ישיבת מליאה, כנסת 19, פרוטוקול מספר 17, 2013-03-19 00:00

יולי יואל אדלשטיין: היום ח' בניסן תשע"ג, 19 במרס 2013.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: כמדי יום שלישי, למרות שהשעה קצת חריגה, אנחנו נפתח בנאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: מי שרוצה להירשם לנאומים בני דקה יצביע בלחיצת כפתור, ואנחנו נלך לפי הסדר.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: מנגנון ההצבעה – הנה, מופעל.

קריאה: מה עם הנאומים שנרשמנו לגביהם היום, השלוש דקות?

יולי יואל אדלשטיין: לא שמעתי את שאלת כבודו.

מסעוד גנאים: אחרי.

יולי יואל אדלשטיין: אחרי נאומים בני דקה אנחנו נלך לפי סדר-היום, אבל יום שלישי – אף אחד לא מבטל את הנאומים.

יולי יואל אדלשטיין: אני רואה ארבעה נרשמים, ותכף יביאו לי את השמות שלהם.

יולי יואל אדלשטיין: מי שרוצה, אפשר בהרמת יד.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ניצן הורוביץ יהיה ראשון הנואמים.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: בינתיים אפשר להרים יד ומזכירת הכנסת – הנה, ראתה את חברת הכנסת שקד, את חבר הכנסת שי, ומי שלא ראיתי, תרשמי אותם ותוסיפי אותם.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, דקה לחבר הכנסת הורוביץ.

ניצן הורוביץ: אדוני היושב-ראש, קודם כול, אני רוצה לברך אותך על כניסתך לתפקיד יושב-ראש הכנסת.

ניצן הורוביץ: הכנסת כולה בחרה בך, מקיר לקיר, ואני סמוך ובטוח שאתה תנהל אותה בצורה הוגנת, תוך התחשבות באופוזיציה ובצורכי האופוזיציה, שהפעם היא אופוזיציה גדולה, ולדעתי גם לוחמת יותר.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

ניצן הורוביץ: אתמול בבוקר התקיימה מול הכנסת חתונה חופשית של בני-זוג שנישאו על-ידי רבה רפורמית בטקס מרגש ושוויוני, עם הרבה ערכים ואמונה.

ניצן הורוביץ: במקביל, כאן הושבעה ממשלה חדשה שבקווי היסוד שלה אין התייחסות למאבק למען נישואים אזרחיים, או אפילו לכינון ברית זוגיות.

ניצן הורוביץ: אדוני היושב-ראש, המצב הזה בלתי נסבל.

ניצן הורוביץ: יותר מ-10,000 זוגות בשנה נאלצים לנסוע לחו"ל, להוציא אלפי דולרים, כדי לממש זכות בסיסית, שהם צריכים לקיים אותה בארצם, של נישואים והקמת משפחה.

ניצן הורוביץ: אדוני, אני לא יודע אם אתה מודע לכך, אבל חצי מהזוגות שנישאים בחו"ל – אחד מבני-הזוג או שניהם הם יוצאי ברית-המועצות, משום שהם לא מוכרים כיהודים על-ידי הרבנות והממסד הרבני.

ניצן הורוביץ: אני קורא לממשלה הזאת ולכנסת הזאת לקדם הסדר שוויוני בנישואים, חופש בחירה בנישואים, כדי שכל ישראלי יוכל להינשא בארצו באופן חופשי על-פי בחירתו.

ניצן הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת ניצן הורוביץ.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת איילת שקד – בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת גנאים.

איילת שקד: היום הוועד למען השבת פולארד עורך הפגנת מול בית הנשיא.

איילת שקד: אני חושבת שאנחנו, כחברי כנסת – והעניין הזה הוא בין הנושאים המעטים שמאוחדים בו כולם, קואליציה, אופוזיציה, וכולם חושבים שפולארד צריך להיות בבית.

איילת שקד: אני חושבת שאנחנו צריכים, כל מי שיכול, ואם היה אפשר הייתי אומרת כולם, להתייצב מול בית הנשיא בשעה 18:30, להצטרף להפגנה ולדרוש את יונתן פולארד בבית.

איילת שקד: אני חושבת שזו גם דוגמה אישית לאקטיביזם חיובי לעם ישראל, וגם מוטלת עלינו חובה, כנציגים, כפרלמנטרים.

איילת שקד: בעניין הזה אין לנו יותר מדי מה לעשות חוץ מלצעוק, ויום לפני הגעתו של אובמה אני חושבת שזה חשוב.

איילת שקד: זה היום ב-18:30.

איילת שקד: אני אהיה שם, ואני אשמח אם גם אתם תהיו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת שקד.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת גנאים, ואחריו – חבר הכנסת נחמן שי.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, מזה ימים ואפילו שבועות פונים אלינו מורים לאזרחות ומרכזים לאזרחות בבתי-הספר הערביים.

מסעוד גנאים: במקצוע הזה יש הרבה קשיים.

מסעוד גנאים: הקושי הראשון זה בתרגום.

מסעוד גנאים: בתוכנית הלימודים במקצוע האזרחות הוסיפו עוד נספחים, עוד פרקים.

מסעוד גנאים: חלק גדול מהפרקים האלה לא תורגמו לשפה הערבית.

מסעוד גנאים: אני חושב שזה פוגע בזכותו של כל תלמיד ערבי ללמוד בשפה שלו, השפה הערבית.

מסעוד גנאים: הבעיה השנייה, והיא לא פחות חשובה, היא שיש נספחים שתורגמו, והתרגומים מלאים בטעויות.

מסעוד גנאים: טעויות אלה גורמות לאי-הבנה של החומר.

מסעוד גנאים: אז אני פונה מפה לשר החינוך החדש – שאני מאחל לו הצלחה – לפתור בעיה זו במהירות, כי ההישגים – במבחן הבגרות בקיץ 2012 27% מהתלמידים הערבים נכשלו בגלל שהחומר חדש, לא מתורגם, או שהתרגום לא נכון.

מסעוד גנאים: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת גנאים.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת נחמן שי, ואחריו – חבר הכנסת בועז טופורובסקי.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לנצל את ההזדמנות הזאת ששר האוצר החדש נמצא במליאה, כדי לקבל את ברכתו ועזרתו בממשלה החדשה בכל מה שנוגע לעיר ירושלים.

נחמן שי: זה תיק כבד – אומנם הוא כבר קיים.

נחמן שי: אדוני השר, הנקודה שאני מדבר עליה היא העובדה שחלק ניכר מפעילות הממשלה, שצריך להיות על-פי החוק בירושלים, יצא מתוך תחומי העיר הזאת: משרדי ממשלה שלמים, אגפים, והשרים עצמם מעדיפים את העבודה בתל-אביב או במקומות אחרים ולא בירושלים.

נחמן שי: זה קודם כול גורם נזק ישיר לעיר הזאת, כי היא יכולה וצריכה ליהנות מהפעילות הזאת.

נחמן שי: אבל יותר מזה – יש בזה מסר מאוד ברור לכל מי שזקוק לממשלה שאפשר לדלג על ירושלים, שירושלים אינה חשובה, שהחיים יכולים להתנהל בלי ירושלים.

נחמן שי: וכאן, זאת ההזדמנות, כשממשלה חדשה מתחילה את דרכה, לשים פה קו ברור ולומר: הממשלה חייבת, גם על-פי חוק, לפעול מתוך העיר ירושלים, לעשות את הפעולות שלה מתוך ירושלים, וגם לאלץ את מי שלא רוצה לבוא לירושלים להגיע אליה, לקיים בה את הישיבות ואת הדיונים וכל פעילות שהיא, כדי שיהיה ברור לכל בר בי רב שהעיר הזאת היא אכן בירת מדינת ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת שי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת בועז טופורובסקי, ואחריו – חבר הכנסת טלב אבו עראר.

בועז טופורובסקי: בהמשך למסורת שהחזרתי, שלפיה אקריא מדי שבוע את שמות ההרוגים בתאונות הדרכים בשבוע שלפני כן – בשבוע ויום שבין 10 במרס ל-18 במרס היו שבע תאונות קטלניות ובהן שבעה הרוגים: ב-11 במרס הולכת רגל בת 60 נפגעה קשה מפגיעת רכב בצומת ספסופה.

בועז טופורובסקי: היא פונתה במסוק ומתה מפצעיה בבית-החולים.

בועז טופורובסקי: ב-11 במרס הולך רגל נהרג מפגיעת משאית ברחוב אורט ישראל בבת-ים.

בועז טופורובסקי: ב-12 במרס נהרג רוכב אופניים בן 60 מפגיעת משאית בנמל אשדוד.

בועז טופורובסקי: ב-13 במרס נהרג דקל ערוסי, פעוט בין שנה וחצי, על-ידי אביו ברחוב הנביאים בראש-העין; 5.

בועז טופורובסקי: ב-14 במרס נהרג רוכב אופנוע בשנות ה-20 לחייו מפגיעת טיולית על כביש 443 סמוך למבוא-מודיעים.

בועז טופורובסקי: ב-16 במרס נהרג ארז עופרי, בן 22, מאשקלון, וצעיר נוסף נפצע קשה, בתאונה על כביש 353 סמוך לקיבוץ גילאון.

בועז טופורובסקי: ב-18 במרס נהרג גבר בן 30 בכביש 89 כתוצאה מאיבוד שליטה והתנגשות בגדר בטיחות בצד הדרך.

בועז טופורובסקי: שלושה נפטרים נוספים השבוע מתאונות קודמות:

בועז טופורובסקי: ב-10 במרס הולך רגל מת מפצעיו – הוא נפגע מפגיעת אוטובוס "אגד" ב-1 במרס בצומת רחוב פקיעין ולכיש באשקלון.

בועז טופורובסקי: ב-12 במרס הולך רגל מת מפצעיו – הוא נפגע מרכב פרטי ב-9 במרס על כביש 505 סמוך ליישוב ברקן.

בועז טופורובסקי: ב-12 במרס רוכב אופניים מת מפצעיו – הוא נפגע מרכב פרטי ב-26 בפברואר בכביש סמוך למחלף נתניה.

בועז טופורובסקי: מתחילת השנה יש עלייה של 6% במספר ההרוגים לעומת אשתקד – 71 הרוגים השנה לעומת 67 בתקופה המקבילה אשתקד.

בועז טופורובסקי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת בועז טופורובסקי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת טלב אבו עראר, ואחריו – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן נאפשר הכרזה למזכירת הכנסת.

טלב אבו עראר: מכובדי היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בסעיף 53 בהסכם הקואליציוני עם יש עתיד, ובנוסף בסעיף 51 עם הבית היהודי, מצוין שהצדדים יפעלו לקידום חוק להסדרת התיישבות הבדואים בנגב.

טלב אבו עראר: סעיפים אלו – גזעניים – מלמדים על אפליה וקיפוח והריסת עתידם של ערבים בנגב, ואפשר להחליף את המילה להסדרת ההתיישבות – אולי להגיד להריסת ההתיישבות.

טלב אבו עראר: מדובר כאן בתוכנית, למי שלא יודע, חסרת אחריות, גזענית, שמפקיעה יותר מ-800,000 דונמים, והיא עקירת יותר מ-40 יישובים ערביים בדואיים, כל זה למען ייהוד הנגב.

טלב אבו עראר: ולכן אני קורא לממשלה החדשה שלא ללכת בדרכן של הממשלות הקודמות, שנהגו במדיניות הקיפוח והאפליה, אלא להכיר ביישובים הבדואיים בנגב, ולהפסיק את הריסת הבתים והפקעת הקרקעות.

טלב אבו עראר: מכובדי היושב-ראש, המשך מדיניות זו או חקיקת חקיקה גזענית כזאת גורמת לאי-יציבות בנגב ולפגיעה קשה במרקם היחסים בין ערבים ליהודים שם.

טלב אבו עראר: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, ולאחר מכן – ההכרזה של מזכירת הכנסת.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני רוצה לחזור לנושא שעליו דיבר חבר הכנסת מסעוד גנאים, והוא בחינת הבגרות באזרחות, מקצוע האזרחות.

ג'מאל זחאלקה: החומר באזרחות בבתי-הספר הערביים ובבתי-הספר בישראל בכלל עבר תהפוכות בשנתיים האחרונות ומתחים רבים.

ג'מאל זחאלקה: אני לא רוצה עכשיו להיכנס בעובי הקורה, אבל בשורה התחתונה, היום מונח בפני התלמיד הערבי חומר מתורגם בצורה קלוקלת, לא מובן, קשה.

ג'מאל זחאלקה: גם מבחינת התכנים הוא הרבה יותר קיצוני וימני וציוני ממה שהיה בעבר.

ג'מאל זחאלקה: המורים לא יודעים איך ללמד אותו; המורים לא מבינים את החומר, לא יודעים איך ללמד אותו.

ג'מאל זחאלקה: הבחינה קרבה, ומשרד החינוך צריך לקבל החלטה מה לעשות בנדון.

ג'מאל זחאלקה: אני אומר לכם מעכשיו, לפי התגובות שאני מקבל – לפחות חמישה מורים לאזרחות דיברו אתי, וכולם אומרים: התלמידים שלנו ייכשלו במבחן הבגרות באזרחות.

ג'מאל זחאלקה: אזרחות זה לא מקצוע קשה, עושים אותו קשה, ככה בגלל – איך אומרים?

ג'מאל זחאלקה: רשלנות, לא רוצה להגיד פושעת, אבל רשלנות חינוכית של משרד החינוך.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, מזכירת הכנסת, הכרזה.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק-יסוד: תקציב המדינה לשנים 2009 עד 2012 (הוראות מיוחדות) (הוראת שעה) (תיקון מס' 2); הצעת חוק הרבנות הראשית לישראל (הארכת כהונה של הרבנים הראשיים לישראל) (הוראת שעה), התשע"ג–2013.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את חבר הכנסת מאיר שטרית, דקה, ואחריו – חבר הכנסת מוחמד ברכה.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, מחר מבקר בארץ נשיא ארצות-הברית אובמה, ואני אומר בצער שכבודה של הכנסת לא נשמר.

מאיר שטרית: אובמה, נשיא ארצות-הברית, רוצה לדבר אל העם בישראל.

מאיר שטרית: נבחרי העם בישראל יושבים כאן בבית הזה, ולדעתי על נשיא ארצות-הברית היה לדבר בכנסת.

מאיר שטרית: כך נהוג כשראשי מדינות מבקרים כאן, וצר לי שהממשלה לא עמדה על כך שהביקור יכלול הרצאה שלו בכנסת, כי זה מה שנהוג; וחבל, כי אני חושב שזה גם הפסד שלו.

מאיר שטרית: זו הבמה הציבורית הטובה, הבולטת ביותר וגם הנכונה ביותר לדבר אל העם.

מאיר שטרית: אם הוא רצה לדבר גם ב"בנייני האומה" – הוא יכול לדבר גם ב"בנייני האומה".

מאיר שטרית: אנחנו לא מפריעים לו לדבר איפה שהוא רוצה.

מאיר שטרית: לדעתי, צר לי, אני חושב שיושב-ראש הכנסת צריך להעביר לשגרירות האמריקנית אפילו מחאה, להגיד שזה עלינו לא מקובל.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מאיר שטרית.

יולי יואל אדלשטיין: אני קודם כול אביע את שמחתי האגואיסטית-משהו על כך שחבר הכנסת מאיר שטרית זה עתה אושר להיות סגן היושב-ראש הזמני, וכבר היום יעזור לי, יחד עם חבר הכנסת יצחק וקנין, בניהול הישיבה – אני מתאר לעצמי הדי-ארוכה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לך מראש.

יולי יואל אדלשטיין: ואני גם, בניגוד למקובל בנאומים בני דקה, אגיד שאני מסכים עם תוכן דבריך, ואני גם חושב שאולי העניין נובע קצת מהיעדר ממשלה, חילופי גברי בכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אני בטוח שאין שום מחלוקת בין יושב-ראש הכנסת הקודמת ליושב-ראש הזמני לביני בנושא הזה, אבל בכורח הנסיבות כנראה אף אחד מאתנו לא לקח על עצמו את האחריות לטפל בצורה יסודית בעניין.

יולי יואל אדלשטיין: נקווה שבעתיד לא יקרה דבר כזה.

יולי יואל אדלשטיין: אני חוזר ומזמין את חבר הכנסת מוחמד ברכה, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת אלעזר שטרן.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ראשית, אני רוצה לחזור על דברים שאמרתי אתמול – היושב-ראש – – –

יולי יואל אדלשטיין: כן.

מוחמד ברכה: אני רוצה לחזור על הברכה שבירכתי את כבודו אתמול, כשהוא לא היה נוכח.

מוחמד ברכה: אני אומר לך שוב: ברכות ובהצלחה.

מוחמד ברכה: הצלחתך היא הצלחת כל הכנסת.

מוחמד ברכה: התפקיד שלך הוא מעין שמירה על הדמוקרטיה והפרלמנטריזם.

מוחמד ברכה: מההיכרות שלי אתך, רבת השנים – גם המחלוקות וגם ההסכמות, אבל בעיקר המחלוקות שמות יסוד טוב על מנת שאני אהיה רגוע בכל מה שקשור למילוי התפקיד על הצד הטוב ביותר.

מוחמד ברכה: בהצלחה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

מוחמד ברכה: אדוני, מאז 1 באוגוסט 2012 שובת רעב בבתי-הכלא בישראל סאמר עיסאווי.

מוחמד ברכה: הוא אחד מהמשוחררים של עסקת שליט.

מוחמד ברכה: הטענה שבגללה הוא נכלא היא טענת שווא, ועל אף זאת הוא נשפט בבית-דין אזרחי לשמונה חודשים.

מוחמד ברכה: שמונת החודשים האלה הסתיימו ב-6 במרס, החודש הזה, אבל מחזיקים אותו מכוח תקנות צבאיות.

מוחמד ברכה: האיש סאמר עיסאווי עלול למות בכל רגע.

מוחמד ברכה: אני פונה לממשלת ישראל, אני פונה לאנשים שיש בהם טיפה של שפיות, לא לאפשר מצב שיהיה אסון שיגרור אחריו בהכרח תוצאות לוואי.

מוחמד ברכה: אני מבקש להסתפק בהחלטתו של בית-משפט השלום בירושלים ולשחררו לביתו לאלתר, פן יהיה אסון שיהיו לו גרורות קשות ביותר.

מוחמד ברכה: תודה רבה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מוחמד ברכה, ותודה גם על הברכות.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את חבר הכנסת אלעזר שטרן, ואחריו – חבר הכנסת עפו אגבאריה.

אלעזר שטרן: אדוני היושב-ראש, אני כמובן מצטרף לברכות לך על בחירתך.

אלעזר שטרן: גם אני רוצה לנצל את ההזדמנות ששר האוצר יושב כאן, ולצד הברכה על השורה בהסכם הקואליציוני, או על השורות שמדברות על ניצולי השואה ועל תוספת התקציב – אולי ימשיך שר האוצר לממש את ההסכם הזה עוד לפני החג, ויודיע לפקידות הבכירה במשרדו שנכון להודיע לאותם ניצולי שואה שקיבלו הודעה על ביטול שלוש שעות סיעוד – בהנחה שהסכמים מקיימים אצלנו, וממילא זה הולך להתממש – שיעשה הכול כדי שההודעה הזאת תגיע טרם החג.

אלעזר שטרן: יהיה לכולנו, לא רק להם, חג שמח יותר.

אלעזר שטרן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אלעזר שטרן על העלאת הנושא החשוב והכאוב.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עפו אגבאריה, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת דב חנין.

עפו אגבאריה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, גם אני מצטרף לברכות.

עפו אגבאריה: אני כולי תקווה שתהיה משילות דמוקרטית ושוויונית בבית הזה.

עפו אגבאריה: אני רוצה לדבר על בחינה, אבל לא על הבחינה שדיברו עליה החברים, קודמי.

עפו אגבאריה: אני רוצה לדבר על הבחינה ברפואה.

עפו אגבאריה: במשך התקופה הזאת נודע לנו שישראל מייבאת רופאים מחוץ-לארץ בגלל מחסור ברופאים במדינה.

עפו אגבאריה: מייבאת מגרוזיה, מג'ורג'יה – גאורגיה, שזה גרוזיה – ומרומניה, למרות שאנחנו יודעים שיש לנו במאגר יותר מ-1,000, 1,200 רופאים שטרם עברו את הבחינה.

עפו אגבאריה: אף אחד לא מבקש לפטור אף אחד מהבחינה.

עפו אגבאריה: אבל כפי שעושה הממשלה כדי להקל על רופאים – לייבא אותם מאותן מדינות שהסטודנטים לומדים בהן, להקל עליהם ולא לדרוש אפילו רישיון ובחינה ושפה – לעשות למען האזרחים הסטודנטים שיוצאים ללמוד שם, איך לקבל אותם בחזרה.

עפו אגבאריה: אני חושב שזו הזדמנות של חברת הכנסת השרה יעל גרמן, שרת הבריאות, שהיא באמת תוכל את הדבר הזה להרים ולתת את האפשרות שיהיו רופאים שלנו שידעו גם את השפה ולתת להם את האפשרות לעבור את הבחינות בלי כל המשוכות הקשות ביותר ששמים להם פה.

עפו אגבאריה: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עפו אגבאריה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לחבר הכנסת דב חנין, ואחריו – חבר הכנסת דב ליפמן.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, אנחנו קיימנו בשעתיים האחרונות כנס חירום בכנסת שהתמקד במערכה נגד התוכנית להעלות את אחוז החסימה, ואני מבקש להפנות את דברי במיוחד לחברי הכנסת מסיעת יש עתיד.

דב חנין: אדוני שר האוצר, אשמח אם תקשיב.

דב חנין: העלאת אחוז החסימה היא שגיאה מכמה וכמה בחינות.

דב חנין: קודם כול, יש כאן כמובן דריסה של המיעוטים הפוליטיים.

דב חנין: הדריסה הזאת היא בעייתית, היא מזיקה, והיא לגמרי לא מועילה לשום מטרה.

דב חנין: לא המפלגות הקטנות הן הבעיה של הפוליטיקה הישראלית, לא הן המקור של האי-יציבות בפוליטיקה הישראלית, ככל שקיימת אי-יציבות ישראלית.

דב חנין: להפך.

דב חנין: העלאת אחוז החסימה תגדיל את האי-יציבות של המערכת הפוליטית; יש על זה מחקרים רבים, שמענו על כמה מהם בכינוס שלנו היום.

דב חנין: מעבר לזה, העלאת אחוז החסימה תגביה את חסמי הכניסה למערכת הפוליטית.

דב חנין: זה מקומם שמפלגה פוליטית שזה עתה נכנסת למערכת אומרת: אנחנו כבר נכנסנו ומעכשיו, למי שנמצא בחוץ לא נאפשר להיכנס, מעכשיו החסמים יהיו 4% ומעלה.

דב חנין: אבל אני רוצה, אדוני שר האוצר, לשאול אותך: האם אתה חושב שאחוז חסימה של 40% הוא דמוקרטי?

דב חנין: אני משוכנע שאתה תסכים אתי שלא.

דב חנין: ניקח למשל מפלגה כמו רע"ם-תע"ל, שקיבלה בציבור הערבי – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין.

דב חנין: אני מסיים.

דב חנין: – – קיבלה בציבור הערבי יותר מ-30% של הקולות.

דב חנין: לפי ההצעה להעלות את אחוז החסימה ל-4% היא לא תוכל להיות בכנסת.

דב חנין: זה אומר שאתם כופים על האזרחים הערבים – אתם אומרים לאזרחים הערבים: לכם יש אופציה לבחור במפלגה אחת, או לא להיכלל בכנסת.

דב חנין: אני מציע לכם לשקול את הנושא הזה מחדש.

דב חנין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: מדב לדב, חבר הכנסת דב ליפמן, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת באסל גטאס.

דב ליפמן: אדוני היושב-ראש, אתמול בערב הייתי בחגיגה בישיבה חדשה ברמת-בית-שמש בשם "דרכי נעם"; ישיבה חרדית, אבל יש להם לימודים כלליים וגם ספורט ותוכנית על דרך ארץ.

דב ליפמן: ופשוט רציתי להעביר מסר לכנסת שיש המודל של הישיבה החרדית עם שילוב של תורה ולימודי ליבה, ובעזרת השם אנחנו נביא את זה לכלל הציבור החרדי, והם יפרחו, ואנחנו נראה תלמידי חכמים וגם אנשים בקיאים בלימודים כלליים, וזה יביא אותם לשוק העבודה ויכניס אותם לחברה הישראלית.

דב ליפמן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דב ליפמן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת באסל גטאס.

יולי יואל אדלשטיין: אני כבר שמעתי את כל הבדיחות על כך שמבטאים את השמות לא נכון, אז אם מישהו מרגיש לא נוח עם זה, נא לגשת אלי; אני גם אעביר לסגנים את הצורה הנכונה של ביטוי השם.

יולי יואל אדלשטיין: כמי שסבל מזה לא מעט בעברו, מביטוי לא נכון של השם שלו, אז – – –

באסל גטאס: ביטאת מצוין, אבל אנחנו נעבוד על זה יותר.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: דקה לרשותך.

באסל גטאס: אני רוצה להקפיד בשבועות הקרובים, או בהזדמנויות הקרובות, על ענייני הכלכלה של החברה הערבית.

באסל גטאס: אני, גם בכובע של כלכלן ומומחה במינהל עסקים, עבדתי בחודשים האחרונים על העניינים האלה והצגתי אותם במערכת הבחירות.

באסל גטאס: יש הזדמנות לממשלה החדשה להתחיל ליישם את כל ההבטחות שניתנו מאז שישראל הצטרפה ל-OECD.

באסל גטאס: לצערי הרב, בשנתיים מאז שישראל הצטרפה, האינדיקטורים העיקריים הרלוונטיים לנו, שזה אינדיקטור האי-שוויוניות ועומק העוני, גדלו, על-פי הסטטיסטיקות, המידע, שקיבלנו מה-OECD.

באסל גטאס: אנחנו לקראת תקציב שיהיו בו גזירות קשות, וזה רק יקשה על המצב, הממילא-קשה, של האוכלוסייה הערבית, ש-60% ממנה נמצאים מתחת לקו העוני.

באסל גטאס: יש עניין – אני כל פעם מזכיר עניין אחד, רעיון אחד – לצערי שר האוצר איננו, אבל זה יירשם בפרוטוקול – אנחנו, כחלק מהאוכלוסייה שמשלמים לקרנות הפנסיה, לקופות הגמל, ועוד ועוד, וכל ביטוחי המנהלים, לנו, השכירים הערבים והעצמאים הערבים – נמצאים יותר מ-60–70 מיליארד שקל שאנחנו – זה כסף שלנו, נמצא בקופות הגמל האלה, המנוהלות על-ידי בתי-ההשקעות שמשקיעים אותם בבורסה הישראלית, שאין בה חברות ערביות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

באסל גטאס: אני קורא לשר האוצר למצוא דרך לעודד את אותם בתי-השקעות להתחיל להשקיע את אותם כספים ששייכים לנו בתוך הכלכלה הריאלית הערבית על-ידי מתן מה שנקרא ביטוח תשואה.

באסל גטאס: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, ואנחנו בזה סיימנו את הפרק של נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נעבור להודעת הממשלה, בהתאם לסעיף 25(א) לחוק-יסוד: הממשלה, על החלטתה לאשר מינוי סגני שרים.

יולי יואל אדלשטיין: תמסור את ההודעה שרת המשפטים חברת הכנסת ציפי לבני.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

ציפי לבני: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בהתאם לסעיף 25(א) לחוק-יסוד: הממשלה, אני מתכבדת להודיע לכנסת כי הממשלה אישרה, בהסכמת ראש הממשלה, את מינוי סגני השרים האלה: חבר הכנסת אופיר אקוניס – לתפקיד סגן שר במשרד ראש הממשלה, מתמנה על-ידי ראש הממשלה, מופקד על הקשר בין הממשלה לכנסת; חבר הכנסת זאב אלקין – לתפקיד סגן שר במשרד החוץ, מתמנה על-ידי ראש הממשלה, משמש גם כשר החוץ; חבר הכנסת אלי בן-דהן – לתפקיד סגן שר במשרד לשירותי דת, מתמנה על-ידי השר לשירותי דת; חבר הכנסת דני דנון – לתפקיד סגן שר במשרד הביטחון, מתמנה על-ידי שר הביטחון; חבר הכנסת אבי וורצמן – לתפקיד סגן שר במשרד החינוך, מתמנה על-ידי שר החינוך; חברת הכנסת ציפי חוטובלי – לתפקיד סגנית שר במשרד התחבורה, התשתיות הלאומיות והבטיחות בדרכים, מתמנה על-ידי שר התחבורה, התשתיות הלאומיות והבטיחות בדרכים; חבר הכנסת מיקי לוי – לתפקיד סגן שר במשרד האוצר, מתמנה על-ידי שר האוצר; חברת הכנסת פניה קירשנבאום – לתפקיד סגנית שר במשרד הפנים, מתמנה על-ידי שר הפנים.

ציפי לבני: בהתאם לסעיף 25(א) לחוק-יסוד: הממשלה, סגני השרים ייכנסו לתפקידם משהודיעה הממשלה לכנסת על מינוים, שזה עכשיו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: גברתי, אם יש לך כבר החוק את יכולה להישאר.

ציפי לבני: כן, נמשיך.

יולי יואל אדלשטיין: אז אני רק אברך את סגני השרים שמרגע זה, שנמסרה ההודעה על-ידי שרת המשפטים לכנסת, יתחילו לכהן כסגני השרים, ואנחנו מאחלים להם ודאי הצלחה בתפקיד.

יולי יואל אדלשטיין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/747).

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לסעיף 3 בסדר-היום, הצעת חוק-יסוד: תקציב המדינה לשנים 2009 עד 2012 (הוראות מיוחדות) (הוראת שעה) (תיקון מס' 2), קריאה ראשונה – כפוף לפטור מחובת הנחה.

יולי יואל אדלשטיין: תציג את ההצעה שרת המשפטים, חברת הכנסת ציפי לבני, ולאחר מכן, כמקובל, או ככתוב בתקנון, יתקיים דיון.

משה גפני: שמונה סגני שרים?

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה?

משה גפני: – – –

ציפי לבני: קצר היה הפעם.

יולי יואל אדלשטיין: אל תיכנס לנושא של לימודי הליבה, זה לא – – –

משה גפני: בדיוק, היה – – –

ציפי לבני: חבר הכנסת גפני, אתה – – –

יולי יואל אדלשטיין: שרת המשפטים.

ציפי לבני: וזה סגני שרים – – –

משה גפני: יאיר לפיד אמר שיצמצמו את הכול, עכשיו זה יוצא כמו בממשלה הקודמת.

מאיר פרוש: יותר.

משה גפני: יותר אפילו, אז יכול להיות שלא למדתי ליבה אז אני לא יודע מה זה שמונה – – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת גפני.

יולי יואל אדלשטיין: הבנו את ההערה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

משה גפני: חבל על הכסף.

משה גפני: יש שם סגנים חשובים, ויש כאלה – – –

יולי יואל אדלשטיין: יש לך שמונה דקות לברך את שמונת סגני השרים.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: תתחילי.

ציפי לבני: שרובם, דרך אגב, סגנים עם שר מעליהם, שגם זה חידוש בממשלה.

משה גפני: כשאין שר זה בסדר.

ציפי לבני: הצעת חוק-יסוד: תקציב המדינה לשנים 2009 עד 2012 (הוראות מיוחדות) – – –

משה גפני: יאיר, שאלתי: איך הסכמת לשמונה סגנים?

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת גפני, עכשיו זהו, סיימנו עם הצחוקים.

יולי יואל אדלשטיין: סיימנו.

משה גפני: זה ממש לא צחוק, אני רציני לגמרי.

יולי יואל אדלשטיין: אני מבין, אבל עוד יותר – – –

משה גפני: אני דיברתי עם יאיר לפיד – – –

יולי יואל אדלשטיין: אדוני, אני לא הספקתי ללמוד את החוק שתציג כרגע שרת המשפטים, אני רוצה לשמוע אותה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה.

משה גפני: אה, וחוץ מזה אנחנו לא בקואליציה, אז אין מספיק.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

ציפי לבני: אני הולכת לפרט בצורה עמוקה ומנומקת את מהותו של החוק הבא, אבל בשלושה משפטים, מדובר בחוק שיאפשר לממשלה, עם היבחרה, להכין תקציב בצורה מסודרת ואחראית, לקיים את הדיונים – שיהיה לה מספיק זמן לקיים את הדיונים, ולאחר מכן לאפשר לכנסת את אותו פרק זמן נדרש על מנת שהכנסת גם תוכל להיערך לאישור התקציב.

ציפי לבני: מדובר גם בהסכמות, מבחינת פרק הזמן, שהגיעו אליהן בין הקואליציה לאופוזיציה, שלפיהן לממשלה יהיה פרק זמן של 85 יום ולכנסת פרק זמן של 50 יום על מנת לאשר את התקציב.

ציפי לבני: ועכשיו יש נימוקים מלומדים ומשפטיים.

מאיר פרוש: למה שר האוצר לא מציג – – –

ציפי לבני: חוק-יסוד: תקציב המדינה לשנים 2009 עד 2012 – – –

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, למה שר האוצר לא מציג את זה?

ציפי לבני: כי זה חוק-יסוד.

ציפי לבני: ניסית, לא הלך.

ציפי לבני: קורה.

משה גפני: יש לנו עוד מספיק זמן – – –

ציפי לבני: אבל שר האוצר היושב כאן תומך בכל לבו בהצעת החוק הזאת.

יולי יואל אדלשטיין: מכיוון שיש לכם מספיק זמן, אמרת, חבר הכנסת גפני, אל תבזבזו את כל הערות הביניים וכל קריאות הביניים על הרגעים האלה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

ציפי לבני: הצעת חוק-היסוד נועדה לתקן את חוק-יסוד: תקציב המדינה לשנים 2009 עד 2012 ולהתגבר על חוק-יסוד: הכנסת ביחס לתקציב לשנת 2013, על-ידי שינוי מספר הימים שיוקצבו לממשלה ולכנסת לצורך גיבוש תקציב המדינה ואישורו.

ציפי לבני: בסעיף 36א(ב) לחוק-יסוד: הכנסת נקבע כי בשנה שבה נשיא המדינה פתח בהליכים להרכבת ממשלה, או שהתקבל חוק על התפזרות הכנסת, או התקיימו בחירות לכנסת אחרי המועד להגשת תקציב לפי סעיף 3 לחוק-יסוד: משק המדינה ולפני תום שלושת החודשים שמיום תחילת שנת הכספים, יהיה היום הקובע שלושה חודשים מיום תחילת שנת הכספים או 45 ימים מיום כינון הממשלה, לפי המאוחר.

ציפי לבני: כל המילים האלה אומרות שבנסיבות אלה, פרק הזמן שעמד לרשותנו היה 45 ימים.

ציפי לבני: המועד הזה משקף איזון בין הרצון לקצר את התקופה שבה פועלת המדינה שלא על יסוד חוק תקציב מאושר, לבין הצורך לאפשר לממשלה החדשה שאך הוקמה זמן כדי לגבש הצעת חוק תקציב המשקפת את המדיניות החדשה.

ציפי לבני: בשל נסיבות ייחודיות שנוצרו, הממשלה היוצאת לא הצליחה לגבש הסכמות שיאפשרו את אישור התקציב, נערכו בחירות, והעבודה לגיבוש התקציב לשנת 2013 לא הושלמה, ולא רק שלא הונחה הצעת התקציב על שולחן הכנסת, היא אפילו לא הוגשה לממשלה, ולכן נדרש זמן ארוך יותר.

ציפי לבני: יותר מזה, הנסיבות הפיסקליות מהוות עוד נתון שמעיד על כך שגיבוש התקציב לשנת 2013 מהווה משימה יותר מורכבת מהרגיל, שצפויה לארוך זמן ממושך יותר משנקצב בשנת 2009.

ציפי לבני: לכן, הצעת חוק-היסוד מציעה לקבוע שהמועד הקובע לעניין התפזרות הכנסת במקרה של אי-קבלת חוק התקציב לשנת 2013 יהיה סך הכול 135 ימים מיום כינון הממשלה.

ציפי לבני: בנוסף מוצע לקבוע בחוק-היסוד את המועד המאוחר ביותר שעד אליו חייבת הממשלה להניח את הצעת חוק התקציב על שולחן הכנסת.

ציפי לבני: לפי המוצע, הממשלה מחויבת להניח על שולחן הכנסת את הצעת חוק התקציב ל-2013 עד למועד שתקבע ועדת הכספים של הכנסת, אך לא יאוחר מהיום ה-85 שאחרי כינון הממשלה.

ציפי לבני: המועד המאוחר ביותר להנחת חוק התקציב יהיה 50 ימים לפני המועד האחרון לקבלת החוק.

ציפי לבני: זאת אומרת, הוא מאפשר 50 יום לכנסת לדון ולאשר.

ציפי לבני: נוכח כל האמור מתבקשת הכנסת לתמוך בהצעת החוק בקריאה הראשונה ולהעבירה לוועדת הכספים הזמנית של הכנסת לצורך הכנתה לקריאה השנייה והשלישית.

ציפי לבני: כאמור, שר האוצר, שיושב פה, תומך, ומדובר בהצעה על דעת הממשלה כולה.

ציפי לבני: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשרת המשפטים, חברת הכנסת ציפי לבני.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נעבור לדיון.

יולי יואל אדלשטיין: בקריאה הראשונה, כידוע, יש רשימת דוברים.

יולי יואל אדלשטיין: מזכירת הכנסת, עדיין יכולים להירשם לדיון, וברגע מסוים נכריז על סגירת הרשימה, כך שמי שרוצה להירשם, מוזמן.

יולי יואל אדלשטיין: ראשון הדוברים הוא חבר הכנסת נחמן שי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת מוחמד ברכה.

יולי יואל אדלשטיין: מיותר לציין, חברי הכנסת, שיש שלוש דקות לכל דובר – נקפיד על הזמן – ומי שלא יהיה במליאה כשאקרא בשמו, יפסיד את התור.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בראשית דברי אני רוצה לברך אותך, חברי וידידי יולי, על בחירתך לתפקיד היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

נחמן שי: זאת הישיבה – מעשית – הראשונה שלך, ונראה לי שאתה כבר צולח את הים הזה בכוחות, ובהצלחה.

נחמן שי: אני רוצה לדבר על עניין אחד מעבר לסוגיה שעומדת באופן מיידי על סדר-יומנו.

נחמן שי: כמה זה ריק פה, בלי השולחן הקטן.

נחמן שי: יש איזה ואקום במרכז המליאה.

נחמן שי: אני שמח ששרת המשפטים החדשה נמצאת אתנו, ואני רוצה לברך אותך, שרת המשפטים, ולאחל לך הצלחה.

נחמן שי: הסוגיה הראשונה שאני מדבר עליה נוגעת לך, והיא נוגעת לקדנציה הקודמת, ששנינו היינו בה שותפים לאותה מפלגה.

נחמן שי: הבוקר, יחד עם שני חברי, חבר הכנסת גפני וחבר הכנסת חנין, עסקנו בעניין הדמוקרטיה וקיימנו פה כנס בנושא הדמוקרטיה.

נחמן שי: את, גברתי השרה, התנגדת בשעתו בחריפות ובאופן חסר פשרות לחוק שיגדיר את ישראל כמדינה יהודית דמוקרטית.

נחמן שי: בין היתר, בזכות המאבק שלך, היוזמה הרעה הזאת נעצרה בכנסת הקודמת והוסרה מעל סדר-היום, וכולנו שמחנו על כך.

נחמן שי: אנחנו חיים במדינה יהודית דמוקרטית, אנחנו נאבקים על אופייה של ישראל כמדינה יהודית דמוקרטית, אבל למיטב הבנתנו אז – שלנו וגם של חברים אחרים – החוק בעניין הזה היה מיותר, מפני שכמו שהוא אמר שמדינת ישראל היא מדינה יהודית דמוקרטית, הוא פגע בקבוצות אחרות, ושכנעת את כולנו אז ללכת אתך.

נחמן שי: הגורל זימן אותך לשבת היום בתפקיד שיכול לחסום את היוזמה הזאת בטרם תצא לדרך.

נחמן שי: ואני כבר קורא בהסכמים קואליציוניים וגם בהצהרות לעיתונות וכן הלאה, שהרעיון הרע הזה שוב מוצא את דרכו למשכן הזה, ויביא אליו גם דם רע.

נחמן שי: לכן אני פונה אלייך ומבקש, בתפקידך החדש.

נחמן שי: אני יודע שהדברים – מה שרואים משם לא רואים מפה וכל האמירות – – –

ציפי לבני: אני רואה מאותם צדדים את אותו הדבר, והבהרתי כבר היום, בכניסתי למשרד, שלא אתן את ידי למי שמבקש לשנות את האיזון.

נחמן שי: מצוין, אז אני שמח מאוד מאוד על הודעתך, ואני מקווה שבזה, אם לא יקומו כל מיני כוחות חדשים, בכך העניין הזה יבוא על סיומו; כמו שארצה מאוד גם שהכנסת הזאת כולה תתאחד בהכרה שגם כשקמה קואליציה חדשה ויש לה רוב והיא רשאית לפעול בתוקף הרוב שיש לה – וזה בסדר גמור, כך צריך להיות – הרוב הזה גם צריך לתת את דעתו – אני מקווה שגם אתה, היושב-ראש, גם אמרת את זה אתמול בדברי הפתיחה שלך – נדע כולנו לשמור על זכויותיהם של המיעוטים בחברה הישראלית, כי בזה מתאפיינת בסופו של דבר הדמוקרטיה: לא רק בכך שרוב מנהל אותה והוא רוב נבחר, וזה בסדר, אלא שיחד עם זאת הרוב הזה נותן את דעתו, שומר, מגן.

נחמן שי: כי דמוקרטיה תמיד יהיה בה רוב ומיעוט, ועל המיעוט הזה אנחנו צריכים לשמור.

נחמן שי: אלה הדברים שרציתי לומר הבוקר בראשית הדיון.

נחמן שי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת נחמן שי.

יולי יואל אדלשטיין: הוא גם נתן דוגמה יפה איך להקפיד על מסגרת הזמן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מוחמד ברכה, ואחריו – חבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני, שלוש דקות לרשותך.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הבקשה של הממשלה יכולה להיראות סבירה במצב נורמלי, אבל היא לא סבירה בגלל הסיבה הפשוטה, שהקדמת הבחירות על-ידי ראש הממשלה באוקטובר 2012 הייתה מתוך הצורך לחמוק מהגשת תקציב בשנת בחירות ולהגיש תקציב לאחר הבחירות.

מוחמד ברכה: זאת אומרת, ראש הממשלה ידע בדיוק מה הוא רוצה, והוא היה אמור לבוא לכאן כראש ממשלה ממשיך מתוך ידיעה שהוא לא צריך הנחות פרוצדורליות כביכול על מנת להגיש את התקציב.

מוחמד ברכה: ולכן הבקשה של הממשלה היא לא סבירה, לא הגיונית, ולדעתי לא צודקת.

מוחמד ברכה: אבל בסופו של דבר אני חושב שזה לא העניין.

מוחמד ברכה: העניין הוא בשני דברים – אני אתייחס עכשיו לשני דברים.

מוחמד ברכה: העניין הראשון הוא שסדרי הדיון בתקציב המדינה בכנסת טעונים שיפור, רבותי.

מוחמד ברכה: זאת אומרת אנחנו, חברי הכנסת, מקבלים מהממשלה מסגרת של תקציב שיש בה את נפח העוגה, וכל מה שאנחנו צריכים לתמרן או לעשות זה לנסות ולתמרן בתוך העוגה עצמה.

מוחמד ברכה: זאת אומרת, אנחנו לא קובעים יעדים של תקציב, אלא היעדים נקבעים באופן מוחלט על-ידי משרד האוצר ועל-ידי הממשלה.

מוחמד ברכה: הכנסת אינה שותפה בקביעת יעדי התקציב.

מוחמד ברכה: לא יעד צמיחה, לא יעד התעסוקה, לא יעד גירעון, לא יעד אינפלציה.

מוחמד ברכה: שום דבר אלא מין תיקונים קוסמטיים, במקרה הטוב ביותר, בתוך עוגה נתונה מראש.

מוחמד ברכה: לדעתי, הדבר הזה מחייב תיקון.

מוחמד ברכה: הגיע הזמן, אחרי 65 שנה מאז קום המדינה ועד היום, שהדיון בתקציב יתקיים בשני שלבים: השלב הראשון הוא יעדי התקציב, והשלב השני הוא התקציב עצמו.

מוחמד ברכה: הנושא השני שאני רוצה לדבר עליו: התקציב והכנתו, ואישורו, אינם באים להיות מוצדקים על-ידי שיקולים כלכליים, כביכול, אלא צריכים להתבסס על שיקולים חברתיים.

מוחמד ברכה: ואם התקציב יבוא לפתור בעיות של הכלכלה, בעיות של החברות הגדולות, של השוק העולמי, על חשבון השירותים הבסיסיים, אני חושב שזה יהיה פשע כלפי אותם אזרחים.

מוחמד ברכה: חברי, באסל גטאס, דיבר בנאומים בני דקה על עומק העוני בקרב הציבור הערבי.

מוחמד ברכה: הוא דיבר על העניים – קרוב ל-60% שחיים מתחת לקו העוני בקרב הציבור הערבי.

מוחמד ברכה: האמת, שחיים שם 63%, 64%, אבל בעניין של קו העוני, עומק העוני, אדוני היושב-ראש, די לתת את הנתון הפשוט הזה שאנשים שחיים מתחת לקו העוני, אחרי שהם מקבלים את תשלומי ההעברה, אם הם יהודים, 30% מהם עולים מעל לקו העוני, והערבים – רק 14% עולים מעל לקו העוני.

מוחמד ברכה: זאת אומרת, העוני אצל האוכלוסייה הערבית הוא לא רק רחב יותר מבחינת האחוז של 63%, אלא הוא עמוק יותר והוא נמצא בתחתית הסולם.

מוחמד ברכה: התקציב צריך לתת תשובות לשאלות האלה, ובדחיפות.

מוחמד ברכה: תודה רבה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מוחמד ברכה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין, ואחריו – חבר הכנסת אראל מרגלית.

יולי יואל אדלשטיין: האם חבר הכנסת מרגלית נמצא כאן?

יולי יואל אדלשטיין: נמצא, כן.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני, שלוש דקות לרשותך.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה; ברכה לך, על כניסתך לתפקידך.

דב חנין: תפקיד קשה, מסובך, ואני מקווה ובטוח שאתה תעשה אותו בצורה מכובדת ויפה.

דב חנין: גברתי שרת המשפטים, אני רוצה לברך גם על דברייך קודם.

דב חנין: שמעתי אותם ואני מברך עליהם.

דב חנין: אלו דברים חשובים, ואני מקווה שאכן תצליחי לעמוד בפני יוזמות מסוכנות ובעייתיות שבוודאי ינסו לקדם בממשלה הנוכחית.

דב חנין: ברכה לחברי באופוזיציה.

דב חנין: החוק, כפי שהוא מגיע לכאן היום, הוא הישג ראשון שלנו במערכה.

דב חנין: גם זה לא תקציב דו-שנתי, גם קיבלנו מסגרת זמן יותר ראויה לדיון בכנסת בתקציב.

דב חנין: זה מוכיח שכשמאורגנים, נחושים, מוכנים להיכנס למערכה, אפשר גם להשיג הישגים.

מוחמד ברכה: לא קיבלנו יותר זמן אלא – – –

דב חנין: לא, הממשלה רצתה לאשר לנו 30 ימים, קיבלנו – – –

יולי יואל אדלשטיין: הכנסת קיבלה יותר זמן לדיון.

ציפי לבני: זה לא נכון – – –

דב חנין: אני רוצה גם לברך את שר האוצר על כך שהוא היה מוכן לשקול מחדש את סוגיית התקציב הדו-שנתי.

דב חנין: הוא לא נמצא כאן לשמוע את דברי.

דב חנין: אני מקווה שחברי יש עתיד יספרו לו, כי אני מציע לו בכלל ללכת בדרך הזאת של לחשוב קצת לפני שמחליטים.

דב חנין: זו החלטה מאוד נבונה לא לקבל עכשיו תקציב דו-שנתי, כשהוא רק נכנס לתפקיד, אבל באותה מידה כדאי לחשוב קצת לפני שעושים שינויי עומק בשיטת הממשל ומעלים את אחוז החסימה.

דב חנין: אתם יודעים, ההיסטוריה של מדינת ישראל השתנתה כבר פעם אחת בגלל העלאת אחוז החסימה.

דב חנין: רבין, כמו שאנחנו יודעים, נבחר על-ידי מיעוט, אלא שהתחיה לא עברה את אחוז החסימה שהועלה ל-1.5%, וכך השתנתה ההיסטוריה של ישראל.

דב חנין: אני מקווה שהיא השתנתה לטובה באותו סיבוב, אבל היא גם יכולה להשתנות לרעה.

דב חנין: לכן צריך בדברים האלה לנהוג בתבונה ובאיפוק.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לסיים בפנייה אליך: אני מכיר היטב את הרעיונות שנמצאים היום על השולחן ואפילו נוסחו לגבי חוק ההסדרים.

דב חנין: חוק ההסדרים שמתוכנן, ועדיין לא אושר – עדיין לא אושר גם בממשלה – הוא חוק הסדרים בעייתי.

דב חנין: הוא כולל בתוכו שורה ארוכה של נושאים שאינם נוגעים לתקציב המדינה של השנה הקרובה.

דב חנין: וכמו תמיד, זה יהיה מבחן גדול של הכנסת, אבל קודם כול מבחן אישי שלך.

דב חנין: הזמנים קשים ומורכבים, אבל דווקא זמנים קשים ומורכבים, אומרים אצלנו, מזמינים חוקים רעים.

דב חנין: זאת ההזדמנות, דווקא באתגר של זמנים קשים ומורכבים, לעשות את הכול כדי לעמוד על מקומה, תפקידה וכבודה של הכנסת, ולוודא שככל שיהיה חוק הסדרים, הוא יהיה מצומצם ומידתי ככל הניתן.

דב חנין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חנין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אראל מרגלית, ולאחריו – חבר הכנסת ריבלין.

יולי יואל אדלשטיין: אם חבר הכנסת ריבלין לא יהיה כאן, נשמע את חבר הכנסת עפו אגבאריה.

אראל מרגלית: תודה רבה, כבוד היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: הנה, חבר הכנסת ריבלין הגיע.

יולי יואל אדלשטיין: עוד מעט תורו.

אראל מרגלית: אז קודם כול, אני באמת מברך על החשיבה מחדש, כמו שדב חנין אמר, על הנושא של התקציב הדו-שנתי.

אראל מרגלית: בשבועות האחרונים עבדנו על זה בצורה מאוד נמרצת.

אראל מרגלית: אני מאוד שמחתי לראות שגם מבקר המדינה נעתר לפנייה שלנו לבדוק את הנושא הזה מחדש, ואני שמח שהיגיון פשוט, שכל כך הרבה פעמים מפעילים במגזר העסקי, הגיע גם לבית הזה ואולי יגיע גם לממשלה החדשה, כי בעצם כשממשלה לא עומדת ביעדים שלה, כשהיא עומדת בגירעון הגדול ביותר שהיה במדינת ישראל, שקשה לה לחזות מה קורה שלושה חודשים קדימה, כי כמו שראינו, היו תחזיות שונות לגבי הצמיחה ברבעון הרביעי של 2012 וארבע פעמים הן השתנו.

אראל מרגלית: קשה מאוד לראות איך אפשר לחזות שנתיים קדימה על-פי הנחות מקרו של השנה שעברה, וגם לראש הממשלה פנינו, גם לנפתלי בנט וראשי הסיעות האחרות וגם ליאיר לפיד.

אראל מרגלית: ואני מאוד שמח שעצרו רגע וחושבים על הדבר הזה שוב.

אראל מרגלית: אני רוצה לומר שבכל עניין אנחנו נהיה ענייניים.

אראל מרגלית: כלומר, ברגע שהממשלה תהיה מוכנה לדבר על סדרי עדיפויות ולהקשיב, אנחנו נפעל בצורה מתואמת.

אראל מרגלית: משהו על תקציב המדינה ועל התקציב שהולך לעבור: מפלגת העבודה, אתמול היה פה נאום שטען כאן קצת נגד האנשים שהצליחו.

אראל מרגלית: בגדול, לתנועת העבודה אין טענות לגבי האנשים שהצליחו.

אראל מרגלית: יש שליש מהמדינה שמאוד מצליח מבחינה כלכלית, ויש עוצמה כלכלית במדינת ישראל, ויש שני-שלישים שלא מגיעים לאותה רמה של צמיחה ועשייה.

אראל מרגלית: אנחנו לא מאשימים את השליש שהצליח.

אראל מרגלית: הצלחה היא הגשמה, וזה מושג יסוד בתנועת העבודה ההיסטורית, אבל בתקציב עצמו ובסדרי העדיפויות שלו אנחנו לא ראינו פנייה נמרצת לשני-השלישים האחרים.

אראל מרגלית: שני-השלישים האחרים נמצאים בגליל, הם נמצאים בנגב, הם נמצאים במקומות מסוימים בירושלים, הם נמצאים בשכונות.

אראל מרגלית: הם נמצאים במגזר הערבי, במגזר הדרוזי.

אראל מרגלית: הם נמצאים במגזר החרדי שהחל להיכנס לתוך המעגל היצירתי בתעסוקה והיום זקוק ליד מושיטה ולא לקיר שעוצר.

אראל מרגלית: ואנחנו, דווקא בנושא היחיד שראינו שהדבר הזה נכנס בהסכמים הקואליציוניים, זה דווקא בנושא החינוך בתוכנית של שי פירון.

אראל מרגלית: אנחנו נרצה לראות שמדברים על הושטת יד למגזרים האחרים גם בתחומים האחרים.

אראל מרגלית: ולכן אנחנו רוצים להיכנס לתהליך.

אראל מרגלית: הממשלה תיכנס לסדרי העדיפויות שלה בתקציב, זה בעצם תוכנית עבודה, ואנחנו בכנסת, באופוזיציה, נרצה לבחון את הדברים בקפידה ולראות שאותן אוכלוסיות שמגיעה להן הזדמנות יקבלו את ההזדמנות לצעוד לתוך העידן היצירתי של מדינת ישראל.

אראל מרגלית: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מרגלית.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ראובן ריבלין – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: לאחריו – חבר הכנסת עפו אגבאריה.

ראובן ריבלין: אדוני יושב-ראש הכנסת, גברתי שרת המשפטים, חברותי וחברי חברי הכנסת, השאלה שאנחנו שואלים את עצמנו הבוקר אינה תקציב דו-שנתי או תקציב חד-שנתי.

ראובן ריבלין: בנושא זה, שמעתי אתמול משר האוצר הנכנס, הוא מבקש להרהר ולבדוק ולבחון האם באמת צריך תקציב דו-שנתי או האם צריך לחזור – בגלל העמעום בעתיד הכלכלי בארץ ובעולם – האם בכלל אנחנו יכולים לחשב תקציב שיהיה תקציב דו-שנתי.

ראובן ריבלין: זאת שאלה שהייתה במחלוקת בכנסת הקודמת בין שר האוצר של אז, לשעבר חבר הכנסת רוני בר-און, לבין שר האוצר יובל שטייניץ; ויכוח אשר הסופרלטיבים משני הצדדים הביאו אותנו למצב שבאמת לא ידענו מיהו הצודק ומיהו הטועה.

ראובן ריבלין: הדברים אשר מובאים היום על-ידי הממשלה לפנינו הם דברים אשר אנחנו מחויבים להסכים להם – מהטעם הפשוט שהואיל ונקלענו בשעות שבהן היה צריך כבר לאשר תקציב, ומדינת ישראל נמצאת בתקציב שהוא 1 חלקי 12, והדברים האלה מחייבים אותנו מייד להעמיד תקציב למדינת ישראל – כי אחרת אנחנו נמצאים במצב שבו הממשלה לא תוכל לכלכל מעשיה, אפילו בהתאם לסדרי העדיפויות הקודמים.

ראובן ריבלין: אני חושב שחובתנו היא לאפשר תקציב.

ראובן ריבלין: החובה הזו באה לידי ביטוי גם בחוק הזה.

ראובן ריבלין: אתמול היו לי ספקות רבים – האם צריך להצביע בעד החוק כאשר התברר לי שלכנסת ייוותרו 30 יום לדון בתקציב, שיהיה בוודאי עב כרס.

ראובן ריבלין: כאשר הממשלה באה ואמרה שיהיו לכנסת 45 יום – אני חושב שבהחלט אנחנו לא רק צריכים לעזור – אנחנו מחויבים לעזור לממשלה, שכן הכנסת היא זו אשר בהתפזרותה מנעה את האפשרות לקיים תקציב.

ראובן ריבלין: ולכן אני חושב שחובה על כולנו – גם אם יש ניואנסים אופוזיציוניים – לאפשר הבאת תקציב והכרעה לגבי סדרי העדיפויות.

ראובן ריבלין: הרי התקציב לא יבוא משמים, גם אם נתפלל באמת בכוונה ובאמת בכל מאוויי לבנו.

ראובן ריבלין: אנחנו צריכים לאפשר לממשלה את אותה תקופה שבה היא תגבש את סדרי העדיפויות, שבה תביא לפנינו תקציב, ואנחנו צריכים גם לדאוג לכך שלכנסת יהיה זמן מתאים וזמן מספיק כדי לדון בכל פרטי התקציב על מנת לאשרו.

ראובן ריבלין: והנה, ראו נא דוגמה, חברי הטובים, החדשים, איך אפשר לגמור נאום בן שלוש דקות בשלוש דקות.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת ראובן ריבלין.

יולי יואל אדלשטיין: באמת אפשר לקחת דוגמה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עפו אגבאריה.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת ישראל אייכלר.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני; שלוש דקות.

עפו אגבאריה: תודה, אדוני.

עפו אגבאריה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אנחנו שמענו מראש הממשלה שהוא גם כן רוצה להושיט יד למגזרים, אבל לצערי הרב את הדבר הזה אני שמעתי גם כשהוא נשבע בכנסת היוצאת, גם כשהוא הרכיב את הממשלה הקודמת.

עפו אגבאריה: אבל משום מה דבר לא השתנה בתקציבים של האוכלוסייה הערבית ושל היישובים הערביים.

עפו אגבאריה: אנחנו לא זכינו לא להעדפה או להעדפה מתקנת או משהו כזה, למרות שכולם אומרים את זה וכל ראש ממשלה בא אומר: יש באמת חיסרון ואנחנו לא נותנים את האפשרויות, מה שאנחנו צריכים לתת למגזר הערבי; אבל זה במשך הזמן הולך ומתקהה, וכאילו שום דבר לא אמרו.

עפו אגבאריה: אני מקווה שהממשלה הזאת, בתקווה שאולי באמת היא תעשה קצת יותר למען שוויון האוכלוסייה הערבית, שבאמת מה שמגיע לאזרחים באופן שווה, גם בתל-אביב וגם בנצרת, גם בשלומי וגם בטייבה, שיהיה אותו דבר.

עפו אגבאריה: אם אנחנו ניקח בחשבון שיש מעל 18 רשויות מקומיות מפורקות, ומדוע?

עפו אגבאריה: זה בעיקר בגלל התקציבים.

עפו אגבאריה: כי התקציב שמקבלת עירייה או מועצה מקומית במגזר הערבי הוא הרבה פחות מהתקציב שמקבלת עירייה או רשות מקומית במגזר היהודי.

עפו אגבאריה: לכן המריבות הן יותר גדולות כאשר העניים רבים על הלחם.

עפו אגבאריה: וזה מה שבאמת קורה – ובגלל זה ולא בגלל סיבות אחרות שמנסים להדביק למגזר הערבי, שבגלל איזשהם חילוקי דעות חמולתיים, וזו בדרך כלל הסיבה שכאילו רוצים להדביק לנו וזה לא נכון – זה בגלל חוסר התקציבים.

עפו אגבאריה: תסתכלו על התשתיות – האזרחים הערבים אין להם כמעט תשתיות כמו בכל מקום אחר; אין חינוך, אין תרבות, אין בריאות, כמו שיש בשאר האוכלוסייה.

עפו אגבאריה: לכן אני חושב שדבר כזה, עיוות כזה במדינה שנכנסה ל-OECD, מן הראוי שיהיה איזשהו שוויון זכויות לאזרחים שלה.

עפו אגבאריה: ואני מקווה משר האוצר הנוכחי, שרק היום התחיל את דרכו, שיתקן את המעוות, שאף שר אחר עד כה לא השכיל לעשות – באמת, אם אפשר לכסות את הפערים האלה ולתת איזושהי נשמה לאוכלוסייה הערבית.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אגבאריה.

יולי יואל אדלשטיין: אתה רואה, חבר הכנסת ראובן ריבלין, אכן לקחו ממך דוגמה.

יולי יואל אדלשטיין: בדיוק שלוש דקות על השעון.

יולי יואל אדלשטיין: הלוואי ששמת כאן תקדים לכל הקדנציה.

ראובן ריבלין: מכל תלמידי השכלתי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ישראל אייכלר, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת אילן גילאון.

יולי יואל אדלשטיין: אפעיל את השעון כשכבודו יתייצב וינאם את נאומו.

ישראל אייכלר: ברכות לאדוני היושב-ראש היוצא, ברכות לאדוני היושב-ראש הנכנס.

ישראל אייכלר: לא אשכח לעולם שכשראיינתי אותך, כשהייתי שדרן חדש ברדיו "קול חי", סיפרת לנו איך נכנסת לבית-הסוהר בעוון הרחת בשמים בהבדלה, וכשאתמול עלית על הדוכן הזה פה כיושב-ראש הכנסת בארץ-ישראל, אמרתי: גם אם ייקחו אותנו לבית-הסוהר פעם, בסופו של דבר נחזור לראש ראשות המליאה בכנסת.

ישראל אייכלר: זאת אומרת, הדברים מתגלגלים, ונקווה שתמיד לטובה.

ישראל אייכלר: רבותי, כבוד השר, ברכות לכבוד השר יעקב פרי ולחברי הכנסת, אני רוצה לומר לכם שיצאתי הבוקר לרחוב, הסתכלתי בשמים וראיתי שהשמש זרחה.

ישראל אייכלר: לא קרה שום דבר.

ישראל אייכלר: אומנם אתמול היו מצהלות כיבוש ירושלים, צפון תל-אביב עשתה אלבומי ניצחון, היא כבשה את ירושלים ומי יודע – בלי חרדים הצטלמו – – –

יעקב פרי: מי עשה?

ישראל אייכלר: לא אתה, חלילה, לא אתה.

ראובן ריבלין: "השמש זרחה, השיטה פרחה".

ראובן ריבלין: ..

ישראל אייכלר: לא, לא, לא, לא, אני ידעתי שיש, אני מכיר את השיר הזה טוב מדי, אבל לא לזה התכוונתי, אלא בדיוק ההפך, להגיד: כן, השמש זרחה ולא קרה שום דבר.

ישראל אייכלר: זהו.

ישראל אייכלר: ונקווה שבעזרת השם גם לא יהיה בעתיד.

ישראל אייכלר: אבל אני רוצה באמת לומר שאלבומי הניצחון האלה של כל מיני עיתונאים, ואנשים מזכירים לי את אלבומי הניצחון של ששת הימים, ועד היום עוד לא יודעים מה לעשות עם הכיבוש הזה.

ישראל אייכלר: למה?

ישראל אייכלר: כי כשאתה כובש ואתה נדיב, בפרט דבר שאתה חושב שזה מגיע לך, כמו שאנחנו בשעתו בירושלים, צריך להיות נדיב גם כלפי האנשים שנשארו שם.

ישראל אייכלר: ומיליון ילדים ואנשים שבחרו ביהדות התורה ובש"ס עדיין נמצאים פה; מאות אלפי בוחרי הליכוד רובם עדיין מתחת לקו העוני; 800,000 ילדים נמצאים מתחת לקו העוני; וכל הדיבורים האלה שכשאני קראתי את – למה אנחנו כל כך זעמנו אתמול?

ישראל אייכלר: הרבה אנשים שאלו אותנו: מה זעמתם?

ישראל אייכלר: אז אתם לא בקואליציה.

ישראל אייכלר: אמרתי: רבותי, מי שמכיר אותי יעיד – גם אותי וגם את הרב גפני – שבאופוזיציה אנחנו פורחים, אין לנו בעיה להיות באופוזיציה.

ישראל אייכלר: אבל כשקראנו את ההסכם הקואליציוני, שרובו ככולו איך לפגוע חזיתית וישירות ובלי ניסוחים מעורפלים באם היהודייה שיש לה בית עם ילדים, והיא לא יכולה לצאת להיות פקידה במקום אחר – וזה נקרא אי-מיצוי כושר השתכרות – לשלול ממנה כל הנחה וכל מחיר למשתכן.

ישראל אייכלר: ראינו את הדבר הנורא ביותר של עשרות אלפי תלמידי חו"ל שבאים לפה לארץ ללמוד.

ישראל אייכלר: הוריהם משקיעים הון עתק בארץ, הם מביאים המון כסף ומשקיעים המון כסף בתיירות.

ישראל אייכלר: להביא סטודנטים, אתה יודע, פרויקט "תגלית" ואחרים, בשביל ליצור איזה קשר וזיקה לארץ, משקיעים מיליונים.

ישראל אייכלר: זהו?

ישראל אייכלר: נגמר?

יולי יואל אדלשטיין: עוד שש שניות.

ישראל אייכלר: אז אני ממש מצטער, אבל אני רוצה לומר, הדבר הזה – לאסור לתקצב בחורים שבאים ויוצרים זיקה לארץ – זה דבר נורא, אבל אני רוצה לסיים בפסוק.

ישראל אייכלר: אנחנו עכשיו בימי הפסח.

ישראל אייכלר: אנחנו צריכים להגיד לכולם: מה שהיה הוא שיהיה – "ובני ישראל פרו וישרצו וירבו ויעצמו במאד מאד ותמלא הארץ אתם" – למרות שהאנשים אמרו: "הבה נתחכמה לו פן ירבה", והקדוש-ברוך-הוא אמר: "כאשר יענו אותו כן ירבה וכן יפרֹץ".

ישראל אייכלר: אני מאחל לכל ילדי ישראל שיוכלו להתרבות בארץ-ישראל, מכל החוגים ומכל העדות, וישבו בליל הסדר בנחת ובשמחה, וגם הבן הרשע מוזמן לליל הסדר.

ישראל אייכלר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אייכלר.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מזמינים את חבר הכנסת אילן גילאון; בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת ניצן הורוביץ.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני; שלוש דקות לרשותך.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, כבוד השר פרי, נער הייתי וגם זקנתי, ואני יודע שעוד מעט תבוא הקופסה הגדולה של התקציב – היא שוקלת 8.5 קילוגרמים – מקרטון.

אילן גילאון: הלשונות הרעות אומרות שזה התקציב מהתקופה של שמחה ארליך שמסתובב פה בכנסת, רק את צבע הקופסה מחליפים.

אילן גילאון: אם אנחנו בעתות חדשות כרגע, הבעיה המרכזית היא איך ניגשים לתקציב, מפרקים את הקופסה הזאת והורגים כמה – לא, אני לא אגיד להרוג פרות קדושות, כי זה לא פוליטיקלי קורקט – איך מוציאים כמה צלמים מתוך ההיכל הזה של התקציב?

אילן גילאון: כי הבעיה המרכזית, שהתקציב קובע – וזה המעשה החשוב ביותר שפוליטיקאי עושה בכלל במהלך חייו הפוליטיים: קביעת המנוע המרכזי או ה-hard disk של כל מה שהפוליטיקה מהווה, זה מי מקבל ומי משלם – אנחנו לא עוסקים בו באופן אמיתי.

אילן גילאון: ולכן אם אנחנו מדברים היום על ממשלה חדשה, כבוד השר, על פוליטיקה חדשה – בואו ניקח את התקציב הזה ונבחן אותו באופן אמיתי לאור ההתפתחות של הצרכים.

אילן גילאון: זה דבר שאף פעם אנחנו לא עושים, כי תמיד אין לנו זמן, ואז אנחנו ממציאים – המצאנו את הרעה החולה הזאת שנקראת חוק ההסדרים, שהיא שני דברים: זה חוק המסתדרים מצד אחד, שדמוקרטיה מתוקנת לא צריכה אותו, וזה חוק שהוא בית-הקברות לכל מה שהוא חוק שהוא חלוקתי מעל במה זו; סדרה מתוך אותם חוקים וחלקים שבאים לצמצם את האפשרויות של הפרלמנט בכלל להשפיע על התקציב.

אילן גילאון: ככה החוק הדו-שנתי.

אילן גילאון: הרי להציע הצעה של חוק דו-שנתי, מבחינת האופוזיציה – ואני אומר לך את זה כפשוטו – זה כמו שנציע לממשלה שתכהן רק שנתיים במקום ארבע.

אילן גילאון: זה בדיוק אותו דבר.

אילן גילאון: הלוא לחלופין יכול להיות שהייתי מסכים גם לחוק של תוכנית חומש.

אילן גילאון: זה יכול להיות, תלוי – אני יודע שהמושג מעורר חלחלה בעיני אדוני – –

יולי יואל אדלשטיין: – – – מדבר אלי.

אילן גילאון: – – אבל באופן כלכלי יכול להיות שזה דבר טוב דווקא בתכנון לטווח רחוק, בראיית הצרכים האמיתיים, לא עד תום הקדנציה.

אילן גילאון: ולכן, אדוני, קודם כול אני חושב שאנחנו נמצאים בנקודת זמן טובה יותר מבחינת מה שהוסכם לגבי המשך הדיון.

אילן גילאון: הדבר החשוב ביותר בשאלה הזאת זה לקחת את התקציב ואת אחת המובלעות הגדולות שלו, הגדולה ביותר, שאם היא לא תהיה פתירה, גם חוק התקציב לא יהיה פתור, ואנחנו נמשיך להיות שיפוצניקים שמתקנים את מה שלא היה צריך להיות מקולקל – זה בדברים המרכזיים, כמו תקציב הביטחון.

אילן גילאון: ואני אומר תקציב הביטחון לא כמיתוס ולא כפרה קדושה, אלא היערכות חדשה של הזמן המודרני הזה, של החזית שאנחנו צריכים לייצר אותה, של שדה הקרב העתידי.

אילן גילאון: אנשים צריכים לבחון באופן אמיץ את הדברים מחדש.

אילן גילאון: אבל בכלל צריך אומץ לב – אדוני, אני אעמוד – ולכן הרעיון המרכזי זה לגשת באומץ ולהכריע מי מקבל כמה ולמה ומי משלם כמה ולמה, מתוך הערכים של השליחות שאנחנו הולכים אליה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת אילן גילאון.

יולי יואל אדלשטיין: אני מנצל את ההזדמנות לברך את תלמידי בית-ספר אלעין משפרעם שנמצאים כאן אתנו ביציע האורחים.

יולי יואל אדלשטיין: ברוכים הבאים לכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: ועוד הודעה חשובה: אני פשוט מבקש להודיע ליושב-ראש ועדת הכספים הזמנית, חבר הכנסת גפני, ולחברי ועדת הכספים, שאני מאפשר כינוס הוועדה במהלך דיוני המליאה על מנת להשלים את החקיקה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת גפני, לא, רק הודעתי שאני מאפשר את כינוס ועדת הכספים הזמנית במהלך דיוני המליאה.

משה גפני: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: יש לכם אישור להתכנס אם וכאשר יהיה צורך.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את חבר הכנסת ניצן הורוביץ, ואחריו יבוא חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

ניצן הורוביץ: תודה.

ניצן הורוביץ: אדוני היושב-ראש, אני חושב שצריך להגיד את האמת כשאנחנו מדברים על תקציב המדינה, והיא שהכנסת לא באמת מפקחת על תקציב המדינה.

ניצן הורוביץ: חברי אילן גילאון תיאר את הרגע הזה שבו יונחו פה על השולחנות הקופסאות האלה עם תקציב, שהוא כבר גמור וסגור, ובדיונים על תקציבי המשרדים השונים – שלוש שעות, שעתיים, משרד החינוך, משרד התחבורה – תהיה מצגת, הדברים יאושרו והשינויים יהיו מינוריים.

ניצן הורוביץ: כשאנחנו משווים את העבודה של הכנסת למשל לעבודה של הקונגרס האמריקני, שזה עיקר העבודה שלו – הפיקוח השוטף על התקציב לכל אורך השנה – אנחנו רואים פער עצום: לכנסת, לרשות המחוקקת במדינת ישראל, אין מספיק סמכויות ואין מספיק פיקוח על התקציב של הרשות המבצעת, שזה אמור להיות עיקר תפקידנו בבית הזה.

ניצן הורוביץ: לכן, אדוני היושב-ראש, לנוכח כל ההצעות שמתגלגלות – להעלות אחוז חסימה, לצמצם את המפלגות, לצמצם את הכנסת, להוריד מכאן סמכויות – להפך, צריך לעשות להפך; צריך לחזק את הפרלמנט, כי הפרלמנט הישראלי חלש מול הרשות המבצעת.

ניצן הורוביץ: לגופו של עניין, אנחנו כבר יותר מדי זמן בלי תקציב.

ניצן הורוביץ: אומרים שהתקציב הוא על טייס אוטומטי, 1 חלקי 12.

ניצן הורוביץ: זו פשוט הטעיה.

ניצן הורוביץ: התקציב תקוע והמערכת הממשלתית תקועה: תשלומים לא יוצאים, ספקים לא מקבלים כסף, והמצב מאוד קשה.

ניצן הורוביץ: אנחנו צריכים תקציב מהר, ולדעתי ההארכה כאן שמבקשת הממשלה מבחינת המועדים היא מוגזמת.

ניצן הורוביץ: מילה על חוק ההסדרים שיבוא לכנסת הזאת יחד עם התקציב: פה, אדוני היושב-ראש, תהיה לך לדעתי מלאכה רבה.

ניצן הורוביץ: מדי שנה או שנתיים מנסים לדחוף לחוק ההסדרים לא רק דברים שקשורים לתקציב, שגם הם צריכים לבוא בחקיקה נפרדת, אלא גם דברים שהם לא תקציביים בכלל.

ניצן הורוביץ: מתייחסים לחוק ההסדרים כאל מסלול עוקף כנסת, כאל מעין חוק החוקים, שמייתר בעצם את הפעילות החקיקתית השוטפת שלנו.

ניצן הורוביץ: ובאמת אני שואל – ואני חושב שחוק ההסדרים שיגיע יהיה חוק מפלצתי בהיקפו, ושאנחנו נראה אותו – אני מקווה שאני אתבדה, אבל יש לי מקורות די טובים שגורמים לי לחשוב כך.

ניצן הורוביץ: וכשאנחנו נעמוד מול חוק הסדרים כזה, מה שנקרא שיכניס שם הכול בכול, אפשר יהיה לשאול: בשביל מה צריך שלוש קריאות וועדות וחוקים ותהליך של חקיקה והצעות חוק, אם אפשר הכול לקחת ולדחוף בחוק אחד ולהביא ולאשר אותו בבת אחת?

ניצן הורוביץ: אז אני קורא לך כבר עכשיו, אדוני היושב-ראש, לעמוד על המשמר כדי למנוע מצב של ניצול לרעה של המוסד הזה – מלכתחילה אני מתנגד לו – של חוק ההסדרים, אבל שלא יהיה מנופח מדי.

ניצן הורוביץ: ולסיום מילה טובה בכל זאת.

ניצן הורוביץ: אני שמח ששר האוצר יאיר לפיד שוקל מחדש את האיוולת הזאת שנקראת תקציב דו-שנתי; רעיון שכשל, ששום מדינה בעולם, לא רק מדינה דמוקרטית, שום מדינה בעולם חוץ מבחריין – בבחריין יש תקציב דו-שנתי.

ניצן הורוביץ: יש שם עוד דברים, יש שם למשל מלך, יש שם עוד כל מיני.

ניצן הורוביץ: שום מדינה לא הולכת על הדבר הזה.

ניצן הורוביץ: זה לא מתאים גם למדינת ישראל.

ניצן הורוביץ: זה מחייב שינויים במהלך הדרך, זה מחייב הסדרים שהם לא ראויים, וזה בעיקר לא מתאים למציאות הכלכלית והחברתית שלנו.

ניצן הורוביץ: ולכן אני חושב שצריך לחזור לתקציב השנתי, לתת לכנסת את הכבוד – זה לא רק הכבוד – את המקום האמיתי שלה בדמוקרטיה, ולמנוע חוק הסדרים נוראי כפי שצפוי להגיע.

ניצן הורוביץ: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת הורוביץ.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת זחאלקה הוא הדובר הבא, ואחריו – חבר הכנסת מאיר פרוש.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אפרופו בחריין, סגנית שר החוץ של בחריין, שהיא היום נציגה של בחריין בוועדת האו"ם לענייני זכויות אדם, היא יהודייה.

יולי יואל אדלשטיין: נכון, נכון.

ג'מאל זחאלקה: הייתה פעם קהילה מפוארת שם, שהציונים הצליחו להרוס, כמו שהרסו הרבה קהילות יהודיות מפוארות.

ג'מאל זחאלקה: זה ההצלחה של הציונות בכלל – להרוס קהילות יהודיות, ועוד להתפאר בזה, לא לבכות על זה.

ג'מאל זחאלקה: אבל זו דרכה של – איך אומרים – יצירת היסטוריה ויצירת תודעה.

ג'מאל זחאלקה: בעניין התקציב, אני חושב, ואני מקווה, שיעשו בכנסת הנוכחית שני דברים.

ג'מאל זחאלקה: אחד – לבטל את התקציב הדו-שנתי, לעשות אותו חד-שנתי.

ג'מאל זחאלקה: אין היגיון לעשות תקציב דו-שנתי.

ג'מאל זחאלקה: יכול להיות שזה יותר נוח לממשלה, אבל זה בוודאי יותר קשה לאזרח, כי כאשר נוצרים עיוותים ונוצרות בעיות, יש הזדמנות לתקן כל שנה.

ג'מאל זחאלקה: ככה משאירים את זה לשנתיים, כאשר הממשלה לא באה חשבון עם הכנסת, והכנסת אין לה אפשרות לפקח, להוסיף – במידה הצנועה שנעשים דברים.

ג'מאל זחאלקה: אני לא משלה את עצמי.

ג'מאל זחאלקה: דבר שני, יש הצעה שחבר הכנסת ראובן ריבלין הציע אותה היום בישיבה לענייני סדרי שלטון: לבטל את חוק ההסדרים.

ג'מאל זחאלקה: ואני מציע – – –

ראובן ריבלין: למעט – – – שנוגעים ישירות, שנוגעים ישירות – – –

ג'מאל זחאלקה: אתה בין אלה שאומרים שגם המובן מאליו חשוב להיאמר.

ג'מאל זחאלקה: המובן מאליו: שאם יש משהו הכרחי, קשור קשר הדוק וישיר וברור לתקציב, ואי-אפשר לבצע את התקציב או אחד מסעיפיו בלעדי שינוי חקיקה כלשהו – ייעשה שינוי החקיקה הזה.

ג'מאל זחאלקה: אבל זה דף אחד.

ג'מאל זחאלקה: בדרך כלל, אם אנחנו מסתכלים על ההיסטוריה, אז זה דף אחד.

ג'מאל זחאלקה: לכן, שני הדברים האלה יכולים לצמצם – אני לא אומר להביא לשינוי בתקציב – אבל לצמצם את העוולות של התקציב, להביא ליתר ביטוי את הלחץ או את הפעילות של חברי הכנסת.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו, חברי הכנסת הערבים, בדרך כלל כשמדובר בתקציב, לא מקשיבים לנו.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו יכולים לדבר – ההשפעה היא מעטה.

ג'מאל זחאלקה: ואני מציע – אם הממשלה אומרת שהיא רוצה לצאת לדרך חדשה – להקשיב לנו.

ג'מאל זחאלקה: הדרישות שלנו, דרך אגב, הן לא בשמים, והדרישות, רובן ככולן, טובות מבחינה כלכלית.

ג'מאל זחאלקה: ריבונו של עולם, הרי באה הממשלה – והאוצר, ואומרים: הבעיה העיקרית של המשק הישראלי, הבעיה בה"א הידיעה, כבוד היושב-ראש, לא אחת הבעיות, אלא הבעיה – הבעיה הראשונה, זה השתתפות בשוק העבודה.

ג'מאל זחאלקה: והנה, מה אנחנו עושים בשנים האחרונות?

ג'מאל זחאלקה: אנחנו נאבקים: תנו לנו עבודה, רוצים לעבוד, אנחנו ציבור עובד.

ג'מאל זחאלקה: היכן שיש עבודה אתה מוצא ערבים.

ג'מאל זחאלקה: אז אני חושב שהתקציב הזה ייבחן – אחד המבחנים שלו זה בביטול חוק ההסדרים – תקציב חד-שנתי, והגברת התעסוקה במשק, ובמיוחד בציבור הערבי, ובמיוחד נשים ערביות.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

יולי יואל אדלשטיין: עכשיו אנחנו מזמינים את חבר הכנסת מאיר פרוש, ואחריו – חברת הכנסת מיכל רוזין.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ראשית, אני רוצה לברך אותך על היבחרך ליושב-ראש הכנסת.

מאיר פרוש: אני מאחל לך הרבה הצלחה, ושתביא הרבה כבוד לכולנו ולכל יושבי הארץ.

מאיר פרוש: אני רוצה לספר סיפור ששמעתי אתמול מיהודי אמיד מארצות-הברית, שהתקשר אלי וכולו בהלה.

מאיר פרוש: הוא שמע ודאי גם שאותם ילדים שהוא ישלח בעתיד לארץ לא יקבלו יותר תמיכה.

מאיר פרוש: אם עד עכשיו היה מקבל תלמיד ישיבה שהוא יליד חוץ-לארץ 60% מלגה, בהסכם החדש עם יש עתיד זה בכלל לא יהיה.

מאיר פרוש: זה במסגרת "הסבר פניך לתייר", במקרה שמישהו בא מחוץ-לארץ ללמוד, הוא לא יקבל כסף.

מאיר פרוש: אבל הוא אומר לי: אני לא מבין, אני יהודי שמרוויח הרבה הרבה כסף, וגם תורם לא רק למוסדות תורה.

מאיר פרוש: אני עכשיו נדרש בארצות-הברית, על-ידי אובמה, לשלם יותר מ-50% מס, ואתם כאן, במדינת ישראל, מחליטים מה לעשות עם הכסף שלי?

מאיר פרוש: איפה זה נשמע, החוצפה הזאת?

מאיר פרוש: איך אתם מחלקים את הכסף שאני משלם מס בארצות-הברית?

מאיר פרוש: שאלה אחת.

מאיר פרוש: אבל יש לי עוד שאלה.

מאיר פרוש: מאחר שאלה מהפוליטיקה החדשה, אף אחד מהם כמעט לא נמצא פה במליאה – ואני לא יודע למה, כי פוליטיקה חדשה צריכה להיות פה, אבל אני רוצה להזכיר שלושה סעיפים מתוך ההסכם הקואליציוני, ששם לא שלא ייתנו דמי מלגה למי שלומד בכולל – מי שלומד בכולל לא ישלם את הסכום המזערי של ביטוח לאומי, שהוא 127 שקל, או 121 שקל, רק חמש שנים שהוא לומד, או שבע שנים.

מאיר פרוש: לאחר מכן הוא ישלם את מלוא הסכום.

מאיר פרוש: או שהנחות למעונות-יום – אברך כולל יקבל הנחה לילדים שלו שנמצאים במעון רק חמש שנים.

מאיר פרוש: או נניח הנחה בארנונה – שר האוצר צריך לעשות בתוך חודש ימים מיצוי כושר השתכרות, שזה יכלול סעיף שבגלל זה לא יוכלו לקבל הנחה מארנונה.

מאיר פרוש: הדברים האלה הם הרי דברים שבעצם באים לומר שיהיו לנו יותר ילדים שיהיו במסגרת העוני, יותר ילדים לא יהיה להם מה לאכול.

מאיר פרוש: אני לא חושב שאנשי הפוליטיקה החדשה חשבו עד כדי כך לגרום לכך שילדים ירעבו.

מאיר פרוש: הם במו ידיהם יבואו לעם ישראל ויגידו: אנחנו עשינו תקנות, עשינו חוקים, כדי לגרום לכך שפחות ילדים יהיה להם חלב ולחם.

מאיר פרוש: אני לא מאמין שהדבר הזה הולך לקרות.

מאיר פרוש: ולמה אני לא מאמין?

מאיר פרוש: מכיוון שאף פעם הפוליטיקאים לא היו עושים את זה.

מאיר פרוש: הפוליטיקאים תמיד שמרו ונזהרו.

מאיר פרוש: הם גם שמרו לקבל, למשל, שרים יותר מהמכסה שמגיעה להם.

מאיר פרוש: כאשר הם קיבלו משרדי ממשלה, רצו מייד דירקטורים.

מאיר פרוש: מה שמפליא אותי, שבהסכם של יש עתיד עם הליכוד כתוב – ואחד שומר על השני – כתוב שם בהדגשה שהדירקטורים, אלה שיכולים לקבל כופתאות, ומענקים, ודמי השתתפות בישיבות, הדירקטורים יחולקו בין ראש הממשלה ושר האוצר והשר הממונה בחלקים שווים.

מאיר פרוש: זאת אומרת, יש עתיד לא סומכת על ראש הממשלה.

מאיר פרוש: היא סומכת עליו אולי בדברים מדיניים ביטחוניים בצורה באמת מאוד מאוד מרשימה, אבל בחלוקת דירקטורים – בחלוקת דירקטורים יש עתיד עדיין חושדת בראש הממשלה, והיא תבקש את חלקה בפרופורציה שמגיעה לה; כאשר הם רוצים בזה לאפיין שהפוליטיקה החדשה פשוט דוהרת אחר המסלול של הפוליטיקה הישנה.

מאיר פרוש: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת פרוש.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מיכל רוזין, ואחריה – חבר הכנסת באסם גטאס.

באסל גטאס: באסל ע'טאס.

יולי יואל אדלשטיין: ע'טאס.

יולי יואל אדלשטיין: ע'טאס.

יולי יואל אדלשטיין: נכון.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: שלוש דקות לרשותך.

מיכל רוזין: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אז אם אנחנו מדברים על התקציב, אולי כדאי שנדבר על מה שקרה פה בקיץ שעבר ובקיץ לפני שנתיים.

מיכל רוזין: אנחנו עומדים עכשיו לפני מושב הקיץ, והקיץ מתקרב, ואתם זוכרים, הייתה פה מחאה חברתית.

מיכל רוזין: ואחת הסיבות שיצאו לרחובות המוני האנשים – אנחנו מדברים על חצי מיליון ברחבי הארץ, שקמו ופעלו – הייתה הנושאים הכלכליים.

מיכל רוזין: והדרך להשתיק את הנושאים הכלכליים והדרך להשתיק את השיח הציבורי היא כמובן – אחת מהן – התקציב הדו-שנתי.

מיכל רוזין: אנחנו מדברים על שיח כלכלי, אבל בעצם לא יוצרים שיח כלכלי.

מיכל רוזין: השיח הכלכלי נסגר במשרדי ממשלה, במשרד האוצר, בין מה שאנחנו קוראים "נערי האוצר", "פקידי האוצר".

מיכל רוזין: לא מתקיים פה באמת שיח כלכלי, שיח כלכלי ציבורי.

מיכל רוזין: אפשר גם לשאול ולבדוק את הנתונים – מי קורא עיתונים כלכליים, מי באמת מתעניין בנושאים כלכליים.

מיכל רוזין: הציבור הוא לא חלק מהשיח הזה.

מיכל רוזין: ואותם אנשים שיצאו במחאה הם אותם אנשים שרצו להיות חלק מהשיח הכלכלי הזה.

מיכל רוזין: אין שום היגיון כלכלי להמשיך את העוולה הזאת שנקראת "תקציב דו-שנתי".

מיכל רוזין: זו המצאה שהמציא ראש הממשלה והשר לכלכלת-על בנימין נתניהו.

מיכל רוזין: זה מחטף של השיח הציבורי, רצון עז לא להיות נתון לביקורת, לא של הציבור ואפילו לא לפיקוח של הכנסת.

מיכל רוזין: זו הסיבה שרבים יוצאים החוצה לרחובות, כי כאשר הדמוקרטיה לא מתקיימת כאן, אין כאן שיח דמוקרטי פרלמנטרי, מתקיים השיח ברחובות.

מיכל רוזין: ואם שר האוצר החדש, לפיד, מתכוון להמשיך בכך, הוא מכין את עצמו ואת הממשלה החדשה למחאה חברתית חזקה וקולנית הרבה יותר.

מיכל רוזין: כבר לא נותרו כמעט כלכלנים שמדברים בשבחו של התקציב הדו-שנתי, ואין בו שום היגיון בעולם שבו השינויים הכלכליים קורים כל הזמן, הם מהירים, כל כך דרמטיים.

מיכל רוזין: המחשבה שאנחנו מסוגלים לחזות שנתיים קדימה מה הולך להיות פה ולא לשנות שום דבר היא מגוחכת.

מיכל רוזין: הכספים שמחולקים בין המשרדים הם לא של השרים, הם של הציבור, וחייב להתקיים פה שיח ציבורי רחב היקף, אחת לשנה, על חלוקת הכספים, על המקומות שבהם אנחנו כחברה רוצים להשקיע את הכספים.

מיכל רוזין: אז לפני שעוד פעם נזרקות לאוויר צמד המילים "פוליטיקה חדשה", בואו נדאג שתהיה פה פוליטיקה, תהיה פה פוליטיקה פרלמנטרית שתהיה לאזרחיות ולאזרחים האפשרות לדון בסדרי העדיפויות שלנו.

מיכל רוזין: אם לא למען הכלכלה, אז לפחות למען הדמוקרטיה.

מיכל רוזין: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת מיכל רוזין.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת באסל גטאס, ואחריו – חבר הכנסת עיסאווי פראג'.

קריאה: פריג'.

יצחק וקנין: פריג'.

יצחק וקנין: אנחנו לאט-לאט נלמד את השמות.

יצחק וקנין: עיסאווי פריג'.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

ראובן ריבלין: – – –

יצחק וקנין: לא.

יצחק וקנין: הוא באסל גטאס.

באסל גטאס: באסל ע'טאס.

יצחק וקנין: ע'טאס.

באסל גטאס: אני רוצה לדבר כלכלה נטו.

באסל גטאס: א.

באסל גטאס: אני רואה ששר האוצר החדש, למרות שהגדרנו, מי שהגדיר אותו אתמול כימין כלכלי, הוא לא בתוך האליטה הכלכלית האקדמית העסקית.

באסל גטאס: זה מייצר הזדמנות, זה יוצר הזדמנות.

באסל גטאס: אם הוא כבר אתמול החליט על מחשבה נוספת בעניין התקציב הדו-שנתי, זה מבשר טובות.

באסל גטאס: אני רוצה לתת כמה עצות ליאיר לפיד איך לחשוב מחוץ לקופסה ולהתרחק מההגמוניה של אלה שמתווים את המדיניות הכלכלית בישראל בשנים האחרונות.

באסל גטאס: לחשוב מחוץ לקופסה.

באסל גטאס: יגידו לך לקצץ ולקצץ, כי אוי ואבוי הגירעון, הגירעון הוא המחלה הכי נוראית של הכלכלה.

באסל גטאס: אז אני אגיד: תחשוב, קצת תעשה "גוגל" על הגירעון התקציבי של מדינת ישראל, תמצא שב-2007 מדינת ישראל הגיעה לאיזון תקציבי; ב-2008 קצת חרגה; ב-2009 תכננה – מדינת ישראל תכננה 6% גירעון בתמ"ג ובסופו של דבר היה ב-2009 בדיוק 40 מיליארד שקל גירעון שהיו 5.15% מהתמ"ג, ומדינת ישראל לא קרסה והכלכלה הישראלית לא קרסה; ב-2010–2011 חזרנו ל-3% גירעון בממוצע.

באסל גטאס: כלומר, שלא יפחידו אותך בעניין הגירעון.

באסל גטאס: 2.

באסל גטאס: יאיר לפיד, תדע לך שאין מה שנקרא "תוכנית הבראה" רק דרך קיצוצים.

באסל גטאס: אם אתה לוקח על עצמך לקצץ מבלי להשקיע, תדע לך שלא תצא מהבוץ והכלכלה תמשיך לדרוך במקום.

באסל גטאס: חייבים להשקיע ביחד עם הקיצוץ.

באסל גטאס: תלך לקצץ, לא לרוחב.

באסל גטאס: יגידו לך: לרוחב, 2% לרוחב, 5% לרוחב – תקצץ באופן סלקטיבי ותבחר במקומות שהקיצוץ בהם יוביל לחיסכון אדיר, כמו במערכת הביטחון, בתקציב האדיר של הביטחון ושל ההתנחלויות.

באסל גטאס: תעשה קצת שיעורי-בית על מיסוי עקיף מול מיסוי ישיר ותמצא שישראל היא אחת היחידות מבין מדינות ה-OECD שאחוז ההכנסות שלה ממיסוי עקיף הוא יותר גדול מההכנסות שלה ממיסוי ישיר, וזה אבסורד.

באסל גטאס: חייבים להגדיל את המיסוי הישיר, שהוא פרוגרסיבי בטיבו, על חשבון המיסוי העקיף שהוא איננו פרוגרסיבי ופוגע בכול.

באסל גטאס: חפש איך להגדיל הכנסות, לא רק לקצץ.

באסל גטאס: יש המון דברים בתקציב שאפשר להתחיל להפוך אותם למכניסי כסף, כמו כל מיני הטבות שניתנות, כמו מיסוי הון, כמו מיסוי חברות.

באסל גטאס: שמענו רק לפני שבוע ש"טבע" קיבלה במשך השנים כמיליארד שקל הטבת מס הכנסה.

באסל גטאס: יש מאיפה לקצץ ויש מאיפה להכניס כסף, תחשוב מחוץ לקופסה ותוציא את עצמך מההגמוניה של האליטות הכלכליות שהתוו את המדיניות בשנים האחרונות.

באסל גטאס: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת באסל גטאס.

יצחק וקנין: יעלה עיסאווי פריג'.

עיסאווי פריג': עכשיו אתה בסדר גמור.

עיסאווי פריג': חי"ת ועי"ן, אמרת את זה מצוין.

יצחק וקנין: אמרתי – – –

אילן גילאון: תקרא לו "עיסאווי טופורובסקי".

עיסאווי פריג': לא, לא, הוא בסדר.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

עיסאווי פריג': שלום לכולם.

עיסאווי פריג': כבוד השרה נמצאת אתנו, זה מחמיא.

עיסאווי פריג': לפני הנאומים, לפני שהתחלנו בהרכבת הממשלה, המושבים מצד שמאל היו מלאים כל הזמן, עכשיו כשיש לנו ממשלה, אני בקושי רואה את המושבים, אז חברים, פוליטיקה חדשה.

עיסאווי פריג': אני לא אתייחס לתקציב עצמו, אני אכנס לסוגיית ה-135 יום, כי זה סדר-היום שלנו.

עיסאווי פריג': כבוד ראש הממשלה ניצל את הימים שהיו לרשותו, 42 יום, עד תום.

עיסאווי פריג': הוא ניצל אותם עד תום.

עיסאווי פריג': אין ויכוח, סדר-יום שהיה יכול להסתיים בתוך שבוע-שבועיים – ויכוח, שר חוץ, שר חינוך, חלוקת שרים, הקטנת ממשלה, הגדלת ממשלה, 42 יום, ניצול מקסימלי.

עיסאווי פריג': ועכשיו מבקשים 135, ואני אומר לכל החברים שלי: יהיה ניצול מקסימלי.

עיסאווי פריג': יהיה ניצול מקסימלי.

עיסאווי פריג': התקציב מוכן, כולה יהיה ויכוח על 4–5 מיליארד שקל של קצבאות ילדים, בסוף זה ייגמר.

עיסאווי פריג': התנהל משא-ומתן עד שקיבלנו ממשלה, וקיבלנו ממשלה שאני – למען האמת, עברתי על השרים ותפקידי השרים – אני צריך להתאמץ.

עיסאווי פריג': אני מסתכל, רשום: כבוד השר סילבן שלום, ממונה על פיתוח הנגב והגליל והאנרגיה והפיתוח, ואני מאוד מקווה שאכן יהיו מים לנגב ואנרגיה לגליל; אני רואה: כבוד השר יובל שטייניץ, שר ליחסים בין-לאומיים ואיומים אסטרטגיים – זה שם של פקולטה נשמע לי, כשהייתי באוניברסיטה.

עיסאווי פריג': בכל אופן, חברים, אנחנו עכשיו עומדים בפני העניין של הארכת הימים להצעת חוק על התקציב.

עיסאווי פריג': בואו נקרא לילד בשמו, חברים, התקציב מוכן, יש לנו חוק הסדרים.

עיסאווי פריג': דיבר לפני חברי באסל ואמר "OECD", המושג הזה שאנחנו מתפארים ומשתמשים בו, זה ליגה אחרת, ובואו נודה, זאת ליגה אחרת, אנחנו נמצאים בליגה אחרת, וזאת לא בושה לרדת לליגה א'.

עיסאווי פריג': זאת ליגה לא שלנו, במקום הזה אנחנו לא נמצאים.

עיסאווי פריג': אז מה שאני מבקש – כבוד השר לא נמצא כאן, שר האוצר, שהחברים ישמעו אותנו, הכול יתנקז באיפה הכסף, ומהר מאוד הוא יגלה איפה הכסף.

עיסאווי פריג': אז למה אנחנו צריכים 135 יום בשביל לגלות איפה הכסף?

עיסאווי פריג': נחזור לאותה נקודת מוצא.

עיסאווי פריג': אני מצטרף לכל החברים.

עיסאווי פריג': חברים, חוק ההסדרים, חוק ההסדרים, חוק ההסדרים.

עיסאווי פריג': אני מבקש לשלב ידיים.

עיסאווי פריג': זה החוק האנטי-דמוקרטי שמרוקן את כולנו מתוכן.

עיסאווי פריג': מרוקן את כולנו מתוכן.

עיסאווי פריג': תודה.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת מסעוד גנאים, ולאחריו – חבר הכנסת יעקב אשר.

יצחק וקנין: רבותי, אם יש עוד חברי כנסת שרוצים לדבר בדיון בנושא הזה, אני מבקש שיירשמו כרגע.

יצחק וקנין: אם לא, אני סוגר את הרשימה, רבותי.

יצחק וקנין: אני מבין שלא סגרו את הרשימה כי כל רגע מתווסף עוד אחד.

יצחק וקנין: אני בכל אופן מודיע, רבותי, הרשימה סגורה.

יצחק וקנין: שלוש דקות.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, האמת, אדוני היושב-ראש, היינו עדים, לפחות בקדנציה שעברה, שלכנסת לא היה תפקיד כל כך חשוב בקביעת התקציב או בהחלטה לגבי התקציב.

מסעוד גנאים: הממשלה, הרשות המבצעת, היא שמרכיבה, היא שמחליטה, ובסוף היא שמבצעת.

מסעוד גנאים: אז היינו עדים גם, אדוני היושב-ראש – וזה חלק, חלק מהתופעה המסוכנת מאוד לדמוקרטיה, שזה טשטוש עקרון הפרדת הרשויות.

מסעוד גנאים: הייתה השתלטות של הממשלה, של הרשות המבצעת, על הרשות המחוקקת, לכן הרגשנו שאנחנו, אין לנו כל תפקיד בקביעת התקציב.

מסעוד גנאים: זה – 1. 2.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש – מה זה ממשלה?

מסעוד גנאים: הממשלה, אם היא מטרה בפני עצמה, אז היא תהיה מקור לסבלו של העם.

מסעוד גנאים: אבל אם היא כלי, היא תהיה כלי לרווחתו ולטובתו של האזרח.

מסעוד גנאים: בקשר לתקציב – תקציב, אדוני היושב-ראש, אני מבין, זה לא רק חלוקה של כסף.

מסעוד גנאים: תקציב זה עמדה, זה עמדה אידיאולוגית, עמדה אידיאולוגית; איפה אתה שם את הכסף, איפה החלק הגדול, איך אתה מחלק – זו עמדה שלך.

מסעוד גנאים: אז אם מדברים על תקציב – – –

ראובן ריבלין: – – –

מסעוד גנאים: ביטוי, בטח, בטח.

מסעוד גנאים: זה פונקציה, זה ביטוי של העמדה שלך ושל האידיאולוגיה שלך.

מסעוד גנאים: אז אני מסתכל על הכול, על התקציב שעבר, ועל התקציבים שהיו לפני זה – אם אנחנו רוצים באמת ממשלה למען העם ולרווחתו, אם אנחנו רוצים תקציב צודק, אם אנחנו רוצים פוליטיקה חדשה, צריך שהתקציב יחולק בצורה שוויונית וצודקת.

מסעוד גנאים: זה למען השכבות החלשות, אבל במיוחד למען האוכלוסייה והמיעוט הערבי.

מסעוד גנאים: המיעוט הערבי, תמיד חלקו בתקציב היה פחות בהרבה מהאחוז שלו מהאוכלוסייה, שזה 20%, אדוני היושב-ראש.

מסעוד גנאים: אז אם רוצים פוליטיקה חדשה, אז תפאדלו.

מסעוד גנאים: אדוני שר האוצר החדש, תחלק בצורה שוויונית וצודקת, תיתן למיעוט הערבי את החלק שלו, שמגיע לו, כדי שבאמת זו תהיה פוליטיקה חדשה – ותקציב צודק.

מסעוד גנאים: תודה, אדוני היושב-ראש.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת יעקב אשר.

יצחק וקנין: רבותי, חברי כנסת שלא יהיו נוכחים באולם, אני לא אתן להם את האפשרות לחזור ולדבר.

יצחק וקנין: חבר הכנסת יעקב אשר איננו, איננו נוכח.

יצחק וקנין: אבישי ברוורמן, חבר הכנסת אבישי ברוורמן, שלוש דקות, ואחריו – חבר הכנסת אורי מקלב, ואחריו – חבר הכנסת משה גפני.

יצחק וקנין: אני מודיע מראש כדי שחברי הכנסת ייערכו ויהיו באולם.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך, חבר הכנסת ברוורמן.

אבישי ברוורמן: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני מכובדי יושב-ראש הכנסת לשעבר, איפה השר המכהן?

אבישי ברוורמן: איפה השר?

אבישי ברוורמן: מותר לי לדבר בלי שר?

אבישי ברוורמן: אסור לי לפי – – –

יצחק וקנין: – – – השרה הייתה פה כרגע.

קריאות: – – –

יצחק וקנין: רבותי, היא הייתה.

אבישי ברוורמן: הזמן הזה לא נחשב.

יצחק וקנין: אני לא מחשיב לך את הזמן.

יצחק וקנין: מסכים.

יצחק וקנין: מזכירות הכנסת, נא לדאוג שהשר התורן יגיע, יהיה פה.

אבישי ברוורמן: כמו כל חברי אני שמח שאחר תקופה ארוכה הוקמה ממשלה בישראל, וכמו כולנו – אנחנו מתפללים שהממשלה הזאת תוביל לכלכלה הוגנת וחברה צודקת ותתקדם בתהליך השלום.

אבישי ברוורמן: אבל, לצערי, הסיכויים לכך מאוד מאוד נמוכים.

אבישי ברוורמן: אני רוצה לדבר על נושא התקציב.

אבישי ברוורמן: אני בירכתי אתמול את שר האוצר, וגם שוחחתי אתו.

אבישי ברוורמן: שר האוצר יצטרך ללמוד הרבה כדי להתמודד עם מה שקרה, כי הוא צריך ללמוד.

אבישי ברוורמן: סגן שר האוצר, אין בכיר ממנו – וידידי משה מזרחי יגיד – להתמודד עם כל הבעיות בירושלים, בביטחון פנים, אבל תפקיד סגן שר האוצר דורש גם כישורים אחרים.

אבישי ברוורמן: ולכן, החשש שלי, אדוני, שאנחנו נקבל בדיוק משטר שפקידי האוצר – שכרגע מעליהם יש אנשים חסרי ניסיון – הם ינהלו את העסק בדיוק כמו קודם.

אבישי ברוורמן: בשורה ראשונה שמעתי, ואני שמח, ששר האוצר ישליך, או מתכוון להשליך, לפח האשפה את התקציב הדו-שנתי, כמו שלאחר הניסיון המר גם שר האוצר הקודם רוני בר-און, ואנוכי, וחברי עכשיו פה, אראל מרגלית, לוחם בנושא, כי יותר טוב שאנחנו נדאג שהממשלה לא מתפקרת, מאשר החשש שהכנסת תתפקר.

אבישי ברוורמן: לגבי הכנסת, בתהליך שאנחנו מדברים עכשיו אנחנו נותנים את הזמן לשר האוצר ללמוד, לסגן שר האוצר ללמוד, לכל החברים החדשים ללמוד, אבל הכנסת רוצה שקיפות.

אבישי ברוורמן: הייתי יושב-ראש ועדת כספים, איציק וקנין היה אתי.

אבישי ברוורמן: אי-אפשר שכאן לא נקבל את המסמכים ולא יהיו דיונים.

אבישי ברוורמן: אם הממשלה צריכה ללמוד, הכנסת צריכה את הזמן שלה והשקיפות שלה.

אבישי ברוורמן: לגופו של עניין, ובזה אני מסיים, אדוני, עוד יהיה לנו זמן, אנחנו נוביל אופוזיציה.

אבישי ברוורמן: יש פה 52 חברים מכל הסיעות.

אבישי ברוורמן: אני רואה גם את ידידי שאול מופז, ברוך הבא.

אבישי ברוורמן: אנחנו נוביל כאן אופוזיציה ברורה, בראשות ראש האופוזיציה שלי יחימוביץ.

אבישי ברוורמן: כשהממשלה תלך למען מעמד הביניים, למען הקבוצות החלשות, אנחנו נתמוך בה; כשהיא תתקדם לתהליך השלום ניתן לה רשת ביטחון, מר גפני.

אבישי ברוורמן: אבל מכיוון שהחשש שלנו הוא שאותה חבורה מדברת מעמד ביניים אבל כל הסיפור שלה זה מעמד המאיון העליון, אנחנו נהיה פה לא רק עם ביקורת, אנחנו נהיה פה עם אלטרנטיבה אמיתית, כדי שכל העם יראה מה הממשלה הזאת נותנת לו ומה האלטרנטיבה האמיתית, שיש בה כבר 52, ובעתיד יהיו בה 82 – היא תוביל את השלטון בעתיד.

אבישי ברוורמן: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אבישי ברוורמן.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אורי מקלב, ואחריו – חבר הכנסת משה גפני, ואחריו – חברת הכנסת חנין זועבי.

אבישי ברוורמן: אתה ראית שהתחשבתי בך.

אבישי ברוורמן: אם אין פה שר יכולתי לדבר ללא הרף.

יצחק וקנין: לא לא, יש, היא הגיעה מזמן.

יצחק וקנין: השרה עומדת בצד.

אבישי ברוורמן: – – – אני גם לא הזכרתי – – –

יצחק וקנין: היא עמדה בצד, זה בסדר גמור.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אורי מקלב, שלוש דקות לרשותך.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך, מכובדתי השרה, חברי חברי הכנסת, לפני כמה ימים אני נפגשתי בנווה-אילן עם פורום יושבי-ראש תאגידי המים ומנכ"לי תאגידי המים לדיון שהיה דיון מקצועי, והשתתפתי בפאנל.

אורי מקלב: אמרתי להם, בחלק הפוליטי של הדברים שלי, אמרתי שאני רואה עליהם שהם רגועים ואני מחזק את זה שהם רגועים.

אורי מקלב: כל מנכ"לי תאגידי המים – לא הולכים לפגוע בכם.

אורי מקלב: אני מלווה את תאגידי המים במשך קדנציה שלמה.

אורי מקלב: אחד הדגלים החזקים של הקואליציה הקודמת היה מאבק נגד עליית מחירי המים, נגד קיום תאגידי המים – עד כמה תאגידי מים השפיעו על המחירים הגבוהים, שלא היו כמותם שנים רבות.

אורי מקלב: מצרך כל כך חשוב כמו מים נהיה מצרך יקר, והכול בגלל התנהלות מסוימת של האוצר, ובהמשך זה היה דרך התאגידים.

אורי מקלב: אמרתי: אתם יכולים להירגע.

אורי מקלב: אין מישהו בממשלה הזאת, שקמה, אין מישהו שיילחם נגדכם, אין מישהו שידרוש רפורמה כמו שדרשו בקדנציה הקודמת.

אורי מקלב: אתם יודעים שיש תאגידי מים, תוכלו להעלות את מחירי המים.

אורי מקלב: אני לא רואה בעיני שום מפלגה, כפי שאני רואה, שתילחם על מחירי המים, ולא על עליית מחירי החשמל, ולא על עליית מחירים של מצרכי היסוד.

אורי מקלב: את אף אחד זה לא יעניין.

אורי מקלב: את מי זה יעניין?

אורי מקלב: אנחנו יודעים שאנחנו נמצאים פה היום בחוק שנשמע לכאורה הזוי.

אורי מקלב: רוצים להאריך את האפשרות שהממשלה תוכל להגיש תקציב.

אורי מקלב: למה הם צריכים את זה?

אורי מקלב: אולי הציבור לא יודע.

אורי מקלב: למה הם צריכים הארכה?

אורי מקלב: בגלל שאנחנו יודעים שהשרים החדשים והמשרדים החדשים בראשות השרים החדשים רוצים לשנות את סדרי העדיפויות, לקבוע עדיפויות, לתת את ה"אינפוטים" שלהם.

אורי מקלב: אנחנו יודעים את הדברים.

אורי מקלב: מי במשרד הבריאות, למשל, מי ידאג לבריאות שיניים לילדים?

אורי מקלב: את מי זה יעניין?

אורי מקלב: את מי זה מעניין שיש מיליון ילדים מתחת לקו העוני, שיש חצי מיליון משפחות שנמצאות מתחת לקו העוני, מיליון ילדים רעבים?

אורי מקלב: את מי זה יעניין שכל משפחה שלישית צריכה להגיע לרווחה?

אורי מקלב: מצב הקשישים.

אורי מקלב: מי שמגיע מהרצלייה – ואפילו היה ראש העיר שם – למד שיש בעיה לילדים בטיפולי שיניים?

אורי מקלב: הוא יודע שיש בעיה עם הפנסיונרים הקשישים שנמצאים בהרצלייה או בהרצלייה-פיתוח – איך הם מסיימים את החודש – איזה ביטוח סיעודי יש להם?

אורי מקלב: יש להם בעיה בעניין הזה?

אורי מקלב: לכן אנחנו נמצאים – מה החוק הזה בא ואמר?

אורי מקלב: אני מתנגד לחוק מפני שהחוק בא – אחרי מאמצים הגענו לאיזה הסכמות כמה זמן הכנסת תדון.

אורי מקלב: בא החוק הזה, רצה לתת יותר זמן לממשלה ופחות זמן לכנסת לדון.

אורי מקלב: הגיעו לאיזה הסכמות, שגם הן כבשת הרש.

אורי מקלב: ההסכמות – הן צמצמו, האריכו עוד – יש לכם כנסת – עוד כמה ימים תוכלו ללמוד את התקציב, תוכלו להיאבק על התקציב.

אורי מקלב: אנחנו לא רואים שום מפלגה שהיא לא מפלגת שלטון – לא ישראל ביתנו לשעבר ולא הליכוד ביתנו, כאלה שלא ראינו אותם גם בכנסת הקודמת, אחד מהם שנלחם למען המשפחות האלה.

אורי מקלב: מי מייצג את מיליון הילדים האלה?

אורי מקלב: להם אין ייצוג.

אורי מקלב: מי מייצג את העם?

אורי מקלב: הם מייצגים את העם?

אורי מקלב: גם לא הבית היהודי.

אורי מקלב: אני יודע את הכוונות ואת העדיפויות ואת ההדגשים של הבית היהודי, זה כתוב כבר בהסכם הקואליציוני.

אורי מקלב: מה כתוב בהסכם הקואליציוני?

יצחק וקנין: משפט אחרון.

אורי מקלב: שיש תגבור של תקצוב החינוך הציוני הדתי והקלה בנטל תשלומי ההורים.

אורי מקלב: יש קושי בתשלומי ההורים רק בציונות הדתית, במקומות אחרים אין קושי.

אורי מקלב: דואגים, זה בסדר, אבל אני השתתפתי פעם בדיונים על הסכמים קואליציוניים.

אורי מקלב: יושב בדיון על הסכם קואליציוני גם מישהו מהאוצר או מישהו שמונחה מהאוצר.

אורי מקלב: בכל הסכם ועל כל סעיף שיש לו משמעות שואלים: מאיפה הכסף?

אורי מקלב: כאן אתם שאלתם איפה הכסף?

אורי מקלב: אני יודע איפה הכסף.

אורי מקלב: הכסף הזה נמצא מהגדלת הביטוח הלאומי לכאלה שיושבים ולומדים.

אורי מקלב: אם היום היה איזה תקציב, איזה סכום מסוים, שכל בחור בן 18 היה צריך לשלם בשונה מכולם – כל מי שמעל 18 יש לו פטור עד גיל 21, ואחרי זה יש לו עוד פטורים.

אורי מקלב: סטודנטים.

אורי מקלב: היחידים שמשלמים אלה תלמידי ישיבה – הם משלמים 121 שקלים לחודש, וזה לא הספיק, מבקשים להכפיל את זה, שהוא צריך לפי שכר מינימום.

אורי מקלב: אז קיבלתם תשובה מאיפה הכסף.

אורי מקלב: הכסף הזה שאתם גוזלים מאלה, אתם רוצים לקחת כדי לתת לאחרים.

אורי מקלב: הכסף שאתם רוצים לבטל לסטודנטים שלנו, לתלמידי הישיבה שמגיעים מחוץ-לארץ, מחוללי ההכנסה הגדולים ביותר שיש היום.

יצחק וקנין: נא לסיים.

אורי מקלב: משפט אחרון.

אורי מקלב: מי שרוצה לצאת קצת לירושלים יראה איזה מסחר ער, איזה עסק מסחרי יש סביב העולים האלה, התיירים האלה, שנמצאים בארץ וגרים פה, וכלפי המשפחות שבאות לבקר, כלפי הכסף שמגיע מחוץ-לארץ בשביל אלה.

אורי מקלב: את כל זה רוצים לבטל כדי שלא יהיה דבר כזה.

אורי מקלב: זאת אחריות כספית?

אורי מקלב: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אורי מקלב.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת משה גפני, ואחריו – חברת הכנסת חנין זועבי.

יצחק וקנין: חבר הכנסת משה גפני, שלוש דקות לרשותך.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, גברתי שרת המשפטים, אני מברך אותך על כניסתך לתפקיד.

משה גפני: אתמול לא הספקתי אבל – בסדר, מבין מה שקורה, את לפחות טובה.

משה גפני: על כל פנים, חברי הכנסת, עכשיו אנחנו מגיעים לחיים האמיתיים.

משה גפני: עד עכשיו שיחקנו בנדמה לי.

משה גפני: עכשיו הולכים לאשר, להתחיל לדון בתקציב המדינה.

משה גפני: אני יודע על מה הולכים לדון; חברי ועדת הכספים יודעים על מה הולכים לדון, והדיונים הולכים להיות מאוד קשים.

משה גפני: אני רוצה להגיד לך, גברתי שרת המשפטים – וטוב ששר האוצר נכנס: יש בעיה.

משה גפני: אני לא כל כך מבין את המינוחים.

משה גפני: אתה היית איש תקשורת, נדמה לי.

קריאה: – – –

משה גפני: אני לא יודע, ככה אמרו לי.

משה גפני: למה כשאנחנו ניהלנו משא-ומתן אמרו שאנחנו סחטנים?

משה גפני: אנחנו – הכוונה למפלגות החרדיות.

משה גפני: ולמה מדינה שנמצאת בכל כך הרבה בעיות, למה כשאתם דנים על סגן ראש ממשלה – מינוח של כבוד – אחרי שטרטרתם את אזרחי המדינה במשך כל כך הרבה זמן, עם כל כך הרבה בעיות – לאנשים כבר נמאס מהעניין הזה – אז היה לכם דיון, עצרתם את המשא-ומתן הקואליציוני, האם יקראו לך, אדוני שר האוצר, סגן ראש הממשלה?

משה גפני: זה בכלל לא משנה לשום דבר.

משה גפני: או לנפתלי בנט, החבר שלך, האם יקראו לו סגן ראש הממשלה.

משה גפני: עצרתם את המשא-ומתן הקואליציוני כאילו לא הולך להיות עכשיו תקציב מדינה.

משה גפני: כמה דנתם במדיניות הכלכלית שצריך להביא לכנסת?

משה גפני: כמה דנתם על זה מבין כל השעות, הפגישות והשיחות בארבע עיניים ובשש עיניים ובכל זה?

משה גפני: היות שאני יודע, יש לי מדליפים – לא דנתם הרבה על זה.

משה גפני: דנתם על החרדים, על ביטוח לאומי, שם לעשות חוק כזה, נסדר אותם פה וניקח להם שם.

משה גפני: שחר אילן כנראה נתן לכם הרבה חומר.

משה גפני: לא משנה.

משה גפני: כמה דנתם על הנושא הכלכלי, שנוגע לכל אחד מאתנו?

משה גפני: אתה התחייבת שאתה תדאג למעמד הביניים.

משה גפני: תאמין לי, אנחנו נהיה פה בשבילך.

משה גפני: אני רוצה לראות אותך כשר אוצר.

משה גפני: אני רוצה לראות אותך, מה אתה הולך לעשות כאשר יבואו אנשיך במשרד האוצר, שעד עכשיו הם היו אנשיו של יובל שטייניץ.

משה גפני: הם יבואו ויגידו לך: אדוני שר האוצר, הגירעון הוא נורא, אנחנו לא יכולים להיות כמו קוריאה, לא יכולים להיות ארגנטינה, אנחנו חייבים לקצץ 40 מיליארד שקלים.

משה גפני: מה תגיד, איפה הכסף?

משה גפני: יתברר לך פתאום מי המקופח, מי העשיר, למי יש כסף.

משה גפני: אתה תלך נגד הטייקונים?

משה גפני: יש לי הצעות למכביר, אנחנו דיברנו על העניין הזה.

משה גפני: אתה תגרום לכך שמחירי המים והחשמל ירדו לאנשים בשכונת-הארגזים שהאבא מובטל ולאימא אין עבודה?

משה גפני: תגרום לכך?

משה גפני: אני אומר לך שאם תעשה את זה, אם תוריד את מחירי המים, תוריד את מחירי החשמל – –

יצחק וקנין: אני נותן לך עוד דקה.

יצחק וקנין: תשתדל לסיים בדקה.

משה גפני: – – אם לא תפגע – אני עולה לכאן ומבקש ממך סליחה.

משה גפני: אני אומר לך.

משה גפני: אגב, אני עשיתי את זה בקריירה הציבורית שלי, שלא הייתה מי-יודע-מה.

משה גפני: כשטעיתי, אמרתי שטעיתי, חשבתי על בן-אדם שהוא לא בסדר.

משה גפני: אם כל מה שאמרת יתממש, אני עולה לפה ואומר שמגיע לך צל"ש.

משה גפני: אוי ואבוי לחיים שלך אם לא.

משה גפני: חבל על הזמן מה שנעשה לך.

משה גפני: אתה התקווה החדשה, 19 מנדטים.

משה גפני: אתה מבטיח לחרדים – דרך אגב, זה מאוד מעליב.

משה גפני: תדע לך שהציבור החרדי הוא אינטליגנטי.

משה גפני: מה זאת אומרת שאתה אומר:

משה גפני: אני אוהב אותם, ואתה מכניס להם סעיפים בהסכם שלא היית עושה את זה אפילו – לא חשוב, זה לא הנושא של הדיון עכשיו.

משה גפני: אבל בסדר, נראה, יש זמן.

משה גפני: אנחנו מגיעים עכשיו לפסח, יש פגרה, אתם תכינו את התקציב, אנחנו נהיה פה.

משה גפני: נראה מה שעושים עם העניין הזה.

משה גפני: לסיום, אדוני היושב-ראש, אני רוצה להגיד לך, אנחנו באופוזיציה ישבנו – דרך אגב, הולכת להיות אופוזיציה מאוד טובה.

משה גפני: 62 חברי כנסת נמרצים – – –

יצחק וקנין: 52, אמרת 62.

משה גפני: 52, אני מתנצל.

משה גפני: 52 חברי כנסת עם ניסיון.

משה גפני: יש עוד כמה, דרך אגב, שמחכים עוד.

משה גפני: 52 אנשים עם ניסיון, חוץ ממני.

משה גפני: אנשים עם ניסיון, רציניים.

משה גפני: באנו ואמרנו שאי-אפשר להביא תקציב דו-שנתי עכשיו במחטף.

משה גפני: יש הרבה מה לדבר בעניין הזה, ואנחנו לא מסכימים שלכנסת יהיו רק 30 יום לדון בזה.

משה גפני: אמרה את זה שלי יחימוביץ, אמרתי את זה אני, אמרנו את זה חברים אחרים.

משה גפני: נכנעתם, זה בסדר.

משה גפני: מודה ועוזב ירוחם.

משה גפני: יש לי כבר התזכיר של תקציב דו-שנתי.

משה גפני: אין תקציב דו-שנתי, אני מציע לך לא ללכת לזה.

משה גפני: המדינה היחידה שיש בה תקציב דו-שנתי זאת בחריין.

משה גפני: אני הייתי בקואליציה, הייתי היחיד בקואליציה שהצבעתי נגד כשהייתי יושב-ראש ועדת הכספים.

משה גפני: תקציב דו-שנתי גרם לגירעון מפני שלא היה חשבון נפש כלכלי בסוף שנת 2011.

משה גפני: לכן, אני מציע לחברי לתמוך בהצעת החוק הזאת.

משה גפני: היא נותנת לכנסת 50 ימים.

יצחק וקנין: משפט אחרון, ידידי.

משה גפני: כן.

משה גפני: היא נותנת לכנסת 50 ימים, אין בה התקציב הדו-שנתי, אנחנו, כחברי אופוזיציה, מעוניינים בתקציב, מעוניינים בימים האלה כדי לקיים את הדיון, ואנחנו נבחן את שר האוצר יאיר לפיד, אם הוא אומר מילה – זה מילה, או כמו כולם.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת משה גפני.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת חנין זועבי, ואחריה – חברת הכנסת מרב מיכאלי.

יצחק וקנין: לרשותך שלוש דקות.

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, תודה, אדוני השר, חברי וחברות הכנסת, קודם כול אני רוצה לקוות שלא תרגישו כמוני כאשר אני נואמת, שאנחנו במין ריטואל.

חנין זועבי: ריטואל שעולים לדוכן, מדברים מה שאנחנו רוצים, ואחר כך יורדים, וזהו.

חנין זועבי: אפילו יותר גרוע מריטואל.

חנין זועבי: לריטואל יש גם פונקציה נפשית, פסיכולוגית, חברתית, דתית.

יצחק וקנין: על זה נאמר, הכלבים נובחים והשיירה עוברת.

יצחק וקנין: יש איזה פתגם שאומר: הכלבים נובחים והשיירה עוברת.

חנין זועבי: לא, אני לא הייתי משתמשת, לא אוהבת את – – –

יצחק וקנין: לא, זה מה שאת רוצה להגיד.

יצחק וקנין: בעצם אנחנו – – –

חנין זועבי: אני משתמשת לפעמים – עכשיו, ככה, מין ריטואל, עולים, נואמים ויורדים.

חנין זועבי: בנוגע לתקציב, ובנוגע למדיניות הכלכלית, אני חושבת שיותר חשוב, אפילו לפני הדיבור על שוויון בכלכלה, על צמצום הפערים הכלכליים, שקיפות בתקציב, שוויון כלכלי – יש בעיה בכלכלה של ישראל, שהיא בעיה של קיומן של שתי מערכות כלכליות שמנותקות זו מזו.

חנין זועבי: אפילו לפני שנדבר על שוויון בכלכלה, אנחנו חייבים לזהות שיש שתי מערכות כלכליות נפרדות, כאילו מדברים על שתי מדינות נפרדות.

חנין זועבי: יש כלכלה לערבים, ויש כלכלה ליהודים.

חנין זועבי: יש כלכלה מפותחת, ששייכת לעולם הראשון, ששייכת לאזרחים היהודים, ויש כלכלה של אזרחים ערבים, שהיא כלכלה של עולם שלישי.

חנין זועבי: זאת אומרת, איפה שצריכים לזהות – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת משה גפני, קולך נשמע עד לכאן.

יצחק וקנין: אדוני סגן השר בן-דהן וחבר הכנסת משה גפני, אתם מפריעים לדיון.

חנין זועבי: כלומר, חברי הכנסת, איפה שצריכים לזהות ולהכיר ולבטא מציאות דו-לאומית, ולפעמים צריכים לבטא מציאות דו-לאומית, וצריכים לבטא זהות לאומית, למשל במערכת החינוך, אנחנו מדכאים את הזהות הלאומית, ואיפה שאפשר לדבר על חברה אזרחית, ועל שותפות אזרחית, ועל מערכת אחת, שלא מזוהה עם הזהות הלאומית, אנחנו יוצרים שתי מערכות שונות.

חנין זועבי: לכן, הבעיה הראשונה ששר האוצר צריך לפתור אותה וצריך לזהות אותה, היא הבעיה הזאת.

חנין זועבי: ואם מדברים על שוויון, אז צריכים להתחיל בלדבר על שוויון כלכלי, על שוויון בתעסוקה, על שוויון הכי מהותי ועיקרי של שוויון בנטל המשק.

חנין זועבי: אנחנו לא יכולים לדבר על שוויון בערך שאנחנו לא מסכימים לו.

יצחק וקנין: אני מוסיף לך עוד דקה.

חנין זועבי: תודה.

חנין זועבי: אני עוד לא התחלתי.

חנין זועבי: אנחנו לא יכולים להתחיל ולדבר על שוויון בדבר שאנחנו ערכית חלוקים עליו.

חנין זועבי: הצבא, השירות הצבאי, אנחנו ערכית חלוקים עליו.

חנין זועבי: גם יש מחלוקת לאומית בין ערבים לבין יהודים, וגם יש מחלוקת בין דתיים לבין חילונים.

חנין זועבי: אז איך אפשר לדבר על שוויון בדבר שאנחנו מלכתחילה לא מסכימים עליו מוסרית?

חנין זועבי: לדבר על שוויון בתחום שאנחנו לא מסכימים עליו, זה לדבר על כפייה.

חנין זועבי: לדבר על שוויון בדבר שאנחנו מוסרית מתנגדים לו, זה לדבר על כפייה מוסרית.

חנין זועבי: אני רוצה שהקואליציה תזהה כמה עובדות, ותתחיל משם, אחרת לא יכולים לדבר על שוויון; לזהות שבנוגע לאזורי תעסוקה ותעשייה, רק 2.4% מסך כל שטחי התעשייה בישראל נמצאים ביישובים הערביים.

חנין זועבי: בנצרת-עילית לבדה, לדוגמה, שבה כ-42,000 תושבים, יש חמישה אזורי תעשייה.

חנין זועבי: שטחו של אזור תעשייה ציפורי, למשל, בלבד, הוא כ-6,000 דונם, היינו גדול מכל שטחי התעשייה המפותחים בכל היישובים הערביים גם יחד.

חנין זועבי: אם רוצים לדבר על שוויון, אז בואו נדבר על שוויון באזורי התעשייה.

חנין זועבי: אם רוצים לדבר על שוויון בנטל, אז בואו נדבר על שוויון בנטל התעסוקה, כאשר החלק של השכירות של הגברים הערבים עומד כיום על 30 מיליארד שקל, כאשר בתנאים של שוויוניות הוא היה יכול לעמוד על 37 מיליארד שקל; כלומר עלייה – או הפסד – ב-10 מיליארד שקל בגלל אי-שוויוניות בתעסוקה.

חנין זועבי: לגבי הנשים – ואני אסיים בנתון לגבי תעסוקת הנשים הערביות.

חנין זועבי: התמורה לשכירות בכוח העבודה הנשי הערבי הייתה יכולה להיות 28 מיליארד שקל.

חנין זועבי: עכשיו, אדוני היושב-ראש, היא – –

יצחק וקנין: משפט אחרון בבקשה.

חנין זועבי: – – היום היא 7 מיליארד שקל, כלומר הפסד של 21 מיליארד שקל בתעסוקה ובחלק של השכירות של הנשים הערביות.

חנין זועבי: אם מדברים על שוויון בנטל, בואו נדבר על שוויון בנטל התרומה לתעסוקה ולמשק התעסוקה.

חנין זועבי: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת חנין זועבי.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת מרב מיכאלי, ואחריה, רבותי – חבר הכנסת מנחם מוזס.

יצחק וקנין: אם הוא לא יהיה פה אז אני מבין שאנחנו מייד נעבור לאחמד טיבי ומיקי רוזנטל.

יצחק וקנין: אם הם לא יהיו, רבותי, אנחנו עוברים להצבעה מייד.

יצחק וקנין: אם השר ירצה לסכם את הדיון, אני אאפשר.

יצחק וקנין: אם השר ירצה.

מרב מיכאלי: אדוני היושב-ראש, חברותי וחברי חברי הכנסת, אנחנו עומדות להצביע על דחיית המועד שבו נאשר את התקציב.

מרב מיכאלי: בהקשר הזה ציין פה חבר הכנסת מוחמד ברכה שלעתיד כדאי לחשוב על תהליך שבו יהיה לנו יותר זמן לדון יותר ביסודיות בתקציב וביעדי התקציב, וחבר הכנסת דב חנין ציין את ההישג של האופוזיציה בכך שניתנו לכנסת יותר ימים לעיין בתקציב ולדון בו ולהתנגד למה שצריך להתנגד לו.

מרב מיכאלי: אז בהקשר הזה צריך בבקשה לשים לב לכך שגן-העדן הזה עומד כנראה להסתיים אם הממשלה החדשה תעמוד בהבטחות שלה ובהתחייבויות שלה בהסכם הקואליציוני, שבו היא הבטיחה כבר עד סוף המושב הראשון לתקן את חוק-יסוד: משק המדינה באופן שבו תינתן לממשלה אפשרות להגיש את תקציב המדינה במועד מאוחר יותר, והיא תמשיך לפעול על-פי המנגנון של 1 חלקי 12 עד לקבלת הצעת חוק התקציב, גם אחרי תחילתה של שנת הכספים, למעשה ללא הגבלת זמן – ללא הגבלת זמן לממשלה, ובלי התחייבות למספר הימים שניתנים לכנסת כדי לדון בתקציב.

מרב מיכאלי: בניגוד למצב החוקי שקיים היום, שבו משוריינים – וצריך להגיד גם את זה: מדובר על שינוי סעיף משוריין בחוק-יסוד, שבו ניתנים 60 יום לכנסת כדי לדון בתקציב.

מרב מיכאלי: הכוונה הזאת של הממשלה היא פגיעה מאוד קשה באיזונים בשיטת הממשל שלנו, ואין שום דבר שמאזן אותה חזרה לטובת היכולת של הכנסת לאזן את הדיון בתקציב.

מרב מיכאלי: זה לא סדק, זה פתח גדול ומסוכן לפגיעה באיזונים בשיטת הממשל בכלל ובזכויות אדם ובזכויות הפרט במדינת ישראל, ואני מציעה לכולנו, לקראת הכנס הבא, כנס הקיץ, להתארגן טוב טוב בשביל לא לאפשר לשינוי הזה לעבור.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת מרב מיכאלי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת הרב מנחם מוזס – אינו נוכח במליאה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אחמד טיבי – אינו נוכח.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מיקי רוזנטל.

יצחק וקנין: רבותי, חברי הכנסת אינם.

יצחק וקנין: אדוני שר האוצר, חבר הכנסת יאיר לפיד, רוצה לסכם את הדיון, או שאני יכול לעבור להצבעה?

ציפי לבני: הצעת סיכום.

יצחק וקנין: השרה רוצה לסכם.

יצחק וקנין: שרת המשפטים חברת הכנסת ציפי לבני תסכם את הדיון, רבותי, ומייד אחרי כן אנחנו עוברים להצבעה.

ציפי לבני: הואיל ומדובר בחוק-יסוד, אני מסכמת את הדברים.

ציפי לבני: מדובר כאן בתיקון שהוא מצד אחד תיקון טכני, שמבקש בעצם לעשות תיקון במועדים ולוחות זמנים, אבל חשוב לומר כאן משהו גם ברמה העקרונית.

ציפי לבני: ברמה העקרונית בעצם גם הממשלה לקחה לעצמה מספיק זמן על מנת להתכונן, להכין, לעשות את השינויים הנדרשים ולהתאים את תקציב המדינה למדיניות חדשה, למציאות חדשה, למציאות פיסקלית לא פשוטה.

ציפי לבני: מצד שני, הסיכום שהושג מאפשר לכנסת לעשות עבודה שהיא עבודה מהותית על התקציב שיוגש.

ציפי לבני: לכן, בסך הכול, ההסכמות שהגענו אליהן יאפשרו גם לממשלה וגם לכנסת לעשות את מלאכתן נאמנה.

ציפי לבני: למרות שמדובר בתיקון חוק-יסוד, ונראה כאילו בהתחלה נלקח פרק זמן מהכנסת, בפועל בעצם הכנסת מקבלת יותר זמן, כי בכל מצב עניינים רגיל, עם הרכבת הממשלה סדר-הגודל הוא כ-45 יום, או בדיוק 45 יום.

ציפי לבני: ברגע שמדובר ב-45 יום – – –

יצחק וקנין: אם אני לא טועה, 50 יום.

יצחק וקנין: אם אני לא טועה, 50 יום.

ציפי לבני: לא.

ציפי לבני: היום הכנסת קיבלה 50 יום, אבל על-פי חוק-היסוד הרגיל, מרגע הרכבת הממשלה הסך הכול הכולל שיש לכולם זה 45 יום – –

יצחק וקנין: אמת.

ציפי לבני: – – כי בעצם המטרה אומרת: במקרה כזה, לקצר את פרק הזמן שבו הכנסת נמצאת או שבו מדינת ישראל נמצאת בלי תקציב, כי זה לא מצב רגיל, זה לא מצב תקין, וזה אמור להלחיץ את הממשלה לסיים תקציב תוך פרק זמן מאוד קצר.

ציפי לבני: במקרה הזה, דווקא בגלל הצורך שלנו, של כולם, לעשות היערכות שהיא היערכות משמעותית, אז התוצאה הסופית היא תוצאה שבפועל גם הממשלה עצמה לוקחת לעצמה מספיק זמן, אבל גם הכנסת מקבלת כאן 50 יום, שזה הרבה מאוד זמן לעסוק בתקציב.

ציפי לבני: חשוב לומר שבאמת אנחנו נמצאים בפני מצב כלכלי לא פשוט, ולכן פרק הזמן נדרש גם במחיר שבו לעוד פרק זמן – כארבעה וחצי חודשים – עדיין נהיה בלי תקציב.

ציפי לבני: אבל אני בטוחה שפרק הזמן שלקחנו יאפשר לכולם לעשות את העבודה נאמנה וכפי שצריך.

ציפי לבני: לכן אנחנו מבקשים לתמוך בהצעת החוק.

יצחק וקנין: תודה לשרת המשפטים, חברת הכנסת ציפי לבני.

יצחק וקנין: רבותי, אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק-יסוד: תקציב המדינה לשנים 2009 עד 2012 (הוראות מיוחדות) (הוראת שעה) (תיקון מס' 2) – קריאה ראשונה.

יצחק וקנין: רבותי, מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 64 נגד – 7 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק-יסוד: תקציב המדינה לשנים 2009 עד 2012 (הוראות מיוחדות) (הוראת שעה) (תיקון מס' 2) לוועדת הכספים הזמנית נתקבלה.

יצחק וקנין: בעד – 64, נגד – 7, אין נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, הצעת חוק – – –

משה גפני: – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת משה גפני, באמצע ההצבעה, באמצע שאני מודיע, אתם מפריעים.

יצחק וקנין: רבותי, הצעת החוק עברה בקריאה ראשונה, ותועבר לוועדת הכספים להכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

יצחק וקנין: רבותי, בהתאם לאישורו של יושב-ראש הכנסת, אושר לוועדת הכספים להמשיך את הדיונים בזמן מליאת הכנסת כדי להחזיר את החוק לפה לקריאה שנייה ושלישית.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: אני מודה לכם.

יצחק וקנין: הודעה ליושב-ראש הוועדה המסדרת, חבר הכנסת יריב לוין.

אבישי ברוורמן: רק תוסיף את השם שלי, כי איחרתי, שיהיה כתוב.

יצחק וקנין: בפרוטוקול.

יואל רזבוזוב: תוסיף גם את השם שלי.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה.

יריב לוין: כבוד ראש הממשלה, שרים, חברות וחברי הכנסת, להלן הודעות מטעם הוועדה המסדרת.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, ההודעה הראשונה איננה מצריכה הצבעה.

יריב לוין: שתי ההודעות שלאחריה מחייבות הצבעה.

יריב לוין: ההודעה הראשונה – אני מודיע בזאת על חילופי אישים בוועדות.

יריב לוין: מטעם סיעת הליכוד – ישראל ביתנו, בוועדה המסדרת: במקום חבר הכנסת זאב אלקין יכהן חבר הכנסת שמעון אוחיון; בוועדת הכספים הזמנית: במקום חבר הכנסת זאב אלקין תכהן חברת הכנסת מירי רגב; בוועדת החוץ והביטחון הזמנית: במקום חבר הכנסת זאב אלקין יכהן חבר הכנסת יריב לוין.

יריב לוין: להלן ההודעה השנייה, המחייבת הצבעה: הוועדה המסדרת מציעה לכנסת לבחור בחבר הכנסת מאיר שטרית לכהן כסגן זמני ליושב-ראש הכנסת, בהתאם לסעיף 10 לחוק הכנסת וסעיף 2(א) לתקנון הכנסת, עד למינוי סגנים קבועים ליושב-ראש הכנסת.

יריב לוין: אבקש את אישור הכנסת.

יריב לוין: אדוני, אני מציע שתוסיף את קולי, אם אפשר, ואז אני אשאר.

יצחק וקנין: כן.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, אנחנו נצביע על ההודעה השנייה של יושב-ראש הוועדה המסדרת, חבר הכנסת יריב לוין.

יצחק וקנין: רבותי, מי בעד?

יצחק וקנין: ומי נגד?

קריאה: בעד מה?

יצחק וקנין: ההודעה בדבר מינוי סגן יושב-ראש שני.

יצחק וקנין: הצבעה מס' 3 בעד הצעת הוועדה המסדרת – 73 נגד – 1 נמנעים – אין הצעת הוועדה המסדרת לבחור את חבר הכנסת מאיר שטרית לסגן ליושב-ראש הכנסת נתקבלה.

יצחק וקנין: בעד – 73, אחד מתנגד.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, ההודעה אושרה.

יריב לוין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יצחק וקנין: אם כך, כולל קולו של היושב-ראש זה 74.

יריב לוין: אני עובר להודעה האחרונה, שמצריכה גם היא את אישור הכנסת.

יריב לוין: בהתאם להוראות סעיף 108 לתקנון הכנסת, מציעה הוועדה המסדרת לבחור בוועדה מיוחדת שתדון בהצעת חוק הרבנות הראשית לישראל (הארכת כהונה של הרבנים הראשיים לישראל) (הוראת שעה), התשע"ג–2013, מ/748, לאור העובדה שטרם הוקמו הוועדות הקבועות שמתאימות לטפל בהצעה זו.

יריב לוין: הוחלט כי בוועדה המיוחדת יכהנו כל חברי הוועדה המסדרת, ושמותיהם כדלקמן: יריב לוין – יושב-ראש, צחי הנגבי, שמעון אוחיון, משה פייגלין, מירי רגב, רוברט אילטוב, דוד רותם, חמד עמאר, עפר שלח, פנינה תמנו-שטה, עליזה לביא, עדי קול, שמעון סולומון, יצחק הרצוג, איתן כבל, נחמן שי, מיכל בירן, יוני שטבון, איילת שקד, שולי מועלם-רפאלי, אברהם מיכאלי, דוד אזולאי, יצחק וקנין, משה גפני, מאיר פרוש, מאיר שטרית, אילן גילאון, אחמד טיבי ומוחמד ברכה.

יריב לוין: משקיפים: ג'מאל זחאלקה וישראל חסון.

יריב לוין: אבקש את אישורה של הכנסת גם להצעה הזאת של הוועדה המסדרת.

יריב לוין: תודה.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת יריב לוין, אנחנו נצביע גם על הודעה זו.

יצחק וקנין: רבותי, אנחנו עוברים להצבעה על הודעתו השנייה של יושב-ראש הוועדה המסדרת, חבר הכנסת יריב לוין.

יצחק וקנין: רבותי, מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 4 בעד הצעת הוועדה המסדרת – 76 נגד – 3 נמנעים – 2 הצעת הוועדה המסדרת להקים ועדה מיוחדת שתדון בהצעת חוק הרבנות הראשית לישראל (הארכת כהונה של הרבנים הראשיים לישראל) (הוראת שעה), התשע"ג–2013, נתקבלה.

יצחק וקנין: בעד – 76, נגד – 3, נמנעים – 2.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, הודעתו של יושב-ראש הוועדה המסדרת נתקבלה.

יצחק וקנין: רבותי, הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת החלטת הוועדה המסדרת בדבר מועדי הכנסים במושב הראשון של הכנסת התשע-עשרה.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יצחק וקנין: תודה למזכירת הכנסת.

יצחק וקנין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/748).

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: רבותי, אנחנו ממשיכים בסדר-היום: הצעת חוק הרבנות הראשית לישראל (הארכת כהונה של הרבנים הראשיים לישראל) (הוראת שעה), התשע"ג–2013 – קריאה ראשונה.

יצחק וקנין: רבותי, גם הצעת חוק זו קיבלה פטור מחובת הנחה.

יצחק וקנין: יציג את הצעת החוק סגן השר לענייני דתות, סגן השר אלי בן-דהן.

משה גפני: שנייה, שנייה.

משה גפני: הרב בן-דהן – – –

יצחק וקנין: רבותי, חבר הכנסת משה גפני, מאחר שאתה צריך לקיים את הדיון בהצעת חוק התקציב, אתה תהיה הדובר הראשון אחריו, כדי שתוכל להמשיך את הדיונים בוועדת הכספים.

יצחק וקנין: אתה תהיה הדובר הראשון.

יצחק וקנין: אדוני סגן השר.

אלי בן-דהן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אנחנו מביאים עכשיו חוק – הוראת שעה – להאריך את כהונתם של הרבנים הראשיים לישראל בארבעה חודשים.

אלי בן-דהן: כידוע לכם, הרבנים הראשיים לישראל מסיימים את כהונתם, על-פי החוק הקיים, ביום ראשון הקרוב.

אלי בן-דהן: כיוון שכך, אנחנו מציעים – – –

יצחק וקנין: רבותי חברי הכנסת, השרים, אנא מכם, כל מי שרוצה לדבר, שיעשה את זה בחוץ.

יצחק וקנין: רבותי חברי הכנסת, שר החינוך, שר החינוך.

יצחק וקנין: רבותי, אנא מכם, מי שרוצה לדבר, שיעשה את זה מחוץ למליאה.

ראובן ריבלין: תשאל אותו אם זה על דעת ישראל ביתנו.

יצחק וקנין: רבותי, אתם מפריעים לדיון.

יצחק וקנין: רבותי השרים, שר הרווחה ושר האוצר, אנא מכם, אם תוכלו לעשות את זה בחוץ, זה יעזור לנו לנהל את המליאה.

יצחק וקנין: אדוני ימשיך.

אלי בן-דהן: על-פי החוק הקיים, חודש לפני תום כהונתם של הרבנים הראשיים לישראל צריך לבחור רבנים ראשיים חדשים.

אלי בן-דהן: בגלל הבחירות לכנסת הבחירות הללו של הרבנים הראשיים לישראל לא התקיימו.

אלי בן-דהן: כיוון שהאספה הבוחרת, 150 איש, חלקם נבחרים על-ידי הממשלה, חלקם נבחרים על-ידי הכנסת, וכיוון שהאספה הבוחרת, הרכבה לא הושלם, ממילא אי-אפשר לקיים את הבחירות לרבנים הראשיים לישראל.

אלי בן-דהן: לכן אנחנו מבקשים להאריך את כהונתם של הרבנים הראשיים הנוכחיים בארבעה חודשים.

אלי בן-דהן: בכך נגרום שתהיה רציפות שלטונית, הרבנים הראשיים הנוכחיים ימשיכו את כהונתם, יוכלו להעביר בצורה מסודרת את כהונתם לרבנים הראשיים החדשים.

אלי בן-דהן: אני רוצה להדגיש דבר נוסף.

אלי בן-דהן: אנחנו נכנסים לחודש וחצי של מועדים מיוחדים שבהם תבוא לידי ביטוי הממלכתיות הישראלית של מדינת ישראל.

אלי בן-דהן: מייד לאחר חג הפסח יהיה יום השואה והגבורה – – –

אברהם מיכאלי: – – –

אלי בן-דהן: ודאי.

אלי בן-דהן: אבל זה לא ממלכתי, זה מהתורה, זה הרבה יותר מהממלכתיות.

אלי בן-דהן: – – – יום השואה והגבורה, לאחר מכן יום הזיכרון לחללי צה"ל ולנפגעי פעולות האיבה, חג העצמאות ויום ירושלים.

אלי בן-דהן: ימים מיוחדים אלו באים לידי ביטוי בטקסים ממלכתיים.

אלי בן-דהן: חשוב מאוד שבטקסים הללו הרבנים הראשיים לישראל, שמייצגים את תורת ישראל, שמייצגים את המעמד הרוחני המיוחד של המדינה היהודית היחידה בעולם – יהיו נוכחים בהם.

אלי בן-דהן: לא יכול להיות שטקסים כאלו, לא יהיו בהם הרבנים הראשיים לישראל.

אלי בן-דהן: ולכן אנחנו מציעים להאריך את כהונתם של הרבנים הראשיים לישראל, כדי שהרבנים הראשיים, כפי שאמרתי, יוכלו להיות נוכחים בטקסים הללו, יוכלו להעביר את כהונתם לרבנים הראשיים הבאים בצורה החלקה והראויה.

אלי בן-דהן: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לסגן השר אלי בן-דהן.

יצחק וקנין: רבותי, אנחנו פותחים את הדיון בהצעת החוק.

יצחק וקנין: ראשון הדוברים יהיה חבר הכנסת משה גפני, ואחריו – חבר הכנסת ראובן ריבלין.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, רבותי השרים – – –

יצחק וקנין: רק דקה אחת.

יצחק וקנין: רבותי, חברי הכנסת שמעוניינים לדבר בדיון בהצעת חוק זו, שיגישו עכשיו את בקשתם אלי.

יצחק וקנין: אם לא, אני סוגר את הרשימה.

יצחק וקנין: תודה.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, זה חוק של מה שמכונה הפוליטיקה החדשה.

משה גפני: חבל שיאיר לפיד לא פה.

משה גפני: הפוליטיקה החדשה, השר יאיר לפיד, שדיבר במערכת הבחירות ולפניה – מאוד מעניין, הוא הולך להאריך את הכהונה של שני הרבנים הראשיים.

משה גפני: מאוד יפה.

משה גפני: אני, האמת היא שהייתי תומך בזה.

משה גפני: עד שקראתי את ההסכמים הקואליציוניים ומצאתי בהסכם הקואליציוני של הבית היהודי שני סעיפים, אחד אחרי השני; סעיף אחד שמאריכים את הכהונה של הרבנים הראשיים, וסעיף שני שהרבנים המכהנים, תהיה להם האפשרות החוקית להתמודד פעם נוספת, מה שלא היה פעם.

משה גפני: רב ראשי התמנה לעשר שנים, היו פה הרבה בעיות לפני הרבה שנים כשרצו לעשות חוק כזה.

משה גפני: הבית היהודי, עם הפוליטיקה החדשה, עשה פתאום סעיף.

משה גפני: הלכתי לבדוק.

משה גפני: התברר שיש שני הסכמים: הסכם אחד שייבחר רב אחד וייבחר רב שני – הבית היהודי עשה, עם מפלגות אחרות – והסכם נוגד, שייבחר רב אחד וייבחר רב אחר – הסכם של הבית היהודי.

משה גפני: וכמובן יש עתיד הולכים להצביע בעד – על הסכמים שהם הסכמים מושחתים.

משה גפני: זה פשוט לא יאומן.

משה גפני: אני לא אוכל לראות בעיני – אני מקווה שאני אסיים את הדיון בוועדת הכספים – אני ארצה לראות איך יש עתיד יצביעו בעד.

משה גפני: מאוד יפה יהיה העניין הזה.

משה גפני: אם כנים דבריכם, כמו שאמר הרב בן-דהן, שזה היה בכלל הצגת העשור; הרב בן-דהן שהדיחו אותו מניהול בתי-הדין הרבניים – אני כמובן הייתי נגד, נלחמתי שהוא יישאר – עכשיו הוא בא ואומר: צריך להאריך את הכהונה של הרבנים הראשיים.

משה גפני: ואני לא מספר פה את הכול; הוא יודע, אבל נניח לזה לפעם אחרת.

משה גפני: אני אומר בשם יהדות התורה: אם כנים דבריכם, הרב בן-דהן – ואתה איש ישר, הרב בן-דהן – אם כנים דבריכם, שאסור שלא יהיו רבנים ראשיים – הרי כשאין רבנים ראשיים יש חוק: זקן מועצת הרבנות הראשית יכול להיות בכל האירועים שדיברת, במכירת חמץ והכול, אותו דבר בנשיא בית-הדין הרבני הגדול; המחוקק נתן את דעתו על כך.

משה גפני: אנחנו בסיעת יהדות התורה נגיש הסתייגות, ונבקש מכולם לתמוך בזה, שהרבנים הראשיים המכהנים ימשיכו עוד עשר שנים.

משה גפני: למה צריך את כל הפארסה הזאת?

משה גפני: הרי ילכו לשנות פה אחרי זה – תראו את ההסכם של הבית היהודי, זה הפוליטיקה הישנה והרעה; הם ישנו את ההרכב של מי שבוחר – הם לא ידברו על נשים, חברת הכנסת מיכאלי, הם יסתכלו מי יש להם בגוף הבוחר, כדי שייבחר – ואני עוד לא יודע, כי יש שם מחלוקת, מי יהיה הרב מטעמם.

משה גפני: אז הם יעשו את הגוף הבוחר לפי זה.

משה גפני: זה המפד"ל הישנה והרעה, זה לא שנולד משהו חדש.

משה גפני: היום הזה ראינו את מה שאנחנו יודעים כבר זמן רב: לא קרה שום דבר חדש.

משה גפני: אתם ביש עתיד – עוד נטפל בכם גם – אבל אתם הולכים להצביע על הפוליטיקה הישנה והרעה.

משה גפני: אנחנו ביהדות התורה לא ניתן לקומבינה הזאת לעבור בשקט, אנחנו נגיש הסתייגות ונצביע עבורה, כמו שאמר הרב בן-דהן, ונראה אם כנים דבריהם.

משה גפני: למה צריך חילול השם, עם כל מה שנלווה לעניין?

משה גפני: יש שני רבנים ראשיים טובים?

משה גפני: מצוין, נאריך את הכהונה שלהם בעשר שנים.

יצחק וקנין: משפט אחרון.

משה גפני: לא יאומן.

משה גפני: אני בטוח שיש פה חברי כנסת – אני לא רוצה להגיד שמות, כי חלק אמר לי את שמו – הם הולכים להצביע על חוק שבחיים שלהם הם לא חלמו שהם יצביעו על חוק כזה.

משה גפני: אבל הם יצביעו בעד, כי הם קיבלו ג'ובים.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת משה גפני.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת רובי ריבלין, ואחריו – חבר הכנסת נחמן שי.

ראובן ריבלין: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, חברותי וחברי חברי הכנסת, תראו מה זה תעתועי ההיסטוריה.

ראובן ריבלין: הרי רק לפני שלושה חודשים ישבנו פה, על דעת כולם באנו ואמרנו: הואיל ונכנסים לפגרה נאריך את כהונת הרבנים הראשיים, כדי לאפשר לכל המוסדות הנוגעים בדבר, אשר ממנים את נציגיהם לגוף הבוחר, כמו הכנסת, כמו הממשלה – הדברים ברורים מאליהם וצריכים להיות.

ראובן ריבלין: היו שמועות, והיו אמירות, האם רוצים להאריך את הכהונה?

ראובן ריבלין: האם יוכל רב בהתאם לחוק החדש, שעדיין איש לא דיבר עליו, לשמש כהונה נוספת?

ראובן ריבלין: וכולם באמת גאונים, וכולם אנשים מעולים ומופלאים, אבל כל מה שהבנו בצורה הברורה ביותר הוא שאנחנו חייבים להאריך את הכהונה מהטעם הפשוט שאנחנו עצמנו לא מאפשרים את בחירת הרבנים הראשיים.

מרב מיכאלי: אז מה, אבל יש – – –

ראובן ריבלין: והנה, לא אישרנו זאת.

ראובן ריבלין: מדוע?

ראובן ריבלין: משום שיושב-ראש ישראל ביתנו אמר: לא מאריכים את זה.

ראובן ריבלין: שאלנו: למה?

ראובן ריבלין: אמר: ככה.

ראובן ריבלין: וראו זה פלא, ככה היה ככה.

ראובן ריבלין: ואני מזהיר את הכנסת מפני תעלולים המאפשרים גם ליושבי-ראש ועדה לעכב העברת חוקים שהם בסדר הציבורי ובהכרח האזרחי והפוליטי לנהוג בהתאם למצוות החוק.

ראובן ריבלין: אז אני רק באתי הנה לומר שהמובן מאליו שהיה צריך אז להיעשות ולא נעשה מטעמים בלתי נתפסים, שלא יקרה לנו פעם נוספת.

ראובן ריבלין: והרי אנחנו בכנסת חדשה ויש 48 חברי כנסת חדשים שלא היו מעלים על דעתם – בנוסף לחברי כנסת שהם כבר קדנציה שלישית פה, שגם לא העלו על דעתם – שדברים כאלה יכולים להתקיים.

ראובן ריבלין: ולכן אני מציע בוודאי להצביע בעד חוק זה כי אחרת אנחנו פוגעים באחד מהחוקים המחייבים אותנו לבחור רבנים ראשיים עד אשר נשנה את החוק.

ראובן ריבלין: רק אני רוצה לומר שיש לי זיכרון יותר מדי טוב למרות גילי המופלג, ולומר לכם שהרב גפני הצביע בעד.

ראובן ריבלין: שלא יאמר לי שהוא הצביע נגד, כי אני הייתי פה וראיתי אותו, ובאמת שאלתי אותו.

ראובן ריבלין: אני מוכרח לומר שבאותה עת הייתה מחלוקת גם בתוך מערכת שלמה בש"ס, ואני, כמופקד על המערכת שלנו, של קבלת ההחלטות, שאלתי את אריה דרעי; אמר: בוודאי צריכים את החוק המאריך את הכהונה כדבר מובן מאליו.

ראובן ריבלין: זאת אומרת, על דעת כולם אנחנו חשבנו שצריכים להאריך את החוק, אבל משום מה הפוליטיקה הישנה – איך אתם קוראים לזה?

ראובן ריבלין: "פוליטיקה ישנה"?

ראובן ריבלין: – לא אפשרה זאת.

מאיר פרוש: החדשה, הכנסת החדשה.

ראובן ריבלין: אני מציע שלא תהיה עוד בעניין זה כל מחלוקת בין פוליטיקה ישנה ופוליטיקה חדשה.

ראובן ריבלין: דברים כאלה אסור שיהיו.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת ראובן ריבלין.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת נחמן שי, ואחריו – חבר הכנסת ישראל אייכלר.

יצחק וקנין: לרשותך שלוש דקות.

נחמן שי: תודה רבה לך.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ראשית הערה לדבר שהתרחש קודם במליאה, ההצבעה על המינוי ההמוני של סגני שרים.

נחמן שי: אתם יודעים, נהוג לומר שה-60 החדשים או ה-70, ה-80 החדשים – זאת אומרת, נוצר איזה פער בין הגיל הביולוגי לבין התחושה.

נחמן שי: אז גם כאן יש לי רושם שהסגן שר החדש הוא השר הישן, שבעצם עבדו על הציבור הישראלי.

נחמן שי: אמרו להם בשקט: אנחנו מקטינים את מספר השרים, היו מחיאות כפיים מקצה לקצה, ואז באו ומילאו באיזה פארסה את הכנסת בשמונה סגני שר, ש-over night, שבמשך הלילה הם הלכו לישון במשרד אחד והם התעוררו במשרד אחר.

נחמן שי: הם לא ידעו גם רבע שעה לפני ההצבעה, במקרה מסוים, באיזה משרד הם הולכים להיות.

נחמן שי: ואני אומר את זה לחברי ביש עתיד שבאו עם הרעיון הנכון לעשות את הרפורמה בממשל ולהקטין את מספר התיקים והצליחו, ואז בדרך אחת הם – כמו שהם סגרו חלון, או דלת, אז מישהו נכנס דרך החלון, ועם המציאות הזאת נחיה עכשיו.

נחמן שי: למשל, האבסורד הוא שהשר המקשר בין הכנסת לבין הממשלה יהיה סגן שר.

נחמן שי: לא שיש לי חלילה מילה רעה על ידידי אופיר אקוניס, זו לא הערה אישית, אבל בואו נאמר שכשאנחנו נגיש את הצעות האי-אמון שלנו בקרוב, הייתי מצפה ששר אחד יטריח את עצמו למליאה ויענה עליהן ולא יעשה את זה סגן שר, כי בזה יש לנו עוד פעם הורדה בפרופיל של הכנסת.

נחמן שי: דבר שני שאני רוצה לומר לעניין הזה שעומד לפנינו, הבעיה היא לא בבחירת הרבנים הראשיים כי בסוף יבחרו רבנים ראשיים.

נחמן שי: הבעיה היא יותר מי הם יהיו בסופו של דבר הרבנים הראשיים שמדינת ישראל תבחר להוביל אותה והאם מישהו שואל את עצמו אם אין זו הזדמנות לעשות איזשהו מהפך ביחסים בין מדינה לדת במדינת ישראל אחרי שנשחקו פה הרבה מהבלמים שהיו; האם נוכל להביא למצב שהרבנים ידעו שמקומם הוא בעולם הדתי ולא בתוך העולם החילוני; האם נדע להפריד בצורה הנכונה, למשל במודל הצבאי, שמפקד נותן את ההנחיות לפקודיו ולא רב מתערב בהחלטותיו של מפקד כמו שהיו לנו בשנים האחרונות, כי הקווים האלה היטשטשו.

נחמן שי: זו נקודה שמאוד חשוב להבין.

נחמן שי: חלילה אינני מבטל את מקומה של הדת היהודית במדינת ישראל, אבל אני רוצה להבטיח שהרבנים הראשיים יעסקו בשלהם.

נחמן שי: הדבר הבא שאני מצפה מהרבנים הראשיים לעשות, וגם את זה לצערי הרב לא ראיתי בסוף בקווי היסוד, זה באמת איזושהי רפורמה במעמדם של אזרחי מדינת ישראל בתוך המערכת הדתית.

נחמן שי: האם נזכה לאותם שינויים שכל כך ציפינו להם בנושא הנישואין, בנושא הגירושין, במערכות אחרות שאנחנו תלויים בהן במערכת הדתית במדינת ישראל?

נחמן שי: איפה זה היה?

נחמן שי: זה היה צריך להיות הדגל של יש עתיד, אני מחפש את זה.

נחמן שי: ואני רוצה לראות יותר מזה מתבצע בשנים הקרובות, כי אתם לקחתם על עצמכם תפקיד, ואמרנו לכם את זה בפגישות שהיו עוד לפני שנחתמו ההסכמים הקואליציוניים: קחו את זה על עצמכם, מדינת ישראל משוועת לרפורמה ביחסי דת ומדינה.

נחמן שי: והכרטיס הזה עכשיו ניתן לכם והציפייה היא מכם.

נחמן שי: ואין ספק שצריך לשנות את זה, מפני שאם לא נשנה את זה התהליכים שמתרחשים בתחום שוחקים את כוחה של המדינה ביחס לדת.

נחמן שי: ההזדמנות של בחירת הרבנים, גם האישית – –

יצחק וקנין: תודה.

נחמן שי: – – תהיה המקום לשינוי.

נחמן שי: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת נחמן שי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת ישראל אייכלר, ואחריו – חבר הכנסת שמעון אוחיון.

יצחק וקנין: לרשותך, חבר הכנסת אייכלר, שלוש דקות.

ישראל אייכלר: אל תתחיל לספור.

ישראל אייכלר: כבר התחלת לי לספור.

יצחק וקנין: תאמין לי שלא אתחשבן אתך על עוד דקה אפילו.

ישראל אייכלר: אתה יודע מה זו דקה?

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, כבוד השרים, חברי הכנסת, אני בכלל לא מבין למה מדינה חילונית, משטר חילוני, צריכים רבנות ראשית, ריבונו של עולם.

ישראל אייכלר: הדתיים רוצים רבנות – שיקימו להם רבנות.

ישראל אייכלר: יש להם פה – – –

מרב מיכאלי: שאלה מצוינת, הרב אייכלר.

ישראל אייכלר: הנה, יש לנו מפלגה יש עתיד – –

עליזה לביא: אתה במפלגה הנכונה?

ישראל אייכלר: – – מפלגה רפורמית שרוצה הנהגה רפורמית בראשות המדינה.

ישראל אייכלר: מה לכם לתמוך בחוקים האלה של רבנות ראשית?

עליזה לביא: אתה יכול להיות הדובר שלנו?

ישראל אייכלר: אם הבנתי נכון, ואני יודע לקרוא ולכתוב ולהבין, אתם בעד שיהיו שם רפורמים וקונסרבטיבים ואתם לא מרוצים מההגמוניה האורתודוקסית ברבנות הראשית.

ישראל אייכלר: תגידו שלא?

ישראל אייכלר: עכשיו תלכו להצביע בשביל רבנות ראשית.

ישראל אייכלר: אז אני מבין שהעניין של הרבנות הראשית זה ג'ובים לשותפים הטבעיים שלכם, הבית היהודי; הקמתם סיעה אחת: יש עתיד – הבית היהודי.

ישראל אייכלר: אתם צריכים לדאוג גם להם, שיהיו להם ג'ובים ושיהיה לכולם לבריאות, רק אל תפריעו לנו.

ישראל אייכלר: ועל זה אני רוצה לדבר.

ישראל אייכלר: אני רוצה לומר, כתוב: "והיא שעמדה לאבותינו ולנו, שלא אחד בלבד עמד עלינו לכלותנו, אלא שבכל דור ודור עומדים עלינו לכלותנו והקדוש-ברוך-הוא מצילנו מידם".

ישראל אייכלר: שואל אחד הראשונים, אבודרהם, רבי דוד אבודרהם, מראשוני הראשונים: למה אנחנו אומרים "והיא שעמדה לאבותינו"?

ישראל אייכלר: אפשר להגיד: "שכל דור ודור עומדים עלינו לכלותנו".

ישראל אייכלר: ובאמת, למה הקדוש-ברוך-הוא צריך להעמיד לנו כל דור ודור מישהו שיעמוד עלינו לכלותנו והוא יציל אותנו?

ישראל אייכלר: הרי הייפלא מה' דבר, למנוע, להטות את לב האנשים לא לרצות לכלות את עם ישראל?

ישראל אייכלר: למה צריך את זה?

ישראל אייכלר: אומר אבודרהם: "והיא שעמדה לאבותינו ולנו", שאילולא היו לנו אנשים שרוצים לכלותנו לא היינו מבינים שאנחנו זקוקים כל רגע להצלת הקדוש-ברוך-הוא.

ישראל אייכלר: היינו חושבים שאנחנו עם חופשי.

ישראל אייכלר: הדתיים היו חושבים – – –

יצחק וקנין: אתה יודע מה זה "והיא"?

ישראל אייכלר: "והיא"?

ישראל אייכלר: כן, "והיא שעמדה" – זה שעומד בכל דור ודור מישהו לכלותנו והקדוש-ברוך-הוא מצילנו מידם.

ישראל אייכלר: זה מה שעומד לנו, אחרת אנשים יכולים לחשוב שכמו שהשמש זורחת בבוקר כך עם ישראל קיים.

ישראל אייכלר: יש עם ברזילאי ויש עם טורקי אז יש עם יהודי.

ישראל אייכלר: לא.

ישראל אייכלר: אנחנו עם ה', אנחנו העם הנבחר בידי הקדוש-ברוך-הוא.

ישראל אייכלר: בכל דור ודור הוא שולח לנו אנשים לכלותנו כדי שהוא יציל את עם ישראל מידם.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אייכלר, התכוונתי: "והיא" – "עץ חיים היא", גם התורה.

ישראל אייכלר: התורה, בטח.

ישראל אייכלר: יש הרבה מילים יפות על הפסוק, אבל אבודרהם הוא מהראשונים שאצלו זה בפשט.

ישראל אייכלר: הוא אומר: "והיא שעמדה" זה העניין של – ואני אומר: גם פה במדינת ישראל, אולי אנחנו, הציבור הדתי והחרדי, חשבנו שאנחנו בכל זאת בארץ-ישראל, בין יהודים, והכול בסדר ואנחנו נסתדר כביכול בלי הקדוש-ברוך-הוא.

ישראל אייכלר: בארצות-הברית או באירופה, בשבדיה, בהולנד, אם הייתה קמה מפלגה לדרוש הסכם קואליציוני ששם יהיה כתוב לקפח קבוצה מסוימת; נניח, בצרפת יש מפלגות שלא אוהבות את הערבים, היו אומרים שכל הזכויות הסוציאליות לא יינתנו לערבים המהגרים שם, וסיבות לא יהיו חסרות להם – העולם היה מזדעזע.

ישראל אייכלר: היו אומרים: גזענות, פאשיזם.

ישראל אייכלר: אבל פה זה רשמי, לגיטימי, בשותפות עם אנשים שמדברים אתם על רבנות ממלכתית.

ישראל אייכלר: אז בבקשה, הרבנות היא רבנות של ג'ובים; פעם הג'ובים היו בידי מפלגה אחרת, היום הג'ובים במפלגה שלכם.

ישראל אייכלר: אתם יודעים מה?

ישראל אייכלר: אני מפרגן לכם, רק אל תגזרו על ילדי ישראל גזירות קשות, תנו לילדים ללמוד תורה, תנו לילדים במקום לשבת בקרוונים בקור ובחום, תנו להם כיתות כמו לכל ילדי ישראל, והיא שעמדה לאבותינו ולנו והקדוש-ברוך-הוא מצילנו מידם.

ישראל אייכלר: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת ישראל אייכלר.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת שמעון אוחיון.

יצחק וקנין: ולאחריו – חבר הכנסת ניצן הורוביץ.

יצחק וקנין: לרשותך שלוש דקות.

שמעון אוחיון: אדוני היושב-ראש, כבוד השרים, כנסת נכבדה, ראשית אני רוצה להביע תמיכה בהצעת החוק כפי שהובאה על-ידי סגן השר לענייני דתות.

שמעון אוחיון: אבל יתרה מזאת, הרב בן-דהן, אנחנו זקוקים לרבנים ראשיים רק לצד הטקסי.

שמעון אוחיון: אני יודע שיש בעיה כרגע, אבל חלילה וחס, ואני לא יכולתי לשבת במקומי כששמעתי כמה הם חשובים לצד הטקסי לימים שמחכים לנו, בוודאי הצד הטקסי בצד הממלכתי שהוא מייצג, וזה בדיוק העניין.

שמעון אוחיון: בניגוד לאותם אנשים שרוצים לראות ברבנים סַמלי דת בתחומים מסוימים, אני חושב שעזבנו את הדברים הללו.

שמעון אוחיון: אני כבר אמרתי כמה וכמה פעמים שאני בא ממסורת כזאת, ואני מייחל שהרבנות תהיה של כלל ישראל; לא עניין של הפרדה.

שמעון אוחיון: כמובן, במסגרת הגבולות והחוק ומה שהמקום נותן לה, החוק.

שמעון אוחיון: אבל יש לה מספיק אתגרים היום.

שמעון אוחיון: לרבנות הראשית יש היום אתגרים להתמודד בסוגיות עקרוניות ממלכתיות, ולא נשאיר אותה, חלילה וחס, שתיתן מענה רק לסוגיות שנראות צדדיות.

שמעון אוחיון: אפילו גם לא בנושא הכשרות.

שמעון אוחיון: חבל מאוד שרוב העם היהודי במדינת ישראל שכן רוצה לאכול כשר מאבד אמון בגלל השגחה כזאת או השגחה אחרת, בזמן שהיינו אמורים לחזק את הרבנות הראשית לישראל ולהפקיד בידיה את כל נושא ההשגחה ולהגביר את האמון של הציבור בנושאים הללו.

שמעון אוחיון: בוודאי שאנחנו צריכים זמן, משום שהיום יש התעוררות בציבור.

שמעון אוחיון: יש ציפייה מההנהגה הרוחנית להיות שותפה למהלכים ממלכתיים ולא חלילה לעניין בדלני, "שבו לכם בפינה".

שמעון אוחיון: לא.

שמעון אוחיון: ציבור רחב כן רוצה שהרבנות תתמודד ותיתן מענה לסוגיות חשובות ומרכזיות בעולם המודרני של היום.

שמעון אוחיון: ולכן זו הזדמנות בשבילנו לאותם ארבעה חודשים, גם להאריך, משום שצריכים רבנים ראשיים, וגם לבחון את הדברים.

שמעון אוחיון: ומי שבוודאי ראוי, ייבחר שוב, ומי שלא, בוודאי יפנה את מקומו למועמד שייבחר.

שמעון אוחיון: אז בוודאי שכל המהלכים שיהיו בתקופה הקרובה נותנים לנו הזדמנות להיות בוחנים ומעורבים בתהליכים כדי שהרבנות הראשית שתיבחר תהיה רבנות ראשית ממלכתית של כלל ישראל.

שמעון אוחיון: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת שמעון אוחיון.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת ניצן הורוביץ.

יצחק וקנין: ולאחריו – חבר הכנסת מאיר פרוש.

יצחק וקנין: לרשותך שלוש דקות.

ניצן הורוביץ: אדוני היושב-ראש, תודה, אני עומד פה בלב כבד.

ניצן הורוביץ: כשאנחנו, חילונים, אנשים חופשיים, מגיעים לסוגיות האלה של המוסדות הרבניים, מוסדות הדת שהם חלק ממוסדות המדינה, ואנחנו רוצים בביטולם מתוך הרעיון הכללי של הפרדת דת ממדינה, אומרים לנו בכל מיני תיקונים: אבל היות שהמוסד קיים אז לפחות שיהיה שוויון לנשים, ושפחות יתעמרו בכאלה שהרבנות מתעללת בהם, ושיתנהלו הדברים בצורה תקינה, והכשרויות.

ניצן הורוביץ: ואז אנחנו מוצאים את עצמנו, אנחנו, חסידי הפרדת הדת מהמדינה, נותנים יד לעוולות מתוך הרעיון של "ועשה טוב".

ניצן הורוביץ: וצריך לשים קץ לדברים.

ניצן הורוביץ: לכן אני אומר לכם כאן, אני מתנגד לעניין הזה, כי מוסד הרבנות הראשית הוא מוסד מיותר, ולא רק המוסד הזה אלא גם דברים שנלווים לו.

ניצן הורוביץ: ואני אגיד משהו לרב בן-דהן.

ניצן הורוביץ: הרב בן-דהן, אני מניח שאתה תומך במינויו של הרב סתיו לתפקיד הרב הראשי.

ניצן הורוביץ: מה גדולתו של הרב סתיו – שהוא, ביישובו שוהם, אין מועצה דתית.

ניצן הורוביץ: קודמך בתפקיד, מרגי, לחם בו, השמיץ אותו, אמר, על אפו ועל חמתו תהיה מועצה דתית.

ניצן הורוביץ: עמד הרב סתיו, עמד ראש המועצה, ובשוהם אין מועצה דתית.

ניצן הורוביץ: ויפה שדווקא אתה תומך בו לכהונת הרב הראשי.

ניצן הורוביץ: רק צריך את מה שהוא עשה בשוהם לעשות גם ברבנות הראשית.

ניצן הורוביץ: כפי שביטלו את המועצה הדתית בשוהם ותושבי שוהם זוכים לשירותי דת בדיוק כמו בכל מקום אחר במדינה – זה כנראה יותר טוב, כי דווקא זה שאין מועצה דתית מייעל את השירות מבחינת השירות לאזרח – כך, חברות וחברים, צריך לעשות בממלכתיות ובזירה הלאומית כולה.

ניצן הורוביץ: ברגע שנבטל את הרבנות הראשית, שיהיה דין אישי אחיד לכולם, אזרחי – השירות, הרמה, הכבוד לאזרח, יהיו גדולים בהרבה.

ניצן הורוביץ: לכן אני מתנגד לחוק הזה.

ניצן הורוביץ: אני תומך בביטול מוסד הרבנות.

ניצן הורוביץ: אני חושב שזה מיותר, זה גם לפעמים מבזה, ואנשים שעוברים את מדורי הגיהינום ברבנות יודעים בדיוק.

ניצן הורוביץ: וזאת צריכה להיות אמירתה של הכנסת.

ניצן הורוביץ: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת ניצן הורוביץ.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת מאיר פרוש.

יצחק וקנין: ולאחריו – חברת הכנסת מיכל רוזין.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, שאל אותי קודם: איך זה, איך אתה, חבר כנסת חרדי, אתה לא רוצה לתמוך בחוק להארכת כהונתם של הרבנים הראשיים?

מאיר פרוש: אבל כאן, להצעת החוק הזאת, צריך שהחברים ידעו – להצעת חוק זו יש עוד כוונות, ואני הייתי גם משתמש ואומר, יש אולי גם כוונות זדוניות בהצעת החוק הזאת.

מאיר פרוש: ואני שואל אתכן, נשות הברית החדשה, את נשות הפוליטיקה החדשה: אתן בוודאי מודעות למה שרוצים לעשות במסגרת הצעת החוק הזאת, למה לא שומעים את קולכן?

מאיר פרוש: הרי אתן הפוליטיקה החדשה.

מאיר פרוש: איך אמר חבר הכנסת הורוביץ, אתם לכאורה צריכים להיות אלה שבאים ואומרים כאן, סטופ, לא רוצים את הדברים האלה.

מאיר פרוש: פתאום אתם הופכים להיות חלק מהפוליטיקה המאוד מאוד ישנה שכולם כבר הקיאו את זה מתוכם.

מאיר פרוש: אני רוצה לומר לכם, אין לי כל ספק, מייד אחרי הפגרה אתם תראו שיבוא לפה איזשהו חוק חדש שינסה לשנות הרכבים בגוף הבוחר, והכול מתוך מטרה, ואתם נותנים יד לזה, כדי לחלק עוד כמה ג'ובים ועוד כמה תפקידים במסגרת הגוף הבוחר.

מאיר פרוש: אני רוצה לומר לכם, ההיסטוריה אומנם ארוכה אבל היא מאוד קצרה.

מאיר פרוש: אנחנו נכנסים עכשיו לשנת ה-90 מאז שהגאון הצדיק הרב חיים זוננפלד, שהיה הרב של ההנהגה החרדית פה, בירושלים ובארץ, הכריז על יום צום ותענית כאשר מוסדות הוועד הלאומי רצו להחליש את המעמד של ההנהגה הרוחנית והם חשבו שבאמצעות הקמת מוסד מטעם, רבנות מטעם, של הרבנות הראשית, זה יחליש את המעמד של ההנהגה הרוחנית של אותם חרדים שאתם רואים היום את הצאצאים שלהם יושבים כאן בכנסת ורוצים להחרים אותם.

מאיר פרוש: אז הוא הכריז יום צום על עצם הקמת המוסד הזה.

מאיר פרוש: ואני אומר, מי יגלה עפר מעיניו של הגאון הצדיק הרב זוננפלד, כדי שהוא יראה איזה אינטרסנטים, איזה קבוצות פעילות היום כדי להקים או להמשיך את הכהונה של הרבנות הראשית, של הרבנים הראשיים, אם לא כאלה שאומרים: אנחנו מזלזלים, אנחנו רוצים להתרחק מכל המושג הזה של הרבנות הראשית – הם אלה שמובילים את הנושא הזה היום.

מאיר פרוש: ודאי שאין פה כל כוונה לחזק את מעמד הרבנות.

מאיר פרוש: אין פה כל כוונה לחזק את מעמד הדת כאן בארץ-ישראל, רק שעוד מישהו יהיה לו תפקיד, עוד כמה יהיו להם ג'ובים, ואתם, הברית החדשה, הפוליטיקה החדשה, נותנים יד לדברים האלה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מאיר פרוש.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת מיכל רוזין, ואחריה – חבר הכנסת אלעזר שטרן.

יצחק וקנין: אם הוא לא יהיה נוכח באולם, תעלה חברת הכנסת עליזה לביא; אם אלעזר שטרן לא יהיה.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

מיכל רוזין: רק שלוש דקות?

מיכל רוזין: טוב, אז אני לא אפתיע אתכם אם אני אומר שמוסד הרבנות הראשית בעיני הוא מוסד לא רלוונטי.

מיכל רוזין: אפשר להעניק היום שירותי דת ברמת הקהילה כמו שמעניקים שירותי תרבות, חינוך ואפילו בריאות.

מיכל רוזין: מדוע אנחנו צריכים רב ראשי מטעם מדינת ישראל?

מיכל רוזין: רב ראשי אשכנזי ורב ראשי ספרדי – גם למה משמרים את הפלגנות הזאת?

מיכל רוזין: מה עם רב ראשי קונסרבטיבי, רבה ראשית רפורמית?

מיכל רוזין: איך זה יכול להיות שבמדינת ישראל 2013, שמגדירה את עצמה יהודית ודמוקרטית, יש הגדרה מוכתבת מראש של בעלי המונופול על האמונה הדתית של האזרחים?

מיכל רוזין: לא רק הזרמים השונים ביהדות מודרים ממוקדי כוח של שירותי הדת בישראל.

מיכל רוזין: גם אלו שנשארו למשול בכיפה, תרתי משמע, הם בעלי מאפיין אחד משותף וברור: מנהיגי הדת בישראל הם על-פי ההגדרה והמינוי גברים.

מיכל רוזין: רבנים הם גברים, דיינים בבתי-הדין הרבניים הם גברים, ואפילו בוועדות שבוחרות אותם אחוז הנשים הוא זעום ומעליב.

מיכל רוזין: המדינה הדמוקרטית שלנו נותנת על-פי חוק למוסד גברי במהותו לנהל ולקבל החלטות הנוגעות למצבן האישי של נשים.

מיכל רוזין: בישראל של היום יש נשים עגונות, שבויות בידי בעלים סרבני גט, שברגע שהמדינה נתנה לבתי-הדין הרבניים את המנדט לנהל את ענייניהן המשפטיים, היא הופכת אותן, הלכה למעשה, לאזרחיות סוג ב', נסחטות.

מיכל רוזין: אנחנו לא זקוקות לרבנות ראשית, אנחנו לא צריכות עוד מוסד שישמור על חברה פטריארכלית ודכאנית.

מיכל רוזין: רק לפני חודשיים וחצי התפרסם שאותם רבנים ראשיים התגייסו לתמוך באגודת "אפרת".

מיכל רוזין: אגודת "אפרת" פועלת נגד ביצוע הפלות, ובעצם שוללת את חופש הבחירה של נשים בחייהן הפרטיים, וזה לא מפתיע – זה לא מפתיע שמוסד פטריארכלי בהגדרה נותן יד לרמיסת זכויותיהן של נשים על גופן.

מיכל רוזין: אנחנו צריכים לקחת גם מקרים כאלה בחשבון כאשר אנחנו נותנים לבעל תפקיד ציבורי כוח כה רב, לא רק ברמה המשפטית אלא גם ברמת ההשפעה על דעת הקהל.

מיכל רוזין: הקריאה שלי אינה קריאה נגד המאמינים, נגד הדתיים או החרדים.

מיכל רוזין: יש כאן אתנו מי שקוראים להפחתת תקציבים ולגיוס בכפייה של חרדים.

מיכל רוזין: לא זאת תהיה הדרך לאזן את ההשפעה החרדית על חיי כלל אזרחי מדינת ישראל.

מיכל רוזין: מוסד הרבנות הראשית הוא שמשפיע, הלכה למעשה, על חייהן וחייהם של כלל האזרחיות והאזרחים בכך שהוא מחליף את המשפט האזרחי בדין הלכתי, אנכרוניסטי ולא שוויוני.

מיכל רוזין: זה הבסיס לכל סחטנות.

מיכל רוזין: לא פלא שמדובר במוסד בעל תקציב מנופח, המחלק תפקידים למקורבים, והרלוונטיות שלו לכלל האזרחים מוטלת בספק.

מיכל רוזין: הרי רבים מהחרדים אינם מכבדים את מרותה של הרבנות הראשית, דווקא משום היותה שלוחה של המדינה הציונית.

מיכל רוזין: ומן העבר השני, ישנם יהודים חילונים שהתפיסה האורתודוקסית של היהדות מושתת עליהם בכפייה, בלי שניתנה להם הזכות לבחור איזה מין יהודים הם רוצים להיות.

מיכל רוזין: לכן אני בטוחה שאני לא לבד בקריאה שלי.

מיכל רוזין: מי שמדבר על הפרדת הדת מהפוליטיקה צריך וצריכה לדבר גם על הפרדת הדת מהמדינה.

מיכל רוזין: צעד הכרחי בכיוון של הפיכת המדינה שלנו לדמוקרטיה אמיתית – –

יצחק וקנין: נא לסיים.

מיכל רוזין: – – המקיימת את ערך השוויון הוא ביטול מוסד הרבנות.

מיכל רוזין: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת מיכל רוזין.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אלעזר שטרן – אינו נוכח.

יצחק וקנין: חברת הכנסת עליזה לביא, אחריה – חברת הכנסת רות קלדרון, ואחריה – חבר הכנסת אורי מקלב.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש, תודה, "ברית חדשה" הוטחה בנו.

עליזה לביא: לא ברית חדשה – אנחנו עובדים קשה כדי להאהיב את היהדות כאן, בארץ הזאת, ולהחזיר את היהדות לישראלים.

עליזה לביא: מוסד הרבנות הראשית קיים.

עליזה לביא: אפשר לבוא ולשאול למה שני רבנים, אפשר לבוא ולשאול עוד שאלות, אבל כרגע אנחנו דנים בדחייה של הבחירות הללו.

עליזה לביא: את הדחייה הזאת אני מבקשת לנצל לשינוי בגוף הבוחר.

עליזה לביא: הגוף הבוחר, כולו גברים למעט אישה אחת, שמתוקף תפקידה מכהנת כראש עיריית נתניה, הגברת מרים פיירברג.

עליזה לביא: יש גוף בוחר שמטבע האופי שלו כולו גברים.

עליזה לביא: גם בהגדרות התפקידים אלו תפקידים שמלכתחילה חסומים בפני נשים.

עליזה לביא: לא יעלה על הדעת שייבחרו רבנים שמי שבוחר אותם – לא יהיה מגוון דעות והבנות לגבי כושר היכולת שלהם לנהל את הדיאלוג עם החברה בישראל, חברה מגוונת, חברה שבאה מזרמים שונים, חברה שבה יש דעות שונות.

עליזה לביא: רבנים צריכים לבוא ולהושיט יד, ורק רבנים שהוכשרו לכך יכולים לתת את המענה הזה.

עליזה לביא: נשים תדענה לבחור נכון, לפחות למי שמהוות 50% אם לא למעלה מזה בחברה בישראל.

עליזה לביא: יש באפשרות הממשלה לבחור 17 נציגים – –

יצחק וקנין: עליזה בראשי.

עליזה לביא: עליזה, את מפריעה לעליזה.

יצחק וקנין: עליזה בראשי, את רוצה שאני אוציא אותך מהאולם?

יצחק וקנין: הקול שלך נשמע עד אלי.

עליזה לביא: – – 17 מנציגי הציבור באספה הבוחרת, ולוודא כי הם יהיו נשים.

עליזה לביא: יש חמישה חברי כנסת – אני מבקשת שהן תהיינה חמש חברות כנסת; שני שרים – ויש לנו היום, ברוך השם, ארבע שרות בממשלה – שתהיינה שתי שרות; ועשרה נציגים נוספים שימונו על-ידי ראש הממשלה, ואני מבקשת שהן תהיינה עשר נציגות.

עליזה לביא: לבקשה הזאת מצטרפים 40 חברי כנסת שחתמו על הבקשה הזאת, שתוגש לראש הממשלה, ובה, כאמור, הבקשה שתהיינה לפחות, לפחות 17 נשים שתצטרפנה לראש עיריית נתניה; 18 נשים בגוף הבוחר.

עליזה לביא: בארבעת החודשים הללו אנחנו מבקשים שעוד חברים יצטרפו אלינו, ובכך לשנות את האופי הגברי המאוד-מאוד הומוגני בתהליך הבחירה.

עליזה לביא: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת עליזה לביא.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת רות קלדרון, ואחריה – חבר הכנסת אורי מקלב.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך, חברת הכנסת קלדרון.

רות קלדרון: תודה.

רות קלדרון: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, אני שייכת לציבור החילוני ועוסקת בחינוך היהודי כל חיי.

רות קלדרון: עם זאת, לצערי הרבנות הראשית מעולם לא נגעה בחיי, והתקציבים המרשימים שהיא מחלקת מעולם לא סייעו בידי ובמאמצי לנהל אורח חיים יהודי משמעותי.

רות קלדרון: לא בחתונה ריבונית – – –

אריה מכלוף דרעי: סליחה, אפשר לדעת באיזה תקציבים מדובר?

רות קלדרון: אני אסביר אם תיתן לי לדבר.

רות קלדרון: אם תיתן לי לדבר – לוותיקים, יש לי כבוד רב אליכם.

רות קלדרון: מה שאני מבינה, אני אומרת.

רות קלדרון: התקציבים שהיא מחלקת מעולם לא סייעו במאמצי הכנים לנהל אורח חיים יהודי משמעותי – לא בחתונה ריבונית, לא בקבורה יהודית ריבונית, לא בבר-מצווה ובת-מצווה המתאימים לאמונתי ולערכי הקהילה שלי, לא בחגים ובמועדים ובציון לוח השנה העברי, לא בבניית בתי-מדרש ולא בלימוד.

רות קלדרון: אני מקווה שהרבנים הראשיים החדשים יראו אותנו, היהודים הישראלים שאינם הלכתיים, ויבינו שהם רבני כל ישראל, ושגם לנו יש צרכים יהודיים, שגם אם אינם צורכי דת, הם צרכים אמיתיים, שעשויים לאפשר לרוב העם היהודי, שהוא בינתיים חילוני, לחיות את התרבות שלו ולחיות כיהודי בהתאם לערכי חייו.

רות קלדרון: ודבר שני שאני רוצה לומר – בבבלי יבמות, ע"ט עמוד ב', סליחה, עמוד א' – מתרגשת – כתוב שישראל – – –

אורי מקלב: – – – לא יודע אם כולם יודעים – – –

רות קלדרון: בתלמוד בבלי יבמות, ע"ט עמוד א', כתוב שישראל הם ביישנין, רחמנים וגומלי חסדים.

רות קלדרון: אני רוצה להעיר על תרבות המליאה אתמול.

רות קלדרון: יש לי, כמו לציבור רחב מאוד בישראל ובעולם, חולשה לתרבות החרדית – לחמלה, לעדינות, לערכים היפים של העולם הישן, ומעל הכול ללימוד התורה.

רות קלדרון: הנציגים המכובדים שיושבים כאן אתנו ולבושים כחרדים, לפחות על-פי הזמן שבו אני חברה כאן בכנסת, מצערים אותי בכך שאינם מגלמים בדרך-ארץ שלהם את הערכים האלה – את היופי, את היופי הנדיר של החרדיות.

אריה מכלוף דרעי: סליחה, חברת הכנסת – – –

רות קלדרון: כאשר הם נוכחים – – –

אריה מכלוף דרעי: את עכשיו מתבלבלת.

רות קלדרון: נכון, סליחה, אני לא מתכוונת – אני לא רגילה שספרדים הם חרדים.

רות קלדרון: אצלנו לא היו ספרדים חרדים.

רות קלדרון: אני מדברת – – –

אריה מכלוף דרעי: – – –

רות קלדרון: אתה צודק.

רות קלדרון: אתה צודק, סליחה.

רות קלדרון: ומעולם לא שמעתי ממך דברים של גסות.

רות קלדרון: אני מתנצלת.

רות קלדרון: אני מדברת על אנשים שדיברו אתמול וחלקך לא היה בהם.

רות קלדרון: כאשר הם נוכחים כאן, והם נוכחים כמעט רק כאשר הם מדברים בעצמם, אופן הדיבור כשהם פונים אל שאר חברי הבית אינו מכבד.

רות קלדרון: מכאיב לי.

רות קלדרון: ואני מבקשת שנשמור ביחד על אופייה של היהדות – – –

משהו כמו – – – משהו כמו – – –

רות קלדרון: אני לא אמרתי את זה.

אה, יותר מכובד.

יצחק וקנין: יעקב אשר.

רות קלדרון: יעקב, חבר הכנסת אשר, סליחה.

רות קלדרון: אני – – –

עליזה לביא: – – –

רות קלדרון: אני מבקשת – – –

– – – שתהיי בריאה.

רות קלדרון: חבר הכנסת אשר – – –

– – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת יעקב אשר.

עליזה לביא: לקרוא לנו "הברית החדשה" זה יותר מחמיא, נכון?

– – –

רות קלדרון: חבר הכנסת אשר, יש לנו הזדמנות – – –

קריאות: – – –

רות קלדרון: יש לנו הזדמנות – מכיוון שאנחנו חדשים, יש לנו הזדמנות ליצור דרכי דיבור חדשות.

רות קלדרון: כשאומרים לי "הברית החדשה", זה מעליב אותי.

רות קלדרון: אבא שלי היה מתעלף מזה.

רות קלדרון: ולא בשביל זה באתי לבית-המחוקקים העברי, שאדם בשביל להרגיז יגיד לנו "הברית החדשה".

רות קלדרון: אני לא מדברת על כל הסיעות כאן.

רות קלדרון: אני מעריכה מאוד חרדים.

רות קלדרון: מאוד חשוב לי שיהיו חרדים בארץ-ישראל.

רות קלדרון: בבקשה תשמרו על כבוד התורה ועל כבוד החרדיות, ואנחנו נשמור אתכם.

אריה מכלוף דרעי: היו כאן עוד חברות כנסת אתמול, שהביאו את – – –

רות קלדרון: אז זו בושה וחרפה.

רות קלדרון: אני לא מפרידה בין זה לזה.

רות קלדרון: אני מרגישה שההתקפה שמתחוללת כאן בלי גבול של דרך ארץ היא פשוט חילול השם, ורואים אותנו, העולם רואה אותנו.

רות קלדרון: זה לא לכבודנו ולא לכבוד התורה.

רות קלדרון: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת רות קלדרון.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אורי מקלב.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אלעזר שטרן, רק שתדע, כשאני מנהל את הישיבה אין שום קשר למה שאתה אמור להגיד פה.

יצחק וקנין: אני קראתי בשמך.

יצחק וקנין: לא היית.

יצחק וקנין: למרות הכול אני אאפשר לך בסוף הרשימה לדבר, ואני לא מחויב.

יצחק וקנין: רק שתדע, על-פי התקנון אני לא מחויב.

יצחק וקנין: אז ככה שזה לא עניין של מה שאתה אמור להגיד פה, זה בכלל לא ענייני.

יצחק וקנין: אתה שם לב שנאמרים פה דברים קשים, אני יושב ושומע מכיוון שאני צריך לנהל את הדיון הזה בצורה המסודרת ביותר.

יצחק וקנין: תודה.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך, מכובדי השרים החדשים והישנה, השרה הישנה, חברי חברי הכנסת, דיבר כאן קודם יושב-ראש הכנסת הקודם, חבר הכנסת רובי ריבלין, ואמר שהוא קצת מתפלא.

אורי מקלב: הוא מתפלא על חבר הכנסת גפני שהצביע בעד, ולמה עכשיו הוא מדבר נגד, מה קרה.

אורי מקלב: לא היה כאן חבר הכנסת גפני שיענה, ואני אענה במקומו: היא הנותנת.

אורי מקלב: כשהביאו לו חוק לכאורה תמים, שאולי יש בו תועלת, הוא חשב לתומו שצריך להצביע בעד.

אורי מקלב: אם יש תקופת מעבר שאין רבנים ראשיים – אז הוא הצביע בעד; אם הוא הצביע בעד, אני לא חושב שהוא הצביע בעד.

אורי מקלב: אני גם לא הצבעתי בעד, בוועדה ודאי לא וגם לא במליאה.

אורי מקלב: אבל השאלה שנשאלת על הבית היהודי שלא תמך אז בחוק, וישראל ביתנו התנגדו לחוק, אף שהחוק, היה לחץ והיה מוכן להגשה ועשו כל מאמץ וזה לא עלה בגלל שהתנגדו; מה קרה היום שהם תומכים?

אורי מקלב: את זה אנחנו שואלים.

אורי מקלב: ואנחנו פונים גם אליכם, יש עתיד, שאתם באים ואומרים אנחנו רוצים פוליטיקה אחרת ואנחנו לא רוצים קומבינות, והנה החוק השני שרק מגיע אליכם היום כממשלה חדשה, כל כולו קומבינה אחת גדולה, מתחילתו ועד סופו.

אורי מקלב: הדברים הרי מוכחים.

אורי מקלב: צריך הרי לבוא ולשאול: איך זה יכול להיות שהבית היהודי הוא זה שמוביל את חוק הארכת כהונת הרבנים הראשיים, כשאנחנו יודעים איך נלחמו ברבנים הראשיים שנמצאים היום.

אורי מקלב: איך הם פתאום תומכים?

אורי מקלב: והיותר קשה, שאנחנו לא מדברים רק על החוק.

אורי מקלב: אנחנו מדברים על מה שעומד מאחורי החוק.

אורי מקלב: ואנחנו מאירים את עיניכם וזועקים ומצלצלים בפעמונים, שלא תגידו: לא ידענו.

אורי מקלב: אנחנו אומרים.

אורי מקלב: אני לא רוצה להגיד מעל הדוכן, אף שיש לי חסינות, שמהטלפון שקיבלתי עכשיו, דברים חמורים עומדים מאחורי החוק.

אורי מקלב: אנחנו לא – אבל אני לא אומר את זה – הרבה יותר מחמורים.

אורי מקלב: אבל אנחנו אומרים: הנה, יש כאן משהו שהוא לא ברור.

אורי מקלב: יש הרי הסכם קואליציוני, והבית היהודי מביא בסעיף 29 – – –

ניצן הורוביץ: תפרט, תפרט.

אורי מקלב: אני אפרט ואגיד, שלא יגידו שאנחנו נגד הרבנים הראשיים.

אורי מקלב: אנחנו – כפי שאמר חבר הכנסת גפני – נביא חוק שממליץ וקובע שהרבנים הראשיים האלה ימשיכו עוד חמש שנים, עוד עשר שנים.

אורי מקלב: אנחנו יודעים מה הולך מאחורי, מי האנשים המובילים בחוקים האלה ולמה הם עושים את זה.

אורי מקלב: אף אחד לא שואל למה ישראל ביתנו, שהתנגדו בתוקף כמפלגה בתוך הקואליציה, היום תומכים בזה.

אורי מקלב: איך הבית היהודי תומך, ולא רק תומך – מה עומד מאחורי הסעיף הזה, סעיף 29 בהסכם הקואליציוני: "יושלם הליך החקיקה המאפשר לרב ראשי להתמודד לבחירות הרב הראשי הבא".

אורי מקלב: לא ייפלא מכם דבר.

אורי מקלב: לא צריך לשאול מה עומד מאחורי זה, לא צריך להוריד את המסווה ולבוא ולשאול – רגע, לבוא לשאול, בואו נדבר, נשמע למה זה.

אורי מקלב: מה עומד מאחורי ההבטחות?

אורי מקלב: שרוצים להמשיך, שהרבנים הראשיים יוכלו להמשיך להתמודד.

אורי מקלב: ועכשיו הם מבקשים להאריך ומגיעים בהצטדקות כזאת, שהם רוצים – אין מי שימכור את החמץ.

אורי מקלב: המחוקק – ויש חוות דעת משפטיות של היועץ המשפטי לממשלה, שאין שום בעיה בלי ההארכה הזאת – נתן את דעתו מה קורה במקרה כזה.

אורי מקלב: מי שעומד למלא את מקומם של הרבנים הראשיים זה אנשים שמזוהים עם הבית היהודי.

אורי מקלב: רבנים שמזוהים עם הבית היהודי.

אורי מקלב: אז אין כאן שאלה שאיזה מישהו שחור, אחד שלא יכול להיות – אולי לא ידע למכור את החמץ, הוא לא ידע את ההלכות איך מוכרים חמץ לגוי.

אורי מקלב: אתם כבר הסתדרתם – מי זה הגוי?

אורי מקלב: אולי בזה לא הסתדרתם.

אורי מקלב: מי הרבנים הראשיים אתם רוצים לקבוע, כשאתם לא יודעים מי הבית של גויים, הבית של יהודי, ואתם רציתם לברר את זה: לאיזה גוי מוכרים את החמץ.

אורי מקלב: אבל זה אחד מהדברים האבסורדיים שיש פה.

אורי מקלב: אבל שזה לעיני כל ישראל, סוף כל התורה כולה, שנעשה לעיני כול, ואנשים, אף אחד לא שואל וכולם מסכימים, מי שבא ואומר ומכריז: אני רוצה פוליטיקה חדשה.

אורי מקלב: אין לנו בעיה.

אורי מקלב: אנחנו חוזרים עוד פעם ואומרים: אנחנו לא מדברים נגד הרבנים, ושאנחנו מביאים את החוק להאריך את כהונתם.

אורי מקלב: אבל מה שמסתתר מאחורי החוק הזה.

אורי מקלב: וזה אחד מהדברים, זה אותם אנשים, אותן מפלגות שיכולות להגיד: אנחנו אוהבים אתכם, אתם האחים שלנו, אנחנו רוצים לעזור, אנחנו נעזור, אנחנו הידידים שלהם – – –

יצחק וקנין: נא לסיים.

אורי מקלב: תודה.

אורי מקלב: משפט אחרון.

אורי מקלב: אנחנו ידידים שלהם, שבאים לעזור להם.

אורי מקלב: אנחנו לא יודעים איך לעזור לעצמנו, ואנחנו נדאג לעולם התורה.

אורי מקלב: ואותם אלה שמביאים בהסכמים שלהם או של בעלי בריתם שיבוטל הקריטריון המאפשר תמיכה במוסדות תורניים עבור לימודיו של תלמיד שאינו בעל אזרחות ישראלית.

אורי מקלב: זה נמצא אצלכם, זה שרוצים להעלות ולעזור לעולם התורה – שיינקטו סנקציות כלכליות כנגד ישיבות ששיעור המשתמטים משירות בהן יהיה גבוה מהתקן שייקבע.

אורי מקלב: אתם כבר יודעים מה התקן שייקבע ואתם יודעים איזה מוסדות, שאצלכם לומדים כאלה שמשתמטים מדברי תורה, שלא לומדים – – –

יצחק וקנין: תודה.

אורי מקלב: אבל שם יש אחוז יותר גבוה.

אורי מקלב: להם אתם דואגים מהכספים שאתם רוצים לגזול, גזלה של כבשת הרש מאנשים, ולתת את זה, להעביר לכם את התקציבים; כפי שאתם רוצים להשית עליהם עוד ביטוח לאומי, על מי שלא עובד.

אורי מקלב: וכן, שאתם רוצים – בזה אני גם אסיים – סעיף 45 אצלכם בהסכם הקואליציוני: משרד הרווחה יתקן את הגדרת מבחני התמיכה למוסדות הרווחה, שרק מוסדות שיקומיים וטיפוליים יקבלו.

אורי מקלב: הבית היהודי – יש עתיד אולי לא יודעים ממי הכוונה להוריד עשרות מיליונים מתקציבים של הישיבות.

אורי מקלב: זה עוד סעיף שמסתתר, של מוסדות פנימייתיים, רק למוסדות כאלה.

אורי מקלב: זה אתם אומרים, כפי שאנחנו רוצים להוריד את המסכה, ונוריד אותה, בסעיף הזה מה שאתם עושים – –

יצחק וקנין: תודה.

אורי מקלב: – – אנחנו גם בסעיפים אחרים נוריד את המסכה של הצביעות הזאת.

אורי מקלב: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אורי מקלב.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אברהם מיכאלי.

יצחק וקנין: אחריו – חבר הכנסת אלעזר שטרן.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, חברי השרים, החדש והוותיקה יותר, חברי חברי הכנסת, אנחנו דנים בחוק שבקדנציה הקודמת, אדוני היושב-ראש, כולם זוכרים אותו, זה היה בדיון האחרון של המליאה, בעצם, בקדנציה האחרונה, היה אמור לעבור באופן פשוט.

אברהם מיכאלי: החוק הזה קודם – גם קריאה ראשונה, גם קריאה שנייה ושלישית בוועדת חוקה, והונח על שולחן המליאה, אדוני היושב-ראש, והיו צריכים רק להצביע עליו, וקרה פה תרגיל – – –

יצחק וקנין: דרך אגב, אני זוכר שאני רצתי ללשכת היושב-ראש וביקשתי שאכן יביאו את החוק הזה באותו יום.

יצחק וקנין: החוק היה בסדר-היום, והורידו אותו מסדר-היום.

אברהם מיכאלי: לא הורידו, אדוני היושב-ראש.

אברהם מיכאלי: אני רוצה להזכיר, יושב-ראש הכנסת, לזכותו ייאמר, התעקש לא להוריד את זה מסדר-היום, כי קרה משהו מוזר; הרב אריה דרעי, בזמנו, באיזה אירוע שהיינו יחד, ביקש ממני לחזור דחוף לכנסת כדי לסיים את החוק הזה, כי זה היה בשעה 20:00, והמליאה הייתה עוד באמצע דיונים על דברים אחרים.

אברהם מיכאלי: קרה פה משהו מכוער אז, שקיבל יושב-ראש ועדת חוקה הנחיה ממאן דהוא שהוא צריך להיעלם מהבניין, והטלפונים שלו נסגרו.

אברהם מיכאלי: אפילו הגענו אליו בדרך לא דרך הביתה, ולא רצו לתת לי לדבר אתו, שיאפשר לי, כממלא-מקום שלו בוועדת החוקה, להציג את החוק.

אברהם מיכאלי: והחוק הזה לא הוצג אז.

אברהם מיכאלי: מה ביקשנו אז בסך הכול?

אברהם מיכאלי: ביקשנו בסך הכול, לאור פיזור הכנסת, לאור המצב המשפטי שנוצר, שהרבנים הראשיים ימשיכו לכהן עד שתיבחר ועדת בחירות חדשה.

אברהם מיכאלי: והתרגיל המכוער ההוא, פתאום נעלם.

אברהם מיכאלי: אני חושב שאנחנו בלי שום ספק צריכים לתמוך בחוק הזה, כי הרבנים הראשיים ראויים שהם – אם הם יסיימו את תפקידם, יסיימו את זה בצורה מכובדת, שהוועדה, אם תיבחר, כשתיבחר, היא שתחליט מה לעשות אתם.

אברהם מיכאלי: אבל התרגיל המכוער ההוא ייזכר כדבר מאוד מאוד שלילי בהתנהלות הכנסת – בהתנהלות הכנסת, במובן הזה שדברים מובנים מאליהם צריכים לפעמים להיעשות, ולא לטרפד מנימוקים לא ענייניים.

אברהם מיכאלי: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אברהם מיכאלי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אלעזר שטרן, ואחריו – חבר הכנסת יעקב אשר.

אלעזר שטרן: אדוני היושב-ראש, קודם כול, אני מודה על מתן רשות הדיבור אף-על-פי שבזמני לא הייתי כאן, ואני מכיר את התקנון.

אלעזר שטרן: עמיתי חברי הכנסת – – –

יצחק וקנין: אלעזר, אתה יכול להגביה.

יצחק וקנין: יש לך כפתור, אם אתה רוצה להגביה.

יצחק וקנין: הכפתור הירוק בצד ימין.

יצחק וקנין: כן, זה מגביה, כן, את כל – אז אתה לא צריך להתכופף.

אלעזר שטרן: אוקיי, תודה.

אלעזר שטרן: תודה.

אלעזר שטרן: עמיתי חברי הכנסת, אנחנו דנים כאן בשאלת הארכת משך הזמן של הרבנים הראשיים הנוכחיים כדי לאפשר תהליך בחירה נכון יותר, לפחות בעיני; אולי גם תתקבל הצעת החוק על הרחבת הגוף הבוחר.

אלעזר שטרן: אבל אני רוצה לומר, ערב חג הפסח, למה אני חושב שראויה ההארכה הזאת.

אלעזר שטרן: אנחנו נמצאים ערב חג הפסח, ונכנסים פה לשרשרת של מועדים שיש כאלה שיספרו ארבעה חודשים.

אלעזר שטרן: אנחנו, מחג הפסח עד חג השבועות סופרים 49 יום.

אלעזר שטרן: אנחנו סופרים אותם בין מתן תורה – או יותר נכון: בין היציאה מעבדות לחירות לבין מתן תורה, על הקשר שאין חירות ללא תורה לעם ישראל.

אלעזר שטרן: אני רוצה אבל, ברשותכם, לדבר על עוד קשר, שבעיני הוא לא פחות חשוב, והוא קשור לבחירת הרב הראשי הבא לישראל.

אלעזר שטרן: אנחנו בחג הפסח מצווים על אהבת הגר, ואנחנו בסוכות חוגגים וקוראים את מגילת רות, סבתא רבתא של דוד המלך, שגם היא הייתה גיורת.

אלעזר שטרן: אני מקווה מאוד שהזמן הזה שאנחנו מבקשים פה – ואני בעד זה – שתתקבל הארכת כהונה עד לבחירת רב ראשי, יוקדש הזמן כדי שהמועמדים שייבחרו יהיו אכן מועמדים שמבינים את גודלו של האתגר בסוגיית הגיור, את המשמעות של הגיור לא רק לרב הראשי, לא רק לציבור הדתי, אלא לעם ישראל כולו.

אלעזר שטרן: אני חושב שטוב יעשה הגוף הבוחר לפני שיבוא להצביע, ושיקדיש את הזמן עד שיצביע, ויבחן אם המועמדים שיהיו יהיו כאלה שיחוו דעתם איך פותרים את הסוגיה הזאת, שיש כאלה שיגידו שהיא מהווה איום על כולנו – אני מעדיף לומר שהיא מהווה אתגר לכולנו.

אלעזר שטרן: ואני באמת מאחל לנו שערב היציאה של כולנו לחג החירות, נזכור שאנחנו עצמנו היינו גרים, ועד שיגיע חג מתן תורה נדע לפתור גם את הבעיה הזאת.

אלעזר שטרן: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אלעזר שטרן.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת יעקב אשר, ואחריו – חבר הכנסת יעקב מרגי, ואחריו – אחרון הדוברים, אילן גילאון.

יצחק וקנין: לרשותך, חבר הכנסת יעקב אשר, שלוש דקות.

אדוני היושב-ראש, אני חושב שכל אחד שיושב כאן יכול לדמיין לעצמו איך היו סוערות פה הרוחות אם היה מגיע היום שר החינוך החדש והיה מודיע שהוא מבקש חוק זמני, הוראת שעה, להגדיל את תקציב הישיבות באופן דרמטי, או אולי באופן אפילו מתון.

הרי הכול היה רוחש וגועש; אולי אנחנו היינו אומרים: במקום שבעלי תשובה עומדים צדיקים גמורים אינם יכולים לעמוד, אבל ודאי שכל אדם בר-דעת היה בא ואומר: רגע, מה קורה פה?

באותה כנסת שאנו נמצאים, שבה התהפכו היוצרות, אז גם דבר כזה – ואני הרי לא מהכנסת הקודמת, אבל אני קצת יודע מה היה – שהתנגדות כה עזה של שתי סיעות מרכזיות שהיו בקואליציה הקודמת ונמצאות היום בקואליציה העכשווית, שהתנגדו באופן נחרץ לחוק הזה, היום, עוד לא שקע אבק הקמת הממשלה, עוד לא שככו קולות האי-נוחות מהשותפויות החדשות, ופתאום – הפוליטיקה החדשה במיטבה.

אף אחד לא מתכוון פה לטובת הרבנות הראשית, אף אחד לא מתכוון פה לדבר הטבעי שהיה צריך להיות, שהרבנים הראשיים ימשיכו בתפקידם לפחות עד בחירת רבנים אחרים; ואני חושב שגם להגביל בארבעה חודשים זה לא נכון.

אבל מאחר שאנחנו רואים את חצי הכוס, ואת החצי השני ראינו בהסכם הקואליציוני שהוצג לנו אתמול, אז ודאי שאנחנו צריכים לעשות אחד ועוד אחד, וגם אנחנו, אנשים לא כל כך משכילים, יודעים שאחד ועוד אחד זה שניים.

אין פה שום רצון של המשכיות של הרבנות הראשית.

יש פה דיל שרוצה לקעקע את הרבנות הראשית, שמייצגת היום ונותנת היום שירות לכל האנשים שרוצים להשתמש בשירותי הרבנות הראשית.

מרב מיכאלי: – – –

אני לא אמרתי.

אמרתי – – –

מרב מיכאלי: – – – לקעקע את הרבנות הראשית?

מרב מיכאלי: באיזה אופן?

אני מדבר על כך שמבחינתנו, הרבנים הראשיים שנמצאים היום, אנחנו מאוד נשמח שיאריכו את כהונתם, כמו שהליכוד אומר, בחמש שנים.

לדעתי גם ההגבלה על עשר שנים לא הייתה נכונה.

היא גם באה, בזמנו, מטעמים פוליטיים, ומי שמכיר את ההיסטוריה – –

מרב מיכאלי: הכול בסדר, אבל – – –

– – ומי שמכיר את ההיסטוריה – – –

מרב מיכאלי: – – – לקעקע את הרבנות הראשית.

מרב מיכאלי: זה לא רק – – –

אז תוריד לי זמן פציעות.

יצחק וקנין: אין בעיות, קח עוד דקה; תסיים בדקה.

אני חושב שהמילים "כשר אבל מסריח" על התרגיל הזה, ולא על ההצעה הזאת כמו שהיא מגיעה עכשיו, אלא על ההצעה על אותו חלק שלא מגיע, על האפיקומן שמתחבא פה מאחורה, אני חושב שבאמת כשר אבל מסריח בהחלט מתאים לעניין הזה.

ואני רוצה לומר מילה אחת לחברות הכנסת החדשות וחברת הכנסת – –

יצחק וקנין: רות קלדרון.

– – רות קלדרון.

אני חושב שמי שנעלב מהמילה "הברית החדשה", זה בגלל קונוטציה שהיא אולי לא כל כך נעימה.

אבל אני חושב שמי שקורא את ההסכם הקואליציוני – ולא מדובר על חברי כנסת ולא על פוליטיקאים שחשופים יותר – מי שקורא את ההסכם הקואליציוני הזה ויודע לתרגם אותו, שעל ציבור אחד במדינת ישראל שני-שלישים מהסכם קואליציוני מדבר: נכנסים להם למשפחתונים, למעונות-היום – לא רק לכוללים ולישיבות, לא רק לקעקע את אמונתם – לביטוח הלאומי, לכל דבר ודבר.

זה הרבה יותר פוגע.

זה פוגע באנשים שלא יכולים להחזיר מהדוכן הזה, זה פוגע באנשים שלא יוכלו מחר לגמור את החודש.

ולכן אני מבקש שהיוצרות יוחזרו, וייתנו לאנשים שאכפת להם מהרבנות ומכבודה לטפל בדברים האלה, ולא דרך הסכמים קואליציוניים עם אנשים שרצו לקעקע את הרבנות בכלל.

תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יעקב אשר.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת יעקב מרגי, ואחריו – אחרון הדוברים, חבר הכנסת אילן גילאון.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

יעקב מרגי: רק דקה להוריד את הפודיום.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני בתחילה רוצה קצת לתקן את חברות הכנסת עליזה לביא ורות קלדרון.

יעקב מרגי: כנראה, מחוסר ידיעה גם, בלבלתן את הציבור, ואני חייב להעמיד את זה: הרבנות הראשית לא מחלקת תקציבים.

יעקב מרגי: אין לה תקציבים לחלק, והיא לא מחלקת שום תקציב, היא לא תומכת בשום גוף.

יעקב מרגי: הלוואי שהמדינה הייתה נותנת לה את הכלים לנהל את עצמה כראוי.

יעקב מרגי: היא לא מחלקת תקציבים.

יעקב מרגי: יש לכן בלבול עם משרד הדתות אולי, עם משרדים אחרים, אבל היא לא מתעסקת בכלל עם חלוקת תקציבים.

יעקב מרגי: חברי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, אני רוצה להודות לחברי, סגן השר לשירותי הדת – הוא לא סגן שר הדתות – סגן השר לשירותי הדת, הרב אליהו בן-דהן, על הצגת הצעת החוק הממשלתית להארכת כהונת הרבנים הראשיים בשלושה חודשים.

יעקב מרגי: ואל תיפלו מהכיסא: היועץ המשפטי לממשלה אישר בחודשים האחרונים כעניין שבשגרה הארכות כהונה, בגלל צוק העתים, הסמיכות לבחירות ואי-יכולתם של שרים לחתום על מינויים.

יעקב מרגי: אלא שכאן, על-פי חוק הרבנות, היה מתחייב הליך חקיקה.

יעקב מרגי: הרי אף אחד לא רוצה שעד שייבחרו הרבניים הראשיים החדשים, הרבנות הראשית תהיה משותקת.

יעקב מרגי: אמרו פה סיבות – גם החגים, גם פסח, גם יום הזיכרון לשואה, יום הזיכרון לחללי צה"ל, יום העצמאות.

יעקב מרגי: אבל יש התנהלות שוטפת של צרכני השירות הדתי בשוטף.

יעקב מרגי: לכן שלושה חודשים – השמים לא נופלים, וזה מתבקש, ועושים את זה בכל תפקיד מינהלתי, בגיבוי של היועץ המשפטי לממשלה.

יעקב מרגי: פה צריך תיקון חקיקה.

יעקב מרגי: ואני פה תמה גם על חברַי מסיעת יהדות התורה על ההתנגדות הקולנית והצעקנית.

יעקב מרגי: רבותי, כשמדברים על חיזוק מעמדה של הרבנות הראשית, חייבים לתת לה את הכלים לתפקד.

יעקב מרגי: נכון, בשנים האחרונות, מאז שהרבנות הראשית סמוכה על שולחנו של משרד ראש הממשלה, שולחנו של ראש הממשלה, לצערי הרב היא כמי שסמוכה על שולחן אחרים ולא מקבלת את ההתייחסות הראויה לה.

יעקב מרגי: אני חושב שזו ההזדמנות לדבר על כך שאכן תהיה לה אחריות מיניסטריאלית במשרה מלאה.

יעקב מרגי: זה חשוב.

יעקב מרגי: יש לנו רבנים ראשים ראויים, ואין שום סיבה שלא תוארך כהונתם בשלושה חודשים, עד שיסתיים הליך הבחירה של מועצת הרבנות החדשה.

יעקב מרגי: וזו ההזדמנות גם לברך את מי שיוזם ודוחף שאכן הרבנים הראשיים יוכלו להתמודד שוב – להתמודד שוב, לא להאריך את כהונתם, להתמודד שוב – לכהונה נוספת.

יעקב מרגי: בזמנו, ההגבלה הזאת באה באיסור, נולדה באיסור, והגיע הזמן שהיא תיעלם מן העולם.

יעקב מרגי: ושני המהלכים, ביחד, ראויים לברכה.

יעקב מרגי: ברוכים תהיו.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יעקב מרגי.

יצחק וקנין: יעלה אחרון הדוברים, חבר הכנסת אילן גילאון.

יצחק וקנין: לרשותך שלוש דקות.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, אני די נרגש – אחרון הדוברים זה נסים זאב, אני מרגיש עכשיו ממש נסים זאב.

אילן גילאון: אבל האמת היא, אדוני, שהדיון הזה – –

יצחק וקנין: המזל שלך שהוא לא פה.

אילן גילאון: – – בעינַי ובעיני אנשים כמוני הוא דיון די הזוי.

אילן גילאון: אני לא הבנתי בכלל מה רוצים, לעכב בעוד שלושה חודשים?

אילן גילאון: בסדר, אתה יודע מה, אם היית אומר לי כאן שהרבנים הראשיים יהיו עד סוף חייהם, זה היה משפיע עלי ועל מי שאני בא מקרבו, תאמין לי, אדוני, בערך אותו דבר.

אילן גילאון: ואנחנו בכלל נמצאים בבעיה שיש מי שמגדיר אותנו – הרבנות הראשית לישראל, שהיא רבנות אורתודוקסית.

אילן גילאון: ואני – להגיד לך את האמת, היושב-ראש – לא יודע מה אני.

אילן גילאון: אני יהודי בן חורין – –

יצחק וקנין: אתה יהודי טוב.

אילן גילאון: – – בוחר לעצמי את הדברים שאני רוצה מתוך המורשת.

אילן גילאון: בתחום של בין אדם לחברו אני חרדי אדוק, ובתחום של בין אדם למקום אני, אתה יודע, אוכל מה שיש לו ארבע רגליים, חוץ משולחן.

אילן גילאון: ובכל זאת אני מרגיש לעצמי זכות.

יצחק וקנין: אילן, הלוואי הרבה כמוך, אילן.

אילן גילאון: כן.

אילן גילאון: אז לכן אני אומר:

אילן גילאון: הרבנות הראשית רוצה "עשה לך רב" – אני מאוד מאמין בזה, ואני מכבד כל אחד בדרכו.

אילן גילאון: והרבנות האורתודוקסית תבחר לעצמה את הרבנים האורתודוקסים, והרבנות הרפורמית את הרבנים הרפורמים, והרבנות הקונסרבטיבית את הרבנים הקונסרבטיבים, ואלה האתאיסטים – כמו שרת הבריאות למשל, שעכשיו בדיוק הולכת פה ואנחנו מאחלים לה הצלחה – תבחר לעצמה את הרבנים שלה.

אילן גילאון: אבל אני רוצה להגיד לך יותר מזה, אדוני היושב-ראש.

אילן גילאון: היו פעם גם רבנים – גם רבנים זה לא מה שהיה פעם.

אילן גילאון: אתה יודע, בסוף המאה ה-19 ליהודים הייתה נטייה, אדוני, לקרוא לילדים שלהם על שמות של רחובות.

אילן גילאון: נגיד, אחד, ההורים שלו קראו לו הרצל.

אילן גילאון: גם על שמות של חיות חזקות – בנימין זאב.

אילן גילאון: הנה, הוא פה.

אילן גילאון: והוא באמת – אם הרצל היה פה בדיון הזה, הוא באמת היה רואה את הדיון הזה כמאוד הזוי.

אילן גילאון: אבל מורי הדור – וכמו שאומרים, גם הרבנים היו פעם דבר אחר – לא שמעתי אותם פעם אחת מדברים ברוח נביאי ישראל.

אילן גילאון: לא ברוח של עמוס, ולא ברוח של ירמיהו, ולא ברוח של ישעיהו, לא צדק צדק תרדוף, ולא לא תעשוק גר ויתום ואלמנה, ולא וכיתתו חרבותם, ולא מאסתי בזבחיכם – כל הפוזה של המדינה הזאת, שהכול היא פוזה.

אילן גילאון: אז אתה באמת חושב, אדוני, שבדיון הזה של 50 גוונים של שחור – או נגיד אפור, כי אני לא אוהב לדבר במונחים של שחור – אתה באמת חושב שהדיון הזה ממש מעניין.

אילן גילאון: אני אומר לכם: קחו שלושה חודשים, קחו שישה חודשים.

אילן גילאון: לו הייתי צריך אני להיות בפורום הבוחר, הייתי בוחר ברב סתיו, כי הוא האיש הכי נחמד במקרה הזה.

אילן גילאון: אבל אין באמת הבדל מבחינת האזרח או רוב רובם של האזרחים – שאתם מכנים אותם יהודים אורתודוקסים, והם בעצם יהודים בני חורין – בדיוק איזה קבוצה תבוא ותשתלט על המועצה הדתית או מאיפה יבוא המשגיח ומאיפה יבוא המספיד ומאיפה יבוא הקברן ומאיפה יבוא המוהל.

אילן גילאון: תאמין לי, אין לזה שום משמעות.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אילן גילאון.

יצחק וקנין: אדוני סגן השר, רוצה לסכם את הדיון?

יצחק וקנין: אני עובר להצבעה.

יצחק וקנין: אני אאפשר לך לסכם את הדיון.

יצחק וקנין: אדוני יואיל לעלות לדוכן.

משה גפני: אדוני סגן השר – – – אבל אתה יכול להגיד שמות.

אלי בן-דהן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, שמענו פה הרבה הערות וטענות שכביכול יש כאן סיכומים, יש פה אפיקומן.

אלי בן-דהן: חבר'ה, אפילו את המרור עוד לא אכלנו; מה אתם רוצים אפיקומן?

אלי בן-דהן: אני אומר – אני רוצה שהדברים יהיו ברורים: אין שום סיכום, לא בכתב ולא בעל-פה.

אלי בן-דהן: אין שום קומבינה, כמו שהזכירו כאן.

אלי בן-דהן: הדברים האלה, רבותי, אין, לא קיימים.

אלי בן-דהן: הדבר היחיד שיש באמת: רצון אמיתי לא להשאיר את מדינת ישראל בלי רבנים ראשיים לישראל.

אלי בן-דהן: אני חושב שמן הראוי שמדינת ישראל תאריך את כהונתם של הרבנים הראשיים, כי באמת הרבנים הראשיים לישראל הם אחד מסמלי השלטון המובהקים.

אלי בן-דהן: אני קורא לחברי מהמפלגות החרדיות: רבותי, גם לכם חשוב שיהיו רבנים ראשיים לישראל.

אלי בן-דהן: לא יכול להיות שהמדינה תהיה רק עם ממלא-מקום.

אלי בן-דהן: זה לא דבר ראוי, זה לא דבר נכון.

אלי בן-דהן: צריך שיהיו רבנים ראשיים לישראל במשך כל התקופה כולה.

אלי בן-דהן: ומכיוון – – –

ראובן ריבלין: לא דנים עכשיו בתקופה.

אלי בן-דהן: מה?

ראובן ריבלין: לא דנים עכשיו בתקופה.

אלי בן-דהן: הם טוענים שכן.

ראובן ריבלין: – – –

אלי בן-דהן: לא לא, דנים לאורך כל הזמן.

ראובן ריבלין: אולי ישראל ביתנו.

אלי בן-דהן: לא לא לא לא לא, אדוני.

אלי בן-דהן: אנחנו מדברים על ארבעה חודשים בלבד.

ראובן ריבלין: – – –

אלי בן-דהן: בשום פנים ואופן.

אלי בן-דהן: רק על זה אנחנו מדברים, לא מדברים מעבר לכך.

אלי בן-דהן: אני רק רוצה להבהיר לחברי, שמא הם חושבים אולי יש פה איזה – – –

משה גפני: – – –

אלי בן-דהן: או ארבעה חודשים או עד שייבחרו.

אלי בן-דהן: אני אומר לכם שבעזרת השם – –

משה גפני: עד שייבחרו רבנים ראשיים.

אלי בן-דהן: – – אני אתחיל מייד – מייד לאחר חג הפסח נקים ועדה מסדרת שתבחר את האספה הבוחרת, היא תשלים את ההרכב של 150 החברים שבוחרים את הרבנים הראשיים.

אלי בן-דהן: אנחנו נעשה כל מאמץ שהבחירה תיעשה כמה שיותר מהר.

משה גפני: ההסכם שייחתם יהיה בניגוד לחוק.

אלי בן-דהן: חכה.

אלי בן-דהן: ההסכם הוא אופציונלי, למה אתה ממהר?

משה גפני: אני לא ממהר.

אלי בן-דהן: יופי, אם אתה לא ממהר, גם אני לא ממהר, אז חכה בסבלנות.

אלי בן-דהן: אנחנו נבחן כל דבר לגופו, נראה מה הולך, וזהו.

אלי בן-דהן: תודה רבה לכם.

יצחק וקנין: תודה לסגן השר אלי בן-דהן.

יצחק וקנין: רבותי, אנחנו עוברים להצבעה.

יצחק וקנין: הצעת חוק הרבנות הראשית לישראל (הארכת כהונה של הרבנים הראשיים לישראל) (הוראת שעה), התשע"ג–2013, קריאה ראשונה.

יצחק וקנין: רבותי, מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 5 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 60 נגד – 6 נמנעים – 1 ההצעה להעביר את הצעת חוק הרבנות הראשית לישראל (הארכת כהונה של הרבנים הראשיים לישראל) (הוראת שעה), התשע"ג–2013, לוועדה המיוחדת לעניין הצעת חוק הרבנות הראשית לישראל (הארכת כהונה של הרבנים הראשיים לישראל) (הוראת שעה), התשע"ג–2013, נתקבלה.

יצחק וקנין: 60 בעד, שישה מתנגדים, אחד נמנע.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, הצעת החוק עברה.

יצחק וקנין: הצעת החוק תועבר לוועדה המיוחדת לדיון בהצעת החוק – – –

אורי אריאל: אדוני היושב-ראש – –

יצחק וקנין: כן.

אורי אריאל: – – אני מבקש שתוסיף את שמי.

יצחק וקנין: אני יכול לפרוטוקול, לא למניין הקולות.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, הצעת החוק תועבר לוועדה המיוחדת לדיון בהצעת חוק הרבנות הראשית לישראל.

משה גפני: אדוני הנכבד, אני מבקש שיהיה רשום בפרוטוקול שיאיר לפיד הצביע בעד הארכת הכהונה של הרבנים הראשיים.

יצחק וקנין: הודעתך נשמעה.

יצחק וקנין: רבותי, כרגע הדיון במליאת הכנסת נפסק, עד לאחר הכנת הצעות החוק – חוק-יסוד: תקציב המדינה וגם חוק הרבנות הראשית.

יצחק וקנין: אנחנו מפסיקים את הדיונים.

יצחק וקנין: ברגע שהצעות החוק יונחו, יוחזרו מהוועדות למליאת הכנסת, רבותי, נחדש את הדיון.

יצחק וקנין: הודעה על כך תקבלו בצלצול או בכל דרך אחרת.

ראובן ריבלין: יש הערכה של זמן?

יצחק וקנין: אין הערכת זמן, רבותי.

יצחק וקנין: אין לי מושג מתי זה יסתיים.

יצחק וקנין: הצעת החוק הראשונה שתונח פה, נקיים עליה דיון מיידי.

יצחק וקנין: כרגע אני נועל את ישיבת הכנסת לרגע זה.

ראובן ריבלין: לא.

ראובן ריבלין: מפסיק.

יצחק וקנין: מפסיק את הדיון, ואנחנו נחדש את הדיון מייד עם הגשת הצעות החוק, כאשר הן יונחו לקריאה שנייה ושלישית.

יצחק וקנין: תודה.

בשעה 15: מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת

מאיר שטרית: חברים, ברשותכם, אני פותח את ישיבת הכנסת.

מאיר שטרית: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק-יסוד: תקציב המדינה לשנים 2009 עד 2012 (הוראות מיוחדות) (הוראת שעה) (תיקון מס' 2), שהחזירה ועדת הכספים; הצעת חוק הרבנות הראשית לישראל (הארכת כהונה של הרבנים הראשיים לישראל) (הוראת שעה), התשע"ג–2013, שהחזירה הוועדה המיוחדת שהוקמה היום.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה רבה.

מאיר שטרית: תודה רבה למזכירת הכנסת.

מאיר שטרית: ראשית, אני מבקש להגיד תודה לכל חברי הכנסת שהצביעו בעד מינויי לסגן יושב-ראש זמני, ואני מקווה שנוכל לעשות עכשיו את העבודה ביעילות.

מאיר שטרית: [מס' מ/747; "דברי הכנסת", חוברת זו, עמ' 566; נספחות.

מאיר שטרית: ]

מאיר שטרית: אנחנו מתחילים בחוק הראשון, הצעת חוק-יסוד: תקציב המדינה לשנים 2009 עד 2012 (הוראות מיוחדות) (הוראת שעה) (תיקון מס' 2), קריאה שנייה ושלישית.

מאיר שטרית: הצעת חוק זו כאמור נדונה בקריאה ראשונה היום, 19 במרס, והועברה לוועדת הכספים הזמנית של הכנסת.

מאיר שטרית: הצעת החוק מונחת על שולחנכם, מוגשת לקריאה שנייה ושלישית היום, ואנחנו ניגש ישר לדיון בהסתייגויות.

מאיר שטרית: ובכן, לסעיפים 1 ו-2 של החוק, לשם החוק – – –

משה גפני: אדוני היושב-ראש – – –

יריב לוין: – – –

מאיר שטרית: כן כן, שנייה.

מאיר שטרית: אני רק נותן אינפורמציה לחברים.

מאיר שטרית: לשם החוק אין הסתייגויות, ולסעיפים 1 ו-2 אין הסתייגויות.

מאיר שטרית: לסעיף 3 יש הסתייגות של חבר הכנסת ריבלין, ויש בקשות של רשות דיבור.

מאיר שטרית: אני מבקש מיושב-ראש הוועדה, חבר הכנסת גפני, להציג את החוק.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, אני מבקש לברך אותך על בחירתך לסגן יושב-ראש הכנסת.

מאיר שטרית: תודה רבה.

משה גפני: תפקיד ראוי לאדם ראוי.

מאיר שטרית: תודה רבה.

מוחמד ברכה: אני מודיע – – – את החוק – – –

מאיר שטרית: כולם?

מאיר שטרית: כולם?

מוחמד ברכה: – – –

מאיר שטרית: – – – ארבעה.

מאיר שטרית: חברים, צריך לדעת את זה.

מאיר שטרית: גם אתם?

קריאה: – – –

מאיר שטרית: יפה.

מאיר שטרית: אני קיבלתי עכשיו הודעה, אני מבקש להודיע לחברי הכנסת שחברי הכנסת שביקשו רשות דיבור על החוק הזה מושכים את רשות הדיבור שלהם: מוחמד ברכה, חנא סוייד, דב חנין, עפו אגבאריה, ג'מאל זחאלקה, חנין זועבי ובאסל גטאס – ארבעה.

מאיר שטרית: אתה מייצג ארבעה.

מאיר שטרית: מה עם האחרים?

מוחמד ברכה: הם לא נמצאים – – –

מאיר שטרית: הם לא נמצאים, אוקיי.

מאיר שטרית: חבר הכנסת גפני.

שלי יחימוביץ': – – –

מאיר שטרית: אתם לגבי החוק השני.

מאיר שטרית: בחוק השני.

מאיר שטרית: כשנגיע לשם אני – בבקשה, חבר הכנסת גפני.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מתכבד להביא לקריאה שנייה ושלישית הצעת חוק-יסוד: תקציב המדינה לשנים 2009 עד 2012 (הוראות מיוחדות) (הוראת שעה) (תיקון מס' 2).

משה גפני: אני מבקש לומר לחברי הכנסת, הממשלה, בכוונתה היה – ואני קיבלתי את תזכיר החוק שעליו היה מדובר – היה מדובר להביא הוראות לתקציב דו-שנתי לשנים 2013 ו-2014, והוראות לגבי הארכת המועדים להבאת התקציב, כך שלממשלה יהיו 90 יום ולכנסת יהיה דיון של 30 יום.

משה גפני: קודם כול, אני, כיושב-ראש הוועדה, ועדת הכספים הזמנית, אני אמרתי בדיונים מוקדמים עם האנשים, עוד לפני שידעתי אם אני אהיה בקואליציה או באופוזיציה, אמרתי שאני את הארכת המועד, גם אם אני אהיה באופוזיציה, הארכת המועד, כפי שתכף אני אומר איך נקבע, אם זה יהיה על דעת האופוזיציה, אני אביא את זה.

משה גפני: אם יהיו דברים אחרים, אז אני אתן למישהו אחר לנהל, מכיוון שאני מתנגד לתקציב הדו-שנתי ולהפחתת מספר הימים שבהם הכנסת אמורה לדון.

משה גפני: אני רוצה לומר שראשי סיעות האופוזיציה התכנסו אתמול.

משה גפני: אני, כבר הודיעו לי קודם שאת התקציב הדו-שנתי מורידים, לאחר מכן גם אמר את זה שר האוצר החדש, והתנהל דיון בין אנשי הקואליציה לבין אנשי האופוזיציה לגבי המועד שבו הכנסת תדון בתקציב.

משה גפני: התברר, אדוני היושב-ראש, שהאופוזיציה הנוכחית היא אופוזיציה חזקה.

משה גפני: היא אופוזיציה של 52 חברי כנסת, חלקם הגדול עם ניסיון, ולא התכוונו לוותר בעניין הזה, שהכנסת יהיה לה פחות זמן לדון בתקציב, שאנחנו מבינים שהוא הולך להיות תקציב מאוד קשה.

משה גפני: אנחנו גם נתנגד לחוק הסדרים שלא תהיה בו השלכה ישירה לתקציב עצמו ויהיו בו כל מיני חוקים שאינם קשורים ישירות לתקציב.

משה גפני: הממשלה או נציגי הקואליציה ככל הנראה הבינו שאנחנו לא מתכוונים לוותר בעניין הזה, ולכן הגענו להסכמה שאותה אני מביא עכשיו בפני מליאת הכנסת.

משה גפני: אנחנו חילקנו את זה לשני פרקים.

משה גפני: פרק אחד זה הוראות מיוחדות לתקציב דו-שנתי לשנים 2009–2012, שזה מופיע בחוק הקודם.

משה גפני: פרק ב' – יש הוראות מיוחדות שאותן אנחנו נדרשים לאשר בקריאה שנייה ושלישית, הוראות מיוחדות לתקציב לשנת 2013.

משה גפני: על-פי החוק הזה הממשלה תניח את חוק התקציב לשנת 2013 במועד שקבעה ועדת הכספים, אך לא יאוחר מיום ג' בתמוז התשע"ג, 11 ביוני 2013.

מאיר שטרית: – – – שקט שם.

משה גפני: זאת אומרת, הממשלה אמורה להניח על שולחן הכנסת בתוך 85 ימים.

משה גפני: על אף האמור בפסקה (ב) בסעיף 36א לחוק-היסוד: הכנסת, היום הקובע לגבי חוק התקציב לשנת 2013 יהיה יום כ"ד באב התשע"ג, 31 ביולי 2013, שזה 50 ימים שבהם הכנסת יכולה ורשאית ויש לה האפשרות החוקית לדון בחוק התקציב שאותו אמורה הממשלה להניח.

משה גפני: אני מבקש להעיר את תשומת לבו של יושב-ראש ועדת הכנסת שייבחר, שהמועד הזה, שבסך הכול מדובר על 135 ימים, המועד הזה כבר נכנס בתוך הפגרה, יומיים או שלושה בתוך הפגרה, וועדת הכנסת תצטרך, או לתת את דעתה למועד הזה, או שמי שינהל את הדיון על התקציב יצטרך להמשיך את הדיון במשך יומיים או שלושה נוספים.

משה גפני: אני מעיר את תשומת לב הקואליציה והאופוזיציה לדבר הזה, שעל-פי החוק שאנחנו מאשרים עכשיו, כפי שסיכמנו, 135 ימים בסך הכול, מדובר על כניסה לתוך מה שהיום החליטה הוועדה המסדרת, כניסה לתוך הפגרה של הקיץ, שזה ייכנס ככל הנראה יומיים או שלושה בתוך הפגרה.

משה גפני: צריך לתת את הדעת לעניין הזה.

משה גפני: לחוק הזה יש הסתייגויות דיבור ויש גם הסתייגות של חבר הכנסת ריבלין.

משה גפני: אני מבין שאתה לא תביא את זה להצבעה?

ראובן ריבלין: – – –

משה גפני: בסדר, אוקיי.

משה גפני: הוועדה החליטה לדחות את ההסתייגויות.

משה גפני: אני מבקש לאשר את זה כמו שהוא.

משה גפני: אני, כחבר אופוזיציה וכיושב-ראש ועדת הכספים הזמנית, אני גאה בחוק הזה שאנחנו מביאים עכשיו בגלל שאנחנו באופוזיציה סבורים שצריך שיהיה דיון אמיתי, רציני ומעמיק בחוק התקציב, שכנראה הולך להיות קשה.

משה גפני: אנחנו לא מתכוונים באופוזיציה לעשות הנחות לממשלה בעניין הזה.

משה גפני: שר האוצר הבטיח שהוא יעזור למעמד הביניים ולשכבות החלשות, ואנחנו מחכים לראות במבחן הזה, שיהיה בקרוב – אנחנו הולכים לראות האם באמת הוא יפגע במעמד הביניים ובשכבות החלשות או שהוא יעזור להם.

משה גפני: לכן אנחנו צריכים את הזמן המספיק כדי לבחון את שר האוצר וכדי לעזור לציבור על מנת שהוא לא ייפגע.

משה גפני: אני מבקש לדחות את ההסתייגויות ולאשר את הצעת החוק בקריאה שנייה ושלישית.

משה גפני: תודה רבה.

מאיר שטרית: תודה רבה ליושב-ראש ועדת הכספים הזמנית.

מאיר שטרית: חברים, אנחנו עוברים לדיון בחוק.

מאיר שטרית: לשם החוק אין הסתייגויות ואנחנו עוברים להצבעה.

מאיר שטרית: חבר הכנסת רובי ריבלין, אתה רוצה לנמק את ההסתייגות שלך?

מאיר שטרית: בבקשה.

מאיר שטרית: חבר הכנסת זחאלקה, אתם מתכוונים להשתמש ברשות הדיבור?

מאיר שטרית: חבר הכנסת זחאלקה, חבר הכנסת זחאלקה, אתם מתכוונים להשתמש ברשות הדיבור?

ג'מאל זחאלקה: אני מוותר בשביל היושב-ראש.

מאיר שטרית: תודה רבה.

מאיר שטרית: ומה עם חנין זועבי?

חנין זועבי: אני מוותרת.

מאיר שטרית: ובאסל גטאס?

באסל גטאס: גם מוותר.

מאיר שטרית: תודה רבה לכם.

ראובן ריבלין: אדוני היושב-ראש, רבותי, שר האוצר היוצא ושר האוצר הנכנס, נדמה לי שהדיון בהצעת החוק שאנחנו עומדים לאשר אינו נוגע לשאלה מה עדיף – האם עדיף לאשר תקציב לשנתיים או תקציב לשנה אחת?

ראובן ריבלין: אבל בכל זאת, נדמה לי ששר האוצר, אשר ביקש להרהר ולבחון את העניין, בסופו של דבר הנסיבות יביאו אותו למסקנה שאם מאשרים את תקציב 2013 בחודש יולי, אז לא מהטעם של תקציב לשנתיים או תקציב לשנה, שהפך להיות מחלוקת קשה ביותר בין שר האוצר שטייניץ לבין קודמו רוני בר-און.

ראובן ריבלין: כל הנושא הפילוסופי לא עומד כאן לדיון – – –

ג'מאל זחאלקה: יכול להיות שהבא אחריו גם.

ראובן ריבלין: שנייה אחת.

ראובן ריבלין: לכן נדמה לי שאם אנחנו הולכים לאשר את התקציב ביולי, אתם לא תספיקו להביא לידי מצב שבו בדצמבר נוכל לאשר תקציב נוסף.

ראובן ריבלין: תוך כדי הדיון בפרטיו שאינם רבים, הועלתה בקשה על-ידי חבר סיעתך, עפר שלח, שבה מבקשת הממשלה חמישה ימים נוספים.

ראובן ריבלין: התחיל ויכוח שלם, ולאחר שיושב-ראש הוועדה הנכבד רב הפעלים, משה גפני, בא ואמר: אני הולך לאשר או לא לאשר את הצעת הממשלה, אני הגשתי הסתייגות על מנת לאפשר לממשלה לבוא ולשקול האם צריך את חמשת הימים האלה, כי כניסה לפגרה אינה משנה את חובתה של הממשלה ואת חובתה של הכנסת לקבל חוק תקציב, שאם לא יעשו כן, ילכו כולם לבחירות.

ראובן ריבלין: לכן העליתי הסתייגות, שכמובן נדחתה, אבל היא קיימת כאן.

ראובן ריבלין: אפשר לאשר אותה אם אתה רוצה.

ראובן ריבלין: אם אתה אומר לי שאתה לא צריך את חמשת הימים, אני מסיר את הסתייגותי ואידך זיל גמור.

מאיר שטרית: תודה.

ראובן ריבלין: אני גמרתי.

ראובן ריבלין: אני מוכן להסיר את הסתייגותי אם הממשלה תבקש ממני.

מאיר שטרית: שר האוצר, אתה מבקש לשנות?

ראובן ריבלין: כי חמישה ימים אינם דברים – – –

מאיר שטרית: שר האוצר – – –

ראובן ריבלין: לא צריך, תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני מסיר את הסתייגותי.

מאיר שטרית: ובכן, לעצם החוק אין הסתייגויות וגם כל הדוברים שביקשו רשות דיבור ויתרו על זכות דיבור.

מאיר שטרית: אני מודה לכם על חיסכון בזמן לכל חברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: גברתי השרה, שרת המשפטים, חברת הכנסת לבני, תסכם את הדיון.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני, סגן היושב-ראש.

ג'מאל זחאלקה: לא היה דיון.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו דאגנו שלא יהיה דיון.

ציפי לבני: קודם כול, אנחנו באמת מאוד מעריכים את הנכונות של האופוזיציה גם לגלות הבנה לעניין החג הקרב וגם להגיע להסכמות בדבר פרק הזמן שנדרש.

ציפי לבני: אבל אני מוכרחה לומר שהסך הכול הכולל הוא באמת תוצאה ראויה במצב הזה, כך שגם הממשלה תוכל להקפיד, להכין ולמלא את חובתה על מנת להכין תקציב שהוא תקציב ראוי וגם האופוזיציה יהיה לה די והותר זמן על מנת לעבוד ולהגיש את ההסתייגויות, לבדוק את תוכנו של התקציב.

ציפי לבני: אני מקווה, בסופו של דבר, לאשר את תקציב המדינה, כפי שייקבע, בין אם לשנה ובין אם לשנתיים.

ציפי לבני: זה נכון שהיו מחלוקות עמוקות בשאלה אם זה נכון.

ציפי לבני: אכן גם אני חשבתי שנכון תמיד לעשות לשנה אחת ולא לצפות פני עתיד, אבל הדברים האלה יוכרעו בהקדם.

ציפי לבני: לכן אני מבקשת להצביע בעד.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשרת המשפטים, חברת הכנסת ציפי לבני.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת משה גפני, יו"ר ועדת הכספים הזמנית, בבקשה.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, אדוני ראש הממשלה, שרים, חברי הכנסת, במהלך הדיונים בוועדה הועלתה על-ידי חבר הכנסת עפר שלח בקשה שהגיעה תוך כדי הדיון, להאריך את המועד בחמישה ימים.

משה גפני: אני לא הסכמתי לזה.

משה גפני: אני לא הסכמתי מכיוון שאני הסכמתי למה שסוכם.

משה גפני: חברת הכנסת שלי יחימוביץ, מה שסוכם בין האופוזיציה לבין הקואליציה ועל-פי החלטת הממשלה.

משה גפני: החלטת הממשלה הייתה 85 ימים לממשלה ו-50 ימים לכנסת.

משה גפני: לכן, יכול להיות שזה בגלל חוסר ניסיון של יש עתיד.

משה גפני: יכול להיות, אני לא יודע מה הסיבה.

שלי יחימוביץ': הסכם זה הסכם.

משה גפני: הסכם זה הסכם.

שלי יחימוביץ': אנחנו מכבדים אותו, הקואליציה – – –

משה גפני: כן, אני אמרתי.

משה גפני: אני, כיו"ר הוועדה הזמנית, עמדתי במילתי.

משה גפני: כל האופוזיציה עמדה במילתה.

משה גפני: לא היה צריך לשנות את זה.

משה גפני: מה שעשה חבר הכנסת רובי ריבלין, הוא עשה מעשה נכון.

משה גפני: אני ישבתי במתח לראות מה יענה לך שר האוצר.

משה גפני: כנראה בגלל העצה שלי לעפר שלח, שר האוצר אמר שהוא מקבל את עמדת הממשלה.

משה גפני: אני מבקש לתמוך בהצעת החוק.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה מאוד לחבר הכנסת משה גפני, גם על העבודה היעילה והמהירה שנעשתה בוועדת הכספים הזמנית.

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אתה רוצה שאני אתחיל עם המשפטים הסתמיים שענייני קואליציה ואופוזיציה לא מעניינים את המליאה, וכן הלאה וכן הלאה?

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חברי חברי הכנסת, אנחנו נעבור להצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק-יסוד: תקציב המדינה לשנים 2009 עד 2012 (הוראות מיוחדות) (הוראת שעה) (תיקון מס' 2), קריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה אלקטרונית.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 6 בעד סעיפים 1–3 – 69 נגד – 9 נמנעים – אין סעיפים 1–3 נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 69, נגד – 9, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי החוק אושר בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: למען הסר ספק, לא התקבלו שום הסתייגויות, לא הוצגו הסתייגויות לחוק, ואנחנו – כן, בבקשה, חבר הכנסת טיבי.

אחמד טיבי: אדוני, אחרי קריאה שנייה, בשם סיעות חד"ש, בל"ד ורע"ם-תע"ל, אני מבקש לראות בהצבעה הזאת על תקציב המדינה הצעת אי-אמון בממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: מי המועמד שלך, אדוני, והאם הוגשה בכתב הבקשה שלכם?

אחמד טיבי: היא תוגש בכתב, כן.

יולי יואל אדלשטיין: לא.

יולי יואל אדלשטיין: היא תוגש או היא הוגשה?

אחמד טיבי: אבל עכשיו, הנה, אני מגיש אותה בכתב.

אחמד טיבי: מה הבעיה?

אחמד טיבי: זה ההליך.

אחמד טיבי: זה ההליך.

אחמד טיבי: עכשיו הצבעת, ואני אגיש אותה בכתב.

יולי יואל אדלשטיין: ההליך הוא להכין בקשה בכתב.

אחמד טיבי: חבר הכנסת מוחמד ברכה.

יולי יואל אדלשטיין: אתה מציע לי שאני גם עכשיו אתחיל לבדוק עם כל חברי הסיעות שציינת אם הם כולם מסכימים למועמד שלך?

אחמד טיבי: הנה שלושתם, ברכה הוא המועמד.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מוחמד ברכה הוא המועמד, וכולכם מסכימים למועמד?

אחמד טיבי: אל תראה את זה דבר קל שהוא הסכים.

יולי יואל אדלשטיין: בסדר, אז איפה הבקשה?

ג'מאל זחאלקה: הוא מסכים להיות ראש ממשלה.

ג'מאל זחאלקה: ברכה מסכים להיות ראש ממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אחמד טיבי, יש לך חתימות של כולם או לא?

אחמד טיבי: לא אמורה להיות חתימה של כולם.

יולי יואל אדלשטיין: יש לך בקשה רשומה?

אחמד טיבי: יש.

שלי יחימוביץ': הוא נציג של האופוזיציה.

יולי יואל אדלשטיין: כן, אני הבנתי.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, למען הסר ספק לעתיד, לא יהיה יותר מצב כזה.

יולי יואל אדלשטיין: אני אפשרתי את זה, בסדר, פעם ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: מי שרוצה להפוך הצעת חוק, שזה דבר לגיטימי, להצבעת אי-אמון, יגיש מראש.

אחמד טיבי: – – –

יולי יואל אדלשטיין: טוב, זהו, גמרנו.

יולי יואל אדלשטיין: גם הפעם זה לא יקרה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: מספיק.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת טיבי, רשמנו את העניין.

יולי יואל אדלשטיין: נו, באמת, צריך להיערך, זה רציני.

יולי יואל אדלשטיין: אתה רוצה להחליף ראש ממשלה בישראל, אתה רוצה שחבר הכנסת מוחמד ברכה יהיה ראש ממשלה בישראל, אתה כרגע משרבט כאן משהו.

יולי יואל אדלשטיין: זה לא רציני.

אחמד טיבי: עכשיו הצבענו – – –

מוחמד ברכה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: תכינו בכתב את הדברים האלה.

יולי יואל אדלשטיין: בפעם הבאה תעשה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מאוד אשמח, אבל אני איכשהו חושב שזה לא עושה כבוד גם לחבר הכנסת מוחמד ברכה כמועמד.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תנו מיקרופון לחבר הכנסת טיבי.

אחמד טיבי: עכשיו הצבעת הצבעה בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: נכון.

אחמד טיבי: תוך כדי כך התייעצו שלוש הסיעות והסכימו ראשי הסיעות האלה, כדי לבקש הצבעת אי-אמון.

אחמד טיבי: ותוך כדי כך הגשתי לך בכתב עכשיו.

אחמד טיבי: אם אתה רוצה לנהוג לפנים משורת הדין, או רוצה למנוע מאתנו את הכלי הפרלמנטרי הכתוב בתקנון, עם הסכמה של חבר הכנסת מוחמד ברכה להיות מועמד לראש ממשלה, אני לא יודע לפי איזה תקנון אתה עושה את זה.

אחמד טיבי: יכול להיות שכך צריך לראות מה יהיה במושב הזה.

אחמד טיבי: אני מבקש ממך לנהוג אחרת, במיוחד עם סיעות אופוזיציה.

יולי יואל אדלשטיין: אני אבהיר לך מה יהיה במושב הזה, ואני מקווה שאתה אתמול שמעת אותי, כי גם היית כתובת לדברים שלי.

אחמד טיבי: כתובת לא נכונה.

אחמד טיבי: כי מי שהתנהג בפרובוקציה הוא חבר כנסת אחר, אבל היה לך קל להפנות את זה אלי.

אחמד טיבי: מעניין למה.

יולי יואל אדלשטיין: אוקיי.

יולי יואל אדלשטיין: אז אני אסביר לך מה יהיה במושב הזה, חבר הכנסת אחמד טיבי.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה, אתה יכול לשבת במקומך.

יולי יואל אדלשטיין: אין לי שום בעיה – שנייה, חבר הכנסת ברכה, שב במקומך, אני אאפשר לך לומר.

יולי יואל אדלשטיין: חשוב לי – באמת, אולי בנסיבות אחרות הייתי פשוט עובר להצבעה וזהו, אבל מכיוון שאמרתי אתמול משהו שבעיני הוא מאוד חשוב, אני רוצה להסביר.

יולי יואל אדלשטיין: יש תהליך פרלמנטרי על-פי התקנון, שאתה, חבר הכנסת ברכה, מכיר היטב, מכירים את הכלי הזה כולנו.

יולי יואל אדלשטיין: אם הייתה כוונה כזאת, רצינית, להגיש, אפילו מסיבות של מחאה, בקשה, מכינים אותה בכתב מראש, חותמים, המועמד חותם, יש כאן מזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: כשבודקים אם יש כתב זה או אחר ורוצים לעשות פה משהו, אז אני מציע שאנחנו לא נלך לשם.

יולי יואל אדלשטיין: אני אאפשר את ההצבעה הזאת, אין שום בעיה, אבל בקשה, חבר הכנסת ברכה: להבא, אנא, לא להפוך את הכלי הפרלמנטרי החשוב של הצבעת אי-אמון לאיזשהו משחק מצחיק שאתה יודע, אוספים פה חתימות.

אחמד טיבי: אתה לא יכול להגיד ככה.

יולי יואל אדלשטיין: אני יכול ועוד איך יכול, חבר הכנסת טיבי, ואני לא אהסס לומר את זה.

אחמד טיבי: זו אמירה עקרונית של חבר אופוזיציה, אדוני.

אחמד טיבי: כך אנחנו רואים את זה.

יולי יואל אדלשטיין: אני אקפיד על התקנון, חבר הכנסת טיבי, ולא יעזרו הצגות.

יולי יואל אדלשטיין: אני אומר לך מראש.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת ברכה.

יולי יואל אדלשטיין: מיקרופון לחבר הכנסת ברכה, בבקשה.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, מה שקורה, ההצעה שאנחנו מגישים – זה לא פעם ראשונה ולא שנייה ולא עשירית.

יולי יואל אדלשטיין: נכון.

יולי יואל אדלשטיין: לכן מכירים אותה.

מוחמד ברכה: שנייה, אדוני, שנייה.

מוחמד ברכה: ההחלטה לראות בהצבעה בקריאה השלישית אי-אמון היא פועל יוצא של ההצבעה בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: אכן.

מוחמד ברכה: אם בקריאה השנייה, למשל, זה לא היה מתקבל, כמובן שלא היינו מגישים.

מוחמד ברכה: לכן העניין של מרווח הזמן שאתה מבקש מראש – אנחנו לא יכולים לעשות את זה.

מוחמד ברכה: זה דבר אחד.

מוחמד ברכה: דבר שני, כל קבוצה של עשרה חברי כנסת ויותר יכולה להגיש אי-אמון.

יולי יואל אדלשטיין: נכון.

מוחמד ברכה: הסיעות שהגישו הן 11 חברים.

יולי יואל אדלשטיין: 11 חברי כנסת.

מוחמד ברכה: לכן אנחנו פועלים על-פי הנוהג.

יולי יואל אדלשטיין: מאה אחוז.

מוחמד ברכה: אם אתה רוצה ללכת צעד נוסף, אני מבקש שתקבל ייעוץ משפטי בנוסף לדעה הנכבדת שלך, ואז אני מקבל את הייעוץ המשפטי.

מוחמד ברכה: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: מאה אחוז.

יולי יואל אדלשטיין: אין שום בעיה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ברכה, הדברים שלך גם ברורים, גם נכונים.

יולי יואל אדלשטיין: אתם מעל עשרה חברי כנסת, יש לכם זכות מלאה.

יולי יואל אדלשטיין: מה שקצת מפריע לי זה כפי שאמרתי, שאם הייתה כוונה כזאת ואם הייתה סבירות לפחות של 50% – נכון?

יולי יואל אדלשטיין: – שהחוק יתקבל בקריאה שנייה, אז אפשר היה להכין את הדף הזה מראש ולא להתרוצץ במליאה.

יולי יואל אדלשטיין: זה כל הסיפור.

אחמד טיבי: – – –

יולי יואל אדלשטיין: גמרנו.

יולי יואל אדלשטיין: אין שום בעיה, אני מקבל את הבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: ההצבעה היא הצעת אי-אמון, כפי שמבקש – השר סער, שר הפנים, תכף.

יולי יואל אדלשטיין: המועמד, כפי שחתם על הסכמתו, הוא חבר הכנסת מוחמד ברכה.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני, האם הוסמכת למסור את עמדת הממשלה בנדון?

גדעון סער: אני מבקש בשם הממשלה להצביע עכשיו.

יולי יואל אדלשטיין: מצוין.

יולי יואל אדלשטיין: השר סער בקי בתקנון.

יולי יואל אדלשטיין: כל מה שנדרש זה הסכמת הממשלה להצביע עכשיו ולא להמתין.

יולי יואל אדלשטיין: לכן מי שבעד החוק ונגד הצעת האי-אמון יצביע בעד, מי שתומך בהצעת האי-אמון ומתנגד לחוק יצביע נגד; מי שנמנע, כפי שנאמר ב-47', כבר יודע מה לעשות.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: ההצבעה החלה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 7 בעד החוק – 56 נגד – 10 נמנעים – 15 חוק-יסוד: תקציב המדינה לשנים 2009 עד 2012 (הוראות מיוחדות) (הוראת שעה) (תיקון מס' 2) נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: 56 בעד, עשרה נגד, 15 נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת חוק-יסוד: תקציב המדינה לשנים 2009 עד 2012 (הוראות מיוחדות) (הוראת שעה) (תיקון מס' 2), התקבלה בקריאה שלישית, והצעת האי-אמון בממשלה נדחתה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה, הצעת חוק הרבנות הראשית לישראל (הארכת כהונה של הרבנים הראשיים לישראל) (הוראת שעה), התשע"ג–2013.

יולי יואל אדלשטיין: יושב-ראש הוועדה המיוחדת מייצג – אין בעיה.

יולי יואל אדלשטיין: אתה תעלה לדוכן, אדוני, גם בתוקף היותך יושב-ראש הוועדה המסדרת וגם בתוקף היותך יושב-ראש הוועדה המיוחדת לחוק הרבנות הראשית.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, כבוד ראש הממשלה, שרים, חברות וחברי הכנסת, ראשית הודעה מטעם הוועדה המסדרת – אני מודיע בזאת על חילופי אישים מטעם סיעת הליכוד – ישראל ביתנו: בוועדת הכספים הזמנית, במקום חברת הכנסת פניה קירשנבאום יכהן חבר הכנסת חמד עמאר.

יריב לוין: מכאן, אדוני היושב-ראש, ברשותך, אני עובר להצעת החוק.

יריב לוין: [מס' מ/748; "דברי הכנסת", חוברת זו, עמ' 582; נספחות.

יריב לוין: ]

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יריב לוין: אני מתכבד להציג בפניכם את הצעת חוק הרבנות הראשית לישראל (הארכת כהונה של הרבנים הראשיים לישראל) (הוראת שעה), התשע"ג–2013, לקריאה שנייה ושלישית.

יריב לוין: סעיף 16 לחוק הרבנות הראשית, התש"ם–1980, להלן: החוק, שעניינו תקופת הכהונה של רב ראשי לישראל ומועד הבחירות, קובע בסעיף קטן (א) שבו כי תקופת כהונתם של הרבנים הראשיים לישראל תהיה עשר שנים.

יריב לוין: הרבנים הראשיים לישראל המכהנים היום נבחרו לכהונה ביום 14 באפריל 2003, ותקופת כהונתם צפויה להסתיים ביום 24 במרס 2013.

יריב לוין: ביום 16 באוקטובר 2012 התקבל חוק התפזרות הכנסת השמונה-עשרה, וביום 22 בינואר 2013 נערכו הבחירות לכנסת התשע-עשרה.

יריב לוין: ביום 18 במרס 2013 הושבעה הממשלה ה-33.

יריב לוין: ממקבץ התאריכים האמור עולה כי תקופת כהונתם של הרבנים הראשיים המכהנים עתידה להסתיים, וזאת ימים ספורים בלבד לאחר כינונה של הממשלה ה-33.

יריב לוין: הבחירה ברבנים הראשיים נעשית, בהתאם להוראות החוק, באמצעות אספה בוחרת וועדת בחירות.

יריב לוין: מינוי חלק מהחברים בגופים אלה טעון אישור הממשלה.

יריב לוין: בשל תקופת הבחירות לכנסת לא הוקמה האספה הבוחרת ולא מונתה ועדת הבחירות.

יריב לוין: כדי לאפשר היערכות מתאימה להקמת האספה הבוחרת ולמינוי ועדת הבחירות, מוצע להאריך בהוראת שעה את תקופת כהונתם של הרבנים הראשיים לישראל המכהנים, וזאת למשך ארבעה חודשים או עד מועד בחירת הרבנים הראשיים לישראל לפי הוראות החוק, לפי המוקדם מביניהם.

יריב לוין: להצעת החוק הוגשו הסתייגויות.

יריב לוין: אבקש מהכנסת לדחות את ההסתייגויות ולאשר את הצעת החוק בנוסח שהכינה הוועדה המיוחדת שהוקמה לצורך הכנת החוק גם בקריאה השנייה וגם בקריאה השלישית.

יריב לוין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יריב לוין, יושב-ראש הוועדה המיוחדת שהקמנו לטיפול או לעבודה על החוק, חוק הרבנות הראשית.

יולי יואל אדלשטיין: יש מספר הסתייגות: לסעיף 1 – חברי הכנסת יעקב ליצמן, משה גפני, מאיר פרוש, אורי מקלב, מנחם אליעזר מוזס, ישראל אייכלר ויעקב אשר – להלן: קבוצת יהדות התורה.

יולי יואל אדלשטיין: מי מנמק את ההסתייגות?

משה גפני: כל אחד.

יולי יואל אדלשטיין: כל אחד.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

משה גפני: כל אחד עצמאי – – –

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מבקשים מחבר הכנסת יעקב ליצמן.

יולי יואל אדלשטיין: אתה לא חבר הכנסת יעקב ליצמן – –

משה גפני: לא אמרתי.

יולי יואל אדלשטיין: – – אבל אתה הבא בתור – משה גפני.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: חמש דקות לרשותך.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, אדוני ראש הממשלה, רבותי השרים, חברי הכנסת, אני עד עכשיו בהתרגשות מהעובדה ששר האוצר יאיר לפיד הצביע בעד הארכת הכהונה של הרבנים הראשיים.

מיקי לוי: – – –

משה גפני: אני עד עכשיו מלא התפעלות מהכוונה שלו שיהיה מי שימכור את החמץ.

משה גפני: זה בסדר גמור.

משה גפני: אבל אני רוצה לומר לכם, חברי יש עתיד: חזרנו לימי הפוליטיקה הישנה, הרעה.

משה גפני: אלא אם כן אין לכם שכל, אבל יש לכם – למה הבית היהודי שם בהסכם הקואליציוני הארכת מועד הכהונה של הרבנים הראשיים וסעיף נוסף שאלה שמכהנים יוכלו להתמודד פעם נוספת?

משה גפני: אני שואל את עצמי את השאלה הזאת – – –

מאיר שטרית: חבר הכנסת גפני, ברשותך, אני רוצה רגע להפריע לך.

מאיר שטרית: מאחר שיש לכם שתי קבוצות של הסתייגויות, לקבוצת יהדות התורה, האם תסכימו לדבר על שתי ההסתייגויות ביחד?

משה גפני: מבחינתי, כן.

מאיר שטרית: לחסוך זמן.

מאיר שטרית: זה עדיף.

מאיר שטרית: זה במקום לעלות ולרדת.

מאיר שטרית: בסדר?

משה גפני: אני חושב שכן.

משה גפני: אני – – –

מאיר שטרית: לדבר על שתי ההסתייגויות ביחד – – –

משה גפני: כן, אלא אם כן מישהו פה יתפרץ עם משהו ואז אני אגיד עוד משפט, אבל חוץ מזה אני – מספיק לי.

מאיר שטרית: בסדר?

מאיר שטרית: אז שתי ההסתייגויות יחד.

משה גפני: למיטב ידיעתי, אני ראיתי שאנשי ש"ס גם הצביעו בעד זה.

משה גפני: רציתי לדבר עם מישהו מראשי המפלגה, אבל אני רואה שלא אריה דרעי, לא אלי ישי ולא אטיאס נמצאים.

משה גפני: אז לא היה לי את מי לשאול מראשי המפלגה.

משה גפני: אבל באמת אני משתף אתכם, היות שאנחנו בחדר סגור, במחשבות שלי.

משה גפני: יכול להיות שהם עשו הסכם עם הבית היהודי?

משה גפני: ותוך כדי המאבק שיש ליהדות החרדית – אני לא יודע כמה זמן זה ייקח, אבל יש לנו מאבק אידיאולוגי עם הבית היהודי.

משה גפני: הם לא – הבעיה שלהם זה מכירת חמץ.

משה גפני: שלא תהיה אי-הבנה.

משה גפני: הם עשו איזה הסכם.

משה גפני: אני לא רוצה – לפי דעתי, מי שעשה את ההסכם זה לא חבר כנסת מש"ס.

משה גפני: זה מישהו אחר בש"ס.

משה גפני: הוא עשה את ההסכם.

משה גפני: פחות מעניין אותו העניין של המאבק על לומדי התורה.

משה גפני: אני לא מבין את הדבר הזה.

ניצן הורוביץ: היה להם ממי ללמוד.

משה גפני: מה?

ניצן הורוביץ: – – – טובים ללמוד, גפני.

משה גפני: אני לא יודע.

משה גפני: אין לי מושג.

משה גפני: אני את הדבר הזה לא מבין.

משה גפני: אבל מכיוון ששכנעו אותנו, הרב בן-דהן – אגב, הדיחו אותו בניגוד לדעתי; אני הייתי בוועדה למינוי דיינים ולא הסכמתי להדחה הזאת מניהול בתי-הדין הרבניים, ואני יודע מי ואני כמובן לא אומר בגלל שאני לא מדבר לשון הרע בחודש ניסן, ואם אתם רוצים תבררו – הוא ביקש את הארכת הכהונה ואמר: לא יהיה מי שימכור חמץ.

משה גפני: נגע מאוד ללבי הדבר הזה.

משה גפני: לא יהיה מי שימכור חמץ.

משה גפני: אגב, בחוק יש מי שימכור חמץ.

משה גפני: אם אין רבנים ראשיים, אז זה החבר הוותיק במועצת הרבנות הראשית והחבר הוותיק בבתי-הדין הרבניים, בבית-הדין הגדול, הוא נהיה נשיא בית-הדין הרבני עד שייבחרו רבנים ראשיים.

משה גפני: יש פתרון.

משה גפני: המחוקק מצא איזה פתרון.

משה גפני: אבל אנחנו ישבנו ביהדות התורה ואמרנו: אם הרב בן-דהן אומר שלא יהיה מי שימכור חמץ ובגלל זה יש עתיד תומכים בזה, באמת יכול להיות שביש עתיד חזרו בתשובה והם החליטו שצריך שבמדינת ישראל יהיה מי שימכור חמץ.

משה גפני: זה בסדר.

משה גפני: אני בעד חזרה בתשובה.

משה גפני: למה?

משה גפני: למה אתם?

משה גפני: יאיר לפיד, שר האוצר, אני מדבר אליכם.

משה גפני: אין לי עם מי לדבר פה.

מיקי לוי: אנחנו שומעים.

משה גפני: לא.

משה גפני: אתם לא בהסכם הזה – –

מיקי לוי: אז אנחנו מטים אוזן.

משה גפני: – – אז אין לכם אינטרסים אישיים – – –

מיקי לוי: יש לנו יכולת גם להאזין לך – – –

משה גפני: בסדר גמור.

משה גפני: בסדר גמור.

משה גפני: אז אמרנו:

משה גפני: אם זה המצב ובאמת כנים דבריהם ואין שום הסכם ושום דיל, רוצים שהרבנים הראשיים ימשיכו לכהן, אז החלטנו אנחנו בסיעת יהדות התורה שנגיש הסתייגות ונבקש ממליאת הכנסת שהרבנים הראשיים ימשיכו לכהן עוד שלוש שנים.

משה גפני: למה צריך להיכנס לגוף בוחר, לאספה, לכל הדילים, לכל ההסכמים האלה שעושים חילול השם – – –

ראובן ריבלין: – – – הכנסת – – – עוד שבע שנים.

משה גפני: לא, לא, לא, לא, לא.

משה גפני: אין הארכת כהונה לכנסת בעוד ארבעה חודשים, אחרי שבקדנציה הקודמת – אגב אני לא הצבעתי בעד.

משה גפני: אם אתה זוכר, אז היה דיל אחר – –

ראובן ריבלין: נכון.

משה גפני: – – על פתיחת אזורי רישום עם רבנים ראשיים.

משה גפני: לא הצבעתי בעד.

משה גפני: לא הצבעתי.

משה גפני: אני נגד דילים.

משה גפני: אני שם הסכמים על השולחן.

משה גפני: אני לא עושה דברים מאחורי הגב.

משה גפני: הבית היהודי נשאר כמו המפד"ל הישן והרע, עם ה"קפה אוסלו" מי שזוכר, מה שהיה אז הדחות ב"למפנה".

משה גפני: אין מפד"ל חדשה.

משה גפני: אין בית יהודי, דרך חדשה יצאה לדרך.

משה גפני: היום, ביום הראשון של כינון הממשלה חזרנו להסכמים האפלים של המפד"ל.

משה גפני: הם רק לא יודעים – בניגוד לקודמים במפד"ל שידעו את הכול ושמו אצבע על הכול – שיש שני הסכמים סותרים: אחד בעד רב שהם רוצים, ואחד בעד רב שהם לא רוצים.

משה גפני: יהיה שמח בקיץ.

משה גפני: הרב בן-דהן, לא ישעמם לו, ואני אזכיר לו כל הזמן מי הדיח אותו.

משה גפני: הוא שוכח.

משה גפני: הוא חושב שהעולם משתנה.

משה גפני: העולם לא משתנה.

משה גפני: יש רק זהות אינטרסים שאתה עכשיו נקלעת לתוכה.

משה גפני: אני לא נמצא באינטרסים.

משה גפני: אתה לא איש המפלגה שלי.

משה גפני: אנחנו לא נמצאים באותו מחנה.

משה גפני: אבל כשאני חשבתי שעושים לך עוול, נלחמתי עבורך.

משה גפני: זה מה שהיה.

משה גפני: ועכשיו אתה בא ואתה אומר – אם כנים דבריכם, אנשי הבית היהודי, ואתם סבורים שצריך שיהיו רבנים ראשיים, ואתם רואים שבקדנציה הקודמת לא האריכו את הכהונה ואתם רוצים שעכשיו יאריכו את הכהונה ושמתם את זה אפילו בהסכם קואליציוני, בבקשה בואו ונחסוך לעצמו את הבעיה הזאת.

משה גפני: הרבנים הראשיים הם אנשים טובים, מקובלים – נאריך את הכהונה שלהם בשלוש שנים.

משה גפני: בלאו הכי זה כבר יהיה בקדנציה הבאה בגלל שהממשלה הזאת לא תחזיק יותר מחצי שנה.

משה גפני: אז זה יהיה בקדנציה הבאה, ובקדנציה הבאה יכינו באופן מסודר את האספה, את הגוף הבוחר, ובגוף הבוחר נמצאים ראשי ערים, וזה יהיה כבר אחרי הבחירות המוניציפליות.

משה גפני: הכול יהיה מסודר.

משה גפני: למה צריך את המחטף הזה?

משה גפני: הרי אני לא אשתוק.

משה גפני: גם אם זה יאושר פה, אני אאשים את יש עתיד בקנוניה.

משה גפני: הזהרתי אתכם שמתנהלת פה קנוניה שלא לשם שמים, קנוניה שאתם נותנים לה יד.

משה גפני: אם לא ידעתם, לא ידעתם.

משה גפני: אתם בעד זה שימכרו חמץ.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: אבל עכשיו אתם יודעים.

משה גפני: אפשר למכור את החמץ בלי בעיה.

משה גפני: ואתם יודעים שמתנהל פה סחר-מכר מאוד מכוער.

משה גפני: תדעו.

משה גפני: כדאי שתבדקו את זה לפני שאתם מצביעים.

משה גפני: תעשו מה שאתם רוצים.

משה גפני: אתכם אני אאשים.

משה גפני: כל מי שיצביע בעד ויצביע נגד ההסתייגות שלנו, אני אאשים אותו כחלק מהקנוניה הזאת של ההסכמים הישנים של המפד"ל, כשאתם אמרתם שאתם מביאים פוליטיקה חדשה.

משה גפני: אין פוליטיקה חדשה, אתם בתוך העניין.

משה גפני: "אוי לרשע ואוי לשכנו", אתם שותפים למהלך הזה.

משה גפני: רוצים למצוא פתרון?

משה גפני: הצענו.

משה גפני: אנחנו לא מתנגדים.

משה גפני: נאריך את הכהונה בשלוש שנים, בעזרת השם זה כבר יהיה בקדנציה הבאה, זה יהיה אחרי הבחירות המוניציפליות, ראשי הערים שייבחרו יהיו חברי הגוף הבוחר, ואז יתחיל הליך מסודר ונורמלי.

משה גפני: אם אתם מצביעים בעד החוק הזה כמות שהוא, הארכת כהונה, כשההסכם הקואליציוני לידכם, ואתם רואים שיש שמה סעיף שהרבנים המכהנים יכולים להתמודד, בניגוד לחוק הקיים, כלומר כולם יודעים שיש פה הסכם.

משה גפני: לא יודעים מהו – אני יודע.

משה גפני: אבל אני יודע יותר מכולם בגלל שאני מכיר את שני אלה שחתמו על שני ההסכמים, ההסכמים הסותרים.

משה גפני: אני מוכן להמתין עד שתחליטו אם אתם – – –

ראובן ריבלין: אפשר לדעת למה אתה מרמז?

משה גפני: מה?

ראובן ריבלין: למה אתה מרמז?

משה גפני: אה, נורא פשוט.

משה גפני: אני אומר: אם אכן צריך להאריך את הכהונה של הרבנים הראשיים בארבעה חודשים, לא היה צריך לשים את זה בהסכם קואליציוני.

משה גפני: ממשלה אחראית הייתה צריכה להביא חוק כזה, ובזה נגמר העניין.

ראובן ריבלין: היה צריך להיות – – –

משה גפני: נכון.

משה גפני: אלא מה?

משה גפני: היו בחירות אחרי זה – בסדר, הממשלה מביאה, לא הסכם – אתה ראית פעם הסכם קואליציוני כזה?

משה גפני: ברגע שאתה רואה שהבית היהודי – איך הוא אמר?

משה גפני: דרך חדשה יצאה לדרך – אני לא זוכר את הססמה – דרך חדשה יצאה לדרך.

משה גפני: פתאום אתה רואה הסכם קואליציוני, שמאריכים את הכהונה של הרבנים הראשיים, ואחרי כן הרבנים המכהנים יוכלו להיבחר מחדש.

משה גפני: עכשיו, שני הרבנים – כן.

ראובן ריבלין: אם מישהו – – –

משה גפני: אבל זה בהסכם, זו הדרישה מראש הממשלה – שלך, דרך אגב, אנחנו לא בליכוד.

משה גפני: של הליכוד.

משה גפני: זאת אומרת, הוא ראש ממשלה של כולנו, אבל ראש הממשלה והליכוד ביתנו הסכימו לזה.

משה גפני: כלומר יש פה משהו – וביום הראשון מביאים את זה, וזה ברור שהולכים למהלך של הסכם שברור שמישהו רקח פה יחד.

משה גפני: אני יודע שיש פה הסכם, אני יודע שיש גם הסכם סותר, אני יודע שהיה צריך לברר – חבר כנסת אחראי היה צריך לברר לפני זה – היות שאני מעורר על העניין הזה, ואני לא היחיד, שנעשה פה מעשה שלפי דעתי לא ייעשה.

מאיר שטרית: חבר הכנסת גפני, צריך לסיים, נגמרו עשר הדקות.

משה גפני: כן.

משה גפני: וכל מי שנותן ידו לעניין הזה, שידע שהוא שותף לכל המהלך הזה.

משה גפני: אני מבקש מכם לא לתמוך בהצעת החוק הזאת, אלא לתמוך בהסתייגות של יהדות התורה לאפשר את המשך הכהונה של הרבנים הראשיים.

משה גפני: בעוד שלוש שנים להקים גוף מסודר, אחרי הבחירות המוניציפליות, בקדנציה הבאה בעזרת השם.

משה גפני: אני חושב שזה הדבר הנכון לעשות, ואני מבקש את תמיכת הכנסת בהסתייגות של יהדות התורה.

משה גפני: תודה רבה.

מאיר שטרית: תודה רבה לחבר הכנסת גפני.

מאיר שטרית: אני רוצה לפנות לחברי יהדות התורה.

מאיר שטרית: כזכור, חבר הכנסת גפני נימק את שתי ההסתייגויות ביחד, כך ינהגו כולם, כך שיש לכם זמן הסתייגות של עשר דקות.

מאיר שטרית: אבל אני רוצה לפנות אליכם ולבקש, אם תוכלו לקצר מפני טורח הציבור.

מאיר שטרית: אתם יודעים שאפילו בהלוויה, להבדיל, בהספד, צריכים לקצר מפני טורח הציבור.

מאיר שטרית: כולם רוצים ללכת הביתה.

מאיר שטרית: חבר הכנסת מאיר פרוש, בבקשה, ינמק את שתי ההסתייגויות שלו.

מאיר שטרית: בכבוד.

מאיר שטרית: כתבנו לך עשר דקות, אבל אודה לך ככל שתחסוך.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חברי הרב גפני הבוקר בישיבת הוועדה המסדרת, כאשר היא דנה בבקשת הממשלה לפטור מחובת הנחה בחוק שאנחנו דנים עליו כעת, שאל, והוא באמת רצה לדעת – אני חושב שהוא ראה בזה אולי חשיבות, או שאולי אני הייתי תמים לרגע – הוא שאל מתי הממשלה דנה אתמול בהצעת החוק הזו להארכת כהונתם של הרבנים הראשיים.

מאיר פרוש: הוא התעניין גם לדעת אם זה היה החוק הראשון, אולי החוק השני.

מאיר פרוש: אני לא ידעתי למה הוא שאל, אבל על כל פנים, אני בדקתי את עצמי ואני רוצה לומר לכם שבעצם ההיסטוריה חוזרת על עצמה.

מאיר פרוש: אתמול הכנסת אישרה ממשלה חדשה, שאומרת גם שהיא עם דרך חדשה, ברית חדשה, והממשלה הזו – כמו שדובר כבר אתמול, ועוד ידובר, וגם היום דובר – הממשלה הזו שמה לה למטרה בעיקר לפגוע בציבור החרדי.

מאיר פרוש: והדברים האלה באים לידי ביטוי בכמה וכמה סעיפים.

מאיר פרוש: הייתי אומר שמרבית הסעיפים, לפחות בהסכם הקואליציוני שיש בין הליכוד ביתנו ליש עתיד, מדברים על הדרכים, איך וכיצד ניתן לפגוע בציבור החרדי.

מאיר פרוש: אני מבקש לפחות מחברי ביהדות התורה שלא יפנו גב.

מאיר פרוש: והנה, כאשר אני בודק את ההיסטוריה אני מוצא, שדווקא בימים האלה, ממש בימים אלה, הרב גפני, לפני 92 שנים, וזה היה כמה שנים לאחר שהטורקים עזבו את הארץ והאנגלים קיבלו את המנדט, ואז הם נתנו את האפשרות ויצרו את באוּת הכוח, את המנדט נתנו למוסדות הלאומיים של התנועה הציונית, שהם אלה שידברו בשם העם היהודי.

מאיר פרוש: וכמו היום, גם אז – כמו היום כאשר הממשלה אומנם לגיטימית, חוקית, נבחרת, אבל הציבור החרדי, שמלכתחילה הוחרם מלהיכנס לממשלה הזו, לא רואה בממשלה הזו אחת שיכולה לייצג – גם אז, בימים ההם, לפני יותר מ-90 שנה, היהדות החרדית אמרה שהתנועה הציונית היא לא זו שיכולה לייצג אותה.

מאיר פרוש: ומי שהיה אז יושב-ראש התנועה הציונית, חיים ויצמן, הופיע בירושלים וביקש לטפל, שימו לב, ביקש לטפל דווקא בשני נושאים, שהממשלה הזו – כמו שאתה, הרב גפני, התעניינת אתמול, מתי הממשלה דנה על הצעת החוק להארכת כהונת הרבנים הראשיים, חיים ויצמן לפני 92 שנים, בימים אלו, ביקש קודם כול, דרש מהמוסדות של החינוך החרדי לשנות את תוכני הלימוד, מה שקוראים לזה היום ליבה, ביקש שהמוסדות החרדיים, מוסדות החינוך שלהם, ישנו את סדר הלימוד שהיה נהוג מקדמת דנא במגזר החרדי.

מאיר פרוש: אנחנו יודעים על מאבק קשה, גדול, שנוהל מול הדרישה הזו, וכמו שהיום אנחנו ממשיכים ללמוד באותה הדרך שלמדנו לפני 100 שנה, כמובן שאז קידשנו מערכה ועד עצם היום הזה אנחנו לומדים כמו שלמדנו אז, ולא הועיל לו כלום לד"ר חיים ויצמן.

מאיר פרוש: נושא נוסף שהוא רצה לטפל בו אז, בימים ההם, מכיוון שהוא הבין שיש פה בארץ, בירושלים, הנהגה רוחנית חרדית שעומדת לו בדרך, והתנועה הציונית רצתה לשנות, רצתה לשנות במהות של העם היהודי, הציבור החרדי, ניסה ד"ר חיים ויצמן להקים מוסדות של רבנות, רבנות מטעם, רבנות שמי שעומד מאחוריה, מי שנותן את הגב ואת הכוח, זה המוסדות הלאומיים של התנועה הציונית.

מאיר פרוש: ומאחר שהיה חשש גדול בקרב הרבנים שאותה רבנות ראשית שנוסדה על-ידי המוסדות הלאומיים של התנועה הציונית לא נוסדה מכיוון שחשוב לה, כמו שאתה שאלת, הרב גפני, אם יהיה למי למכור חמץ – גם לא הייתה אז שאלה למי למכור חמץ, היה למי ללכת למכור חמץ.

מאיר פרוש: אבל המטרה של הקמת המוסד הזה, הרבנות הראשית, הייתה, כמו שנוסח אז בכרוז שיצא על-ידי הרבנים פה בירושלים, שהמטרה היא להביא שינויים, את תנועת ה-Reform בחוגי וגופי משפטי התורה והדינים, ולפרוץ פרצות בחומת דת ישראל.

מאיר פרוש: ואני אומר לכם, חברי חברי הכנסת, מה שהיה אז קיים גם היום.

מאיר פרוש: כמו שאז ד"ר ויצמן רצה לפגוע בחינוך ובישיבות ובכל מה שקשור לרבנות, גם הממשלה הזו, המטרה שלה היא לפגוע בחינוך החרדי, המטרה שלה היא לפגוע בישיבות.

מאיר פרוש: וגם בזה שהיא נותנת היום יד להביא לכנסת את אותה הצעת החוק להארכת כהונתם של הרבנים הראשיים כאשר בפועל אין פה דאגה, אין פה חשש שלא יהיה למי למכור חמץ, אלא יש פה כוונות, ואמרתי את זה בצהריים, כוונות זדוניות.

מאיר פרוש: מי שניסה אז, ועמדנו ולא יכול היה לנו, כך גם הפעם.

מאיר פרוש: אני מציע לממשלה למשוך את ההצעה הזו.

מאיר פרוש: ההצעה הזו בנויה מאנשים שקשורים לברית חדשה, שקשורים לפוליטיקה שאומרים על עצמם שהיא חדשה אבל היא הפוליטיקה הישנה, המכוערת, שהעם הקיא אותה.

מאיר פרוש: תודה.

מאיר שטרית: תודה רבה לחבר הכנסת פרוש, גם על הקיצור בזמן הדיבור.

מאיר שטרית: אני מזמין את חבר הכנסת אורי מקלב.

מאיר שטרית: חבר הכנסת מקלב, אני מקווה שגם אתה תלך בעקבות חבר הכנסת פרוש.

אורי מקלב: מה שנקרא לא לפרוש, לא להיות פרוש מהציבור.

מאיר שטרית: נכון.

אורי מקלב: אבל, אדוני היושב-ראש, קודם כול ודאי אני אתחיל בדברי ברכה על כך שאתה התמנית היום לנהל את הישיבות כסגן יושב-ראש.

מאיר שטרית: תודה רבה.

אורי מקלב: המקום מתאים לך, אתה מתאים למקום.

אורי מקלב: אין ספק שאנחנו יודעים שאתה ראוי לכך.

אורי מקלב: ביקשת מאתנו לצמצם בדברים – – –

מאיר שטרית: לצמצם במידת האפשר.

אורי מקלב: אני רוצה להגיד לך שאחת הדמויות – אני אף פעם לא הייתי באופוזיציה, אבל אחת הדמויות שחשבתי לעצמי לחקות אותה כאיש אופוזיציה, ללמוד ממנה, זה דווקא היה חבר הכנסת מאיר שטרית, ואני זוכר שבקואליציה היה ידוע שאם מאיר שטרית מציע הצעת חוק אז יהיה את עשר הדקות המלאות ואחרי זה יהיו עוד חמש דקות.

אורי מקלב: אין הנחות באופוזיציה.

מאיר שטרית: נכון.

אורי מקלב: אבל אני מקבל את מה שאתה מבקש, אנחנו קצת נצמצם בזמן.

אורי מקלב: תפעיל את השעון.

מאיר שטרית: אנחנו בערב פסח.

אורי מקלב: אני מבין שבברכות אתה לא הפעלת, אבל עכשיו אתה יכול להפעיל את השעון.

אורי מקלב: ננסה לצמצם.

מאיר שטרית: הפעלתי.

אורי מקלב: ביקשו ממני למהר ואמרו לי שכולנו עסוקים בביעור חמץ, ערב פסח, ולא נאריך בדיבורים, אבל אני מבין שיש פתרון.

אורי מקלב: מצאתם פתרון: לא צריך לנקות את החמץ, יש למי למכור את החמץ.

אורי מקלב: יש רבנים ראשיים, יש גוי – אני מקווה שהגעתם להסכמה מי הגוי הכשר שאפשר למכור לו את החמץ, ואם אין לכם אז אולי אנחנו ננסה לעזור לכם בעניין הזה.

אורי מקלב: אבל יש מי שימכור, וכשיש מי שימכור חמץ לא צריך לנקות את הבית, אפשר להשאיר אותו עם החמץ ככה ואנחנו לא צריכים לקצר.

אורי מקלב: אבל אני בכל אופן חייב להגיד לכם – – –

מאיר שטרית: למיטב זיכרוני, בבדיקת חמץ בערב גם אם אין שום חמץ בבית אתה צריך לשים בעשרה מקומות חמץ עם נר ולמצוא אותו למחרת בבוקר ולבער את החמץ.

משה גפני: זה נכון, נכון, כדי שלא יהיה – – –

אורי מקלב: זה ההבדל בין דגל התורה לאגודת ישראל.

אורי מקלב: באגודת ישראל שמים, אנחנו לא שמים.

אורי מקלב: אז אני יכול – – –

משה גפני: אני שם.

אורי מקלב: אתה בכל אופן שייך למקור, אולי לחסידים, אבל היושב-ראש הקודם, רובי ריבלין, נראה לי שלא שם פתיתי חמץ כמו שאנחנו לא שמים, מחשש שאולי לא נמצא בסוף, אולי לא נהיה מספיק חרוצים – – –

ראובן ריבלין: כנראה לא נמצא אותו.

אורי מקלב: עכשיו לגופם של דברים.

אורי מקלב: אנחנו שאלנו שאלה אחת: יש הסכם קואליציוני, אתם באתם ואמרתם שאתם רוצים עכשיו שיהיו רבנים ראשיים בשביל למכור חמץ.

אורי מקלב: חוץ מזה, סגן השר, הרב אלי בן-דהן, הסביר ונימק: אנחנו לקראת תקופה של אירועים ממלכתיים, יש את יום העצמאות, יש את יום הזיכרון, יש עוד אירועים, הרבנים הראשיים הם אלה שמשתתפים ואנחנו נצטרך, יחסר לנו.

אורי מקלב: ואני שואל את יאיר לפיד ואת יש עתיד: האם הרבנים הראשיים יחסרו לכם לתמונה?

אורי מקלב: האם תמונות של חרדים מבית הנשיא מפריעות לכם אבל תמונות של רבנים ראשיים בטקסים ממלכתיים לא יפריעו לכם?

אורי מקלב: אולי בכל אופן תחשבו לפני שאתם מצביעים עוד פעם.

אורי מקלב: אולי הרב, התמונה שאדם חרד – אני לא יודע איך אתם קובעים מי חרדי או לא חרדי, אני יודע שאתם אמרתם פה כבר כמה פעמים שמי שלבוש כחרדי.

אורי מקלב: לא רק זה, אתם גם שמתם חבר כנסת חרדי, אמרתם: הנה, הוא חרדי, הוא לבוש חרדי.

אורי מקלב: אצלי לבוש הוא שום דבר, זה יכול להיות גם תחפושת של חרדי.

אורי מקלב: חרדי זה משהו אחר לגמרי, זה מהות, זו השקפה, זה הרבה יותר.

אורי מקלב: מה שאני עושה עכשיו פה – זה נקרא חרדי.

אורי מקלב: אבל אם הרבנים הראשיים לא יפריעו להם כנראה לתמונות הממלכתיות יחד עם נשיא המדינה, עם ראשי יש עתיד, עם ראשי הבית היהודי, ראש הממשלה, לא יפריע להם – פלא הוא הדבר בעיני.

אורי מקלב: אבל בכל אופן, למה אנחנו כל כך נזעקים?

אורי מקלב: כי חשוב להגיד את זה.

אורי מקלב: הרב גפני ניסה להגיד את זה, והרב פרוש, ואני אגיד את זה עוד פעם.

אורי מקלב: אנחנו בהסתייגות שלנו אומרים שאנחנו רוצים להאריך את כהונת הרבנים הראשיים האלה בעוד קדנציה מינימום.

אורי מקלב: אמרנו שלוש שנים, אנחנו מוכנים גם לחמש שנים, אנחנו גם מוכנים לעשר שנים, אבל אנחנו מדברים על מה שמסתתר מאחורי הצעת החוק הזו.

אורי מקלב: וכשאנחנו פותחים את ההסכם הקואליציוני בין הבית היהודי לליכוד ביתנו יש שם שני סעיפים, סעיף 28 ו-29.

אורי מקלב: 28 אומר כך: הממשלה תשלים הליך חקיקה על מנת שכהונת הרבנים הראשיים הנוכחיים תוארך עד הבחירות.

אורי מקלב: זה החוק שבו אנחנו נמצאים עכשיו.

אורי מקלב: אבל לא בגלל סדר כרונולוגי מקרי, הסעיף הבא אחריו – מה הוא אומר?

אורי מקלב: סעיף 29: יושלם הליך החקיקה המאפשר לרב ראשי מכהן להתמודד לבחירת הרב הראשי הבא.

אורי מקלב: מה אומרים אנחנו?

אורי מקלב: אנחנו אנשי אופוזיציה ורוצים לייעל את העבודה, אנחנו לא רוצים לדבר הרבה, אנחנו מייעלים – בואו תכניסו את הסעיף הבא בסעיף הזה.

אורי מקלב: למה אתם צריכים כל כך הרבה?

אורי מקלב: מה ביקשתם?

אורי מקלב: סעיף אחד להאריך את כהונת הרבנים הראשיים וסעיף הבא שהרבנים הראשיים שהם אלה שמכהנים תהיה להם אפשרות להתמודד עוד פעם.

אורי מקלב: למה צריכים להתמודד?

אורי מקלב: בואו עכשיו נאשר אותם.

אורי מקלב: אנחנו נייעל את הדברים, נחסוך לכם את הדברים האלה.

אורי מקלב: ולמה אתם לא שואלים?

אורי מקלב: אני יודע את התשובה, אבל אלה שלא יודעים את התשובה, תחשבו מה התשובה שעומדת מאחורי זה.

אורי מקלב: איזה הסכם יש?

אורי מקלב: אנחנו נלחמנו על בני התורה, על אפשרות להמשיך לקיים את לימוד התורה.

אורי מקלב: יש כאלה שעשו הסכמים ועשו איך מי יבחר בזה ומי יתמוך בזה ומי תמורת זה, מי תמורת זה, ולכן מגיע כזה סעיף.

אורי מקלב: בגלל שכל אחד הרי יודע – הרי זה לא סוד, אנחנו היינו כאן בכנסת – אין חוק אחד שהגיע מהרבנים הראשיים שהבית היהודי עמד על הרגליים האחוריות להתנגד לו ולדחות אותו.

אורי מקלב: היחסים המיוחדים שהיו עם הרבנים הראשיים ועם מועצת הרבנות הראשית בקדנציה הזו עם הבית היהודי על כל סניפיו ועל כל מרכיביו – אנחנו יודעים מה היה.

אורי מקלב: איך השלום הזה נעשה?

אורי מקלב: הימים האלה ימים של שלום, של קירוב.

אורי מקלב: אלה ימים של קירוב, שמקרבים את כל האחרים אצלנו?

אורי מקלב: ראינו שלא כאלה ימים.

אורי מקלב: אז מה שקרה שמקרבים רבנים?

אורי מקלב: הכול עומד כאן, אף אחד לא יכול להגיד: אני לא ידעתי.

מאיר פרוש: ג'ובים, ג'ובים, ג'ובים.

אורי מקלב: אף אחד לא יכול להגיד: לא ידעתי.

אורי מקלב: כולכם יודעים ואנחנו אומרים את זה ואנחנו רוצים להוריד ולקרוע את המסכה הזאת מהפנים בעיקר של הבית היהודי.

אורי מקלב: והבית היהודי באופן שיטתי, הם יודעים מה זה נקרא שהעבידו את ישראל בפרך.

אורי מקלב: מה אומרת ההגדה, מה זה "בפרך"?

אורי מקלב: בענייני דיומא, בפה רך.

אורי מקלב: בא פרעה ואמר: בואו תעבדו אתי, אני אתן לכם, בואו תעבדו אתי, כדאי לכם.

אורי מקלב: ואחרי שבאו היהודים ועבדו אתו הוא אמר: ככה אני עכשיו רוצה כל יום.

אורי מקלב: הפה הרך הזה שבא ואומר לחרדים: בואו אתי, אני אעזור לכם, אתם הנתינים שלי, אנחנו – – – אתה תעזור לנו, אני אדאג לכם לתקציבים – ואז אנחנו רואים את הסעיפים, ששערות ראשנו עמדו, איך אפשר ליהודי ככה להגיד להפסיק תקציבים?

אורי מקלב: לבוא לאימא לשמונה ילדים שנלחמת בציפורניים לפרנס את משפחתה, יוצאת לעבוד משרה מלאה, מקבלת משכורת רעב, משכורת עבדות, בגלל שחברת ההשמה בהיי-טק לוקחת את ה-300% בשבילה, על אותה משרה שלה שחברת ההיי-טק נותנת 20,000 שקל נותנים לה 6,000 שקל, והיא צריכה מעון לילדים – מה ההחלטה של הבית היהודי בהסכם הקואליציוני?

אורי מקלב: היא לא תקבל הנחה במעון, היא תשלם מחיר מלא, והיא לא תוכל לעבוד.

אורי מקלב: יש לה שני ילדים במעונות.

אורי מקלב: את הדבר הזה אנחנו רוצים להסיר, את המסווה הזה, בגלל שני דברים: גם אנחנו אומרים את זה כאן כדי שכולם ידעו, כמו המקרה הזה, שיש כאן צביעות מאחורי הסעיף הזה, מאחורי הבקשה הזאת והסעיף הבא אחר כך, באותה מידה יש בכל הדיבורים שלהם.

אורי מקלב: תודה רבה.

מאיר שטרית: תודה רבה לחבר הכנסת מקלב, גם על החיסכון בזמן.

מאיר שטרית: אני מאוד מודה לך, אדוני.

מאיר שטרית: אני מזמין את חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – איננו.

מאיר שטרית: אני מזמין את חבר הכנסת ישראל אייכלר, ואחריו – אחרון הדוברים, חבר הכנסת יעקב אשר.

מאיר שטרית: חבר הכנסת אייכלר, אני פונה אליך באותה בקשה ואני מאוד מודה לך מראש.

ישראל אייכלר: ברכות לך, אדוני סגן היושב-ראש, חבר הכנסת מאיר שטרית, על התפקיד.

מאיר שטרית: תודה רבה.

ישראל אייכלר: עברת כבר הרבה תפקידים אבל גם זה לא פחות חשוב, אני חושב.

מאיר שטרית: תודה רבה.

ישראל אייכלר: אני רוצה קודם כול, בנושא עצמו של הרבנות הראשית, אני רוצה קצת לרענן את זיכרוננו, ומי שיכול לתקן אותי – אם אני טועה.

ישראל אייכלר: לא היה כדבר הזה, חוק שאחרי עשר שנים מסתיים תפקידו של רב.

ישראל אייכלר: לא היה כדבר הזה.

ישראל אייכלר: היה הרב אונטרמן, היה הרב נסים, כל ימי חייהם, או עד גיל 70, ואני לא זוכר בדיוק מה הייתה הסיבה שהם ביטלו את זה.

ישראל אייכלר: זאת אומרת, כן אני זוכר – אולי היושב-ראש הקודם, חבר הכנסת ריבלין, אני מנסה להיזכר יחד אתך; אתה זוכר את התקופה שרבנים ראשיים היו לכל ימי חייהם?

ראובן ריבלין: אייכלר, אני לא יושב-ראש קודם, אני יושב-ראש הכנסת השש-עשרה והשמונה-עשרה, בשביל מה – – –

ישראל אייכלר: יושב-ראש הכנסת השש-עשרה והשמונה-עשרה שזכיתי להיות אצלו פעמיים.

ישראל אייכלר: אבל תזכיר לי, האם אתה זוכר, שרב ראשי נבחר לכל ימי חייו?

ישראל אייכלר: ולמה היה השינוי?

יעקב מרגי: בתשמ"ב.

ישראל אייכלר: בתשמ"ב, 1982, נדמה לי שהמפד"ל הישנה לא רצתה את מרן הרב עובדיה יוסף, ואז היה הרב גורן, ואז – – –

ראובן ריבלין: אני יכול לזכור רק שנבחר לכל חייו, רק לא זוכר מה היו הסיבות.

ישראל אייכלר: אז אני אספר לחברי הכנסת את מה שהיה.

ישראל אייכלר: רצו להדיח את מרן הרב עובדיה יוסף ולכן קבעו רק עשר שנים.

מאיר שטרית: נכון, הרב נסים.

ישראל אייכלר: את הרב נסים עוד.

יעקב מרגי: משה נסים.

ישראל אייכלר: משה נסים עשה את זה כנקמה על זה שהורידו את הרב יצחק נסים.

מאיר שטרית: נכון.

ישראל אייכלר: ולכן הוא עשה מעשה נסים ופיטר את הרב עובדיה יוסף.

ישראל אייכלר: ומה הרוויחו מזה?

ישראל אייכלר: שמרן הרב עובדיה נהיה מנהיג בישראל, הוקמה תנועת ש"ס, ומי שלא רצה אותו כרב ראשי קיבל אותו כפוסק הדור, שר התורה, הראשון לציון, עד מאה-ועשרים שנה.

ישראל אייכלר: אני רוצה לומר שכל הסיפור הזה שתפקיד של רב נגמר אחרי עשר שנים, זה דבר לא הוגן.

ישראל אייכלר: לפחות שזה יהיה כמו שופט, עד גיל 70.

ישראל אייכלר: מה פתאום רב צריך ללכת לפריימריז אחרי עשר שנים, ועכשיו עוד רוצים לעשות שהוא יצטרך לרוץ כל עשר שנים, למצוא חן, להתחנחן, אולי ללכת לבר-מצוות כמו חברי המרכז כדי שיבחרו בו עוד פעם לעשר שנים?

ישראל אייכלר: אין בזה היגיון.

ישראל אייכלר: לדעתי צריך לקבל את ההסתייגות של יהדות התורה, להאריך לעוד חמש שנים, עשר שנים, שלוש שנים, עד שה' יעזור, שיהיו בריאים וימשיכו ויכהנו.

ישראל אייכלר: זה דבר אחד.

אורי מקלב: גם לחברי מרכז – – –

ישראל אייכלר: הם יצטרכו ללכת לחברי מרכז ולבר-מצוות.

ישראל אייכלר: היום כבר כל המפלגות מבינות שצריך לבטל את הפריימריז.

ראובן ריבלין: אולי זה יכלול גם את חברי הכנסת, שלא יצטרכו להיבחר עוד פעם אלא ניתן להם עוד שבע שנים.

ישראל אייכלר: אתה יודע מה, אדוני?

ישראל אייכלר: אספר לך משהו.

ישראל אייכלר: הייתי פעם אצל אדם חשוב מאוד, הוא שאל אותי, למה חברי הכנסת מפרסמים כל הזמן מה שהם עושים בכל העיתונים, למה צריך את זה?

ישראל אייכלר: הוא פקיד בכיר.

ישראל אייכלר: אמרתי לו, מתי אתה עומד לבחירות בתפקיד שלך למשרה שלך?

ישראל אייכלר: אז הוא אמר, התפקיד שלי לא נבחר.

ישראל אייכלר: אמרתי, אם אני לא הייתי צריך להיבחר, גם לא הייתי מפרסם שום דבר ממה שאני עושה.

ישראל אייכלר: אז הוא אמר לי תשובה חכמה: רק בגלל זה טוב שלא צריכים בחירות על כל פקיד, אחרת כל אחד היה צריך לרוץ כל השנה ולהגיד, עשיתי, עשיתי, עשיתי.

ישראל אייכלר: אז הרעיון טוב, חבר הכנסת ריבלין, שגם חברי כנסת לא יצטרכו כל יום לרוץ ולהגיד עשיתי, עשיתי, לפעמים אפילו לשקר חס וחלילה.

ישראל אייכלר: אני רוצה לדבר על נושא יותר עמוק מאשר הוויכוח הזה על הרבנות.

ישראל אייכלר: יש עכשיו ויכוח על החינוך, על הליבה.

ישראל אייכלר: יש יהודי שקוראים לו אהרן ידלין, שיהיה בריא עד מאה-ועשרים.

ישראל אייכלר: מפא"יניק, היה שר חינוך הרבה שנים.

ישראל אייכלר: הוא היום עומד ואומר, הוא אמר לי בגאון ובסיפוק, שהוא לא ניסה לחנך מחדש את הציבור החרדי.

ישראל אייכלר: למרות שמפא"י הייתה מפא"י עם כל מה שאנחנו יודעים, הוא הכיר בחינוך החרדי ואפילו בת"תים.

ישראל אייכלר: והרב מנחם פרוש, זיכרונו לברכה, אביו של רב מאיר, בא אליו והוא אמר לו, איזה שאלה, אני כמשרד גובה מסים מהקהל, צריך לחלק את הכסף לחינוך, אני אתן לחינוך חרדי, לחינוך ציוני-דתי, לחינוך העצמאי – אז עוד לא היה "מעיין החינוך" – אותו הדבר כמו החינוך הממלכתי.

ישראל אייכלר: מה זה צריך להיות הדבר הזה?

ישראל אייכלר: והוא אומר עד היום, שהוא גאה בהחלטה הזאת.

ישראל אייכלר: אולי בזכותו גדלו כל כך הרבה דורות של אנשים שמשמרים את נר הנשמה היהודית.

ישראל אייכלר: אני רוצה לומר לשר החינוך הרב שי פירון, יש לו כל הזכות שבעולם לחשוב מה שהוא חושב בענייני חינוך, כי הוא מחנך, אבל אין לו שום זכות לקחת מכספי המסים של אזרחי ישראל ולהכתיב שיטות חינוך, דרכי חינוך, ודאי לא תכנים של חינוך, לחינוך חרדי.

ישראל אייכלר: על זה הרי היה המאבק הקיומי במשך 70–80 שנה פה.

ישראל אייכלר: מה זה, אפילו בן-גוריון, שרצה לעשות חינוך ממלכתי אחיד, הוא אפילו פירק את הפלמ"ח, אבל את מערכות החינוך של הממלכתי-דתי והזרם הערבי הוא לא פירק; גם בן-גוריון, מלך העולם, הקים מדינה.

ישראל אייכלר: הרב שי פירון ותנועת יש עתיד, אתם צריכים לדעת, אתם לא יותר גדולים מבן-גוריון, אם הוא הבין שיש לו מדינה והוא רוצה חינוך ממלכתי, אבל הוא חייב להכיר בזרמים נוספים.

ישראל אייכלר: הרי העם הזה, עם כל הכבוד, ולדאבוננו הוא לא בא עם דעה אחת – גם אני הייתי רוצה שכל העם יהיה באמונה אחת, תורה אחת, שפה אחת.

ישראל אייכלר: בטח הייתי רוצה; בדרך שלי.

ישראל אייכלר: אתם לא רוצים, אני לא כופה.

ישראל אייכלר: אבל לכפות חינוך שונה או להתערב בתוכני החינוך של החינוך החרדי, זה ההסכם הבסיסי שבין בן-גוריון לאיצ'ה מאיר לוין והרב פישמן מהמזרחי – על עצם קיומה של מדינת ישראל שלושה דברים: עצמאות החינוך החרדי וכשרות ונישואים וגירושין ושחרור בני ישיבות, שיוכלו ללמוד תורה.

ישראל אייכלר: הוא הבין, בן-גוריון, מה שהוא רוצה.

ישראל אייכלר: חבל שהצעירים שבאים היום לפוליטיקה חדשה לא מבינים.

ישראל אייכלר: ואדוני שר הרווחה מאיר כהן, שמעתי הרבה דברי הערכה עליך גם מהרב ליצמן וגם מהרב דרעי ואחרים, אתה שמת לב לסעיף נורא ואיום בהסכם הקואליציוני?

ישראל אייכלר: שאסור לך לתקצב ולעזור לילדים מבתים עניים שמשרד הרווחה משתתף בשכר הלימוד בפנימיות שלהם, אלא אם כן האבא מרביץ לאימא ויש סיכון לילד, אז מותר לך.

ישראל אייכלר: ומה יעשה ילד שאבא שלו ואימא שלו לא רבים ולא מרביצים אחד לשני – – –

מאיר שטרית: הוא לא עובד לפי ההסכם.

ישראל אייכלר: שיגידו את זה, אדרבה, אני אשמח מאוד, זו תהיה בשורה.

ישראל אייכלר: ההסכם נוראי, סעיף כזה שאסור למשרד הרווחה לתקצב.

ישראל אייכלר: רק מוסדות, איך כתוב שם, רק מוסדות שיקום או דברים כאלה – אין לי פה את הנוסח לפני.

ישראל אייכלר: אבל, אדוני שר הרווחה, תבדוק את זה ואל תאפשר את זה, כי כל גאוותה וגדלותה ויהדותה של מדינת ישראל – היום אמר מישהו, אנחנו לא מדברים על נבואת הנביאים, על המסרים של הנביאים, הנבואה של הנביאים.

ישראל אייכלר: משרד הרווחה הוא המשרד שמחבר אותנו לחזון הנביאים, לדאוג לאלמנה, ליתום ולדל ולעני ולמסכן.

ישראל אייכלר: זה המשרד שאתה ממונה עליו, ואתה צריך לראות, אחרי שכבר קיצצו אותו לגמרי בכל מערכות הרווחה, לפחות מה שהיה, שלא ימנעו ממך את הזכות לעשות את זה.

ישראל אייכלר: אני מתבקש על-ידי החברים לקצר, אז לכבוד חג הפסח, תודה רבה וחג פסח כשר ושמח.

מאיר שטרית: אני מודה לך מאוד, אדוני.

מאיר שטרית: אני מזמין את אחרון הדוברים, את חבר הכנסת יעקב אשר.

מאיר שטרית: אני מבקש לצלצל, שחברי הכנסת ייכנסו כדי שמייד לאחר תום הדברים ניתן ליושב-ראש הוועדה לסכם ונוכל לגשת להצבעה.

מאיר שטרית: אפרופו, מאחר שאני שומע הרבה דברים על חינוך, אני אנצל את הזמן עד שחבר הכנסת יעקב אשר יגיע: אנחנו קוראים בהגדה בערב הפסח, כנגד ארבעה בנים דיברה התורה, אחד חכם, אחד רשע, אחד תם ואחד שאינו יודע לשאול.

מאיר שטרית: והמדרש שואל, למה דווקא בחרו את ארבעת הטיפוסים האלה, למה לא אחד גבוה, אחד נמוך, אחד רזה, אחד שמן?

מאיר שטרית: אומרים, זה רמז לעם היהודי בעתיד על החשיבות של שמירת התורה והחינוך.

מאיר שטרית: איזהו חכם שומר מצוות ושומר תורה, הוא חכם.

מאיר שטרית: הבן שלו, בעוונותינו, הדור המרדני, הוא עזב את התורה ועזב את המצוות, הוא נהיה רשע.

מאיר שטרית: כשנולד הבן של הרשע, הוא מבולבל, הוא פעם רואה את הסבא הולך לבית-הכנסת, לוקח אותו לבית-הכנסת ומסביר לו.

מאיר שטרית: האבא, כלום.

מאיר שטרית: אז הוא שואל את הסבא, תגיד, מה קורה, למה אבא שלי לא שומר, למה סבא שומר ואתה לא שומר?

מאיר שטרית: אז הוא יכול להתחיל לענות לשאלות.

מאיר שטרית: הבן של הנכד, שזה בכלל, הסבא כבר נפטר, האבא לא שומר מצוות, הסבא כבר לא שומר מצוות, הוא אפילו לא יודע לשאול, כי הוא לא רואה שום התנגדות.

מאיר שטרית: לכן ההגדה אומרת: את פתח לו.

מאיר שטרית: אתה צריך לעלות לפענח את השאלה כדי שהוא ישאל ואתה תוכל להסביר לו על יציאת מצרים.

מאיר שטרית: זה מה שבעצם ההגדה רומזת לעתיד, ואני חושב שבערב פסח הזה – אני שומע את הדיבורים ואת ההתקפות, וצריך לזכור בסופו של דבר, חברים, כולנו בסירה אחת, וצריך לזכור שכולם צריכים לשמור על העם הזה, על המדינה הזאת.

מאיר שטרית: זאת הזדמנות בשבילי, לפני שאתחלף, גם לאחל חג שמח לכל חברי הכנסת ולמשפחותיהם.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, יישר כוח.

מאיר שטרית: תודה רבה.

אדוני היושב-ראש, אולי מן הראוי היה להישאר עם הטעם הטוב של הפירוש שלך, כי אני חושב שהוא גם אמיתי לימים אלה.

אבל אם נתחיל דווקא בחילופי הדורות, אני חושב שהסוגיה שאנחנו נמצאים בגללה כאן מראה שלמרות שעברו כמה דורות בכנסת, מה שהיה הוא שיהיה.

בסופו של דבר, אותו חכם שהיה נציג של המפד"ל אולי פעם ואחר כך הוא נהיה תם, אבל הכול נשאר אותו הדבר.

כי בימים כאלה כשמדברים על פוליטיקה חדשה, על דברים נקיים, אנחנו עשינו סדנה ביהדות התורה איך אולי להשתלב בפוליטיקה החדשה, לדעת לדבר בשפה של הפוליטיקה הזאת, לדעת לעבוד בשפה הזאת.

ופתאום התברר שמה שהיה, אותם דילים קטנים שנעשו מתחת לאפם של חלק מחברי הקואליציה, בוודאי מתחת לאפם של חלק מחברי האופוזיציה – דיל קטן, שפתאום כולם מסכימים, כולל מפלגות שחושבות שלגמרי לא צריך את הרבנות הראשית; גם מפלגות כאלה פתאום באות ואומרות: רגע, אי-אפשר בלי שיהיו רבנים ראשיים, מי ימכור את חמץ?

ואנחנו לרגע חשבנו שהגיעו ימות המשיח, והדאגה לחמץ בערב פסח היא דאגה לא רק של הבית היהודי, של יהדות התורה, של ש"ס, אלא זו בעיה של כל עם ישראל.

גם של יש עתיד.

אבל מעיון מדוקדק בהסכם הקואליציוני, יש פה, כמו שאמרתי בנאומי הקודם היום בבוקר: זה בהחלט כשר אבל זה די מסריח.

אדוני שר האוצר ויושב-ראש יש עתיד, אני רואה את המבוכה על פני אנשי יש עתיד.

אני רואה גם את המבוכה על פניהם של חלק מהבית החדש היהודי.

אני רואה את המבוכה, אבל אנחנו, הוותיקים יותר ולא אני, בוודאי אתה, אדוני היושב-ראש, כוותיק, רואה שמה שהיה הוא שיהיה.

כשמסתכלים בהסכם, ההסכם מדבר על דברים אוטופיים חשובים מאוד להסכם הקואליציוני.

אבל משתרבבים להם לתוך השורות כמה וכמה סעיפים, ביניהם שני הסעיפים שכרכו אותם בדיל, כמו שאמר הרב גפני, וכל הסעיפים האחרים בעצם.

אתם יודעים, אני הייתי ראש עיר ובטח הרבה אנשי ציבור שיש להם קצת כוח ביד יודעים – –

מאיר שטרית: לא סתם ראש עיר, ראש עיריית בני-ברק, ששם – –

ראש עיריית בני-ברק, עיר שמוכרת חמץ, שאין בה חמץ בעזרת השם.

מאיר שטרית: – – ישבו רבי אלעזר ורבי אלעזר בן עזריה ורבי עקיבא, עד שבאו תלמידיהם ואמרו: הגיע זמן קריאת שמע של שחרית.

מאיר שטרית: אפשר לסיים?

– – כשהיה מגיע אלי מישהו פוליטי כזה או אחר, והוא היה אומר לי שהוא רוצה לדבר אתי על שלושה, ארבעה דברים, הייתי אומר לו: דבר אתי ישר על הדבר האחרון.

מה הכי חשוב לך – בדרך כלל שמים בסוף.

בהתחלה מדברים על העיר, על העירייה, אחר כך מדברים על קצת מהציבור, ובסוף מגיעים למפלגה ולאינטרסים.

וכשאני מפשפש בהסכם הקואליציוני של העתיד החדש, של הבית החדש עם העתיד הישן ומשתרבבים להם שם כל הסעיפים הללו, כולל שמירה וכולל תוספות תקציביות למגזרים מסוימים, שבאופן כללי אני בעד לתקצב אותם אבל ודאי לא בהעדפה כזאת "מתקנת" כביכול.

אדוני, נאה דורש ונאה מקיים.

הבטחתם פוליטיקה חדשה.

אומרים חברי הוותיקים, אני צעיר, אני עם "ל" עוד, אבל אומרים חברי הוותיקים שזה בדיוק הפוליטיקה הישנה, של פעם, ורוממות הדאגה לרבנות בגרונם וחרב הדילים בידם.

אני חושב שאם מעמד הרבנים חשוב לכם, תאריכו את זה בשלוש שנים, כמו בהסתייגות שהגשנו.

תאריכו את לרבנים הקיימים היום, את הזמן שלהם, לפחות לעוד שלוש שנים, ובא לציון גואל.

אל תיגעו בדברים שהיו תמיד בגוף הבוחר, שהוא בהחלט משקף את כל החברה בישראל, ראשי רשויות וכו'.

צריך גם קצת יושר פנימי לבוא ולהטיף.

וזה לא מרגיע אותנו, אדוני יושב-ראש יש עתיד ומכובדי שר התעשייה והמסחר; לא מרגיע אותנו שאתם אומרים כל הזמן שאתם תדאגו לדתיים ולחרדים.

אל תדאגו, אחי – לא מספיק לומר את זה, אולי אפילו קשה לשמוע את זה, זה פטרוני.

אתם לא מתכוונים לזה.

בסוף יש את הדילים, הם בסוף נמצאים, והעתיד יוכיח אם אנחנו טעינו או לא.

יש לכם אפשרות עוד לתקן את זה עכשיו, להאריך את כהונתם של הרבנים כדי להמשיך את הרצף של הפעילות הברוכה שלהם בעשר השנים האחרונות, ולהישאר הלאה בידיים נקיות.

בהזדמנות זאת, כנראה שלא יימשך הזמן יותר, אני רוצה לאחל לעמיתי וידידי החדשים כאן בבניין פסח כשר ושמח.

שיהיה כשר גם בחוץ וגם בלב.

שתהיה לכולנו פגרה נעימה, וניפגש בקיץ, ואני מאמין שהולך להיות חם בקיץ הקרוב.

מאיר שטרית: תודה רבה לחבר הכנסת אשר, שבאמת עמד בלוח הזמנים, קיצר את לוח הזמנים ואני באמת מודה לך על כך.

מאיר שטרית: חברים, אני מזמין את יושב-ראש הוועדה לסכם את הדיון, ולאחריו השר – – –

קריאה: מוותר.

מאיר שטרית: מוותר?

מאיר שטרית: סגן השר מוותר.

מאיר שטרית: אז רק יושב-ראש הוועדה.

יריב לוין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יריב לוין: ראש הממשלה, שרים, חברות וחברי הכנסת, דיון ארוך שנדמה לי שאפשר לסכם, אדוני היושב-ראש, בשניים-שלושה משפטים מאוד קצרים: אי-אפשר להשאיר את מדינת ישראל בלי רבנים ראשיים, ולכן צריך להאריך את כהונתם עד שייבחרו אחרים או עד שייקבע מי יכהן בתפקיד.

יריב לוין: זה – אחד.

יריב לוין: שתיים, לא נכון להאריך באופן מלאכותי כהונה של אנשים שנבחרו בעבר לפרק זמן מסוים, והצעד הזה נעשה בלית ברירה, בגלל המצב הזה שאין יכולת לבחור רבנים ראשיים במועד.

יריב לוין: ולכן, נכון להאריך את הכהונה לפרק זמן קצר ככל הניתן, כדי לאפשר לקיים הליכי בחירה תקינים.

יריב לוין: זה כל הסיפור.

יריב לוין: הוא פשוט, הוא הגיוני, וכל הסיפורים הגדולים האלה מסביב, אני חושב שבמקרה הזה הם לא במקומם.

משה גפני: מה, אתה מזלזל בהסכם הקואליציוני – – –

יריב לוין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יריב לוין, יושב-ראש הוועדה המיוחדת לעניין חוק הרבנות הראשית לישראל.

יולי יואל אדלשטיין: האם מישהו מהממשלה מתייחס לחקיקה?

יולי יואל אדלשטיין: אז אנחנו עוברים להסתייגויות – הצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: חוק הרבנות הראשית לישראל (הארכת כהונה של הרבנים הראשיים לישראל) (הוראת שעה), התשע"ג–2013.

יולי יואל אדלשטיין: לשם החוק אין הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נצביע על שם החוק בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד, מי נגד, כהצעת הוועדה?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 8 בעד שם החוק – 64 נגד – 6 נמנעים – אין שם החוק נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 64, נגד – 6, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי שם – – –

שלי יחימוביץ': אדוני היושב-ראש, תוסיף את קולי.

יולי יואל אדלשטיין: לפרוטוקול, אני מוסיף את קולה של חברת הכנסת יחימוביץ, לא משנה את תוצאות ההצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: שם החוק התקבל כהצעת הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 1 יש הסתייגות של חברי הכנסת יעקב ליצמן, משה גפני, מאיר פרוש, אורי מקלב, מנחם אליעזר מוזס, ישראל אייכלר ויעקב אשר – קבוצת יהדות התורה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות – יצביע בעד, מי נגד – יצביע נגד.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 9 בעד ההסתייגות – 7 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות הראשונה של קבוצת סיעת יהדות התורה לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת בעד – 7, נגד – 58, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הסתייגות קבוצת יהדות התורה לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אבל לחלופין, חבר הכנסת מאיר פרוש מציע.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נצביע לחלופין.

יולי יואל אדלשטיין: מי שבעד ההסתייגות לחלופין של חבר הכנסת מאיר פרוש – – –

משה גפני: הוא מציע לשנה אחת.

יולי יואל אדלשטיין: מי שבעד ההסתייגות יצביע בעד, מי שנגדה יצביע נגד.

יולי יואל אדלשטיין: ההצבעה החלה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 10 בעד ההסתייגות – 6 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות לחלופין של חבר הכנסת מאיר פרוש לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 6, 58 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע שגם לחלופין של חבר הכנסת פרוש – ההסתייגות לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נצביע – לא התקבלו ההסתייגויות – נצביע על סעיף 1 בקריאה – – –

יריב לוין: לא, לא, לא.

יולי יואל אדלשטיין: מצטער, צודקים חברי, גם יושב-ראש הוועדה וגם מזכירת הכנסת, יש עוד הסתייגות של קבוצת יהדות התורה.

יולי יואל אדלשטיין: היא גם בסעיף 1, ואנחנו נצביע עליה.

יולי יואל אדלשטיין: על-פי אותו עיקרון – בעד ההסתייגות – בעד, נגד ההסתייגות – נגד.

יולי יואל אדלשטיין: ההצבעה החלה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 11 בעד ההסתייגות – 6 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות השנייה של קבוצת סיעת יהדות התורה לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 6, 58 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: גם ההסתייגות השנייה של קבוצת יהדות התורה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים בקריאה שנייה על סעיף 1 ללא הסתייגויות, לא התקבלו הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 1 לחוק – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 12 בעד סעיף 1, כהצעת הוועדה – 60 נגד – 6 נמנעים – אין סעיף 1, כהצעת הוועדה, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 60, מתנגדים – 6, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 1 אושר בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נצביע על הצעת חוק הרבנות הראשית לישראל (הארכת כהונה של הרבנים הראשיים לישראל) (הוראת שעה), התשע"ג–2013, בקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 13 בעד החוק – 62 נגד – 5 נמנעים – אין חוק הרבנות הראשית לישראל (הארכת כהונה של הרבנים הראשיים לישראל) (הוראת שעה), התשע"ג–2013, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 62, מתנגדים – 5, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת החוק התקבלה בשלוש קריאות.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני מבקש להודיע – תם סדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: הישיבה הבאה תתקיים ביום שני, י"ב באייר התשע"ג, 22 באפריל 2013, בשעה 16:00.

יולי יואל אדלשטיין: חג כשר ושמח.

יולי יואל אדלשטיין: ישיבה זאת נעולה.