקי לוי: לא, אולי פעם בשנתיים.

אחמד טיבי: אולי פעם בשנתיים.

אחמד טיבי: אז אני רוצה, אפרופו ריקי כהן, אני רוצה לדבר על הגברת פאטמה עבדאללה.

אחמד טיבי: הגברת פאטמה עבדאללה – – –

מיקי לוי: – – –

אחמד טיבי: פאטמה, שהיא מטייבה – –

מיקי לוי: גם במשפחה – – –

אחמד טיבי: – – היא מורה בוגרת כבר שמונה שנים והיא לא נקלטה במערכת.

אחמד טיבי: היא מובטלת.

אחמד טיבי: היא למדה, סיימה סמינר למורים, ומשרד החינוך לא קלט אותה.

אחמד טיבי: יש אלפים כמוה, מורים ומורות.

אחמד טיבי: בעלה גם מורה.

אחמד טיבי: המשכורת שלו, ברוטו, מקסימום בסביבות 9,000, 10,000 שקל ברוטו.

אחמד טיבי: הם לא חולמים לנסוע פעמיים בשנה לחוץ-לארץ, אדוני היושב-ראש.

אחמד טיבי: מקסימום לטאבה או לירדן; לרוב, בשבתות, לטול-כרם או לג'נין.

אחמד טיבי: לרוב.

אחמד טיבי: והשאלה, אם צריך לדאוג יותר לגברת ריקי כהן או לגברת פאטמה עבדאללה, או במקביל אפשר לדאוג גם לזאת וגם לזאת, גם לאלה וגם לאלה – עם סדר עדיפויות, עם סדר עדיפויות.

אחמד טיבי: למה אני מזכיר את הגברת פאטמה עבדאללה?

אחמד טיבי: כי בעלה משלם מסים, מכבד חוק, אבל קשה לפרנס משפחה של שישה אנשים: הוא, אשתו וארבעה ילדים, עם משכורת של מפרנס יחיד, אף שאשתו למדה, והיא מובטלת.

אחמד טיבי: רק 28% מהנשים הערביות שותפות בשוק העבודה.

אחמד טיבי: 70% מובטלות.

אחמד טיבי: רק 8% מהסקטור הציבורי הם מועסקים ערבים.

אחמד טיבי: אגב, האחוז הזה של 28% – האחוז המקביל אצל נשים יהודיות חילוניות הוא 80% מועסקות, מול 28% של נשים ערביות – פער אדיר שאומר הכול.

אחמד טיבי: ולכן נשאלת השאלה למה שיעור האבטלה, למשל, בקרב גברים ערבים הוא כפול משיעור האבטלה בקרב גברים יהודים בארץ.

אחמד טיבי: תעסוקת ערבים היא לא רק דרישה של שוויון זכויות, וזאת דרישה לגיטימית, must, מחויבת המציאות; אלא בעיקר, אפילו ברמה התועלתנית של מי שאחראי למשק, זו הכנסה נטו.

אחמד טיבי: כוח העבודה של הערבים, החסר למשק הישראלי, גורם להפסד של מיליארדי שקלים.

אחמד טיבי: יש סטריאוטיפים, מחשבות, חששות להעסיק ערבים.

אחמד טיבי: זה טמטום וטיפשות.

אחמד טיבי: למה?

אחמד טיבי: אם יש 8%, או שזה גזענות – זה אחד – ואפליה, או שזה חששות וסטריאוטיפים להעסיק ערבים.

אחמד טיבי: אבל – מדובר באותם ערבים – – –

מיקי לוי: אתה יודע שהייתי במערכת שהתחננו שערבים יבואו לעבוד.

מיקי לוי: התחננו.

אחמד טיבי: זו מערכת שונה – – –

מיקי לוי: ואני רוצה – – –

אחמד טיבי: לא במערכת הזאת, לא במערכת הזאת עסקינן.

מיקי לוי: תעשה סדר בכפרים הערביים.

אחמד טיבי: לא במערכת הזאת עסקינן.

אחמד טיבי: אדוני, אדוני היושב-ראש – אני רוצה – יש משרדים שאני תובע, יש משרדים שאני לא תובע שיהיו שם ערבים.

אחמד טיבי: אבל חברות ממשלתיות, חברת החשמל, משרד החינוך, הרמות הבכירות במשק, אדוני היושב-ראש: בשלוש הדרגות הבכירות בסקטור הציבורי כמעט אין ערבים.

אחמד טיבי: אז אם אין שם ערבים יש מעגל קסמים – לא נקלטים, אז לא נקלטים.

אחמד טיבי: יש משרדי ממשלה נקיים מערבים, אין ערבים.

אחמד טיבי: אז אני קורא לקלוט יותר ערבים, ובעיקר נשים ערביות, אדוני היושב-ראש.

אחמד טיבי: עכשיו אומרים – מה התשובה היהודית הישראלית הטיפוסית הקלאסית, הרגרסיבית?

אחמד טיבי: יכול להיות שבגלל שיקולי מסורת הנשים אצלכם – לא רוצים, אתם לא נותנים להן.

אחמד טיבי: יש דרישה עזה לשילוב נשים ערביות.

אחמד טיבי: הנשים רוצות לצאת לעבוד.

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים, אדוני.

אחמד טיבי: אין מקומות – אני אסיים – אין מקומות תעסוקה בפריפריה של הפריפריה, ביישובים הערביים, וזו הדרישה העיקרית, שיהיו מקומות תעסוקה, מפעלים בתוך היישובים.

אחמד טיבי: נניח שאין; לפחות שתהיה תחבורה ציבורית לשם, למקומות עבודה, אין, לחלופי חלופין.

אחמד טיבי: ולכן, אדוני היושב-ראש, טוב לדאוג לגברת ריקי כהן, חשוב לדאוג לפני כן לגברת פאטמה עבדאללה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת טיבי.

יולי יואל אדלשטיין: חברות וחברי הכנסת, לפני שאני אזמין את חבר הכנסת מוחמד ברכה, חובה נעימה לי בשמכם לברך את האורח הנכבד שנמצא אתנו כאן ביציע, שר החוץ של קנדה, מר ג'ון בירד.

יולי יואל אדלשטיין: (מחיאות כפיים)

מיקי רוזנטל: הוא בא – – –

יולי יואל אדלשטיין: קנדה הנה אחת מידידותיה הקרובות ביותר של ישראל – – –

אחמד טיבי: עם נציג הליכוד ביתנו – – –

מיקי רוזנטל: – – –

ראובן ריבלין: אני אסביר לך, כל אורח – מותר לי למחוא לו כפיים; לא מוכרחים, אבל מותר.

ראובן ריבלין: לנו אנחנו לא מוחאים כפיים כי אנחנו לוקחים את זה ברצינות יותר מדי, אבל לאורח אפשר למחוא כפיים.

יולי יואל אדלשטיין: קנדה הנה אחת מידידותיה הקרובות ביותר של ישראל בזירה הבין-לאומית, ושר החוץ בירד הנו ממבטאיה המובהקים של ידידות אמיצה זו.

יולי יואל אדלשטיין: כמי שהיה שנים רבות יושב-ראש אגודת הידידות ישראל–קנדה בכנסת, ובתפקידי הקודם כשר, אני יכול להעיד מביקורי במדינה זו בשנים האחרונות, ומהיכרות אישית, על הקשרים המצוינים בין שתי המדינות, בין שני בתי-המחוקקים ובין שני העמים.

יולי יואל אדלשטיין: שיתופי הפעולה בינינו חובקים תחומים רבים ומגוונים, אך ברצוני לציין בעיקר את ההבנה ואת שיתוף הפעולה שלהם אנו זוכים מצד קנדה בתחום המדיני, בארגונים הבין-לאומיים ובפיתוח משותף במדינות שלישיות.

יולי יואל אדלשטיין: מנהיגי קנדה, ושר החוץ בירד ביניהם, מגלים עקביות ונחישות מעוררות כבוד בעמידתם לצדה של ישראל במאבקיה הצודקים נגד תופעות מדאיגות כמו האנטישמיות, ניסיונות דה-לגיטימציה והחרמות כלפי ישראל, הכחשת השואה, איומי ארגוני טרור וכמובן הגרעין האיראני.

יולי יואל אדלשטיין: על כל אלה אנו מבקשים כי תעביר לממשלתך ולעמך את תודתנו והוקרתנו העמוקות.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני השר, אנו מקבלים את פניך בירושלים בירת ישראל בזרועות פתוחות ובחפץ לב.

יולי יואל אדלשטיין: בשם הכנסת, אני מבקש לברך אותך בברכת שלום וברוך הבאWelcome to the Knesset, the heart of Israeli democracy.

יולי יואל אדלשטיין: מותר למחוא כפיים, מי שרוצה.

יולי יואל אדלשטיין: (מחיאות כפיים)

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברי הכנסת, אנחנו עוברים לדובר הבא, חבר הכנסת מוחמד ברכה.

יולי יואל אדלשטיין: בזמן שמוחמד ברכה בדרך לדוכן, מזכירת הכנסת תמסור הודעה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, אני מתכבדת להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת הצעת הוועדה המסדרת להרכב ועדות הכנסת, הרכב סיעתי ונציגי הסיעות, וכן הצעתה להקמת ועדות לעניין מסוים, לפי סעיף 108 לתקנון הכנסת, הרכב סיעתי ושמות נציגי הסיעות.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: הגזירות הכלכליות הצפויות

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, עד עשר דקות לרשות אדוני.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כל הסימנים מובילים למסקנה אחת – שהתקציב הבא אינו מבשר טובות, במיוחד לשכבות שמשתוקקות לבשורה כלשהי.

מוחמד ברכה: להפך, יש דאגה עמוקה בקרב חלקים רחבים בציבור מהתוצאות הרות האסון של התקציב החדש: משפחות מרובות ילדים מודאגות, משפחות עניות מודאגות, סטודנטים מודאגים, הפריפריה מודאגת, האנשים שחיים בעשירונים התחתונים, בעיקר ערבים וחרדים, מודאגים מאוד.

מוחמד ברכה: הדיבורים על קיצוץ בקצבאות ילדים בעצם מעמיקים את הממדים של העוני עוד יותר ועוד יותר.

מוחמד ברכה: כל הסימנים מובילים למקום חשוך.

מוחמד ברכה: לבוא ולייחס את זה ליאיר לפיד, אני חושב שיש בזה לא מעט רשעות.

מוחמד ברכה: זו התוצאה של מדיניות ממשלת נתניהו וגם הממשלות שקדמו לה, שגם לא תשתנה בעידן לפיד, והיא תלך ותעמיק את שעבוד הכלכלה בישראל להון הגדול, בעיקר הזר אבל גם המקומי, ותמשיך לצייר תמונה מעוותת, שקיצוצים זה טובת הכלכלה, רווחה ותקציבים לרווחה זה פופוליזם.

מוחמד ברכה: זה דבר שאני חושב שהוא לא קשור רק בעולם הטרמינולוגי, אלא זה קשור יותר בעולם האידיאולוגי של שירות ההון ושל מדיניות של "קפיטליזם חזירי", איך שזה נקרא פעם אחת.

מוחמד ברכה: ראש הממשלה, כבר ביוני בשנה שעברה, אדוני היושב-ראש, אמר שאין עוני במדינת ישראל.

מוחמד ברכה: הוא באותו יום ביוני נפגש עם מנכ"ל ה-OECD – בעצם השתתף אתו במסיבת עיתונאים, ושם הוא הכריז שאין עוני במדינת ישראל.

מוחמד ברכה: כנראה נתניהו אינו רואה את העניים ולכן הוא לא רואה את העוני, ובמיוחד כשהעניים הם בעיקר ערבים וחרדים, אז כמובן זה עוד יותר מעוור ומטשטש את הראייה שלו לחלוטין.

מוחמד ברכה: האוכלוסייה הערבית היא 18% מהתושבים אבל היא 50% מהעניים.

מוחמד ברכה: גם באבטלה – הערבים מהווים 14% מכוח העבודה אבל הם 47% מהמובטלים.

מוחמד ברכה: שיעור העוני בקרב הערבים הוא 57%, ובקרב הילדים הערבים הוא 66%.

מוחמד ברכה: לעומת זאת, בקרב הציבור היהודי העוני הוא 16.5%, ואם מורידים את החרדים, שהם הגורם המשמעותי ל-16%, יוצא שהעוני, חוץ מהחרדים, הוא 11%.

מוחמד ברכה: העוני בקרב הציבור הערבי הוא לא רק רוחבית גדול יותר ועם אחוזים גבוהים יותר אלא הוא עמוק יותר.

מוחמד ברכה: כשמדברים על תשלומי העברה – תשלומי ההעברה מעלים 50% מהעניים היהודים מעל לקו העוני; לעומת זאת רק 11% מהעניים הערבים עולים מעל לקו העוני.

מוחמד ברכה: משמע שהעוני אצל הערבים הוא לא רק רחב יותר אלא גם עמוק יותר.

מוחמד ברכה: זה לא נושא של סטטיסטיקה, רבותי, כל מספר שאמרתי יש מאחוריו בני-אדם, יש מצוקות, יש נדודי שינה, יש אומללות של ילדים, יש אומללות של משפחות, יש אומללות של הורים.

מוחמד ברכה: והמדינה צריכה לבחור, הממשלה צריכה לבחור: או שהיא ממשלת האזרחים, או שהיא הממשלה של השכבה הדקיקה ביותר של בעלי הון ושל מונופולים, של אנשים שמבשרים לנו על גז בעשרות מיליארדים אבל באותו זמן לא נותנים שום בשורה בתחום החברתי.

מוחמד ברכה: יתרה מזו, המאגר הזה, המאגר האסטרטגי הזה, הוא נחלתם של בעלי ההון, והדיבידנדים אינם מתייחסים לכלל הציבור, אף שאנחנו כביכול חיים באותה מדינה והאוצרות האלה הם אוצרות של המדינה, של כלל האזרחים.

מוחמד ברכה: ולכן אני חושב שאנחנו עומדים בפני תקופה די קשה ודי קריטית בכל מה שקשור לתקציב החדש ולמדניות הכלכלית החדשה.

מוחמד ברכה: יאיר לפיד כשר האוצר יכול לבחור אג'נדה משלו; הרי הוא אמר באותו יום שהוא קיבל את משרד האוצר, שאם הוא ייפול, גם ראש הממשלה ייפול אתו.

מוחמד ברכה: אבל יש לו אפשרות אחרת: אם ראש הממשלה רוצה להפיל את השכבות החלשות ולדפוק אותן עוד יותר, הוא יכול להגיד שידו לא במעש, והוא לא שייך לראייה הזו ולתפיסה הזו.

מוחמד ברכה: הוא יכול להילחם על אג'נדה אחרת, על סדר-יום אחר, על סדרי עדיפויות כלכליים אחרים.

מוחמד ברכה: אבל הוא בא כדי לדבר על אנשים עם משכורת של 20,000 שקל, הוא בא לדבר על שכבות הביניים, ובעצם מי שיש לו 20,000 מצבו ישתפר אם יקבל 22,000 ו-23,000, אבל תארו לעצמכם: מי שמקבל 3,000, אם הוא יקבל את אותם 2,000, איזה שינוי משמעותי יהיה בחייו.

מוחמד ברכה: אבל יאיר לפיד, הוא לובש את הרעלה כביכול של שכבות הביניים אבל בעצם הוא בא לשרת את אותה המדיניות של ראש הממשלה, של ההון הגדול, שיטפטף קצת על שכבות הביניים אבל בעצם יגרוס את השכבות החלשות ויגרום להן לאבד כל אפשרות של תקווה.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, לפני כמה ימים פורסמה החלוקה של כלל היישובים במדינת ישראל לפי אשכולות, לעשרת האשכולות המפורסמים.

מוחמד ברכה: הממצאים הם כתב-אישום לא רק כלכלי-חברתי נגד הממשלה, אלא הם כתם של גזענות בכל מובן המילה, כשאנחנו רואים ש-95% מהיישובים הערביים נמצאים בשלושת האשכולות הנמוכים ביותר.

מוחמד ברכה: רק שני כפרים קטנים, שמספר תושביהם הוא פחות מ-3,000, נמצאים באמצע האשכול החמישי.

מוחמד ברכה: על-פי הנתונים הקודמים היה כפר אחד שנמצא באשכול 6 – כפר מעיליא – הוא ירד, בשעה רעה, לאשכול 5.

מוחמד ברכה: בעצם כל השנים האלה של – אגב, לא אמרתי שהנתונים מתייחסים לשנות התקציב 2007–2008 שהיו שנים של צמיחה: ב-2008 הייתה הצמיחה 4.1%, ב-2007 הייתה 5% ומשהו.

מוחמד ברכה: ואף שיש צמיחה, שאמורות ליהנות ממנה כל שכבות האוכלוסייה, יש שכבות שלא רק שלא השתפר מצבן אלא הורע מצבן.

מוחמד ברכה: בעצם, אדוני היושב-ראש, יש פה מדיניות מכוונת; זה לא תקלה, זה לא תקלה.

מוחמד ברכה: יש שני מדרגים במדיניות של הממשלה: המדרג הראשון הוא שירות מוחלט להון הגדול ולחברות הגדולות; המדרג השני, שהדיכוי והניצול המעמדיים יכוונו כלפי קבוצת המיעוט הלאומית, כלפי הציבור הערבי.

מוחמד ברכה: זאת אומרת, יש פה שילוב של חזירות קפיטליסטית ושל חזירות גזענית גם יחד.

מוחמד ברכה: קברניטי הממשלה, גם הקודמת וגם זו, יכולים לחשוב ויכולים להשלות את עצמם שעיקר הניצול המעמדי כלפי תושבים מכוון כלפי הערבים, ואז הם חושבים שזה מוצר שהוא קביל, מוצר שיכול להיקלט בשוק הפוליטי, הגזעני, הממוצע של מדינת ישראל.

מוחמד ברכה: אני אומר לכם, זה חומר נפץ.

מוחמד ברכה: ועל כן אני חושב, אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת וקנין, יש מקום ויש צורך שהאופוזיציה, שתנועת המחאה במדינת ישראל, שכל האנשים ששואפים ונלחמים ורוצים צדק חברתי לא יחכו עד שהממשלה תנחית עליהם את המכות, אלא יצאו כבר עכשיו ללמד את הממשלה איך עושים צדק ואיך מתנערים מגזענות ומניצול.

מוחמד ברכה: תודה רבה, אדוני.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מוחמד ברכה.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, ולאחריו – אחרון הדוברים, חבר הכנסת בר-לב.

יצחק וקנין: עשר דקות לרשותך.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, תודה, רבותי חברי הכנסת, כבוד היושב-ראש, כמעט בטוח שמשרד האוצר והממשלה הולכים לקצץ בתקציב, וכבר סומנו יעדים מסוימים לקיצוץ בתקציב; רובם ככולם פוגעים בשכבות החלשות.

ג'מאל זחאלקה: סומנו גם יעדים להגברת ההכנסות; גם הם נעשים באופן שפוגע במוחלשים בחברה או באנשים שקל לממשלה להוציא מהם כסף, יחסית, שזה הסטודנטים.

ג'מאל זחאלקה: צמצום ההוצאות הממשלתיות הוא מגמה שנמשכת עשרות שנים.

ג'מאל זחאלקה: בשני העשורים האחרונים ירדה ההוצאה הציבורית יחסית לתוצר בכ-10%, חלק גדול מזה – בצמצום ההוצאה הציבורית ליעדים חברתיים.

ג'מאל זחאלקה: זה יכול להסביר כיצד קורה שיש צמיחה אבל יותר עוני.

ג'מאל זחאלקה: זה נשמע כמו חידה: איך יכול להיות שהצמיחה לנפש בישראל בעשורים האחרונים היא 1.8%, ובאותו זמן יש יותר עוני?

ג'מאל זחאלקה: מה שקורה הוא שהממשלה מצמצמת את הוצאותיה, נסוגה אחורה ונסוגה מהאחריות החברתית שלה בנושא של ילדים, של זקנים, של חינוך, של בריאות, ובכל התחומים החברתיים הידועים.

ג'מאל זחאלקה: הממשלה באה היום ודורשת, או מציעה, לקצץ בתקציב, ומציעה שורה של גזירות על הציבור.

ג'מאל זחאלקה: מר בנימין נתניהו – הוא לא המציא את הגלגל, הוא פשוט הולך בדרכו של רייגן והולך בדרכה של מרגרט תאצ'ר שנפטרה.

ג'מאל זחאלקה: השר עמיר פרץ, מרגרט תאצ'ר נפטרה אתמול, אבל הדרך הכלכלית הפוליטית שלה והמשנה החברתית והמוסרית שלה עדיין חיות ונושמות, ובעיקר סביב שולחן הממשלה הזאת.

ג'מאל זחאלקה: ומהבחינה הזאת יאיר לפיד לא שונה מביבי נתניהו, בהיותו תאצ'ריסט ובעד צמצום ההוצאה הממשלתית, בעד צמצום מדינת הרווחה.

ג'מאל זחאלקה: מה היו עושים – מה עשתה תאצ'ר ומה עשה רייגן?

ג'מאל זחאלקה: הם פשוט הורידו מסים, יצרו גירעון, ואחר כך באו ודרשו קיצוץ בתקציב.

ג'מאל זחאלקה: אמרו שאי-אפשר לצמצם את ההוצאה הציבורית ככה – איך אומרים – כשהתקציב מאוזן.

ג'מאל זחאלקה: אז מייצרים משבר, או מנצלים משבר, כדי לעשות שינויים מבניים שיביאו – – –

אופיר אקוניס: היה משבר.

אופיר אקוניס: היה משבר.

ג'מאל זחאלקה: בסדר.

ג'מאל זחאלקה: אבל אפשר לטפל במשבר באלף דרכים.

ג'מאל זחאלקה: אתה יודע שחלק גדול מהגזירות שהיו ב-2003 בתוכנית ההבראה הממשלתית – עבר המשבר ועדיין אנחנו חיים אתן.

ג'מאל זחאלקה: ואתה יודע היטב שהייתה צמיחה.

ג'מאל זחאלקה: לאן הולך הכסף?

ג'מאל זחאלקה: איפה הכסף של הצמיחה?

ג'מאל זחאלקה: למה האזרחים לא נהנים ממנו?

ג'מאל זחאלקה: למה האזרחים מקבלים פחות, פחות כסף?

ג'מאל זחאלקה: ויש לנו היום שר אוצר ששואל כל הזמן איפה הכסף.

ג'מאל זחאלקה: אז שיבדוק בהתנחלויות איפה הכסף.

ג'מאל זחאלקה: יותר מ-100 מיליארד דולר הושקעו בהתנחלויות.

ג'מאל זחאלקה: שיראה כמה המשק מפסיד מכך שנשים ערביות לא עובדות ברמה המספקת, או ברמה השוויונית.

ג'מאל זחאלקה: 30 מיליארד שקל כל שנה.

ג'מאל זחאלקה: אז אפשר להביא כסף מכאן.

ג'מאל זחאלקה: הממשלה צמצמה את המסים על העשירונים העליונים.

ג'מאל זחאלקה: מסי חברות ומסים שונים ומשונים בוטלו או צומצמו.

ג'מאל זחאלקה: שם שוכב הכסף הגדול, לא אצל הסטודנט שהממשלה רוצה להטיל עליו יותר כסף, או לקצץ בקצבת ילדים.

ג'מאל זחאלקה: יכול להיות שמשרד האוצר, או שר האוצר, אומר ש-100 שקל לילד זה לא הרבה כסף.

ג'מאל זחאלקה: אבל למשפחה בת ארבעה ילדים, כבוד היושב-ראש, שההכנסה של שני ההורים, שעובדים, היא 8,500 שקל – או 8,600 שקל אם לוקחים את שכר המינימום – המשפחה הזאת, לפי הסטנדרטים בישראל – 8,500; שש נפשות – 8,500 שקל זה קו העוני.

ג'מאל זחאלקה: כל תזוזה קטנה מורידה אותם מתחת לקו העוני.

ג'מאל זחאלקה: וזה לא עניין סמנטי, זה עניין של פגיעה בדברים שהמשפחה הזאת צריכה לחיות אתם.

ג'מאל זחאלקה: אם מקצצים, קצבת הילדים נותנת קצת נשימה למשפחה.

ג'מאל זחאלקה: ובא משרד האוצר ומציע לחנוק את המשפחה הזאת.

ג'מאל זחאלקה: למה הוא רוצה לחנוק את המשפחה הזאת?

ג'מאל זחאלקה: כי קל יותר לפגוע בעניים.

ג'מאל זחאלקה: עובדה, כל הקיצוצים פגעו בעניים.

ג'מאל זחאלקה: ומי העניים בישראל?

ג'מאל זחאלקה: בעיקר הציבור הערבי.

ג'מאל זחאלקה: ולא פלא ששיעור הצמיחה של העוני אצל האזרחים הערבים הוא הרבה יותר גדול מהצמיחה של העוני בארץ.

ג'מאל זחאלקה: כל הזמן יש יותר עניים – ואנחנו רוצים לעבוד.

ג'מאל זחאלקה: החסם העיקרי הגורם לכך ששיעור ההשתתפות של הציבור הערבי בשוק העבודה בישראל עומד על 40% הוא שאין עבודה.

ג'מאל זחאלקה: זה החסם העיקרי.

מאיר שטרית: אין עבודה?

ג'מאל זחאלקה: אין עבודה.

מאיר שטרית: יש 300,000 עובדים זרים.

ג'מאל זחאלקה: תביא – – –

מאיר שטרית: לא, אני שואל.

ג'מאל זחאלקה: תן לעובד הזר שכר שוויוני, אז המעסיק הישראלי – – – אותו.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מאיר שטרית, היא הנותנת, מה שאתה אמרת.

יצחק וקנין: 300,000 עובדים זרים – הם תפסו את מקומות העבודה.

מאיר שטרית: אתה צודק, אדוני היושב-ראש, אין לי ויכוח אתך, אני רק מציין את זה כעובדה.

מאיר שטרית: אין לי ויכוח אתך.

מאיר שטרית: לצערי – – –

מאיר כהן: זה מעבר לזה – זה פיתוח של אזורי תעשייה, זה לא – – –

ג'מאל זחאלקה: בסדר, תנו מקומות עבודה.

יצחק וקנין: אני רוצה להגיד לך: זה לא נכון, זה לא רק פיתוח.

יצחק וקנין: אני נתתי את הדוגמה הזאת כמה פעמים.

מאיר כהן: לא אמרתי "רק".

יצחק וקנין: אני מתערב בכוונה בדיון הזה.

יצחק וקנין: אני, בדרך כלל בימים שאני נמצא בכנסת, בימי כנסת, אני מתאכסן בבית-מלון "רמדה".

יצחק וקנין: פעם כל העובדים שם היו ממגזר המיעוטים; היום כולם אריתריאים, כולם בלי יוצא מן הכלל.

יצחק וקנין: כל בית-המלון, כל החדרניות.

יצחק וקנין: אין חדרניות כבר, הכול זה עובדים אריתריאים, שגרים פה בירושלים, ותפסו את מקומות העבודה שלהם.

יצחק וקנין: ויש צדק גדול בדבר הזה.

מאיר כהן: אני לא בטוח שמקומות העבודה – – –

יצחק וקנין: אני אומר לך.

יצחק וקנין: זו דוגמה.

יצחק וקנין: הרי אני כבר 18 בבית הזה, ואני 18 שנה ישן בבית-המלון.

יצחק וקנין: בארבע השנים, שלוש השנים האחרונות, כל העובדים – עובדי הניקיון, תחזוקה, חדרניות – אין חדרניות, זה חדרנים כולם – כולם אריתריאים.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, אני רוצה לדבר על עניין התקציב, כי בציבור השיח הכלכלי-חברתי השולט הוא שיח קפיטליסטי, דורסני, שמשתיק כל קול אחר.

ג'מאל זחאלקה: ביבי נתניהו – אני עומד על כך – ויאיר לפיד לא המציאו את העניין של הקיצוצים.

ג'מאל זחאלקה: הססמה הרפובליקנית החבויה הייתה, בשנות ה-80: starve the beast.

ג'מאל זחאלקה: כלומר, תצמצם את המסים, תיצור גירעון בתקציב, ואחר כך תקצץ בתקציב – וככה מצמצמים את ההוצאה הממשלתית.

ג'מאל זחאלקה: כל הימין הכלכלי עושה ככה, מה, זה אלף-בית בכלכלה.

ג'מאל זחאלקה: ובאים עכשיו ועושים לנו דמגוגיה, ומציעים גם שהגירעון יהיה – שהבעיה עד 2020.

ג'מאל זחאלקה: כלומר, צריך שינויים מבניים.

ג'מאל זחאלקה: זה כל העניין: מנצלים את המשבר, אפילו אם יש משבר; מגדילים אותו, מנפחים אותו.

ג'מאל זחאלקה: ומי אמר שהחוב הוא תוצאה של ההוצאות?

ג'מאל זחאלקה: הוא תוצאה של הגירעון, ובגירעון אפשר לטפל – על-ידי הגדלת הכנסות גם, מהעשירים; על-ידי ייבוש ההתנחלויות.

ג'מאל זחאלקה: אפשר אחרת.

יצחק וקנין: נא לסיים.

ג'מאל זחאלקה: הדת של המשק החופשי היא לא קדושה; היא מטונפת, כי היא פוגעת בפת לחמם של אזרחים, של זקנים, של חולים.

ג'מאל זחאלקה: ועל זה צריכים להילחם.

ג'מאל זחאלקה: אסור לתת לממשלה הזאת להעביר את זממה, לעשות גזירות, כי בגזירות האלה נחיה הרבה זמן.

ג'מאל זחאלקה: היא תייצר יותר אומללות ולא תאפשר לאנשים, לעניים, לצאת מהמעגלים של העוני, המעגלים של הדלות, המעגלים של השוליים.

ג'מאל זחאלקה: וזו חובתנו כאן בכנסת: להגן על האנשים החלשים ולתת להם קול, ולא להגן על העשירים, כמו נתניהו וטומי – יאיר לפיד, הבן.

ג'מאל זחאלקה: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת עמר בר-לב, אחרון הדוברים, ואחריו ישיב סגן שר האוצר, חבר הכנסת מיקי לוי.

יצחק וקנין: לרשותך עשר דקות.

עמר בר-לב: אדוני היושב-ראש, סגן שר האוצר – לצערי שר האוצר איננו כאן – חברי הכנסת, לפני 15 שנים פנה אלי חברי בתנועת "דור שלום", טל זילברשטיין, והציע לי להקים ארגון שיסייע לנוער בפריפריה ויחבר אותו למרכז ההוויה הישראלית.

עמר בר-לב: בשנים הבאות, שהיו השנים הראשונות של "אחריי!", הכרתי בני-נוער נפלאים שרוצים, אך לא יכולים לה, לתקרת הזכוכית שסוגרת עליהם.

עמר בר-לב: גיליתי מצוקות עזות, חוסר צדק; נוכחתי בצרכים שהממשלה לא עונה עליהם, והכרתי מקרוב אלפי בני-נוער ששום מטוס ואפילו לא סוללת תותחים שלמה לא יסייעו להם.

עמר בר-לב: השנים האלה הובילו אותי להרהר במה יותר חשוב, הנער או הטנק?

עמר בר-לב: ואיך יגיע הנער לטנק אם אין מי שיכוון אותו לשם?

עמר בר-לב: הרי ססמת חיל השריון היא "האדם שבטנק ינצח", ומיהו אותו אדם?

עמר בר-לב: החוסן הלאומי שלנו אינו רק הטנק.

עמר בר-לב: חוסן לאומי הוא בחברה חזקה, חברה בריאה, בתרבות, בחינוך, בערבות הדדית.

עמר בר-לב: ולכן אני פונה אליך, שר האוצר, ואל ראש הממשלה: אל תזנחו את הביטחון הלאומי האמיתי של מדינת ישראל, אל תזנחו את אותם בני-נוער שמחר אנחנו רוצים בטנק ומחרתיים באוניברסיטה; אותם נערים ונערות שבעוד עשור ראוי שיהוו את עמוד השדרה של החברה הישראלית: הרופאים, המהנדסים והמורים של ילדינו.

עמר בר-לב: נכון, צריך להקטין את הגירעון, צריך לשנות סדרי עדיפויות ולקצץ קיצוץ כואב, אבל עלינו לקצץ במקומות שלא יפגעו בחברה הישראלית ובחוסננו הלאומי פגיעה אנושה.

עמר בר-לב: אסור לך, שר האוצר, לבחור בדרך הקלה.

עמר בר-לב: עליך להתחיל בקיצוץ מראש הפירמידה ולא מתחתיתה שמשרתת את צורכי הציבור הרחב.

עמר בר-לב: ולכן צריך להתחיל בקיצוץ בתקציב הביטחון, בפירוק הריכוזיות במשק הישראלי, מהמעטים ששולטים על אוצרות הטבע שלנו, וכן, גם מהעשירון העליון של המשק הישראלי, שאתה, שר האוצר, ואני משתייכים אליו.

עמר בר-לב: יאיר, אתה שואל איפה הכסף?

עמר בר-לב: תשאל היכן הביטחון.

עמר בר-לב: וכדי להמחיש איפה נמצא הביטחון האמיתי שלנו, אבקש להקריא כעת את מכתבה של סימה נמיר, חברת מועצת העיר אילת, אותה אילת שחרב הקיצוצים עלולה להשפיע עליה, אולי יותר מאשר על כל עיר אחרת.

עמר בר-לב: לכבוד שר האוצר, חבר הכנסת יאיר לפיד, שמי סימה נמיר.

עמר בר-לב: לאילת הגעתי לפני קצת יותר מ-30 שנה, ומאז אני כאן.

עמר בר-לב: כאן בזמן התואר שעשיתי באוניברסיטת חיפה, כאן בזמן התואר בתל-אביב, כאן בגאות ובשפל.

עמר בר-לב: ברצוני לספר לך, שר האוצר, כיצד נראית אילת מאחורי האורות הנוצצים של בתי-המלון, שאותם ראית בוודאי כשנחתת פה לאחרונה, בדרך לחופשה שנתית.

עמר בר-לב: אילת שבה חיים 60,000 איש, החצר האחורית והגדולה שבה אנו מתקשים יותר ויותר לחיות.

עמר בר-לב: לצד ההנאות האין-סופיות שאילת מציעה, כל מי שמכיר, ורבים מנציגי הציבור מודעים ויודעים, אנו מתמודדים עם בעיות ברמה של מגפה האוכלת כל חלקה טובה, ועכשיו מכת בכורות – העלאת הרעיון לבטל את חוק אזור סחר חופשי, הידוע בפטור ממע"מ, באזור אילת.

עמר בר-לב: אולי לצערה של מדינת ישראל אנחנו עדיין חלק ממנה, כי נדמה לעתים שהיא הייתה מעדיפה שלא נהיה.

עמר בר-לב: ברצוני לספר לך, שר האוצר, על ישיבה שנערכה לפני מספר שנים בוועדת החינוך בעירייה, שבה נתקלנו בבעיה קשה.

עמר בר-לב: בעיר אילת היו לנו חמישה ילדים עיוורים שנרשמו ללימודים, אך משרד החינוך לא הסכים לפתוח כיתת עיוורים כי התקן לכיתת עיוורים הוא לפחות שבעה ילדים עיוורים.

עמר בר-לב: בישיבה הצעתי בציניות לאנשי משרד החינוך שנעוור עוד שני ילדים כדי שנוכל לתת להם מענה.

עמר בר-לב: בסופו של דבר העירייה מימנה את ההפרש עבור הכיתה.

עמר בר-לב: אילת רחוקה, ורחוקה זה טוב לכל מיני אוכלוסיות.

עמר בר-לב: ביניהן – 22% מהנשים אצלנו הן אימהות חד-הוריות.

עמר בר-לב: העיר עם אחוז הנשים החד-הוריות הגבוה בארץ.

עמר בר-לב: רבות מהן ברחו הרחק בשל אלימות, בעיות אלכוהול של הבעל, וחלק סתם רצו התחלה חדשה הרחק מהצרות.

עמר בר-לב: לאותן נשים אין היום פתרון עבור ילדיהן, אין תקציב לצהרונים, וכיושבת-ראש סניף "נעמת" העירוני אני קורסת תחת הנטל בניסיון לסייע להן.

עמר בר-לב: בחצר שלנו, שהיא קצת רחוקה מתל-אביב ואפילו מאשדוד, יש בעיות משפחתיות.

עמר בר-לב: יש הרבה סמים שמגיעים מסיני במשלוח ישיר אלינו.

עמר בר-לב: יש עובדים זרים שמוצאים מקלט ומפלט.

עמר בר-לב: יש נוער במצוקה.

עמר בר-לב: למעשה, גם אחוז הנערים במצוקה באילת הוא הגבוה בארץ.

עמר בר-לב: בעיות יש הרבה, אבל עובדים סוציאליים שמוכנים להגיע לכאן אין.

עמר בר-לב: וכך, מערך הרווחה העירוני נמצא על סף קריסה מתמדת.

עמר בר-לב: ואם כבר מדברים על חצר אחורית, האם שמת לב בביקורך האחרון כאן, שר האוצר, לשוטפי הכלים במלון, לעובדי הניקיון, לעובדי המטבח?

עמר בר-לב: מקצועות אלו נכבשו בידי אלפי עובדים זרים המוצאים מקלט בעיר.

עמר בר-לב: כמו במדינה מתוקנת עלינו, תושבי אילת, לנהוג בהם בחסד וברחמים ולספק להם חינוך ומרפא.

עמר בר-לב: אבל בשביל לספק חינוך ומרפא צריך כסף, צריך מורים וצריך רופאים.

עמר בר-לב: ואלינו, איך נאמר, לא הרבה רופאים רוצים לבוא.

עמר בר-לב: נשארנו בעיקר עם הסטאז'רים שנשלחים לכאן ומספר מצומצם של רופאים ותיקים ומסורים.

עמר בר-לב: יחד צריכים אלו לתת מענה ל-60,000 תושבים, ביניהם אלפי עובדים זרים שידם אינה משגת ואלפי ורבבות תיירים השוהים בעיר, וכך נמצא בית-החולים בתפוסה מהגבוהות בארץ, בייחוד בעונת הקיץ.

עמר בר-לב: אם זה לא מספיק, כשיש לנו טיפולים רציניים יותר, עלינו לנסוע במקרה הטוב כשלוש שעות לבאר-שבע, במקרה הפחות טוב לבתי-החולים במרכז הארץ.

עמר בר-לב: הקיצוצים האחרונים בתקציבי הבריאות והעלייה במחירי הדלק והטיסות הביאו למצב שקשישים וילדים נאלצים להגיע לבדם לטיפולים מכיוון שקופות-החולים לא מממנות החזר כספי על הנסיעה לבני-משפחה שאינם יכולים להרשות לעצמם את הנסיעה.

עמר בר-לב: ואם כבר נגענו באותם קשישים, רבים מהם עוזבים את אילת או אפילו נאלצים לגור אצל ילדיהם.

עמר בר-לב: הסיבה היא לעתים לא כלכלית ולא בריאותית, כי אם היעדר בית-אבות שיכול לקבלם בשנות שיבתם.

עמר בר-לב: אין מקום בחצר.

עמר בר-לב: אין ביקוש.

עמר בר-לב: אין סיבה לבית-אבות.

עמר בר-לב: ואם זה לא מספיק, מצב התעשייה והתעסוקה בעיר מוגבל בשנים האחרונות.

עמר בר-לב: מוגבל כי עלויות השינוע עלו יחד עם מחירי הדלק ואתם נטשו גם בעלי המפעלים.

עמר בר-לב: מוגבל כי הנמל כאן הופרט וכבר לא מספק תעסוקה הוגנת כבעבר.

עמר בר-לב: אפילו "כבלי ציון" המיתולוגי פשט את הרגל.

עמר בר-לב: אנו האילתים איננו מסכנים ואיננו נזקקים.

עמר בר-לב: אנחנו אוהבים את העיר ורוצים להמשיך לגור בה.

עמר בר-לב: רוצים לעבוד ונהנים לארח את האורחים מרחבי הארץ והעולם.

עמר בר-לב: אך חשוב להבין שכיום העיר אילת שורדת אך ורק בזכות התיירות.

עמר בר-לב: התיירות שמתחרה בטיסות לטורקיה וליוון; התיירות שמכניסה מיליארדים לקופת המדינה.

עמר בר-לב: התיירות שהיא כוח הקנייה האמיתי בעיר, שבלעדיו אף בעל עסק לא היה מתקרב לכאן.

עמר בר-לב: וכעת, לאחר שקיצצתם לנו ברפואה ובחינוך, ברווחה ובתחבורה, הגיע גם תורה של התיירות.

עמר בר-לב: הפטור מהמע"מ באילת הוא כבשת הרש שלנו.

עמר בר-לב: הצ'ופר הקטן חוץ מהשקט שמאפשר לנו לקיים עיר מסחר משגשגת; התוספת הקטנה שמאפשרת לנו לאזן את מחירי השינוע של תוצרת המגיעה ממרכז הארץ, שמאפשרת לאורות הלילה להאיר פנים למבקרים שמגיעים בטיסה לכמה ימים של נופש, שקונים, שמחיים ומנשימים את העיר הזאת.

עמר בר-לב: לאחרונה, בעקבות האיומים מסיני, הוצבה סוללת "כיפת ברזל" כאן באילת.

עמר בר-לב: אני פונה אליך, שר האוצר: לא "כיפת ברזל" תציל אותנו, לא 1,000 חיילים וגייסות שיוצבו כאן.

עמר בר-לב: הבריאות, הרווחה והחינוך, המסחר והתעשייה, הם הביטחון האמיתי שלנו שאילת תשרוד.

עמר בר-לב: הם הערובה להגעתם של תושבים נוספים שיחזקו את העיר, הם האינטרס של מדינת ישראל שאילת תשגשג, תכניס כסף ותעמוד כחומה בצורה בגבול הדרומי.

עמר בר-לב: אני פונה אליך ומבקשת, אל תגזול את כבשת הרש, אל תייבש את הפריפריה, ואל תשכח את החצר האחורית שלנו.

עמר בר-לב: אל תפגע בביטחון ישראל.

עמר בר-לב: בברכה, עורכת-דין סימה נמיר, יושבת-ראש סניף נעמת באילת, ולשעבר סגנית וממלאת-מקום ראש העיר, מחזיקת תיק הרווחה וממלאת-מקום ראש העיר בתחום החינוך.

יצחק וקנין: נא לסיים.

עמר בר-לב: שר האוצר, סימה, שהיא מעמד הביניים האמיתי הישראלי, תיארה כאן במדויק את המציאות של מאות אלפי ישראלים שחיים בפריפריה, שחלקם הגדול נמצאים בחציון הכלכלי התחתון של החברה הישראלית.

עמר בר-לב: אתה תשפוט אותם לחסד או לשבט.

עמר בר-לב: בידך האחריות לביטחון האמיתי של מדינת ישראל, הביטחון הסוציאלי, הביטחון החינוכי, הביטחון הערכי של כולנו; הביטחון שמשותף למעמד הביניים, לערבים, לחרדים, לחילונים ולבני-הנוער, שנושאים אילך עיניים בתקווה ותלויים בהחלטותיך.

עמר בר-לב: אנחנו לא ניתן לך לאכזב אותם.

עמר בר-לב: אתה לא רוצה לאכזב אותם, אפשר גם אחרת.

עמר בר-לב: יאיר, משה רבנו, שגדל עם כל העושר בעולם אצל בת פרעה, היה כבד לשון.

עמר בר-לב: גם פייסבוק לא היה לו.

עמר בר-לב: אולי זו הסיבה שהוא נאלץ לכתת רגליו בקרב בני עמו, להקשיב, לחוות ולשמוע את הקשיים של עם העבדים.

עמר בר-לב: אני מקווה שבזמן הקצר שנשאר לבניית התקציב תדע יותר להקשיב לעם, כמו משה, ופחות לגמגם בפייסבוק.

עמר בר-לב: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עמר בר-לב.

יצחק וקנין: יעלה סגן שר האוצר, חבר הכנסת מיקי לוי.

שלי יחימוביץ': אדוני היושב-ראש, לא רק ששר האוצר לא בא לדיון הזה ושלח את סגנו, ניחא, מסתבר שבינתיים הוא הגיב לדיון הזה בפייסבוק.

שלי יחימוביץ': כלומר, היה לו זמן לשבת מול הפייסבוק, ובמקום לבוא לכנסת ישראל ולענות כאן על שאלות שהוצגו בצורה מכובדת – – –

יצחק וקנין: כנראה זו הצורה של הדו-שיח החדש, זה הכול דרך הפייסבוק.

שלי יחימוביץ': אני לא מקבלת את זה, ואני מבקשת גם מהכנסת ומיושב-ראש הכנסת לתבוע משר האוצר לבוא ולהשיב על שאלות.

שלי יחימוביץ': לא ייתכן שבינתיים, בעוד אנחנו יושבים כאן, הוא יושב מול הפייסבוק ומתכתב ישירות.

יצחק וקנין: תודה.

שלי יחימוביץ': אגב, אמצעי מצוין.

שלי יחימוביץ': גם לי יש עמוד בפייסבוק, אני משתמשת בו.

שלי יחימוביץ': זה לא תחליף לכנסת, לא תחליף לכנסת.

יצחק וקנין: ההערה שלך מאוד – – –

קריאה: היא שכנעה – – –

יצחק וקנין: כן, תודה.

יצחק וקנין: אדוני סגן שר האוצר ישיב, הרשות שלך.

מיקי לוי: הוא הקשיב – – –

מרב מיכאלי: – – – אמר ששר האוצר לא יכול לבוא משום שהוא עובד.

מרב מיכאלי: אז מסתבר שהוא עובד, בינתיים, להגיב בפייסבוק לציבור במקום לבוא הנה.

מרב מיכאלי: אכן עבודה חשובה, אין מה להגיד.

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, אני מבין את העוצמה של הדברים כפי שהם באו לכדי ביטוי במליאה עצמה, ואני אשתדל להשיב.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, אני מרשה לעצמי להרים גבה על העיתוי המוזר של הדיון הכלכלי שכינסה האופוזיציה כדי לדון בצעדים כלכליים שעדיין לא הוחלט עליהם.

מיקי רוזנטל: הוחלט.

מיקי לוי: שום צעד כלכלי, עדיין לא הוחלט עליו.

מיקי רוזנטל: הרוב מוחלט כבר.

מיקי לוי: אני מבטיח לכם, חבר הכנסת רוזנטל, גם לך אני מבטיח, ולחברי הכנסת האחרים, כאשר נגיש את התקציב לאישור הכנסת נעמוד מעל דוכן זה באומץ ונסביר בצורה ישרה ופתוחה את המניעים להחלטות שנקבל.

יעקב מרגי: זו לא פריבילגיה, זו חובתכם.

יעקב ליצמן: – – –

מיקי לוי: כיום, כיום – – –

יצחק וקנין: רבותי, רבותי, אם אתם מתכוונים להפריע לו אחרי כל מילה – – –

יעקב ליצמן: אדוני סגן שר האוצר, האם – – –

יצחק וקנין: רבותי, אני לא אאפשר להפריע לסגן שר האוצר.

מיקי לוי: כיום – חבר הכנסת ליצמן, הסכת ושמע.

יצחק וקנין: חבר הכנסת ליצמן, אתם, האחד אחרי השני בהערות.

יצחק וקנין: רבותי, תנו לו לסיים משפט אחד.

יצחק וקנין: אפילו – – –

קריאה: – – –

מיקי לוי: יש לי זמן, אדוני היושב-ראש – – –

יצחק וקנין: אם אדוני רוצה לנהל אתו דו-שיח, אין לי בעיה.

יצחק וקנין: אבל אני לא מתכוון לתת לזה להפוך – – –

יעקב ליצמן: – – – קריאות ביניים.

יצחק וקנין: קריאת ביניים קצרה, כן.

יצחק וקנין: אבל לא – – –

יעקב ליצמן: – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת ליצמן, הסכת ושמע.

מיקי לוי: כמו שאמרתי, כאשר נגבש את הצעדים הכלכליים ואת התוכנית הכלכלית, נעמוד מעל דוכן זה באומץ, נפרט ונגיש לבית הזה את כל התוכנית כפי שהתקבלה והיא תאושר.

ראובן ריבלין: – – –

מיקי לוי: כיום אנחנו נמצאים בשלב גיבוש התקציב, ועומדת בפנינו – – –

יצחק וקנין: אדוני סגן השר.

מיקי לוי: כן, אדוני.

ראובן ריבלין: אדוני סגן השר, מה שהכנסת מבקשת זה להעיר את תשומת לבו של שר האוצר שלנו, מעשה המתוכנן כרגע, כאשר יבוא לידי ביטוי בהגשת התקציב, להעיר לו כמה הערות.

ראובן ריבלין: זה תפקידה של הכנסת.

מיקי לוי: זה בסדר גמור, אדוני.

מיקי לוי: אני מקבל את זה.

מיקי לוי: אני מודה לך על ההארה.

ראובן ריבלין: – – – לנזוף בכנסת.

מיקי לוי: אני מודה לך על ההארה – עם אל"ף.

ראובן ריבלין: אני תומך בשר האוצר, אבל ודאי שהכנסת צריכה – – –

מיקי לוי: אני אחזור על המשפט האחרון, ברשותכם.

מיקי לוי: כיום אנחנו נמצאים בשלב של גיבוש התקציב, ועומדת בפנינו שורה של צעדים ורעיונות שאנו בוחנים.

מיקי לוי: יחד עם זאת, חשוב לי להדגיש שאנחנו מכבדים את הבית הזה ואת האופוזיציה, וכמובן זו זכותה.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש לשעבר, אני מדגיש את זה שכמובן זוהי זכותה המלאה לכנס את המליאה היום ככינוס.

ראובן ריבלין: חשוב לממשלה.

מיקי לוי: בוודאי.

מיקי לוי: אני, אין לי ויכוח אתך.

מיקי לוי: חבל שחבר הכנסת הורוביץ יצא, וגם חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

מיקי לוי: בכל מקרה, שר האוצר ביקש ממני שאייצג אותו בדיון הזה כי הוא נמצא בעיצומם של דיונים ארוכים, עמוקים, לבניית תקציב שישקף את סדרי העדיפויות שהציבור בחר בהם.

מיקי לוי: ולעצם העניין, לכל אלה שצעקו מעל דוכן זה, וגם מהבית למטה, אני רוצה להתייחס לטענות שהועלו כלפינו כאילו יש בכוונתנו לפגוע בשכר הלימוד של הסטודנטים.

מיקי לוי: חברים, מדובר בספין נמוך ותו-לא.

מיקי לוי: אני מודיע את זה חד-משמעית מעל בימה זו, ואני רוצה להבהיר: אני – – –

איציק שמולי: מיקי, מיקי, זה לא נכון – – –

מיקי לוי: אני, אני, אני דיברתי עם האדם שישב – שנייה אחת, הסכת ושמע.

איציק שמולי: – – –

מיקי לוי: אתה לא יודע כל דבר, הסכת ושמע.

איציק שמולי: – – – פוליגרף – – –

מיקי לוי: שמעתי, שמעתי.

מיקי לוי: שמעתי אותך, שמעתי אותך.

מיקי לוי: הסכת ושמע.

מיקי לוי: גם דיברתי עם הרפרנט ששוחח אתמול, בפגישה שמתקיימת באופן רצוף, מדי כמה שבועות, ובפירוש נאמר שלא תוכננו שום צעדים.

מיקי לוי: הוא לא יכול להתחייב על כן צעדים או לא צעדים.

מיקי לוי: לך תתעדכן ותוודא.

מיקי לוי: תבוא לכאן ומעל דוכן זה תתנצל.

איציק שמולי: – – – אתה צריך להתעדכן.

מיקי לוי: אני חוזר לדברי.

מיקי לוי: אני רוצה להבהיר בצורה שאינה משתמעת לשתי פנים: לא הוחלט על שום קיצוץ לסטודנטים ואין שום אולטימטום בנושא.

מיקי לוי: רשום לעצמך את זה.

מיקי לוי: מבחינתנו, הסטודנטים הם מעמד הביניים של מחר ומהווים את השדרה המרכזית שעליה יישען המשק בשנים הבאות.

מיקי לוי: הם-הם – – –

משה גפני: אנחנו כבר לא מאמינים לכם, אנחנו לא מאמינים.

מיקי לוי: חבר הכנסת גפני, תרשה לי להעיר את תשומת לבך.

מיקי לוי: הפער התקציבי – אתה היית שותף לו.

משה גפני: מה?

משה גפני: מה?

מיקי לוי: – – – הם האדם העובד והמשרת.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, קל לנקוט צעדים פופוליסטיים ולגלגל את החשבון לממשלות הבאות ולדורות הבאים, כפי שעשו פוליטיקאים רבים בעבר.

מיקי לוי: הבטחנו לכם פוליטיקה אחרת.

מיקי לוי: פוליטיקה אחרת כוללת לקיחת אחריות גם, ובייחוד, כשהמצב קשה, קבלת החלטות שייטיבו עם הציבור בטווח הארוך ולא רק בטווח המיידי.

מיקי לוי: התוכנית הכלכלית שנציג לא נועדה לרצות אף אחד ולא לקצור רווחים פוליטיים בטווח הקצר, מחר בבוקר או בחודשים הקרובים, אלא להוביל לשיפור ברמת החיים של כל אזרחי ישראל בטווח הארוך.

מיקי לוי: נתוני התעסוקה של המשק ב-2012 טובים.

מיקי לוי: שיעור האבטלה, חברי סגן השר לשעבר כהן, האבטלה נמוכה, אכן, מ-7% ושיעור ההשתתפות בכוח העבודה עולה.

מיקי לוי: אולם המצב המקרו-כלכלי היציב מלווה במצב פיסקלי קשה, שבו ההפרש בין הוצאות הממשלה והכנסותיה היה גבוה ב-21 מיליארד שקל לעומת המתוכנן.

מיקי לוי: מצב זה, של הוצאות הגדולות מהכנסות, רק הולך ומחמיר בחודשים הראשונים של שנת 2013.

מיקי לוי: ללא ההתאמות הנדרשות צפוי הגירעון של השנה להגיע אף מעל ל-4.5% תוצר, חבר הכנסת גפני.

מיקי לוי: זו, חברים, קטסטרופה שאנחנו, כמתווי המדיניות ומקבלי האחריות במשרד האוצר, לא נוכל להסכים לה, ולכן בדעתנו לנקוט את כל הצעדים על מנת לבלום מגמה זו.

מיקי לוי: בשנת 2012 עמד גירעון תקציב המדינה על – חבר הכנסת גפני, תשמע – בשנת 2012 עמד גירעון תקציב המדינה על 39 מיליארד שקל, שהם כ-4.2% מהתוצר, גבוה – – –

משה גפני: – – – איפה הכסף – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת גפני, אני שואל אותך, היית ראש ועדת הכספים.

מיקי לוי: איפה הכסף, חבר הכנסת גפני?

משה גפני: אני אגיד לך בדיוק.

משה גפני: אנחנו החזקנו את המשק כשאתם שאלתם איפה הכסף.

מיקי לוי: – – – הייתה לך אחריות לעניין הזה.

משה גפני: אתם שאלתם איפה הכסף, עכשיו אתם דואגים לגברת כהן – – – 20,000 שקל לחודש.

מיקי לוי: שמעתי אותך, שמעתי, שמעתי.

מיקי לוי: בשבילך אני אחזור פעם נוספת.

משה גפני: בבקשה.

משה גפני: אני לא דיברתי כשלא ידעתי.

יצחק וקנין: חבר הכנסת משה גפני.

מיקי לוי: בשנת 2012, חבר הכנסת גפני, עמד גירעון תקציב המדינה על 39 מיליארד שקל, שהם כ-4.2% מהתוצר, גבוה משמעותית מתקרת הגירעון שנקבע בחוק – 2%.

מיקי לוי: יש בקרב כלכלנים קונסנזוס, ויושב כאן כלכלן בכיר, שלא ניתן לקיים גירעונות מבניים לאורך זמן.

מיקי לוי: המשמעות של גירעון זה היא התפתחות משבר כלכלי שיוביל לאובדן מקומות עבודה ויפגע בשכבות החלשות ובמעמד הביניים.

מיקי לוי: צריך לומר את האמת, חבר הכנסת גפני, אנחנו נמצאים על סף משבר תקציבי.

מיקי לוי: אסור לנו להישען על נתוני המקרו הטובים ולהיות שאננים.

מיקי לוי: אם לא נכין תוכנית כלכלית שתצמצם את הגירעון כיום, ניקלע למשבר כלכלי חריף.

מיקי לוי: אם ניקלע למשבר כזה, הצעדים שנידרש אליהם בעתיד יהיו כואבים הרבה יותר, כפי שהיה במשבר התקציבי ב-2003.

מיקי לוי: אני מבקש להבהיר שהתקציב לשנת 2013 יהיה גדול ב-13 מיליארד ש"ח מתקציב 2012.

מיקי לוי: מדובר בגידול ריאלי של 4.5%, הגידול המשמעותי ביותר בשנים האחרונות.

מיקי לוי: לפיכך, יינתנו לאזרח הרבה יותר שירותים.

מיקי לוי: כדי לאפשר את הגידול בשירותים לאזרח הועלתה כבר ביולי האחרון תקרת הגירעון ל-2013 מ-1.5% תוצר ל-3% תוצר.

ראובן ריבלין: – – –

מיקי לוי: בבקשה, אדוני?

ראובן ריבלין: מה הם המקורות לתוספת?

מיקי לוי: אני אגיע.

מיקי לוי: עם זאת, המחויבויות גבוהות בהרבה מהגידול המותר בהוצאה ויש מחסור בהכנסות.

מיקי לוי: חבר הכנסת גפני, תבין, גביית המסים כרגע היא מאוד מאוד בעייתית.

מיקי לוי: רשימת ההתחייבויות, אדוני היושב-ראש לשעבר חבר הכנסת ריבלין, רשימת ההתחייבויות של הממשלה היא ארוכה מאוד: "עוז לתמורה" בחינוך, "אופק חדש", פיתוח תשתיות, המלצות ועדת-טרכטנברג, הסכמי שכר עם הרופאים ועם האחיות, הסכמי שכר במגזר הציבורי, שיפור תנאי עובדי הקבלן, חינוך חינם מתחת לגיל שלוש, ועוד רשימה ארוכה ארוכה של נושאים.

מיקי לוי: וכל נושא כשלעצמו הוא עולם ומלואו ואני לא מקל בו ראש, וההחלטות האלה התקבלו בממשלות הקודמות.

משה גפני: משהו לא בסדר עם הדברים האלה?

מיקי לוי: ולכן, חבר הכנסת גפני – – –

משה גפני: – – –

מיקי לוי: כיום נדרש – ולכן, חבר הכנסת גפני – כיום נדרש קיצוץ ביחס להוצאות עתידיות; לא ביחס לרמת ההוצאות הקיימת, זה ברור.

מיקי לוי: יחד עם זאת, חשוב לי להדגיש כי למרות הקיצוצים הצפויים בתקציב המדינה, תקציב המדינה יגדל בצורה משמעותית לעומת השנה שעברה.

מיקי לוי: כל משק-בית מבין כי אינו יכול לחיות באופן קבוע על הלוואות, מכיוון שבסופו של דבר הוא נדרש להחזיר אותן, ולכן בכוונתנו להציג תוכנית כלכלית מאוזנת, שתרסן את הגירעון התקציבי.

מיקי לוי: לצורך בניית התוכנית יש צורך לבדוק את כל הכלים העומדים לרשותנו ולבחון כיצד הם תורמים לצמיחה ולהקטנת האי-שוויון.

מיקי לוי: בצד ההוצאה יש צורך בהתאמות בהיקפים גדולים תוך שמירה על סדר עדיפויות – חבר הכנסת טיבי, דיברת על סדר עדיפויות – נכון, על מנת להבטיח שהמשק ימשיך לצמוח, כדי לצמצם את הפערים בחברה.

מיקי לוי: בצד ההכנסה צריך להעדיף קודם כול הרחבה של בסיס המס, על-ידי צמצום הטבות סקטוריאליות, חבר הכנסת גפני, ועל-ידי צמצום העלמות מסים ומלחמה בהון השחור.

מיקי לוי: בשבועות האחרונים הקדשנו ביחד עם אנשי המשרד שעות רבות של דיונים.

מיקי לוי: המסקנה היא כי קיים צורך מיידי בקביעת סדרי עדיפויות חדשים.

מיקי לוי: משרד האוצר יציג בקרוב תוכנית כלכלית שתתמוך בהמשך הצמיחה, תוביל לצמצום באי-שוויון ותייצר מקומות עבודה נוספים.

מיקי לוי: בצד הטיפול בבעיות הפיסקליות, על הממשלה לטפל בבעיות היסוד של המשק הישראלי ולתת מענה לאתגרים שלפניו, וביניהם שינויים דמוגרפיים משמעותיים, הכוללים ירידה חדה בקצב הגידול של האוכלוסייה העובדת ושינויים מהותיים בהרכבה, המשפיעים לרעה על פוטנציאל הצמיחה.

מיקי לוי: לכן חייבים לעשות שינוי שיוביל אוכלוסיות שאינן נושאות בנטל הכלכלי אל שוק העבודה, חבר הכנסת גפני.

מיקי לוי: נביא להגדלת ההשתתפות בכוח העבודה ולהגדלת הפריון, במטרה להגביר את הצמיחה, תוך מאמץ לשלב יותר אנשים במעגל העבודה והגדלת פוטנציאל ההשתכרות שלהם.

מיקי לוי: יינקטו צעדים דרמטיים להעמקת גביית המסים והגברת השוויון בנשיאה בנטל הכלכלי.

מיקי לוי: המשק הישראלי ריכוזי – חבר הכנסת רוזנטל, חבל שאתה אינך פה – – –

מיקי רוזנטל: אני פה, אני פה.

מיקי לוי: אני מתנצל, אני מתנצל – – –

מיקי רוזנטל: – – –

מיקי לוי: אני מתנצל, מיקי, אני מתנצל.

מיכל רוזין: – – –

מיקי לוי: המשק הכלכלי ריכוזי.

מיקי לוי: נוביל רפורמות מרחיקות לכת להקטנת הריכוזיות וטיפול במונופולים שחיים על חשבון הציבור.

מיקי לוי: נטפל בשוק הדיור – בימים אלה מוקמת ועדה בראשות שר האוצר לטפל בבעיה זו.

מיקי לוי: מהלכים אלו, אשר צפויים להיפרס על פני כמה שנים, ילוו במאבקים לא פשוטים, ואנחנו מצפים דווקא מחברינו באופוזיציה לעמוד מאחורי הממשלה במאבקים הללו.

מיקי לוי: במעמד זה אני יכול לתת לחבר הכנסת ברוורמן ציון לשבח על הדברים שאמר הבוקר ל"קול ישראל" – אדוני חבר הכנסת, ממלכתיות ראויה לשמה, ואני מודה לך על כך.

מיקי לוי: לסיכום, חברים יקרים – אם הוא ירצה הוא יגיד, מי שלא האזין.

מיקי לוי: לסיכום, חברים יקרים, רק לפני חודשיים הלך הציבור אל הקלפי ואמר אמירה ברורה: אנחנו רוצים סדר-יום חברתי אחר ממה שהכרנו בעשורים האחרונים.

מיקי לוי: הגיע הזמן לשנות סדרי עדיפויות ופעם אחת ולתמיד לשנות את המאזן המעוות הזה שקיים כאן, שבו דווקא אלה שקמים בבוקר, הולכים לעבודה ונושאים בנטל, הם אותם אלו שהמדינה לוקחת מהם עוד ועוד ועוד.

מיקי לוי: הגיע הזמן שכל הציבור ישתתף בנשיאת הנטל הכלכלי.

מיקי לוי: אי-אפשר שהמצב הנוכחי יימשך, ובכוונתנו לשנות זאת.

מיקי לוי: אנחנו נדאג לחלשים, כן, אנחנו נדאג לחלשים.

מיקי לוי: אבל אל תשלו את עצמכם, כלכלה חזקה ללא מעמד ביניים איתן – ואין דמוקרטיה ללא מעמד ביניים שמרגיש שגם הוא חלק מהמשחק הפוליטי.

מיקי לוי: אגב, הייתי רוצה להגיד לכם שאריסטו בכבודו ובעצמו כתב שמעמד ביניים רחב וחסון הוא עמוד התווך של משטרים דמוקרטיים, ונחשב למרכיב חיוני של כלכלה יציבה וצומחת.

מיקי לוי: הוגה דעות מאוד חשוב.

מיקי לוי: אבל בישראל, חברים, התרגלנו – – –

משה גפני: – – – לאריסטו הגעת?

משה גפני: – – –

מיקי לוי: אבל בישראל, חברים – – –

משה גפני: – – –

מיקי לוי: בוודאי, הוא איש חשוב מאוד, הוגה דעות.

מיקי לוי: ראוי שתתכבד בידיעתו.

משה גפני: – – – אתה עכשיו – – – אתם רק ועד – – –

מיקי לוי: הוועד לישראל, חבר הכנסת גפני.

משה גפני: אריסטו – – –

מיקי לוי: הוגה דעות – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת גפני.

מיקי לוי: הוא הוגה דעות מאוד חשוב, חבר הכנסת גפני.

משה גפני: תשובה – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת גפני, שמענו את ההערה שלך.

מיקי לוי: והוא דיבר על מעמד הביניים, מה לעשות.

משה גפני: מעמד הביניים.

משה גפני: הצחקת אותם.

מיקי לוי: אבל בישראל, חברים, התרגלנו לחיות במצב שבו מי שמקורב יותר, מי שסוחט יותר, מקבל יותר.

מיקי לוי: האדם העובד הפך להיות בשנים האחרונות תחליף למילה פראייר.

מיקי לוי: האדם העובד הפך להיות בשנים האחרונות תחליף למילה פראייר, ואת זה באנו לשנות.

משה גפני: – – –

מיקי לוי: הגיע הזמן שנעמיד במרכז את האדם העובד – האדם שתורם למשק, שמשלם מסים, שנושא בנטל הביטחון, שהוא חלק מהציבור היצרני.

מיקי לוי: השינויים שהבטחנו לציבור שנתן בנו את אמונו – – –

מיקי רוזנטל: – – –

מיכל רוזין: – – –

מיקי לוי: תן לי, אני בסיום, מיקי.

מיקי לוי: השינויים שהבטחנו לציבור שנתן בנו את אמונו לא יקרו מחר בבוקר, אבל הם יקרו, אני מבטיח לכם.

מיקי לוי: יש לנו עוד עבודה רבה ואתגרים לא פשוטים, אך עם האמונה שלנו בדרך שהצגנו לציבור, אנחנו נצליח לייצר כאן מדינה שוויונית, צודקת והוגנת הרבה יותר.

מיקי לוי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יצחק וקנין: תודה לסגן שר האוצר, חבר הכנסת מיקי לוי.

יצחק וקנין: יש שלושה חברי כנסת שביקשו עמדה נוספת.

יצחק וקנין: הראשון שבהם – חבר הכנסת באסל גטאס.

יצחק וקנין: דקה, אדוני, לרשותך.

באסל גטאס: רציתי להבהיר לחברי חברי הכנסת, לאדוני היושב-ראש ולסגן השר שגירעון בתקציב הוא תוצאה, הוא לא משהו קבוע; והוא למעשה ההבדל בין הכנסות להוצאות, על כן אתה הולך ומקצץ בגירעון.

באסל גטאס: אי-אפשר ללכת ולהגיד: אני רוצה לקצץ בגירעון.

באסל גטאס: אתה מקצץ בגירעון – אתה חושב שאתה הולך לקצץ בגירעון על-ידי קיצוץ בהוצאה ציבורית, אבל מי אמר שזה ייתן את אותה תוצאה?

באסל גטאס: ברוב מדינות ה-OECD – א.

באסל גטאס: הגירעון הממוצע מהתקציב – תשמעו טוב – הוא 6.5%.

באסל גטאס: ישראל סיימה את 2012 עם 4.2%.

באסל גטאס: ישראל סיימה את 2007 עם 5.5%, עם גירעון דומה כמו היום – 40 מיליארד שקל; תכננה 6% גירעון ב-2007.

באסל גטאס: כך שהשד הזה שנקרא גירעון הוא לא שד.

באסל גטאס: השד הוא במדיניות, במשנה הכלכלית שאתה רוצה להנהיג.

באסל גטאס: אם אתה הולך על קיצוץ תקציבי כדרך לקצץ בגירעון – –

יצחק וקנין: משפט אחרון.

באסל גטאס: – – אתה עלול למצוא את עצמך דווקא עם גירעון יותר גדול, כמו שקורה בארצות-הברית, כמו שקורה באירלנד, בספרד ובכל המדינות האחרות.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת באסל גטאס.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת משה גפני.

יצחק וקנין: גם לך עמדה נוספת.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, אדוני סגן שר האוצר, חבר הכנסת מיקי לוי, אני מברך אותך על התפקיד של סגן שר האוצר.

משה גפני: ומכאן – לעבודה.

משה גפני: עם כל הכבוד, חז"ל אומרים: הרוצה לשקר ירחיק עדותו.

משה גפני: להגיע לאריסטו, והבוס שלך, שר האוצר, כבר הגיע למשה רבנו.

משה גפני: אתם עכשיו לא בבחירות, אתם עכשיו רואים את המספרים, אתם רואים את הסקטוריאלי, אתם רואים את הכול, הכול נמצא לפניכם.

משה גפני: סיפורי מעשיות, ותפסיק לדבר פה בססמאות.

משה גפני: תיתן לנו תשובות.

משה גפני: מה אתה אומר לשני בני-זוג שעובדים, שמשתכרים 5,000 שקלים, 8,000 שקלים, 10,000 שקלים, ששר האוצר לא מכיר אותם?

משה גפני: הוא מכיר את גברת ריקי כהן מחדרה, לא מדימונה; מחדרה.

מיקי לוי: – – –

משה גפני: לא, מאה אחוז, אותה הוא מכיר.

משה גפני: אגב, תגיד גם לשר שלך, שהנוהג במדינת ישראל כמדינה יהודית זה לא להוציא הודעות בשבת, שר האוצר, ולא בחג.

משה גפני: תגיד לו, תעיר לו את העניין הזה.

משה גפני: יש פה עוד אנשים שיש להם רגישות למשהו.

משה גפני: אגב, גם בסיעה שלך, שלצערי הרב הם לא מעזים להגיד מילה, מפני שלא נבחר אותם בבחירות הבאות, אבל היה ראוי שחברי כנסת אצלכם יגידו: לא מוציאים הודעות בשבת.

משה גפני: אבל זה הערת ביניים, היא לא רלוונטית לענייננו.

משה גפני: אני לא בונה עליהם.

יצחק וקנין: משפט אחרון.

משה גפני: אבל, אני נכנסתי לפני ארבע שנים לתפקיד כחלק מהקואליציה הכלכלית.

משה גפני: שתקתי, למדתי, לא דיברתי, לא פייסבוק.

משה גפני: נכנסנו לתקציב בעייתי, קשה, כאשר סביב ייהום הסער: הכלכלה בעולם התמוטטה, ארצות-הברית ירדה לגירעון נורא – –

יצחק וקנין: משפט אחרון.

משה גפני: אני כבר מסיים.

משה גפני: – – בנקים נפלו באירופה, יוון, ספרד.

משה גפני: אנחנו החזקנו את המשק לא בפייסבוק – בתוכניות רציניות, בתוכניות שהזכרת: "עוז לתמורה", ו"אופק חדש", וחינוך מתחת לגיל שלוש, וכל הרפורמות שעשינו.

משה גפני: עשינו את זה ושמרנו על הרופאים, שמרנו על העובדים הסוציאליים.

משה גפני: אין מקסמי שווא, לא ססמאות – תיתנו תשובה.

משה גפני: רק מה?

משה גפני: – ובזה אני מסיים – –

יצחק וקנין: משפט האחרון.

משה גפני: – – שר האוצר כנראה למד שהמספרים יותר חזקים מהפייסבוק, ולכן הוא שלח אותך לחזית להתמודד עם חברי כנסת.

משה גפני: הוא פחדן, הוא פוחד להתמודד עם המציאות.

יצחק וקנין: חבר הכנסת גפני.

משה גפני: איפה הכסף?

משה גפני: איפה הכסף?

משה גפני: זה מה שידעתם להגיד בבחירות.

משה גפני: שיבוא לפה להגיד איפה הכסף.

משה גפני: אל תדבר אתי על גירעון.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: סיים את דבריך, אדוני.

משה גפני: איפה הכסף, לפיד?

משה גפני: איפה הכסף?

ראובן ריבלין: בתקציבים סקטוריאליים.

משה גפני: מאה אחוז, זה נכון – – –

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת גפני.

קריאות: – – –

משה גפני: – – –

קריאות: – – –

יצחק וקנין: אני יודע שזה הולך להיות קשה מאוד אפילו, לא רק קשה.

יצחק וקנין: מה שרואים מכאן לא רואים משם.

משה גפני: – – – חכו עוד שבועיים עד שתראו – – –

קריאות: – – –

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת גפני.

יצחק וקנין: חבר הכנסת גפני – – –

קריאות: – – –

משה גפני: – – – אני אדבר אתך בעוד – – –

מיקי לוי: אנחנו לא מבוהלים ממך.

יצחק וקנין: חבר הכנסת גפני.

יעקב ליצמן: – – –

משה גפני: – – –

יצחק וקנין: אתם רוצים שאני איאלץ להוציא אתכם בחוץ?

משה גפני: – – –

יעקב ליצמן: – – –

יצחק וקנין: רב יעקב, דווקא לי אתה מפריע?

ראובן ריבלין: – – –

יצחק וקנין: אני מזמין את חבר הכנסת ישראל אייכלר, הדובר האחרון שביקש עמדה נוספת.

ראובן ריבלין: הוא ידבר בעד – – –

יצחק וקנין: כן, הוא בעד הממשלה.

משה גפני: – – –

יצחק וקנין: על-פי התקנון אין אפשרות.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אתמול חגגו רבים מכלי התקשורת את יום השואה.

ישראל אייכלר: אני אומר את המילה "חגגו" כי הם ניצלו עד תום את הכאב, את הצער, את הזעם, את חוסר האונים, כדי להוכיח שהם לא שייכים לסקטור הזה שהלך כצאן לטבח.

ישראל אייכלר: ואני אומר לך, אדוני היושב-ראש, אתמול קראתי, ושמעתי, והאזנתי, והקשבתי לסיפורים מסמרי שיער בפעם האלף, ולא יכולתי להשתחרר מן העובדה שכל הטענה באירופה נגד היהודים הייתה שהם היו סקטור: הסקטור היהודי לא עובד; הסקטור היהודי הוא עצלן; הסקטור היהודי הוא סחטן; הסקטור היהודי שולט על כספינו; הסקטור היהודי לא משלם מסים; הסקטור היהודי עושה מנגלים כשהעם בוכה על תוצאות מלחמת העולם הראשונה; הסקטור היהודי הכניס סכין בגב האומה.

ישראל אייכלר: כל התעמולה באירופה הייתה נגד הסקטור היהודי, ואני לא מוכן שבארץ-ישראל אני אשמע את הדבר הזה, הסקטור היהודי, החרדי.

ישראל אייכלר: היהודים אינם סקטור.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת זחאלקה, היום שמעתי אותך אומר דבר נכון.

ישראל אייכלר: אתה הדמוקרט היחיד בבניין הזה.

יצחק וקנין: משפט אחרון.

ישראל אייכלר: אמרת שאתה רוצה מדינת כל אזרחיה ולא של הסקטור היהודי, נכון?

ישראל אייכלר: אז יש לנו דמוקרט אחד ואולי עוד עשרה דמוקרטים במפלגות הערביות.

יצחק וקנין: תודה.

ישראל אייכלר: אבל מי שמדבר על מדינה יהודית ומדבר על סקטורים, ידע שהוא משתף פעולה עם התעמולה שגרמה בעבר לדברים נוראיים ופה אנחנו לא נרשה את זה.

יצחק וקנין: תודה.

ישראל אייכלר: אנחנו לא ניתן להם.

ישראל אייכלר: הם לא ידברו נגדנו על סקטורים.

יצחק וקנין: תודה.

ישראל אייכלר: ועוד משפט אני אומר לכל אזרחי ישראל שאינם מרוויחים 20,000 שקל: אל תשלמו מסים לאותם אנשים שגוזלים ועושקים את כספיכם – –

יצחק וקנין: תודה.

ישראל אייכלר: – – למען הסקטור שמרוויח למעלה מ-20,000 שקל בחודש.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אייכלר, אתה רוצה שאני אפסיק את – תודה.

ישראל אייכלר: יש לכם כל זכות מוסרית לא לתת להם מסים.

יצחק וקנין: תודה.

ישראל אייכלר: הם עושקים אותנו, מעבירים את זה לאנשים של העשירון העליון שיוכלו לעבור לאירופה ומשם לעשות כסף.

יצחק וקנין: רבותי, אני הודעתי שישראל אייכלר הוא האחרון.

יצחק וקנין: אני לא יכול לאפשר עמדה נוספת.

יצחק וקנין: אני מצטער.

יצחק וקנין: אני עובר להצבעה.

זהבה גלאון: אי-אפשר להגיד אמירות כאלה – – –

יצחק וקנין: רבותי, אנחנו עוברים להצבעה בנושא שהובא על-ידי כמה סיעות: הגזירות הכלכליות הצפויות.

יצחק וקנין: רבותי, הצבעה – מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

ג'מאל זחאלקה: על מה?

יצחק וקנין: רבותי, האפשרות שיש כרגע – אני אסביר לכם.

יצחק וקנין: מאחר שעדיין אין ועדות – יש אכן ועדת כספים וועדת חוץ וביטחון שהן זמניות.

יצחק וקנין: השלב הבא, מייד אחרי הנושא הזה, זה הכרזה של יושב-ראש ועדת הכנסת הזמנית לגבי הוועדות.

ג'מאל זחאלקה: בעד מה?

יצחק וקנין: הברירה שיש: או מליאה.

אחמד טיבי: או הסרה או מליאה.

יצחק וקנין: או הסרה או מליאה.

יצחק וקנין: אומר לי מזכיר הכנסת שאפשר גם לוועדת הכספים הזמנית.

יצחק וקנין: אבל מה הבקשה, רבותי?

מוחמד ברכה: מליאה.

יצחק וקנין: מליאה.

יצחק וקנין: אוקיי.

יצחק וקנין: רבותי, מי שבעד זה מליאה, מי שנגד זה הסרה.

יצחק וקנין: רבותי, מי בעד, מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 1 בעד ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום – 43 בעד ההצעה שלא לכלול את הנושא בסדר-היום – 1 נמנעים – אין ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום של הכנסת נתקבלה.

יצחק וקנין: רבותי, יש תוצאה, אבל אני בשביל אותם אלה שלא הבינו – רבותי.

קריאה: ניצחון ראשון של האופוזיציה.

יצחק וקנין: זה לא ניצחון של האופוזיציה.

יצחק וקנין: רבותי, זה הצבעה.

יצחק וקנין: רבותי, אני – רבותי.

קריאה: ניצחון ראשון של האופוזיציה.

יצחק וקנין: רבותי, אני רוצה – רבותי, אני אחזור על ההצבעה.

יצחק וקנין: אני אחזור על ההצבעה.

יצחק וקנין: אני חוזר על ההצבעה לאלה שלא הבינו, רבותי.

אחמד טיבי: יש רק אחד שמבין: מצנע.

יצחק וקנין: רבותי, בדרך כלל הצעה כזאת שמוגשת, אם היא הצעה לסדר-היום, אם אין בקשה לוועדה זה אוטומטית צריך להיות מליאה.

יצחק וקנין: מאחר שיש פה עוד בעיה נוספת – – –

ראובן ריבלין: יש ועדות לכנסת, הן עדיין לא נבחרו.

יצחק וקנין: נכון.

ראובן ריבלין: זה לא הוועדה הזמנית, עם כל הכבוד לסגן המזכירה.

יצחק וקנין: ולכן לא יכולתי להיות – – –

ראובן ריבלין: אתה יכול לקבוע שזה יהיה בוועדה.

ראובן ריבלין: הכנסת יכולה להצביע, אם היא רוצה, אבל אין – – – כשתקום הוועדה היא תדון בזה.

יצחק וקנין: בכל מקרה, רבותי, מה שאני הבאתי זה או מליאה או הסרה.

יצחק וקנין: מי שבעד, רבותי, זה מליאה, זאת אומרת מי שמצביע שהנושא הזה יובא לדיון במליאת הכנסת, ומי שנגד, רבותי, זה הסרה מסדר-היום.

יצחק וקנין: אז הנושא הזה יוסר מסדר-היום בכלל.

יצחק וקנין: רבותי, אנא מכם.

יצחק וקנין: רבותי, הדברים ברורים.

יצחק וקנין: מי שבעד זה מליאה, שהנושא יובא למליאה, ומי שנגד זה הסרה מסדר-היום.

יצחק וקנין: רבותי, זה לא מסובך.

יצחק וקנין: מה אתם עושים מזה – רבותי, מה אתם עושים מזה?

יצחק וקנין: רבותי, אני חוזר על ההצבעה.

יצחק וקנין: רבותי, רבותי, מי שלא יצביע, על אחריותו.

יצחק וקנין: מי שבעד – זה דיון במליאה.

יצחק וקנין: אני הודעתי שאני חוזר על ההצבעה.

יצחק וקנין: חלק גדול מהחברים לא הצביעו.

יצחק וקנין: מי בעד, רבותי, מי נגד?

יצחק וקנין: אני חוזר על ההצבעה.

אחמד טיבי: זה מה שקורה כשלאנשים אין – – – הצבעה מס' 2 בעד ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום – 59 בעד ההצעה שלא לכלול את הנושא בסדר-היום – אין נמנעים – אין ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום של הכנסת נתקבלה.

יצחק וקנין: 59 בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, הנושא ייכלל בסדר-היום של המליאה באחת מישיבותיה הקרובות.

יצחק וקנין: [נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: רבותי, אני ממשיך בסדר-היום: הודעת יושב-ראש הוועדה המסדרת בדבר הרכב – – –

ראובן ריבלין: חייבת הצבעה.

יצחק וקנין: ודאי.

יצחק וקנין: רבותי, נושא הוועדות מחייב הצבעה.

יצחק וקנין: רבותי, הודעתו של יושב-ראש הוועדה המסדרת מחייבת הצבעה.

יצחק וקנין: אז אני מבקש מחברי הכנסת להישאר נוכחים באולם.

יצחק וקנין: חבר הכנסת לוין יעלה.

יצחק וקנין: יושב-ראש הוועדה המסדרת יציג את הרכב הוועדות הקבועות והוועדות לעניין מסוים.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי – – –

משה גפני: – – –

יצחק וקנין: אדוני, רשות הדיבור שלך.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, ברוח הדמוקרטיה שאנחנו מצווים בה, כדי לאפשר לדבר בכל עניין, אנחנו גם הרכבנו את ועדות הכנסת בהידברות עם סיעות האופוזיציה.

יריב לוין: להלן אביא את החלטות הוועדה המסדרת לאישורה של המליאה.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, יש לי כאן שלוש הודעות, שתיים מהן מחייבות הצבעה והשלישית איננה מחייבת הצבעה.

יריב לוין: אני אתחיל בהודעה הראשונה.

יריב לוין: אולי את המיקרופון, אדוני, להגביר קצת.

יצחק וקנין: רבותי, אם אפשר להגביר את המיקרופון לדובר.

יריב לוין: בהתאם להוראת סעיף 2א(ג) לחוק הכנסת, התשנ"ד–1994, אני מתכבד להביא לאישור הכנסת הצעה בדבר הרכב הוועדות הקבועות של הכנסת כפי שנקבע בוועדה המסדרת לפי העיקרון של נציגות סיעתית, כאמור בסעיף 102 לתקנון הכנסת.

יריב לוין: יש סיעות שטרם השלימו את איוש החברים בוועדות, ולפיכך בשלב הזה תימסר רק זכאות אותה סיעה למקומות בוועדות, ללא פירוט השמות, וזאת כדי לא לעכב את תחילת עבודת הוועדות.

יריב לוין: ההרכב הסיעתי והשמי המפורט בכל ועדה מונח על שולחנכם, אבל הייעוץ המשפטי של הכנסת ביקש ממני בכל זאת להקריא אותו וכך אני אעשה.

יריב לוין: ועדת הכנסת – 17 חברים.

יריב לוין: מטעם הליכוד – ישראל ביתנו: צחי הנגבי, יריב לוין, משה פייגלין, דוד רותם ורוברט אילטוב.

יריב לוין: יש עתיד: יפעת קריב, פנינה תמנו-שטה ודב ליפמן.

יריב לוין: מטעם העבודה: יצחק הרצוג ומקום אחד נוסף.

יריב לוין: הבית היהודי: איילת שקד.

יריב לוין: ש"ס: אברהם מיכאלי ויצחק וקנין.

יריב לוין: יהדות התורה: מקום אחד.

יריב לוין: התנועה: מאיר שטרית.

יריב לוין: רע"ם-תע"ל-מד"ע: אחמד טיבי.

יריב לוין: מטעם בל"ד: באסל גטאס.

יריב לוין: ועדת הכספים – מטעם הליכוד – ישראל ביתנו: רוברט אילטוב, חמד עמאר, גילה גמליאל, ראובן ריבלין ועליזה לביא.

יריב לוין: מטעם יש עתיד: עפר שלח, קארין אלהרר ועדי קול.

יריב לוין: העבודה: שני מקומות פנויים.

יריב לוין: הבית היהודי: ניסן סלומינסקי וזבולון קלפה.

יריב לוין: ש"ס: יצחק כהן.

יריב לוין: יהדות התורה: מקום פנוי.

יריב לוין: התנועה: אלעזר שטרן.

יריב לוין: מרצ: זהבה גלאון.

יריב לוין: רע"ם-תע"ל-מד"ע: אחמד טיבי.

יריב לוין: ממלאי-מקום קבועים: העבודה: שניים, שמות יימסרו בהמשך.

יריב לוין: הבית היהודי: איילת שקד ואורית סטרוק.

יריב לוין: ש"ס: משולם נהרי.

יריב לוין: יהדות התורה: שם יימסר בהמשך.

יריב לוין: התנועה: עמרם מצנע.

יריב לוין: מרצ: עיסאווי פריג'.

יריב לוין: רע"ם-תע"ל-מד"ע: אברהים צרצור.

יריב לוין: אני עובר לוועדת החוץ והביטחון – הליכוד – ישראל ביתנו: אביגדור ליברמן, צחי הנגבי, ראובן ריבלין ויריב לוין.

יריב לוין: יש עתיד: עפר שלח, רונן הופמן ומירי רגב.

יריב לוין: העבודה: שלושה מקומות – יימסרו בהמשך.

יריב לוין: הבית היהודי: מרדכי יוגב.

יריב לוין: ש"ס: אליהו ישי ואריה דרעי.

יריב לוין: יהדות התורה: יימסר בהמשך.

יריב לוין: התנועה: מאיר שטרית.

יריב לוין: מרצ: ניצן הורוביץ.

יריב לוין: קדימה: שאול מופז.

יריב לוין: ממלאי-מקום: הליכוד – ישראל ביתנו: רוברט אילטוב, חמד עמאר וגילה גמליאל.

יריב לוין: ממלא-מקום נוסף – יימסר בהמשך.

יריב לוין: יש עתיד: שמעון סולומון.

יריב לוין: העבודה: שני מקומות – יימסרו בהמשך.

יריב לוין: הבית היהודי: יוני שטבון.

יריב לוין: ש"ס: נסים זאב.

יריב לוין: יהדות התורה: מקום אחד – יימסר בהמשך.

יריב לוין: התנועה: אלעזר שטרן.

יריב לוין: מרצ: זהבה גלאון.

יריב לוין: קדימה: ישראל חסון.

יריב לוין: ועדת החוקה, חוק ומשפט – הליכוד – ישראל ביתנו: דוד רותם ויריב לוין.

יריב לוין: יש עתיד: עדי קול וקארין אלהרר.

יריב לוין: העבודה: שני מקומות – יימסרו בהמשך.

יריב לוין: הבית היהודי: אורית סטרוק ושולי מועלם-רפאלי.

יריב לוין: ש"ס: אברהם מיכאלי.

יריב לוין: יהדות התורה: מקום אחד.

יריב לוין: התנועה: אלעזר שטרן.

יריב לוין: חד"ש: מקום אחד.

יריב לוין: בל"ד: ג'מאל זחאלקה.

יריב לוין: ועדת הכלכלה – מטעם הליכוד – ישראל ביתנו: רוברט אילטוב, גילה גמליאל, צחי הנגבי ומשה פייגלין.

יריב לוין: מטעם יש עתיד: רונן הופמן.

יריב לוין: העבודה: אבישי ברוורמן ומקום אחד נוסף.

יריב לוין: הבית היהודי: איילת שקד.

יריב לוין: ש"ס: אריאל אטיאס.

יריב לוין: יהדות התורה: מקום אחד.

יריב לוין: התנועה: דוד צור.

יריב לוין: מרצ: מיכל רוזין.

יריב לוין: רע"ם-תע"ל-מד"ע: אברהים צרצור.

יריב לוין: ועדת הפנים והגנת הסביבה – הליכוד – ישראל ביתנו: מירי רגב, משה פייגלין וחמד עמאר.

יריב לוין: יש עתיד: רינה פרנקל ובועז טופורובסקי.

יריב לוין: העבודה: מקום פנוי.

יריב לוין: הבית היהודי: זבולון קלפה.

יריב לוין: ש"ס: דוד אזולאי.

יריב לוין: יהדות התורה: מקום אחד.

יריב לוין: התנועה: דוד צור.

יריב לוין: מרצ: תמר זנדברג.

יריב לוין: רע"ם-תע"ל-מד"ע: טלב אבו עראר.

יריב לוין: חד"ש: מקום אחד.

יריב לוין: ועדת החינוך, התרבות והספורט – הליכוד – ישראל ביתנו: שמעון אוחיון, גילה גמליאל ומשה פייגלין.

יריב לוין: יש עתיד: רות קלדרון ויפעת קריב.

יריב לוין: העבודה: מקום אחד.

יריב לוין: הבית היהודי: יוני שטבון.

יריב לוין: ש"ס: משולם נהרי.

יריב לוין: יהדות התורה: מקום אחד.

יריב לוין: התנועה: עמרם מצנע.

יריב לוין: מרצ: עיסאווי פריג'.

יריב לוין: רע"ם-תע"ל-מד"ע: מסעוד גנאים.

יריב לוין: חד"ש: מקום אחד – יובא בהמשך.

יריב לוין: הוועדה לענייני ביקורת המדינה – הליכוד – ישראל ביתנו: שמעון אוחיון, צחי הנגבי, גילה גמליאל ומשה פייגלין.

יריב לוין: יש עתיד: רונן הופמן ורות קלדרון.

יריב לוין: העבודה: מקום אחד.

יריב לוין: הבית היהודי: אורית סטרוק.

יריב לוין: ש"ס: אמנון כהן.

יריב לוין: חד"ש: מקום אחד.

יריב לוין: בל"ד: באסל גטאס.

יריב לוין: ועדת העבודה, הרווחה והבריאות – הליכוד – ישראל ביתנו: חיים כץ ואורלי לוי אבקסיס.

יריב לוין: יש עתיד: רינה פרנקל ושמעון סולומון.

יריב לוין: העבודה: שני מקומות.

יריב לוין: הבית היהודי: יוני שטבון ושולי מועלם-רפאלי.

יריב לוין: ש"ס: יעקב מרגי.

יריב לוין: יהדות התורה: מקום אחד.

יריב לוין: מרצ: אילן גילאון.

יריב לוין: ועדת המדע והטכנולוגיה – הליכוד – ישראל ביתנו: מירי רגב, משה פייגלין ושמעון אוחיון.

יריב לוין: יש עתיד: בועז טופורובסקי.

יריב לוין: העבודה: מקום אחד.

יריב לוין: הבית היהודי: מרדכי יוגב.

יריב לוין: ש"ס: אברהם מיכאלי.

יריב לוין: יהדות התורה: מקום אחד.

יריב לוין: מרצ: ניצן הורוביץ.

יריב לוין: ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות – הליכוד – ישראל ביתנו: ראובן ריבלין ורוברט אילטוב.

יריב לוין: יש עתיד: יואל רזבוזוב ודב ליפמן.

יריב לוין: העבודה: מקום אחד.

יריב לוין: הבית היהודי: מרדכי יוגב.

יריב לוין: ש"ס: אברהם מיכאלי ונסים זאב.

יריב לוין: קדימה: ישראל חסון.

יריב לוין: הוועדה לקידום מעמד האישה – הליכוד – ישראל ביתנו: אורלי לוי אבקסיס וגילה גמליאל.

יריב לוין: יש עתיד: עליזה לביא.

יריב לוין: העבודה: מקום אחד.

יריב לוין: הבית היהודי: שולי מועלם-רפאלי.

יריב לוין: התנועה: דוד צור.

יריב לוין: מרצ: תמר זנדברג.

יריב לוין: חד"ש: מקום אחד.

יריב לוין: בל"ד: חנין זועבי.

יריב לוין: אני אבקש את אישור הכנסת להצעה הזאת, אדוני, ואחר כך אני אעבור, ברשותך, להודעה השנייה.

יריב לוין: תודה.

יצחק וקנין: תודה ליושב-ראש הוועדה המסדרת, חבר הכנסת יריב לוין.

יצחק וקנין: רבותי, שלושה חברי כנסת ביקשו להתנגד להודעתו של יושב-ראש הוועדה המסדרת.

יצחק וקנין: הראשון שבהם – חבר הכנסת מוחמד ברכה, אחריו – חבר הכנסת יעקב ליצמן, ואחריו – חברת הכנסת זהבה גלאון, וגם אדוני חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

יצחק וקנין: רבותי, שלוש דקות לכל אחד.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, מעשי ההרכבה של הוועדות נעשו על-ידי יושב-ראש הקואליציה הקודם, ולא על-ידי יושב-ראש הקואליציה הנוכחי.

מוחמד ברכה: אני מתכוון לחבר הכנסת זאב אלקין.

מוחמד ברכה: להביא את זה כאילו זה פרי של הסכמה זה דבר שהוא מנוגד בתכלית הניגוד לאמת.

מוחמד ברכה: חבר הכנסת אלקין הביא בפנינו הצעה ואמר משהו כמו take it or leave it.

מוחמד ברכה: וכשאמרנו שאנחנו לא מסכימים, הוא אפילו גרע מהייצוג שהיה לנו בהצעה הראשונית.

מוחמד ברכה: יש חוסר איזון, חוסר הגינות, חוסר רוח פרלמנטרית אמיתית בהרכב הזה של הוועדות.

מוחמד ברכה: אני יכול לדבר על סיעתי, סיעת חד"ש, שמקומה שנפקד מוועדות חשובות מגיע לנו מתוקף הגודל.

מוחמד ברכה: אנחנו לא מבקשים שום דבר מעבר למה שמגיע לנו.

מוחמד ברכה: יש דבר אחד שזועק לשמים, למשל בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

מוחמד ברכה: עבודה זה הניגוד של האבטלה ורווחה זה הניגוד של העוני והבריאות זה הניגוד של המחלה.

מוחמד ברכה: האבטלה והעוני והמחלות נמצאים בציבור מסוים, בעיקר בקרב הציבור הערבי.

מוחמד ברכה: אין אף חבר כנסת ערבי שם.

מוחמד ברכה: זה דבר שלא יכול להיות.

מוחמד ברכה: למען גילוי נאות, אני פניתי ליושב-ראש הוועדה, חבר הכנסת יריב לוין, והוא גילה הבנה למה שאנחנו אומרים.

מוחמד ברכה: אני פניתי לכבוד יושב-ראש הכנסת, וגם הוא גילה הבנה.

מוחמד ברכה: אנחנו לא נוכל ולא מסכימים לאייש את המקומות המוקצים לנו כסיעת חד"ש, ואנחנו ננהג ונשתמש בכלים פרלמנטריים נוקבים ביותר על מנת לבטא את זה, אם הדבר לא יבוא על פתרונו.

מוחמד ברכה: אני מקווה ואני מאמין משיחה גם עם יושב-ראש הכנסת וגם עם יושב-ראש הקואליציה, חבר הכנסת לוין, שהדברים יובאו על תיקונם.

מוחמד ברכה: אבל אם לא, אני אומר לכם, זו מכה קשה לפרלמנטריזם ולזכות המיעוט לבוא ולהתבטא.

מוחמד ברכה: אני מאוד גאה בחברי הסיעה שלי.

מוחמד ברכה: כל אחד יכול להיות גאה במי שהוא רוצה, אבל אני גאה בחברי הסיעה שלי.

מוחמד ברכה: כל אחד הוא קליבר מספר אחת בתחומו, גם חבר הכנסת חנא סוייד, גם חבר הכנסת דב חנין, גם חבר הכנסת עפו אגבאריה, ועל כן אנחנו רוצים – באנו כאן כדי לעבוד ולמלא את השליחות שהוטלה עלינו על-ידי הבוחרים.

מוחמד ברכה: הקואליציה, בהצעה שעומדת כאן, אינה מאפשרת לנו למלא את תפקידנו הפרלמנטרי ואת שליחותנו כיאות, ועל כן אנחנו מתנגדים להרכב הנוכחי של ועדות הכנסת.

מוחמד ברכה: תודה רבה, אדוני.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מוחמד ברכה.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת יעקב ליצמן.

יצחק וקנין: חבר הכנסת יעקב ליצמן, גם לך שלוש דקות.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, דבר מוזר קרה בחלוקת הוועדות.

יעקב ליצמן: כנראה לראש הממשלה ולשר האוצר אין אמון בוועדת הכספים.

יעקב ליצמן: כי למה בוועדת הכספים, למשל, החלוקה זה 11 מול שישה, קואליציה–אופוזיציה, ובוועדת החוץ והביטחון זה תשעה–שמונה?

יעקב ליצמן: למה אין לשר האוצר אמון בוועדת הכספים?

יעקב ליצמן: למה אין לראש הממשלה אמון בוועדת הכספים?

יעקב ליצמן: למה הוא צריך כזה פער גדול, 11 מול שישה?

יעקב ליצמן: זה לא דמוקרטי, זה לא לפי חלוקה של קואליציה–אופוזיציה.

יעקב ליצמן: עובדה שבוועדת החוץ והביטחון זה תשעה–שמונה.

יעקב ליצמן: אפילו בוועדת הכנסת זה עשרה–שבעה.

יעקב ליצמן: אז איפה שנוח להם הם הרחיבו, ואיפה שפחות אז צמצמו – זאת אומרת הפוך, איפה שלא נוח להם הרחיבו את הפער, איפה שנוח להם אז פחות.

יעקב ליצמן: זה פשוט אנטי-דמוקרטי, וזה מראה לכם, רבותי, שהקואליציה – אין אמון בין האחד לשני.

יעקב ליצמן: פשוט, בין ראש הממשלה לבין שר האוצר – הוא לא מאמין שוועדת הכספים תעביר לו מה שצריך להעביר, שזה כנראה גם הולך להיות אנטי-דמוקרטי, אז בגלל זה הוא מרחיב, שלפחות יהיה לו רזרבות אנשים.

יעקב ליצמן: בגלל זה, אגב, אנחנו נצביע נגד החלוקה של הוועדות הקבועות, בגלל העוול הזה.

יעקב ליצמן: יש לנו עוד טענות.

יעקב ליצמן: מעבר לכך, אדוני, אני מקווה מאוד – אני לא יודע את הפרוצדורה של ההצבעות – שאתם תחלקו בהצבעה בין הוועדות הקבועות לוועדות האחרות, שלא יהיה על ההודעה של יושב-ראש הוועדה, כי אנחנו על חלק רוצים להצביע נגד ועל חלק לא.

יעקב ליצמן: לכן אנחנו מבקשים חד-משמעית שעל החלק של הוועדות הקבועות נצביע בנפרד, שנוכל להתנגד, כפי שהתנגדנו בוועדת הכנסת, בוועדה המסדרת, ועל האחרים נצביע כפי שאנחנו נבין.

יעקב ליצמן: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יעקב ליצמן.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת זהבה גלאון.

יצחק וקנין: אני לא חושב שאפשר לפצל את ההצבעה הזאת.

אופיר אקוניס: – – – בהצבעה הבאה – – –

יצחק וקנין: לרשותך שלוש דקות.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני לא מתכוונת לדבר על החלוקה לוועדות.

זהבה גלאון: אני רוצה לדבר, ברשותך, אדוני, על הדיון הקודם שהיה כאן, ואיכשהו עברו לסדר-היום על הדברים החמורים של חבר הכנסת ישראל אייכלר; הדברים המסיתים של חבר הכנסת ישראל אייכלר.

זהבה גלאון: אני מודה שנדהמתי שהכנסת ישבה והקשיבה לדברים האלה ברוגע.

מאיר כהן: לא ברוגע.

זהבה גלאון: לא ברוגע, אוקיי.

זהבה גלאון: תודה, אדוני השר.

זהבה גלאון: לומר, אדוני היושב-ראש, היום – יום אחרי שהכנסת הזאת ציינה את יום השואה – שהיהודים הלכו כצאן לטבח – כך הוא אמר, הסקטור היהודי הלך כצאן לטבח – ועכשיו הגזירות האלה שמביאים כאן כנגד הסקטור.

זהבה גלאון: מה בדיוק ההשוואה?

זהבה גלאון: הגזירות הכלכליות התקציביות שמביאה ממשלת נתניהו הן לצנינים בעינינו, אדוני.

זהבה גלאון: יש לנו ביקורת עליהן.

זהבה גלאון: חבר הכנסת ניצן הורוביץ עמד היום כאן על הדוכן והסביר את הביקורת שלנו על ממשלת נתניהו החדשה.

זהבה גלאון: אבל לעשות את ההשוואה הנלוזה הזו בין הסקטור היהודי שהלך כצאן לטבח לבין הגזירות הכלכליות שבאות לפגוע במגזר החרדי זה מחפיר, זה מבזה.

זהבה גלאון: ואני חושבת, אדוני – אני חושבת, אדוני – שחבר הכנסת ישראל אייכלר צריך להתנצל על ההשוואה המקוממת והמחפירה הזו, ואי-אפשר לעבור עליה לסדר-היום.

זהבה גלאון: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת זהבה גלאון.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

יצחק וקנין: ואחריו – חבר הכנסת ראובן ריבלין.

יצחק וקנין: ואני סוגר את הרשימה עם חבר הכנסת מוזס.

יצחק וקנין: שלוש דקות.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני לא הייתי עולה לבמה אלמלא – אני חש ורוצה לשטוח בפניכם את המצב של סיעת בל"ד בעקבות החלוקה לוועדות.

ג'מאל זחאלקה: הפגיעה בסיעה שלנו היא קיצונית ביותר, בלתי סבירה, בלתי פרופורציונלית, לא מידתית.

ג'מאל זחאלקה: פשוט היושב-ראש הקודם של הקואליציה החליט לשתק את הסיעה.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו לא דורשים ועדות נוספות.

ג'מאל זחאלקה: פשוט שאלו אותנו מה אתה לא רוצה, אנחנו ניתן לך.

ג'מאל זחאלקה: אני לא רוצה ביקורת המדינה – קח ביקורת המדינה.

ג'מאל זחאלקה: אני לא רוצה חוקה – קח חוקה.

ג'מאל זחאלקה: אני לא רוצה שלום הילד – קח את זה.

ג'מאל זחאלקה: כל הוועדות, למעט ועדה אחת, ועדת מעמד האישה.

ג'מאל זחאלקה: אי-אפשר להשאיר סיעה שמייצגת ציבור גדול ללא תיק עם בשר, עם תוכן.

ג'מאל זחאלקה: עם אפשרות לעבוד.

ג'מאל זחאלקה: לא כלכלה, לא עבודה ורווחה, לא חינוך, לא פנים.

ג'מאל זחאלקה: הציבור שלנו ישאל אותנו, מה אתם עושים בכנסת בכלל?

ג'מאל זחאלקה: זו פגיעה חמורה ביותר.

ג'מאל זחאלקה: דבר שקשור לבעיות היום-יום של האזרח.

ג'מאל זחאלקה: אני צריך לטפל בזה.

ג'מאל זחאלקה: אני לא אהיה כתובת מהיום.

ג'מאל זחאלקה: זו פגיעה לא פרופורציונלית.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו ביקשנו מיושב-ראש הקואליציה הנוכחי לתקן את המצב.

ג'מאל זחאלקה: אי-אפשר.

ג'מאל זחאלקה: הוא הבטיח לעשות כמה מהלכים.

ג'מאל זחאלקה: אני מקווה שיעשו, אבל אם לא יעשו – נוצר מצב, אני לא יודע מה לעשות.

יריב לוין: אני מודיע, כדי שזה יהיה כלול בפרוטוקול, שלי היו – – –

ג'מאל זחאלקה: אני אומר לכם, חברי הכנסת, בואו תהיו במקומי – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת לוין, הנושא מאוד חשוב.

יצחק וקנין: אני אאפשר לכבודו, אם ירצה – –

ג'מאל זחאלקה: – – איך אני יכול לבוא לציבור הערבי היום?

ג'מאל זחאלקה: – –

יצחק וקנין: – – להגיב מעל הבמה.

ג'מאל זחאלקה: – – להגיד לו חינוך?

ג'מאל זחאלקה: אני לא בחינוך – –

יצחק וקנין: אתה יכול להשיב, אדוני.

ג'מאל זחאלקה: – – אני לא בפנים, אני לא בעבודה ורווחה, אני לא בכלכלה, אני לא בכספים.

ג'מאל זחאלקה: איפה אני?

ג'מאל זחאלקה: ביקורת המדינה?

ג'מאל זחאלקה: איך יכול דבר כזה להיות?

ג'מאל זחאלקה: אמרו שיעשו כמו בפעם שעברה.

ג'מאל זחאלקה: בפעם שעברה – רק לידיעתם של חברי הכנסת – אנחנו היינו חברים בוועדת החינוך ובוועדת העבודה והרווחה ובוועדה לענייני סמים.

ג'מאל זחאלקה: אני, יש לי דוקטורט בסמים.

ג'מאל זחאלקה: PhD בסמים.

ג'מאל זחאלקה: היחידי בכנסת.

ג'מאל זחאלקה: אמרו, אתה לא תהיה.

ג'מאל זחאלקה: והוא יודע שיש לי PhD בסמים.

ג'מאל זחאלקה: היחידי בכנסת.

ג'מאל זחאלקה: נושא הדוקטורט שלי היה על סמים.

ג'מאל זחאלקה: וגם לא.

ג'מאל זחאלקה: אני מומחה לעניין.

ג'מאל זחאלקה: למה לא נותנים לי?

ג'מאל זחאלקה: אני עוסק בענייני חינוך יום ולילה, למה לא נותנים לי?

ג'מאל זחאלקה: חבר הכנסת באסל גטאס הוא מומחה גדול, הכלכלן הערבי הראשון בכנסת, למה לא נותנים לו?

ג'מאל זחאלקה: אנחנו רוצים לשרת את הציבור שלנו.

ג'מאל זחאלקה: לכן אני אומר לכם – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת – – –

ג'מאל זחאלקה: – – אנחנו התנהגנו כמו ילדים טובים.

ג'מאל זחאלקה: איישנו את הוועדות.

ג'מאל זחאלקה: דיברנו בנועם.

ג'מאל זחאלקה: אני לא יודע מה לעשות.

ג'מאל זחאלקה: אני מבקש מכל חברי הכנסת – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת זחאלקה.

ג'מאל זחאלקה: – – לא לשתוק.

ג'מאל זחאלקה: אני טוען שנעשה דבר – אני משתמש במילה גדולה מאוד, המילה לא הגון.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שזו ההעלבה הכי גדולה שאתה יכול – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת – –

ג'מאל זחאלקה: – – להגיד על אדם שטוען שהוא הגון.

יצחק וקנין: – – זחאלקה, הזעקה שלך נשמעה.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת ראובן ריבלין.

ישראל אייכלר: שמעתי שהזכירו אותי.

יצחק וקנין: לא סגרתי לך את המיקרופון.

ראובן ריבלין: לא הזכירו אותך, הזכירו את מה שאמרת.

ישראל אייכלר: אז אני רוצה להגיב.

יצחק וקנין: אני לא אאפשר לך להגיב.

ראובן ריבלין: אדוני היושב-ראש – –

יצחק וקנין: אני לא אאפשר לך להגיב.

יצחק וקנין: על מה אתה רוצה להגיב?

ראובן ריבלין: – – חברי חברי הכנסת – – –

יצחק וקנין: תגיש לי את זה בכתב.

ראובן ריבלין: אדוני היושב-ראש – – –

יצחק וקנין: דבר שני – –

ישראל אייכלר: לא צריך.

יצחק וקנין: – – אתה דיברת מעל שלוש דקות מהמקום ולא סגרתי לך את המיקרופון.

ראובן ריבלין: אדוני היושב-ראש – – –

יצחק וקנין: תסלח לי, זה כבר חוצפה, מה שנקרא.

ראובן ריבלין: גברתי השרה, אדוני היושב-ראש, חברותי וחברי חברי הכנסת, בנושא של הרכבת הוועדות, לא יכול להיות צדק אישי.

ראובן ריבלין: זחאלקה הוא באמת מומחה לסמים, אבל כמובן צריך לקבוע את החלוקה בין סיעות.

ראובן ריבלין: יחד עם זה, אני אומר לכם – ופונה בעיקר לחברי הכנסת החדשים – יש בכנסת יותר מדי ועדות שחלקן נוצר כדי למצוא פתרונות פוליטיים לחברים שמרגישים את עצמם מתוסכלים שהם רק חברי כנסת.

ראובן ריבלין: אני חושב שגולת כותרת היא להיות חבר כנסת.

ראובן ריבלין: זה הרבה יותר טוב מלהיות שר ויושב-ראש כנסת.

ראובן ריבלין: הייתי.

ראובן ריבלין: ואני אומר לכם, צריך לחזור להיגיון של האבות המייסדים.

ראובן ריבלין: יש לנו תשע ועדות בכנסת.

ראובן ריבלין: נרחיב וניתן באמת פסיפס לכל הדעות בכל הוועדות העיקריות.

ראובן ריבלין: ואת כל שאר הוועדות, למעט הוועדה למעמד האישה – שאני לא מעז לדבר נגדה, אף שאני חושב שבריאות של אישה היא בוועדת הבריאות, נושאים של טייסות ולוחמות הם בוועדת החוץ והביטחון.

ראובן ריבלין: אין ועדה שהיא מיוחדת לנשים על כל – כי הן 52% מהציבור.

ראובן ריבלין: אבל אני לא מעז – – –

מיכל רוזין: – – – הוועדות הרגילות – – –

ראובן ריבלין: אבל אני לא מעז – אבל הנה, אני אומר לך.

מיכל רוזין: דווקא – – –

ראובן ריבלין: אני לא – אני חושב שכל הוועדות הן של נשים.

ראובן ריבלין: כל הוועדות של נשים.

מיכל רוזין: נכון.

מיכל רוזין: נכון.

מיכל רוזין: אבל מה לעשות – – –

ראובן ריבלין: שיהיו יושבי-ראש – כל הוועדות לנשים.

ראובן ריבלין: לא שתהיה בריאות מיוחדת לנשים – –

מיכל רוזין: – – – לא היית בוועדה לקידום מעמד האישה – – –

ראובן ריבלין: – – ביטחון מיוחד לנשים.

ראובן ריבלין: חבל על הזמן, אני מודה ואומר אני לא יכול, משום שלדבר הזה יש גם אמירה.

ראובן ריבלין: ולכן הוועדה למעמד האישה היא דבר שאנחנו מחויבים להחזיק בו.

פנינה תמנו: יש לו גם עשייה.

ראובן ריבלין: כל שאר הוועדות אין בהן צורך.

קריאה: מה אתה מציע?

ראובן ריבלין: אני מציע שנחזור לוועדות של הכנסת המייסדת, שהיו תשע או עשר ועדות – –

מיכל רוזין: – – –

יצחק וקנין: זה מספר חברים יותר גדול.

פנינה תמנו: האם הוועדה לזכויות הילד לא חשובה?

ראובן ריבלין: – – ונרחיב את הוועדות, ואז יוכל חבר כנסת – לא יכול להיות שחבר הכנסת, שלסיעה כמו סיעת חד"ש לא יהיה נציג באמירה הכלכלית, באמירה התקציבית של מדינת ישראל.

ראובן ריבלין: נרחיב את הוועדות, נצמצם את מספר הוועדות.

ראובן ריבלין: אני חבר לפי ההכרזה בשלוש ועדות, ולא של מה בכך – כספים, חוץ וביטחון והוועדה לעלייה ולקליטה.

עליזה לביא: למה אתה לא בוועדה למעמד האישה?

ראובן ריבלין: אני הייתי, גברתי.

ראובן ריבלין: אני הייתי זה שהביא אדם מסיעתו להיות יושב-ראש הוועדה למעמד האישה, והוא גבר.

ראובן ריבלין: ועשה את העבודה לא רע.

ראובן ריבלין: הייתי החבר הראשון בוועדה למעמד האישה, כאשר יעל דיין הייתה היושבת-ראש.

ראובן ריבלין: זאת אומרת, אני את חלקי כבר – אם ייתנו לי להיות בוועדה למעמד האישה אני אראה בזה כבוד גדול.

ראובן ריבלין: יחד עם זאת, אני אומר פעם נוספת, הגיע הזמן שנתפטר מהמטלות הפוליטיות וניצור ועדות.

ראובן ריבלין: חברי כנסת צריכים להתרכז בוועדה אחת או אחת וחצי, להקדיש את כל זמנם לשם.

ראובן ריבלין: כאשר אנחנו עושים 16 או 17 או 18 ועדות, כשיש לנו פה לובי – אני כבר הייתי השבוע בישיבות של יותר משישה לובים.

ראובן ריבלין: חברים, בואו נחזור לתבונה ונגבש באמת פוליטיקה חדשה האומרת, נתרכז בנושאים הרציניים, נרחיב את הוועדות, נאפשר באמת ייצוג לכל אחד ואחד מהמגזרים הפוליטיים ואידך זיל גמור, ובואו נתחיל באמת לחשוב.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת ראובן ריבלין.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אלעזר שטרן, ואחריו – חבר הכנסת אליעזר מוזס.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

אלעזר שטרן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני אשתדל לקצר.

אלעזר שטרן: אחרי דבריה של חברת הכנסת גלאון אני רוצה לפנות לאחי, לצערי הרב במקרה הזה מהסיעות החרדיות, על הדרדור בשפה.

אלעזר שטרן: לפני פסח חבר הכנסת ליצמן אמר שבכל דור ודור עומדים עלינו לכלותנו והקדוש-ברוך-הוא מצילנו מידם.

אלעזר שטרן: חבר הכנסת אייכלר היום לקח מושגים של "כצאן לטבח" להתנהגות בתוך הבית הזה.

אלעזר שטרן: באמצע ראינו ילדים שזוהו כחרדים שעושים "על האש" ביום השואה בגן-סאקר.

אלעזר שטרן: אני פונה מכל הלב, אני חושב שחשוב לכולנו, יש שפה ויש מושגים שניגשים אליהם בחרדת קודש.

אלעזר שטרן: השורה האחרונה, גם אני מצטרף למה שאמר חברי חבר הכנסת רובי ריבלין.

אלעזר שטרן: אני חושב שבוועדת הרווחה, זה שאין נציג ערבי זה לא לטובת כולנו יחד.

אלעזר שטרן: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אלעזר שטרן.

יצחק וקנין: אני חייב להעיר איזה הערה, חבר הכנסת אלעזר שטרן, לך וגם לחברת הכנסת זהבה גלאון.

יצחק וקנין: בחוף אכזיב היו כל כך הרבה בני-נוער אתמול שעשו "על האש" ומעניין שאף צלם לא הגיש לשם, רק מחפשים את החרדי הקבוע.

יצחק וקנין: הקבוע.

יצחק וקנין: אני אומר לך את זה.

אלעזר שטרן: אני לא חיפשתי – – –

יצחק וקנין: אני מעיר הערה מאחר שאתה אמרת את זה לחבר הכנסת ישראל אייכלר.

יצחק וקנין: אני אומר לך את זה באחריות.

יצחק וקנין: בחוף אכזיב אתמול היו כל כך הרבה בני-נוער שעשו "על האש", את זה אף אחד לא מראה.

אלעזר שטרן: אתה צודק, אני לא ידעתי.

אלעזר שטרן: אם כך, אתה צודק.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מוזס, שלוש דקות.

יצחק וקנין: מייד אחרי כן תתקיים הצבעה, אנחנו כבר צלצלנו.

מנחם אליעזר מוזס: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, דווקא בעקבות דברי היושב-ראש בנושא המנגלים, "על האש", ודברי קודמי חבר הכנסת אלעזר שטרן, אתמול ב"ידיעות אחרונות" התפרסם עמוד שלם על 200 אברכים ובחורים שעשו מנגל, "על האש" בגן-סאקר, במאמר ארסי של נחום ברנע על זה.

מנחם אליעזר מוזס: אחר כך מתפרסם, היום זה עולם הפייסבוק, הכתב יותם ברזני מ"קול ישראל" יצא לשטח, גם רצה להביא משהו, חומר, אותה סיבה וחגיגה גדולה של 200 בחורים ואברכים שעושים מנגלים בליל יום השואה.

מנחם אליעזר מוזס: ותראו מה הוא מדווח, מילה במילה: ראיתי בגן-סאקר רק מנגל אחד משפחתי.

מנחם אליעזר מוזס: לעומת זאת, במגרש הכדורגל הסמוך היו 30 איש שהתענגו על משחקי כדורגל, ואלה לא היו חרדים.

מנחם אליעזר מוזס: שנאת החרדים כל כך מעצבנת אותי שאני חייב לספר כאן את האמת.

מנחם אליעזר מוזס: אתם שומעים?

מנחם אליעזר מוזס: זה לא אני, זה כתב של "קול ישראל" שרצה לסקר.

מנחם אליעזר מוזס: להפתעתו הוא מצא שם משפחה, שאגב, אחר כך התברר שזו התמונה שהייתה ב"ידיעות", שלא רואים שם בחור אחד או אברך, רק משפחה של אימא עם שני ילדים ועגלת ילדים באמצע, וזה 200 אברכים וזה מזכה אותנו במאמר ארסי, רק תקראו.

עמרם מצנע: אתה מגנה את אלה שעשו מנגל?

מנחם אליעזר מוזס: ודאי שאני לא מצדיק את זה, אבל מכאן ועד 200 אברכים, ואז למרוח עמוד שלם ב"ידיעות" נגד החרדים?

מנחם אליעזר מוזס: תראה את המאמר הארסי שלו נגד כל החרדים.

עמרם מצנע: אתה מגנה את התופעה?

יצחק וקנין: חבר הכנסת מוזס, תן לי רגע אחד.

יצחק וקנין: חבר הכנסת עמרם מצנע, אני חייב להגיד לך משהו, קודם כול אני מגנה את התופעה הזאת שביום כזה עושים את הדבר הזה.

יצחק וקנין: זה דבר ראשון.

יצחק וקנין: דבר שני, אני אומר לך, יש פה דבר מכוון, לקחת אחד בציבור החרדי ולעשות מזה סיפור שלם.

יצחק וקנין: וכאשר הדברים האלה נעשים בימים הכי קדושים, אף אחד לא קם, לא "ידיעות אחרונות" ולא אף כתב אחר.

יצחק וקנין: ובזה סיימנו את העניין, רבותי.

יצחק וקנין: אדוני יסיים את דבריו.

מנחם אליעזר מוזס: אני רק רוצה לומר לך, מר מצנע, אתה הולך להיות יושב-ראש ועדת החינוך והתרבות.

מנחם אליעזר מוזס: אני חושב שאת הדבר הזה צריך לשרש – שלוקחים אחד והופכים את זה ל-200, שיוצאים בעמוד שלם ומורחים על ציבור.

מנחם אליעזר מוזס: תראה איזה מאמר ארסי.

מנחם אליעזר מוזס: אני חושב שהגיע הזמן לדעת ולהפריד בין היחיד לכלל.

מנחם אליעזר מוזס: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מוזס.

יצחק וקנין: חבר הכנסת יצחק כהן.

יצחק כהן: – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת יריב לוין, אתה רוצה לומר משהו?

יצחק וקנין: עוברים להצבעה.

מוחמד ברכה: – – –

יצחק וקנין: כן, אדוני, חבר הכנסת ברכה.

יצחק וקנין: רבותי, אני לא שומע מה שחבר הכנסת ברכה אומר.

יצחק וקנין: כן, חבר הכנסת ברכה.

מוחמד ברכה: היות שהיום 9 בחודש, והכנסת תחזור לפעולה ב-22 בחודש, אני מציע ומבקש מיושב-ראש הוועדה המסדרת לדחות את ההצבעה לפתיחת המושב.

יצחק וקנין: יושב-ראש הוועדה המסדרת שמע את דבריך וסימן לי בראשו שהוא מתנגד.

יצחק וקנין: אין לי ברירה, רבותי, אלא להצביע על הודעת יושב-ראש הוועדה המסדרת בדבר הרכב ועדות הכנסת הקבועות והוועדות לעניין מסוים.

יצחק וקנין: רבותי, הצבעה.

יצחק וקנין: מי בעד ההודעה, מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 3 בעד הצעת הוועדה המסדרת – 45 נגד – 10 נמנעים – 8 הצעת הוועדה המסדרת בדבר הרכב הוועדות הקבועות של הכנסת נתקבלה.

יצחק וקנין: 45 בעד, עשרה מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, הודעת יושב-ראש הוועדה המסדרת נתקבלה.

יצחק וקנין: אני קורא לך שוב, לגבי ההודעה האחרונה שלך, אדוני יושב-ראש הוועדה המסדרת.

יצחק וקנין: ההודעה הזאת לא מחייבת הצבעה, רבותי; מה שהוא יציג כרגע.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, אני עובר להודעה השנייה שמחייבת הצבעה.

יריב לוין: הוועדה המסדרת החליטה להציע לכנסת להקים ארבע ועדות לעניינים מסוימים, ועדות מיוחדות לפי סעיף 108 לתקנון.

יצחק וקנין: בהודעה הזאת יש הצבעה, רבותי.

יצחק וקנין: בהודעה השלישית אין הצבעה.

אורי מקלב: – – –

יריב לוין: חבר הכנסת מקלב, כדי שלא תהיינה אי-הבנות, לו הייתם גם מקשיבים זה היה יותר פשוט.

יריב לוין: אנחנו קודם אישרנו את הוועדות הסטטוטוריות, את חברי הוועדות הסטטוטוריות, עכשיו אנחנו צריכים להקים את הוועדות המיוחדות ולקבוע את חבריהן.

יריב לוין: ולכן, אם תקשיבו אתם תשמעו שאני אקריא את שמות הוועדות, גם את סמכויותיהן וגם את הרכבן.

יריב לוין: ועל זה אנחנו מצביעים בהצבעה אחת כפי שנהגו גם בכנסת הקודמת.

יריב לוין: זה הכול.

יריב לוין: אתה מכיר אותי מספיק טוב – אני מקפיד שהפרוצדורה תהיה מסודרת.

אורי מקלב: היושב-ראש הודיע – – –

יריב לוין: רבותי, הוועדה המסדרת החליטה להציע לכנסת ארבע ועדות לעניינים מסוימים, ועדות מיוחדות, לפי סעיף 108 לתקנון.

יריב לוין: מדובר באותן ועדות שהיו קיימות בכנסת השמונה-עשרה וסמכויותיהן נשארו כפי שהיו בכנסת הקודמת.

יריב לוין: לאחר שאקריא בפניכם את סמכויותיהן והרכבן, אבקש את אישור הכנסת להקמת הוועדות.

יריב לוין: להלן הוועדות: הוועדה לפניות הציבור – א.

יריב לוין: סמכויות הוועדה: טיפול במתן מענה שוטף לפניות הציבור שמגיעות לוועדה מאזרחים וארגונים שונים; קיום קשר שוטף עם משרדי הממשלה ועם נציבי פניות ציבור בגופים שונים תוך הבטחת זכויותיהם וסמכויותיהם לטיפול בפניות הציבור ומוסדותיהם; הסדרת נושאי הטיפול בפניות הציבור, במוסדות הממשלתיים והציבוריים, לשם קביעת נורמות טיפול אחידות בין כל הגורמים שעוסקים בנושא; שמירה והגנה על מקבלי שירותים ציבוריים; יצירת שיתוף פעולה עם משרדי הממשלה וגורמים שונים בניסיון להיטיב את השירות הניתן לאזרח; קיום דיונים בנושאים מגוונים הנוגעים למצוקות הפרט, הצרכנים ומקבלי השירותים הציבוריים.

יריב לוין: הוועדה לזכויות הילד – א.

יריב לוין: סמכויות הוועדה: הגנה על ילדים וקידום מעמד ילדים ובני-נוער במטרה לממש את זכויותיהם ברוח האמנה הבין-לאומית בדבר זכויות הילד, לרבות מימוש העקרונות לטובת הילד, אי-אפליה, זכות להתפתחות בתנאים נאותים וזכות של ילדים ובני-נוער להשמיע את דעתם בעניינים הנוגעים להם.

יריב לוין: ב.

יריב לוין: הרכב הוועדה: הליכוד – ישראל ביתנו – אורלי לוי אבקסיס; יש עתיד – פנינה תמנו-שטה; העבודה – מקום אחד; הבית היהודי – מרדכי יוגב; ש"ס – יעקב מרגי; יהדות התורה – מקום אחד; בל"ד – מקום אחד.

יריב לוין: אני רוצה לציין, אדוני היושב-ראש, שבוועדה הזו יש רוב לאופוזיציה, משום שאני עמדתי על כך שהחלוקה תהיה על-פי המפתח שמגיע לכל סיעה חרף המצב הזה, כמענה לחלק מהטענות שנשמעו כאן.

יריב לוין: נדמה לי שזה מצב שהוא כמעט חסר תקדים.

יריב לוין: הוועדה למאבק בנגע הסמים – א.

יריב לוין: סמכויות הוועדה: שימוש בסמים ובסמים מסוכנים, לרבות לצרכים רפואיים; עבירות סמים ועבירות המבוצעות בשל שימוש בסמים מסוכנים; טיפול ושיקום בנרקומנים ונפגעים מסמים; הרשות למלחמה בסמים; מדיניות ציבורית, הסברתית וחינוכית למניעת השימוש בסמים בישראל.

יריב לוין: ב.

יריב לוין: הרכב הוועדה: הליכוד – ישראל ביתנו – חמד עמאר וגילה גמליאל; יש עתיד – יואל רזבוזוב; העבודה – מקום אחד; התנועה – דוד צור; רע"ם-תע"ל-מד"ע – מקום אחד, שלגביו קיבלתי הודעה ואודיע אותה בסיום, לאחר ההצבעה, משום שהיא לא היוותה חלק מהחלטת הוועדה המסדרת; סיעת חד"ש – מקום אחד.

יריב לוין: הוועדה לבחינת בעיית העובדים הזרים – א.

יריב לוין: סמכויות הוועדה: 1.

יריב לוין: בחינת התופעה רחבת ההיקף של העובדים הזרים בארץ; 2.

יריב לוין: פיקוח על העסקת עובדים זרים; 3.

יריב לוין: תנאי עבודתם של העובדים הזרים, לרבות שכר, ביטוח לאומי, ביטוח בריאות והתנהגות המעסיקים; 4.

יריב לוין: התנהלות הממשלה ביחס להעסקת עובדים זרים, עבודת משטרת ההגירה וטיפול בבעיות הקשורות להיתרי העסקה לעובדים; 5.

יריב לוין: השפעת העובדים הזרים על שוק העבודה והתעסוקה בישראל; 6.

יריב לוין: ההבחנה בין עובדים זרים שהם חיוניים, למטרות סיעוד וכדומה, לבין עובדים זרים שאפשר להחליפם בעובדים ישראלים; 7.

יריב לוין: דרכי ההתנהגות ביחס לעובדים זרים בעת החזרתם לארצות מולדתם; 8.

יריב לוין: חקיקה שנוגעת לעובדים זרים.

יריב לוין: ב.

יריב לוין: הרכב הוועדה: סיעת הליכוד – ישראל ביתנו – מירי רגב ושמעון אוחיון; יש עתיד – שמעון סולומון; העבודה – מקום אחד; הבית היהודי – איילת שקד; ש"ס – יצחק וקנין; מרצ – מיכל רוזין.

יריב לוין: אני מבקש את האישור של הכנסת גם להחלטה זו של הוועדה המסדרת, ולאחר מכן, אדוני היושב-ראש, אם תאפשר לי – להודיע עוד הודעה קצרה אחת של תוספת שם החבר בוועדת הסמים מטעם סיעת רע"ם-תע"ל-מד"ע.

יריב לוין: תודה.

יצחק וקנין: תודה ליושב-ראש הוועדה המסדרת, חבר הכנסת יריב לוין.

יצחק וקנין: רבותי, אנחנו עוברים להצבעה – הצבעה על הודעתו לגבי הוועדות המיוחדות.

יצחק וקנין: רבותי, מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 4 בעד הצעת הוועדה המסדרת – 47 נגד – 2 נמנעים – אין הצעת הוועדה המסדרת בדבר הרכב ועדות הכנסת לעניינים מסוימים נתקבלה.

משה גפני: יריב, תראה – – –

קריאה: במקום שבעלי תשובה עומדים – – –

יצחק וקנין: בעד – 47, שניים מתנגדים, ואין נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, הודעתו של יושב-ראש הוועדה המסדרת נתקבלה.

יצחק וקנין: רבותי, לפני שאני אקרא ליושב-ראש הוועדה המסדרת להציג את הנושא השלישי, אני רוצה לברך את תלמידי ה"אוניברסיטה בעם", מייסודה של חברת הכנסת עדי קול.

יצחק וקנין: ברוכים הבאים לכנסת.

יצחק וקנין: רבותי, בלי מחיאות כפיים.

יצחק וקנין: לא נוהגים למחוא כפיים.

יצחק וקנין: אדוני יושב-ראש הוועדה המסדרת.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה.

יריב לוין: אבקש להודיע כי במקום הפנוי של סיעת רע"ם-תע"ל-מד"ע בוועדה המיוחדת למאבק בנגע הסמים יכהן חבר הכנסת טלב אבו עראר.

יריב לוין: תודה.

יצחק וקנין: תודה ליושב-ראש הוועדה המסדרת, חבר הכנסת יריב לוין.

יצחק וקנין: רבותי, תם סדר-היום.

יצחק וקנין: הישיבה הבאה תתקיים ביום שני, י"ב באייר התשע"ג, 22 באפריל 2013, בשעה 16:00.

יצחק וקנין: תם סדר-היום.

יצחק וקנין: ישיבה זו נעולה.