ישיבת מליאה, כנסת 19, פרוטוקול מספר 14, 2013-03-12 00:00

יצחק וקנין: היום יום שלישי, א' בניסן התשע"ג, 12 במרס 2013.

יצחק וקנין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יצחק וקנין: בסדר-היום – נאומים בני דקה.

יצחק וקנין: כהרגלנו, רבותי, כל חבר כנסת שמעוניין בנאום בן דקה, ברגע זה אני אפעיל את ההצבעה, כל מי שילחץ – – –

עפו אגבאריה: בעד.

יצחק וקנין: בעד – – –

מסעוד גנאים: – – –

יצחק וקנין: זה לא משנה, העיקר ששמך יופיע.

עפו אגבאריה: בעד, נגד, נמנע – הכול תופס.

יצחק וקנין: בינתיים, עד שיגישו לי את הסדר של ההצבעה, אני אתן לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

יצחק וקנין: נאום בן דקה.

מסעוד גנאים: לפי הנוכחים שתי דקות, שלוש, ארבע – זה בסדר.

עפו אגבאריה: זה אחוות הצפונים.

יצחק וקנין: כן, חבר הכנסת עפו אגבאריה?

יצחק וקנין: לא שמעתי מה אתה אומר.

עפו אגבאריה: זה אחוות הצפונים.

יצחק וקנין: כן, אחוות הצפונים.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני לא יודע למי מיוחסת האמרה הבאה, שהיא אמרה שאני מקווה – ואני כאן פונה לכל שר או מיועד להיות שר או השרים לעתיד – שאני מקווה שיישמו אותה הלכה למעשה, משום שעד היום אמרה זו, משפט זה לא יושם, והוא נשאר רק בתיאוריה ולא תורגם למעשים.

מסעוד גנאים: האמרה הזו, אני קראתי אותה, מיוחסת להרבה אנשים, אני לא יודע בדיוק למי, אבל בה נאמר ככה: "המרכיב החשוב ביותר של המדיניות שלנו" – הוא מדבר על ישראל – "צריך להיות נכונות מתמדת וברורה להעניק זכויות שוות לאזרחים הערבים החיים בתוכנו.

מסעוד גנאים: היחס שלנו למיעוט הערבי יהווה מבחן לאמות המידה המוסריות שלנו כעם".

מסעוד גנאים: הוא פונה לעם היהודי, למדינת ישראל.

מסעוד גנאים: אז מפה אני פונה לכל שר – לכל מיועד להיות שר או שרה, שיישם את האמרה הזו, במיוחד מי שתהיה או מי שיהיה במשרד הפנים, משום ששם טמונה הבעיה הכי קשה שאנחנו סובלים ממנה כמיעוט ערבי-פלסטיני במדינת ישראל.

מסעוד גנאים: אני מדבר על בעיית שטחי המדינה, הרחבת שטחי השיפוט, תוכניות המתאר.

מסעוד גנאים: אני מקווה שכל הערכים האלה של הצדק ושל השוויון – והמוסריות שבאה באמרה הזו תתממש באמת בתחום שהזכרתי.

מסעוד גנאים: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

יצחק וקנין: אחריו – חבר הכנסת אבו עראר.

טלב אבו עראר: מכובדי היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, דוח ועדת גולדברג בעניין הסדרת התיישבות הבדואים בנגב מלמד שמצב המים ביישובים הבלתי-מוכרים עגום.

טלב אבו עראר: איכותם ירודה.

טלב אבו עראר: מאחר שאין לתושבי הכפרים הלא-מוכרים מים זורמים מחיבורים ממוסדים, הם נוקטים כמה שיטות להשגת המים.

טלב אבו עראר: רוב התושבים מאחסנים מים במכלים העשויים חומר פלסטי קשיח או מתכת, המוצבים מחוץ למקום מגוריהם.

טלב אבו עראר: המכל נגרר על-ידי טרקטור אל נקודות המילוי המצויות לעתים קרובות במרחק של כמה קילומטרים מהכפר.

טלב אבו עראר: משרד הבריאות אינו מבקר את איכות המים, דבר שפוגע קשות בבריאותם של התושבים.

טלב אבו עראר: ישנה דרך יחידה אחת להתחבר באופן חוקי לתשתית מים, והיא באמצעות התאגדות של עשר משפחות לפחות.

טלב אבו עראר: משפחות אלו מגישות בקשה להתחבר לנקודת מים הנמצאת בדרך כלל על קווי הובלת המים הראשיים.

טלב אבו עראר: להתחברות זו דרוש אישור של הוועדה להקצאת המים, שעד היום אישרה 110 בקשות מתוך 650 בקשות, זאת אומרת 540 בקשות נדחו.

טלב אבו עראר: לגבי המחירים, מחירי המים ביישובים הבלתי-המוכרים הוא 12 שקל לקוב, לעומת 9 שקלים ו-80 אגורות ביישוב מוכר.

טלב אבו עראר: אלו אמצעי לחץ פסולים שמטרתם היא אחת:

טלב אבו עראר: לפנות את התושבים הערבים הבדואים מאדמותיהם ליישובי קבע, ששם אין אפילו מקום לאדם אחד.

טלב אבו עראר: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אבו עראר.

יצחק וקנין: נכון, רבותי, שבסדר-היום של המליאה יש רק נאומים בני דקה, ואני מבין שאנחנו צריכים למלא טיפה את הזמן, אבל בכל זאת, אם אפשר לקצר טיפה ולא לעשות את זה ארוך, כי זה הופך להיות הצעה לסדר-יום.

יצחק וקנין: חבר הכנסת – – –

נחמן שי: אבל יש זמן, אדוני היושב-ראש, יש זמן.

יצחק וקנין: אני מבין, אני מבין.

יצחק וקנין: לפי הקצב הזה, חבר הכנסת נחמן שי – – –

נחמן שי: יש ארבע שנים.

יצחק וקנין: אני מבין שהממשלה מבוששת לבוא.

יצחק וקנין: חבר הכנסת דוד צור.

נחמן שי: אנחנו בזמן פציעות.

דוד צור: אדוני היושב-ראש, לפני שבועיים התקיים כאן דיון שיזמנו, גם אני, בשאילתה שאני הגשתי לשר התמ"ת, וחברת הכנסת קארין אלהרר ומיקי רוזנטל, שהיו שותפים לדיון שהתקיים בנושא חברת "call יכול".

דוד צור: עמד כאן השר, הצהיר בקולו, סיפר הרבה מאוד בעיות, הסביר נהלים, תקנות, כפי שאמרנו, אבל דבר אחד הוא אמר:

דוד צור: במיידי יועברו 330,000 שקל לחברת "call יכול" על מנת שתוכל לשלם את המשכורות.

דוד צור: לא קרה דבר.

דוד צור: שבועיים עברו, אין קול מלשכת השר.

דוד צור: כל ניסיון שלנו לקבל איזשהו מענה כדי להבין היכן זה עומד, איפה זה נתקע, למה זה לא קרה – לא רק שלא קיבלנו מענה קונקרטי, אפילו לא ענו לנו.

מיקי רוזנטל: יש סכנה של סגירת החברה.

דוד צור: הסכנה של סגירת החברה עדיין שרירה וקיימת.

דוד צור: משיחה שלי הבוקר – נלקחה הלוואה, וזו פעם אחרונה שהבנק בכלל מוכן לשמוע מהם.

דוד צור: קיבלו 150,000 שקל על מנת שאפשר יהיה לשלם מקדמות, כדי שלא ילכו הביתה ערב פסח 200 מוגבלים, ממקום שבעצם – התלות המלאה שלהם היא במקום העבודה הזה.

דוד צור: אז צר לי – יכול להיות שבמסגרת הזאת של אורזים ארגזים, או שהתוגה בעזיבת הכיסא במשרד היא כל כך עמוקה שאפילו אין להם יכולת לענות לנו במילה אחת, היכן זה עומד.

דוד צור: וזה כתם גדול מאוד, לדעתי, גם על המשרד ובטח על השר, שעמד כאן, בקולו הבטיח שבמיידי יינתן הכסף, וצר לי שלא ניתן.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת דוד צור.

יצחק וקנין: חבר הכנסת רונן הופמן, ואחריו – חבר הכנסת ליפמן.

רונן הופמן: אדוני היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, אנחנו מציינים היום תשע שנים למותו של המשורר נתן יונתן.

רונן הופמן: נתן יונתן, שכתב למעלה מ-30 ספרים, נפטר לפני תשע שנים.

רונן הופמן: הוא עלה לארץ בגיל שנתיים מקייב, וכתב שירים וגם סיפורים.

רונן הופמן: אני מבקש להביא הנה היום ולהזכיר לכולנו שיר אהבה נפלא שהוא כתב.

רונן הופמן: זה נשמע על פניו כשיר אהבה של בחור לבחורה, אבל למעשה זה שיר אהבה ומסירות עד אין קץ למולדת ולארץ.

רונן הופמן: "כמו בלדה" – "אם זר קוצים כואב / זה מה שאת אוהבת, / אלך אל המדבר / ושם אלמד לכאוב.

רונן הופמן: / ואם שירים אהבת / רק שכתובים באבן, / בין הכפים אגור / ובסלעים אכתוב.

רונן הופמן: // ואז כשנתכסה / עם החולות בחושך, / וספר הדברים / בחושך יתכסה, / תגידי לי מילים יפות / מבכי ואושר, / הוא כנראה אהב אותי, / האיש הזה".

רונן הופמן: נתן יונתן, אהבה אדירה לארץ-ישראל.

רונן הופמן: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת רונן הופמן.

יצחק וקנין: אחריו יעלה חבר הכנסת דב ליפמן, ואחריו – חבר הכנסת עפו אגבאריה.

דב ליפמן: צהריים טובים.

דב ליפמן: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, היום אחרוג ממנהגי ואדבר מתוך הרגשה של כעס.

דב ליפמן: אני כועס על ההאשמות החמורות, חלקן אפילו על גבול האנטישמיות, שאמרו ביממה האחרונה חלק ממנהיגיה הפוליטיים של מפלגת יהדות התורה – שכביכול הם אינם בממשלה רק בגלל שיש להם זקן, פאות וכיפה.

דב ליפמן: כשהאשמות הקשות הללו מכווָנות נגד ראש מפלגתי, חבר הכנסת יאיר לפיד, אני לא אשב בשקט.

דב ליפמן: החברות והערכים המשותפים שלי עם חבר הכנסת לפיד, שהביאו אותו להחליט לצרף אותי למפלגתו, לא הגיעו למרות הכיפה והזקן שלי, אלא דווקא בגלל הכיפה והזקן שלי.

דב ליפמן: חבר הכנסת לפיד קרא לאחדות ואמר שהגיע הזמן להרוס את החומות שהוקמו בינינו.

דב ליפמן: נעניתי בחיוב לקריאה הזו בעקבות ההרס שראיתי וחוויתי בעצמי בעקבות הפילוג בתוך עם ישראל.

דב ליפמן: הגיע הזמן שחברי הכנסת הללו יפסיקו לייצר שנאה עם האמירות האומללות שלהם.

דב ליפמן: הגיע הזמן שהם יפסיקו להתעלם מהמקורות הקדושים שלנו, שמלמדים שאין שום סתירה בין להיות חרדי ללצאת לעבוד, בין להיות חרדי ללשרת את המדינה שלך ביחד עם העם שלך, בין להיות חרדי לללמוד אנגלית ומתמטיקה, ובטח בין להיות חרדי ללהגיד את התפילה לשלומם של חיילי צה"ל, המגינים בגופם ובנפשם גם על עולם התורה.

דב ליפמן: ברוך השם, נלחמנו וזכינו במדינה יהודית, דמוקרטית ומגוונת.

דב ליפמן: רק אחדות היא שתביא אותנו לדאוג אחד לשני ולהתחשב אחד בשני.

דב ליפמן: בבחירות האחרונות העם אמר את דברו.

דב ליפמן: את המיאוס של עם ישראל מפוליטיקה סקטוריאלית לא ניתן להחביא לעד מאחורי זקן, פאות וכיפה.

דב ליפמן: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה, חבר הכנסת דב ליפמן.

יצחק וקנין: חבר הכנסת עפו אגבאריה.

עפו אגבאריה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הולכת ונרקמת ממשלה, אבל נראה לי, וידוע, שמאז 1995 מצבנו – כ-20% מאזרחי מדינת ישראל, שזו האוכלוסייה הערבית – הולך ונהיה גרוע מממשלה לממשלה מאז 1995 עד היום.

עפו אגבאריה: לא שהיה לפני כן יותר טוב, אבל ההידרדרות והגזענות והאלימות כלפי האוכלוסייה – זה נרקם יותר.

עפו אגבאריה: מה שהולך ונרקם בממשלה הזו, שמבוששת לבוא, שכאילו יש אנשים שמודרים ממנה, החרדים וזה – לדעתי, זאת לא הדרה.

עפו אגבאריה: החרדים אומנם לא נכנסו עכשיו, הם יצאו מהדלת, אבל ייכנסו מהחלון בעוד זמן לא רב.

עפו אגבאריה: דיברו אתם.

עפו אגבאריה: ההדרה העיקרית היא נגד האוכלוסייה הערבית, נגד הנציגים של האוכלוסייה הערבית בכנסת הזו, שראש הממשלה אפילו לא מצא לנכון לדבר או להזמין או להתייעץ חוץ ממה שדובר בטלפון.

עפו אגבאריה: זו ההדרה האמיתית.

עפו אגבאריה: הייתי רוצה לראות אם הייתה הדרה כזו של איזושהי מפלגה שמייצגת יהודים בצרפת או בגרמניה מה היה עולה פה, בכנסת הזו, כתוצאה מכך – איזו הדרה נגד האוכלוסייה היהודית באירופה או בכלל באיזשהו מקום בעולם.

עפו אגבאריה: ולכן, אני חושב שהכנסת הזו כבר חרתה על דגלה מתחילתה של הממשלה הזו שאפילו האנשים שיש להם איזשהו חזון דמוקרטי והם יהודים, אז גם אותם מדירים מהממשלה הזו, שלדעתי הולכת ונהיית ממשלה מאוד קיצונית, מאוד לא חברתית ומאוד לא דמוקרטית, וזה הכתם השחור על הדמוקרטיה הישראלית.

עפו אגבאריה: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עפו אגבאריה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת נחמן שי, ואחריו – חבר הכנסת בועז טופורובסקי.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לפני כשנה, בלילה אחד ארוך, אישרה הכנסת את החוק למניעת הסתננות.

נחמן שי: הימים היו ימים של כניסה מסיבית של מסתננים לתוך מדינת ישראל ונדרשה פעולה מהירה, גם בכנסת וגם בשטח, כדי למנוע את כניסתם.

נחמן שי: כבר אז היו ספקות רבים לגבי החוק הזה: האם הוא חוקתי; האם הוא עומד במבחן הערכים של מדינת ישראל; האם אפשר לגזור על אנשים משמורת של שלוש שנים בלי החלטה של בית-משפט, בלי שהם עברו איזושהי עבירה, כאשר חטאם היחיד הוא שהם נכנסו לשטח הטריטוריאלי של מדינת ישראל ולא ברור מה הנסיבות של הכניסה, ואולי הם פליטים, ולפליטים יש הגנה מיוחדת בחוק.

נחמן שי: מאז עברה שנה והדברים השתנו באופן דרמטי.

נחמן שי: היום ממדי הכניסה לישראל דרך הגבול בין ישראל למצרים הם קטנים ביותר; מדובר על מקרים בודדים בלבד, ואני מברך את הממשלה על כך שהגדר הושלמה והתופעה הזו נסתיימה.

נחמן שי: יחד עם זאת, עדיין החוק הזה תקף, עדיין למעלה מ-2,000 איש נמצאים במשמורת, כאשר לפחות מחציתם ביקשו להכיר בהם כפליטים.

נחמן שי: הנושא הזה עלה לפני בית-המשפט.

נחמן שי: בית-המשפט תוקף קשות את ההתנהגות של הממשלה בעניין הזה, והמדינה נדרשת לנמק בפני שופטי בית-המשפט העליון מדוע לא יבוטל החוק.

נחמן שי: גם האו"ם – באופן חריג האו"ם התערב בעתירה, ונציבות האו"ם לפליטים הצטרפה כמה שקרוי "ידידת בית-המשפט" לעתירה הזאת, מה שמוציא את הסוגיה הזו מתחום העניינים הפנימיים שלנו ומעביר אותה לזירה הבין-לאומית.

נחמן שי: מדובר בנושא חמור ביותר.

נחמן שי: ראוי שהמדינה תביא לפני הכנסת הצעה לשנות את החוק הזה או לבטל אותו או להתאים אותו לנסיבות החדשות, ולא יישאר בספר החוקים חוק שמתיר למישהו להשאיר אדם במשמורת שלוש שנים בלי שיישמעו זכויותיו, בלי שתינתן לו הגנה, מפני שערכיה של מדינת ישראל יועמדו פה בספק.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת נחמן שי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת בועז טופורובסקי, ואחריו – חבר הכנסת חיליק בר.

בועז טופורובסקי: בשבוע שעבר הודעתי כי אחזיר מסורת מהכנסת הארבע-עשרה, שבה מדי שבוע הקריא יושב-ראש הכנסת דאז, דן תיכון, את שמות ההרוגים בתאונות הדרכים בשבוע שלפני כן.

בועז טופורובסקי: בשבוע שבין 3 במרס ל-9 במרס היו שתי תאונות קטלניות שנהרגו בהן שני בני-אדם.

בועז טופורובסקי: ב-5 במרס נהרג ילד בן שלוש בתאונת פגע-וברח ברהט.

בועז טופורובסקי: צעיר בן 24 הסגיר עצמו למשטרה בנוגע לתאונה זו כעבור כמה שעות.

בועז טופורובסקי: ב-7 במרס נהרג הרב אברהם חיים קהניאל, בן 72, מקריית-ים.

בועז טופורובסקי: הרב נהרג בשדרות-ההגנה בחיפה בהתנגשות חזיתית של רכבו.

בועז טופורובסקי: בתאונה זו נפצעו עוד שתי נשים.

בועז טופורובסקי: בישראל מתרחשות כ-700 תאונות פגע-וברח מדי שנה בממוצע; מעל 13% מתוכן הן חמורות או קטלניות, עם הרוגים או פצועים – 1,000 נפגעים ו-18 הרוגים בממוצע.

בועז טופורובסקי: זה רק בתאונות פגע-וברח.

בועז טופורובסקי: מתוך 69 גזרי-דין שנבדקו – המאסר הממוצע על תאונות פגע-וברח הוא שנתיים ושבעה חודשים, והקנס הממוצע הוא של 2,097 ש"ח.

בועז טופורובסקי: זוהי ענישה מקלה.

בועז טופורובסקי: על-פי פקודת התעבורה, העונש המקסימלי בגין תאונות פגע-וברח הוא מאסר לתקופה של שבע עד תשע שנים, בהתאם לנסיבות.

בועז טופורובסקי: קיים פער משמעותי בין העונש המקסימלי הקבוע בחוק והרטוריקה של חלק מהשופטים הדנים בתיקי תאונות פגע-וברח ובין עונשי המאסר שנגזרו בפועל.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת בועז טופורובסקי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת יחיאל חיליק בר, ואחריו – חבר הכנסת חמד עמאר.

יחיאל חיליק בר: אדוני היושב-ראש, נכבדי חברי הכנסת, בעוד על סדר-היום הנושא החינוכי שהכי מעסיק את כולנו הוא מי יהיה שר החינוך הבא, ובעוד ציפורני מפלגות הליכוד ויש עתיד רבות על התיק היוקרתי – אני מאחל פה לידידי שי פירון לנצח במאבק – גורמים רבים במערכת ההשכלה הגבוהה בתוך המאבק הזה חוששים ומוטרדים חשש אמיתי מהקיצוצים הקשים הצפויים בתקציב ההשכלה הגבוהה בישראל.

יחיאל חיליק בר: אני קראתי היום מאמר קצר של אישה צעירה ומוכשרת בשם יעל סיני, שהיא גם חברת מפלגת העבודה ועומדת בראש אגודת הסטודנטים של האוניברסיטה העברית בירושלים, והיא מתריעה שהקיצוץ הצפוי בתקציב ההשכלה הגבוהה יביא להתחזקות משמעותית של המוסדות הפרטיים והלא-מתוקצבים, ועל-ידי כך יביא לפגיעה אנושה בהנגשת ההשכלה הגבוהה לכלל הציבור בישראל.

יחיאל חיליק בר: לא לשווא התקיימו היום באוניברסיטאות ובמכללות ברחבי הארץ עצרות מחאה רבות ועצרות הסברה שכללו השבתת הלימודים לכמה שעות.

יחיאל חיליק בר: "זאת לא הפעם הראשונה שבה עומדת מערכת ההשכלה הגבוהה בפני קיצוץ", כותבת יעל סיני.

יחיאל חיליק בר: "העשור הקודם, הידוע בכינויו 'העשור האבוד', התאפיין בקיצוצים כבדים בתקציבי ההשכלה הגבוהה, קיצוצים אשר הביאו לשחיקת תקציבי המחקר, לפגיעה אנושה באיכות האקדמית ובאיכות ההוראה.

יחיאל חיליק בר: כמו כן, חשוב לציין שגדל משמעותית מספר הסטודנטים בכיתה, צומצמו התרגולים, צומצמו קורסי הבחירה באוניברסיטאות, קרסו מחלקות וחוגים שלמים והמשיכה כמובן בריחת המוחות הכל-כך נוראית של חוקרים צעירים למוסדות בחו"ל, כי לא משתלם להם להיות בארץ.

יחיאל חיליק בר: הקיצוץ במערכת ההשכלה הגבוהה יהיה פגיעה אנושה בכל הציבור בישראל, אבל בעיקר בצעירים וצעירות מהפריפריה, משכונות המצוקה, מהאזורים המוחלשים וכמובן מקרב המיעוטים בישראל, אשר עבורם השכלה אקדמית היא הסיכוי היחיד לטפס במעלה החברה הישראלית.

יחיאל חיליק בר: הם לא יוכלו ללמוד ב'בינת

יחיאל חיליק בר: חומי' בהרצלייה, לזה אין להם כסף, אלא רק באחת האוניברסיטאות המוכרות לנו, היותר גדולות.

יחיאל חיליק בר: משמעות הקיצוץ הצפוי עבורם היא ויתור על חלום ההשכלה הגבוהה הנגישה לכל אזרח ולכל מעמד.

יחיאל חיליק בר: העתיד של ישראל, חוסנה של ישראל וחוזקה טמונים במערכת ההשכלה הגבוהה ובכך שתהיה איכותית ונגישה לכולם ומכל מעמד.

יחיאל חיליק בר: זה מקור הצמיחה והשגשוג שלנו, והקיצוץ בו הוא קיצוץ בהבטחת עתידה של מדינת ישראל.

יחיאל חיליק בר: זה לא שהדור הולך ופוחת אלא זה התקציב, ההשקעה בהשכלה הגבוהה בישראל שהולכת ופוחתת.

יחיאל חיליק בר: " ואם את כל זה יודעת לומר לנו מנהיגה צעירה, יעל סיני, יו"ר האגודה בירושלים, כדאי שנדע זאת גם אנחנו וגם אתה, אדוני שר החינוך המיועד שי פירון, ונילחם יותר על עתיד החינוך ופחות על זהות שר החינוך.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת חיליק בר.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת חמד עמאר.

יצחק וקנין: ולאחריו – חבר הכנסת אברהם מיכאלי.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, פורסם אתמול בכלי התקשורת סקר שביצע פרופסור בן-דור, שאמור להציג בכנס הרצלייה את מדד החוסן הלאומי, שנערך רק בנובמבר האחרון, ולפיו חל שינוי דרסטי אצל הדרוזים, ירידה במידת ההזדהות של הדרוזים עם המדינה.

חמד עמאר: אני רוצה להגיד לך שאני בכלל לא הופתעתי מהסקר, לא הייתי צריך סקר כדי לדעת את זה.

חמד עמאר: לעומת זאת, בשבוע האחרון השתתפתי בכנס עם נציגי צה"ל, שאמרו לי שאחוז הגיוס אצל בחורים צעירים דרוזים הוא 84%; זה הכי גבוה במדינת ישראל.

חמד עמאר: אבל אותם צעירים שחוזרים הביתה מהצבא רואים את מצב התשתיות הירוד בכפרים הדרוזיים – ירוד.

חמד עמאר: זה – 1.

חמד עמאר: ו-2.

חמד עמאר: אותם בחורים צעירים שרוצים לבנות את ביתם ולחיות ביישובים שלהם, אין להם תוכניות מתאר, הם לא יכולים לבנות, ואם הם בונים הם הופכים להיות עבריינים שלא יכולים לעבוד בשום מקום אחרי זה.

חמד עמאר: אין תוכניות מתאר.

חמד עמאר: אם הם רוצים תעסוקה, אין להם אזורי תעסוקה ביישובים שלהם ואז הם צריכים לנסוע לתל-אביב, לירושלים, לרדת לחיפה, לנסוע שעה וחצי בשביל לעבוד.

חמד עמאר: ולכן הסקר הזה לא מפתיע אותי בכלל.

חמד עמאר: אני מקווה שהממשלה שתקום תיקח את הנושא של העדה הדרוזית לידיים ותוביל מהלך שיפתור לנו את כל הבעיות האלה.

חמד עמאר: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת חמד עמאר.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אברהם מיכאלי, ולאחריו – חבר הכנסת מיקי רוזנטל.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, אני מביא סיפור עצוב לכנסת; חשבתי שתהיה לי שאילתה דחופה בעניין הזה, אבל משום מה שר הביטחון החליט שהוא לא רוצה להגיע לכנסת, כנראה אין לו זמן.

אברהם מיכאלי: לכן אני חייב להציג את זה כרגע בדקת נאום, כי אני לא רואה פה על השאילתה הדחופה תשובה קרובה.

אברהם מיכאלי: מדובר פה בסיפור תמוה, הזוי, של חייל חרדי שהתגייס לצה"ל – כל האווירה שיש בשבועות האחרונים על גיוס לצה"ל.

אברהם מיכאלי: החייל התגייס עם זקן, קיבל אפילו אישור מהרב הצבאי, כמקובל בנוהלי צה"ל, שהוא הולך עם זקן קבוע.

אברהם מיכאלי: משום מה מפקדו החליט שלא מתאים לו שבבסיס שלו מישהו יסתובב לו עם זקן.

אברהם מיכאלי: דרש מהחייל להתגלח, החייל סירב.

אברהם מיכאלי: המפקד העלה אותו למשפט והכניס אותו שבעה ימים למעצר.

ראובן ריבלין: לא יכול להיות.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש לשעבר, אני מספר לך סיפור אמיתי, מה לעשות, זה קרה בצה"ל.

אברהם מיכאלי: אחרי שבעה ימים החייל השתחרר, המפקד דרש ממנו שוב להתגלח, החייל שוב סירב, הכניס אותו עוד שבעה ימים.

אברהם מיכאלי: 14 יום הוא ישב במעצר.

אברהם מיכאלי: השתחרר בערב שבת.

אברהם מיכאלי: שלשום, ביום ראשון, החייל נקרא שוב למשפט, הפעם הוא כנראה קיבל ייעוץ, לדרוש בית-דין.

אברהם מיכאלי: המפקד שלו כנראה נבהל מכך שהוא דרש בית-דין, ואז הסיפור – מכיוון שאני כבר פניתי לשר הביטחון לפני שבוע, פניתי לדובר צה"ל לפני שבוע, איך סיפור הזוי כזה יכול להתרחש בצה"ל.

אברהם מיכאלי: לצערי, עד עכשיו לא זכיתי מהם לשום תשובה רשמית.

אברהם מיכאלי: מפקד הבסיס כנראה זימן אותו לשיחה כדי להרגיע פה שם, ונראה לי שאת החייל רוצים להעביר מהיחידה כי לא מתאים שחייל יסתובב שם עם זקן.

אברהם מיכאלי: זה סיפור חמור שרציתי ששר הביטחון יבדוק ויענה לי על זה, ולצערי לא זכיתי לתשובה יותר משבוע ימים, וחייל בינתיים ישב במעצר.

אברהם מיכאלי: זה סיפור עצוב, שאני חושב שאסור שיקרה בצה"ל.

ראובן ריבלין: יש לפנות למבקר המדינה – – –

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, אם יגישו למבקר המדינה, עוד חודשיים – אני אגיש את כל החומר למבקר המדינה.

אברהם מיכאלי: אבל נכון לעכשיו, שהחייל יושב במעצר בצה"ל על לא עוול בכפו, אני חושב שזה בדיוק נגד כל האווירה שבה אנחנו פה מדברים – –

ראובן ריבלין: – – –

אברהם מיכאלי: – – על שוויון בנטל ועל גיוס חיילים חרדים לצה"ל; זה הפוך ממה שקורה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אברהם מיכאלי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת מיקי רוזנטל.

יצחק וקנין: ולאחריו – אלעזר שטרן.

מיקי רוזנטל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כמדי שבוע אני מקריא כאן נאומים שהועברו אלי על-ידי אזרחים.

מיקי רוזנטל: השבוע אני מקריא את דבריו של שניר גולדפינגר, בן 33, מקריית-ביאליק, והוא דן בכסף ציבורי: יום העצמאות קרב ובימים אלו מתחילות מועצות מקומיות וערים שונות לתכנן את האירועים ולסכם הופעות עם אמנים.

מיקי רוזנטל: כמדי שנה יתחרו המועצות המקומיות בינן לבין עצמן על הבאת האמנים המובילים, גם אם מדובר במחירים מופקעים, שירוששו את הקופה הציבורית.

מיקי רוזנטל: השנה ההוצאה צפויה להיות גבוהה מהרגיל כיוון שזו שנת בחירות ברשויות המקומיות, וראשי הערים יבקשו לנצל את אירועי החג למטרות פוליטיות ולהאדרת שמם על חשבון הציבור.

מיקי רוזנטל: אסור לשכוח כי חלק מהרשויות המקומיות נמצא במצב כלכלי קשה, תשלומי הארנונה חונקים את מעמד הביניים, ולכן הוצאה מופקעת של ראשי הערים נוגדת כל היגיון בריא וסביר.

מיקי רוזנטל: במקום לנהוג באחריות בהוצאות הקופה הציבורית, הם מבזבזים את כספו של הציבור כדי להשיג הון פוליטי.

מיקי רוזנטל: אני קורא לשר הפנים להגביל את הרשויות המקומיות בהוצאות יום העצמאות ולהפחית את התשלומים המועברים אליהן במידה שיחרגו מהוצאות אלה ומהאישור הנדרש.

מיקי רוזנטל: על חברי הכנסת לתת דעתם לעניין ועל הציבור לשקול היטב את תמיכתו ומתן לגיטימציה להתנהלות הקלוקלת ולהביע מחאה נגד בזבוז כספי ציבור, וכן לבוא חשבון עם אותם ראשי ערים קלי דעת ביום הבוחר.

מיקי רוזנטל: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מיקי רוזנטל.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אלעזר שטרן.

יצחק וקנין: ולאחריו – חברת הכנסת עליזה לביא.

אלעזר שטרן: אדוני היושב-ראש, עמיתי, ראשית אני רוצה לומר שאני לא מאשים פה אף פקיד במשרד האוצר בקשר ישיר למותם של ניצולי שואה, אבל אני מרגיש את עצמי מחויב לתת בפני הכנסת את הדיווחים הבאים.

אלעזר שטרן: עמדנו פה בשבוע שעבר והזכרתי שמאז ההחלטה על קיצוץ שלוש שעות סיעוד נפטרו 29 מאותם אנשים שקיבלו את הגזירה הזאת.

אלעזר שטרן: יושב-ראש הכנסת הקודם, מר רובי ריבלין, אמר לי, וקיבלתי את עצתו, שהוא הבין מסגן שר האוצר שהסוגיה עומדת להיפתר.

אלעזר שטרן: אני מבקש לעדכן בלב כואב מאוד שעד היום נפטרו כבר 78 אנשים מתוכם.

אלעזר שטרן: האופטימיות, יכול להיות שיש לה מקום, אבל במידה מסוימת אני מודה שקשה לי להחריש.

אלעזר שטרן: אני מקווה שלא רק לי אלא לכולנו.

אלעזר שטרן: זה כבר לא 50 מיליון, זה כבר קרוב ל-46 מיליון.

אלעזר שטרן: אני שואל עוד הפעם את מה ששאלתי לפני שבוע: מתי נעצור ומתי נוכל לבשר להם שלפחות את שלוש השעות האלה לא נקצץ?

אלעזר שטרן: זה החלק הראשון.

אלעזר שטרן: החלק השני, ברשותך, אדוני היושב-ראש, אני פונה פה לשר החינוך – וגם את זה אני אומר כבן לניצולי שואה, כמי שחי את הנושא הזה הרבה זמן, ובלי קשר.

אלעזר שטרן: אני ער לתופעת הגזענות בארץ.

אלעזר שטרן: זה כואב לי.

אלעזר שטרן: זה כואב להורים שלי.

אלעזר שטרן: אני בפירוש לא רוצה לעשות קשר, אבל אני חושב שלפני שאנחנו חוצים את יום השואה הזה, עוד שנה, כדאי שדווקא אנחנו, כדור שני של ניצולי השואה – ואני פונה פה לשר החינוך, לא משנה מי זה יהיה, שכחלק מההכנות שלנו ליום השואה דווקא נקדיש גם לנושא הגזענות, אצלנו.

אלעזר שטרן: ואני אומר עוד פעם, להבדיל אלף אלפי הבדלות, אבל המשפט הזה לא מספיק כדי שנתחמק אפילו מקשר בין שני הנושאים האלה.

אלעזר שטרן: תודה.

יצחק וקנין: צודק.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אלעזר שטרן.

יצחק וקנין: חברת הכנסת עליזה לביא, בכבוד, ולאחריה – חבר הכנסת ישראל אייכלר.

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש, נדהמתי לגלות הבוקר את חברותי חברות הכנסת עטויות טליתות ברחבת הכותל המערבי.

עליזה לביא: דווקא בשל הערכתי המאוד-גדולה לפועלן, נדהמתי.

עליזה לביא: עלינו, כחברות הכנסת, לשמש דוגמה אישית לשמירת החוק, והשתתפותן של חברות כנסת בפעילות "נשות הכותל", תוך הפרה בוטה של פסיקת בג"ץ ולמרות התנגדות המשטרה, מהווה צעד חמור, המעביר לציבור מסר כאילו פסיקות בג"ץ והחלטות המשטרה הן בגדר המלצה בלבד.

עליזה לביא: כבר לפני זמן רב התגייסתי לפעילות להסדרה מחודשת של רחבת הכותל, כך שהיא תהיה נגישה לכולם ולכולן, על הזרמים השונים בישראל ובעם היהודי, מתוך התחשבות בכולן ובכולם, ואני אמשיך לפעול לשם כך.

עליזה לביא: אבל צריך להבין שיש החלטת בג"ץ, וההחלטה של "נשות הכותל" לפנות לבג"ץ בשנת 1988 – זאת החלטה של בג"ץ, וצריך לכבד אותה ולא להפר אותה.

עליזה לביא: יש פסיקה, פסיקה של בג"ץ, 257/89, וזאת עתירה, כמו שאמרתי, ש"נשות הכותל" עצמן הגישו.

עליזה לביא: מותר להתפלל בכותל.

עליזה לביא: זו לא בעיה הלכתית של טלית ושל ספר תורה; זאת החלטה משפטית, וצריך לקבל את ההחלטה המשפטית וצריך לפעול להסדרים ראויים.

עליזה לביא: כבר זמן רב עולה הנושא הזה, חודש-חודש.

עליזה לביא: בחודש שעבר גויסו הצנחנים, וכל פעם יש דרך אחרת להמחיש את הבעיה, לגייס את יהדות העולם.

עליזה לביא: זה נזק רב לנו פה, בישראל.

עליזה לביא: זה לא שיח הלכתי – זה שיח של זכויות.

עליזה לביא: צריך לאפשר ברחבת הכותל, לכולן ולכולם.

עליזה לביא: לפתוח אולי רחבה ישראלית.

עליזה לביא: לתת מענה לא רק ל"נשות הכותל" – גם אולי לילדים שרוצים להצטלם בשבת בבר-מצווה שלהם.

עליזה לביא: צריך לייצר פתרונות ראויים, אבל בהתאמה, ולא כנגד החלטת בג"ץ, במקרה הזה.

עליזה לביא: ואני קוראת לחברות הכנסת לא ללכת שולל ולעמוד על העקרונות שלנו – כפי שכולנו התכנסנו פה בבית הזה.

עליזה לביא: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת עליזה לביא.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת ישראל אייכלר, ואחריו – חברת הכנסת יפעת קריב.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, אני אוכל לבקש את תשומת לבו של שר המשטרה, השר לביטחון פנים היוצא והנכנס, השר אהרונוביץ, שיקשיב לי?

יצחק וקנין: היוצא – אני לא בטוח.

ישראל אייכלר: השר אהרונוביץ, אני מבקש את תשומת לבך לדברי.

ישראל אייכלר: חבל גם שלא שמעת את הדברים של חברת הכנסת עליזה לביא.

ישראל אייכלר: שישב במקומו.

ישראל אייכלר: היית עד היום השר, ואני רוצה שתמשיך להיות שר לביטחון פנים.

ישראל אייכלר: אז אני רוצה לפנות אליך.

ישראל אייכלר: דיברה הגברת לביא על פסיקת בג"ץ בעניין הכותל המערבי, שחברות הכנסת הפירו אותה היום.

ישראל אייכלר: היא דיברה על הצעד של הבג"ץ.

ישראל אייכלר: אני לא בא להגן על קדושת הבג"ץ אלא על הקדושה של הכותל המערבי, ולהציג לך שאלה – היא שאלה רטורית, אל תקבל אותה מדי ברצינות: האם אתם שוקלים להעביר את סמכות השמירה על הכותל המערבי לידי הווקף המוסלמי?

ישראל אייכלר: למה?

ישראל אייכלר: כי בהר-הבית שולט הווקף המוסלמי, והגיע חבר הכנסת פייגלין בשבוע שעבר, ואתם מנעתם ממנו, ובצדק, את העניין הזה – להיות שם, כי זו פרובוקציה.

ישראל אייכלר: למרות שהוא כן מאמין בהר-הבית, אמרתם: יש סדר, אי-אפשר להפר את הסדר.

ישראל אייכלר: היום בבוקר הייתה ההפגנה החודשית של נשות הרפורמים נגד קדושת הכותל המערבי, והיא זכתה לתמיכת המשטרה ולא מנעו את זה מהם, בגלל שהיו כמה חברות כנסת שלא קוראים להן פייגלין, והן לא הגיעו להר-הבית אלא לכותל המערבי.

ישראל אייכלר: אין מקום קדוש בעולם, אין מקום תפילה בעולם, נוצרי או מוסלמי, שמישהו יעז להיכנס ויגיד: אני רוצה לעשות את הכללים כפי שאני רוצה.

ישראל אייכלר: הנה, אדוני היושב-ראש, ישראל אייכלר, חבר הכנסת, יש לו חסינות ויש חופש ביטוי; הוא יחליט שהוא רוצה לשבת עכשיו ליד יצחק וקנין, היושב-ראש עכשיו.

ישראל אייכלר: מפה אני רוצה לדבר.

ישראל אייכלר: זה חופש הביטוי שלי.

ישראל אייכלר: ככה אני רוצה.

ישראל אייכלר: יבואו שני סדרנים, יגידו לי: אדוני, אומנם יש חופש ביטוי, אומנם יש לך חסינות, אבל יש פה סדרים, יש פה כללים.

ישראל אייכלר: אתה תירשם.

ישראל אייכלר: אתה תעמוד ליד המיקרופון הזה.

ישראל אייכלר: אתה תדבר כך וכך דקות.

ישראל אייכלר: למה כשמגיע לענייני דת, כל אחד – אנרכיה?

ישראל אייכלר: מה זה, הכותל המערבי זה כיכר-המדינה?

ישראל אייכלר: רוצות שלוש חברות כנסת, שלא באות לשם להתפלל – באות להפגין.

ישראל אייכלר: רוצות להפגין על הפמיניזם, על דת הפמיניזם – בבקשה, יש כיכר-המדינה, יש כיכר-ציון, יש מקומות להפגנות.

ישראל אייכלר: אני בטוח שאם הכותל המערבי היה תחת שמירת הווקף, המשטרה לא הייתה מאפשרת פרובוקציה שתפר את הכללים האלה.

ישראל אייכלר: ולא תהא כוהנת כפונדקית?

ישראל אייכלר: לא תהיה סמכותו של רב הכותל, הרב שמואל רבינוביץ, שעל-פי חוק המקומות הקדושים הוא הממונה על הסדרים, כמו אנשי הווקף למעלה?

ישראל אייכלר: רבותי, אני רוצה לומר: לא רק שהכותל המערבי אינו כיכר-המדינה, אלא שמה שמבינים היום הנוצרים, המוסלמים וכל אדם בעולם – שאת הדת צריך לכבד לפי כלליה; בארץ-ישראל, במדינת היהודים, יש תחושה שהדת היא הפקר ומרמס לכל מי שרוצה לפגוע בה.

ישראל אייכלר: ואני רוצה, אדוני שר המשטרה, שמשטרת ישראל לא תיכנע לטרור התקשורתי, ותקיים את החוק ואת הסדר שם שקובע את הסדרים, ולא תאפשר את הפרובוקציה החודשית של אותן נשים, שנשלחות כל חודש מאמריקה כדי לחולל פרובוקציה ולהוציא את דיבת הארץ רעה לעיני כל יהודי העולם.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת ישראל אייכלר.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת יפעת קריב, ואחריה – חבר הכנסת באסל גטאס.

יפעת קריב: כבוד היושב-ראש, ראשית, אני רוצה להשתתף בצערן של משפחות הטייסים שנהרגו הלילה בתאונת המסוק, קציני חיל האוויר: סגן-אלוף נועם רון, שהותיר אחריו אישה ושלושה ילדים, ורב-סרן ארז פלקסר, שהותיר אחריו תינוק בן ארבעה חודשים.

יפעת קריב: יהי זכרם ברוך.

יפעת קריב: במעבר חד, חד מאוד, אני רוצה להתייחס לנקודה הבאה: עברו חודש וקצת מאז שהושבענו כחברי הכנסת.

יפעת קריב: במהלך החודש הזה הפכנו מאזרחים לחברי כנסת בעיקר בנושאים הלימודיים, המינהליים, הלוגיסטיים והתפעוליים.

יפעת קריב: זה היה חודש עמוס, מלא בפעמים חדשות, חוויות מעצבות והתחלות חדשות.

יפעת קריב: עבר חודש, ורגע לפני היציאה לפגרת הכנסת אני חושבת שזה המקום לעצור רגע ולומר תודה.

יפעת קריב: אני רוצה לומר תודה לאנשים שליוו אותנו בחודש האחרון, לעובדי ועובדות הכנסת, החל ממנכ"ל הכנסת ועד לאחרון העובדים – לסדרנים, למאבטחים, לאנשי המינהלה, לשומרים, למזכירות הכנסת, לאנשי הלוגיסטיקה, לעובדי המטבח, למנקים ובעצם לכל הצוותים.

יפעת קריב: פגשתי בחודש האחרון אנשים מקצועיים, אדיבים, שמוכנים לעזור ולתמוך בכל עת ובכל שעה, שמקבלים בחיוך ובהבנה כל שאלה; אנשים שמייצגים את כל מה שהיינו רוצים לראות בעובדי ציבור.

יפעת קריב: אני חושבת שללא קבלת הפנים החמה והמרגשת הזאת, החודש הראשון בכנסת היה הופך להיות חודש אחר לגמרי.

יפעת קריב: אז באמת, זאת ההזדמנות שלי, ואני מקווה של חברי הכנסת הנוספים, להודות לכם, לכל עובדי הבית, מכל הלב.

יפעת קריב: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת יפעת קריב.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת באסל גטאס, ואחריו – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

יצחק וקנין: מה, יש זרם – – –

באסל גטאס: התחשמלתי.

יצחק וקנין: הוא מתחשמל.

יצחק וקנין: זה חשמל סטטי, כנראה.

קריאה: – – –

באסל גטאס: לא פעם ראשונה.

באסל גטאס: מנסים למנוע ממני לדבר.

קריאה: – – –

באסל גטאס: מה?

קריאה: – – –

באסל גטאס: כן.

באסל גטאס: חשמל סטטי נגד גזענים.

יצחק וקנין: חבר הכנסת באסל גטאס.

באסל גטאס: כן?

יצחק וקנין: יואיל כבודו.

באסל גטאס: להירגע, אני מנסה להירגע מההתחשמלות.

יצחק וקנין: אף אחד לא יעצור אותך מלדבר.

באסל גטאס: אתמול ציינו את יום המדע הבין-לאומי.

באסל גטאס: אני עליתי לבמה ודיברתי על עניין המדע, ובמיוחד התעכבתי על נושא קליטת מדענים ערבים במוסדות האקדמיים בישראל.

באסל גטאס: ותהיתי לגבי גורלה של תוכנית "מלגת מעוף" שנוהלה על-ידי קרן כהנוף תקופה ארוכה, ושהצליחה לקלוט – לגרום לאוניברסיטאות לקלוט עשרות חוקרים ערבים.

באסל גטאס: ברגע האחרון, לפני שעליתי, לא הצלחתי להבין מה הגורל של התוכנית, כי הבנתי שקרן כהנוף נסוגה או כבר לא מנהלת את העניין.

באסל גטאס: היום התבשרנו בדיונים של ועדת הכספים בבוקר על התקציב של המוסדות להשכלה גבוהה, שדווקא ות"ת מחויבת לתוכנית וממשיכה לממן.

באסל גטאס: אני רוצה לציין כאן שתי נקודות שנודעו לי אחרי הדיון אתמול על-ידי חברים שמעורבים בעניין: א.

באסל גטאס: ש-90% של החוקרים, המדענים הערבים, שהתקבלו לאוניברסיטאות בדרך של "מלגת מעוף", המשיכו.

באסל גטאס: כלומר, האוניברסיטאות קיבלו אותם, נתנו להם תקנים של קביעות.

באסל גטאס: זה אומר שהם הצליחו.

באסל גטאס: יעני, האוניברסיטה קלטה, ואחר כך הם קיבלו קביעות, עמדו בכל הסטנדרטים האקדמיים המחמירים שאנחנו יודעים שקיימים באוניברסיטאות בארץ.

באסל גטאס: מה זה מלמד אותנו, מצד שני?

באסל גטאס: שיש לנו כמובן את החומר האנושי.

באסל גטאס: אנחנו מבורכים בהרבה כישרונות שמתאימים, אבל רק כשמישהו התערב ונתן את הכסף האוניברסיטאות קלטו.

באסל גטאס: השאלה, למה היינו זקוקים לזה; למה מבלי שמישהו אחר יתערב ויעשה את זה כתוכנית מודולרית מסוימת לקליטת המדענים הערבים, למה זה לא קורה?

באסל גטאס: למה האפליה הממסדית המובנית בתוך האוניברסיטאות לא מגיעה לסיום, ושלא נזדקק לתוכנית "מלגת מעוף", ושדווקא השערים של האוניברסיטאות יהיו פתוחים בפני הכישרונות המדעיים של המדענים הערבים.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת באסל גטאס.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, ולאחריו – חבר הכנסת איציק שמולי.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני רוצה לדבר על המשוואה הבלתי פתורה עד עכשיו של הדיון היום על עתיד ההשכלה הגבוהה, כאשר נאמר והוחלט שלא יהיו קיצוצים מצד אחד, ומצד שני מבשרים, בתוכניות של פקידי האוצר ואנשים יודעי דבר, שהולך להיות קיצוץ ענק בחינוך ובהשכלה הגבוהה.

ג'מאל זחאלקה: אם לא יהיה קיצוץ – נגיד שצודקים ולא יהיה קיצוץ והאוצר לא ייתן כסף, אז מאיפה יבוא הכסף?

ג'מאל זחאלקה: זה משאיר, איך אומרים, דלת פתוחה לגנב.

ג'מאל זחאלקה: גנב לא אמיתי, אבל ממשלה שתשים את היד שלה בכיס של הסטודנט, ולהעלות שכר לימוד.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שהגיע הזמן לקבוע כללים ברורים בקשר לשכר הלימוד.

ג'מאל זחאלקה: היה מתווה וינוגרד, אני רוצה להזכיר נשכחות, שהוחלט בו על הורדת שכר לימוד בחצי.

ג'מאל זחאלקה: באמצע הדרך, לאחר שהורדו 25%, הקפיאו את הנושא.

ג'מאל זחאלקה: לא רק שהקפיאו, אלא שבו והעלו את שכר הלימוד.

ג'מאל זחאלקה: אחר כך בא בייגה שוחט עם ההמלצות שלו להכפיל שכר לימוד, ואנחנו חיים בעידן אי-ודאות.

ג'מאל זחאלקה: אני מציע להצמיד את שכר הלימוד למשהו סולידי.

ג'מאל זחאלקה: לא יכול להית שזה הולך ככה, שסטודנט באמצע הלימודים ישמע ששכר הלימוד הולך לעלות.

ג'מאל זחאלקה: קודם כול, אני קורא לחזית אחידה בכנסת נגד העלאת שכר לימוד.

ג'מאל זחאלקה: דבר שני, לקבוע דברים ברורים.

ג'מאל זחאלקה: למשל, הצעה שלי, להצמיד את שכר הלימוד לשכר הממוצע במשק.

ג'מאל זחאלקה: כשכר הממוצע במשק יהיה שכר הלימוד.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת איציק שמולי, ולאחריו – אבי וורצמן.

איציק שמולי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה.

איציק שמולי: שני דברים קצרים, ברשותך.

איציק שמולי: ראשית, גם אני מצטרף לאמירתו של חבר הכנסת זחאלקה.

איציק שמולי: היום דיברנו על מניעת הקיצוצים במערכת ההשכלה הגבוהה.

איציק שמולי: איכשהו נשמטה מהדיון האפשרות שלא יהיו קיצוצים אבל ינסו לגלגל את העלות על גבם של הסטודנטים, וכמובן שחייבים למנוע את העניין הזה.

איציק שמולי: דבר שני, ברשותך, אדוני היושב-ראש – בשבוע שעבר התכנסה באופן בהול השדולה למען ניצולי השואה, יוזמה מאוד מכובדת של חברת הכנסת קריב וחבר הכנסת אלעזר שטרן, שעוסק בנושא הזה רבות.

איציק שמולי: גם חבר הכנסת רובי ריבלין הפנה שאלה או אמירה לסגן השר בדבר הצורך לפתור את העניין הזה בדחיפות.

איציק שמולי: ככל הידוע לי, כיוון שאני עדיין מקבל פניות מניצולים בשבוע האחרון, העניין הזה לא בא על פתרונו.

איציק שמולי: אני חושב שלפני חג הפסח ראוי להדגיש ולבקש פעם נוספת מהאוצר וממי שעוסק בעניין מטעם הממשלה, ולהביא את הסוגיה הזאת לידי פתרון עוד לפני החג.

איציק שמולי: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת איציק שמולי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אבי וורצמן, ולאחריו – חברת הכנסת יעל גרמן.

אברהם וורצמן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ראשית, אני משתתף בצערן של משפחת רב-סרן ארז פלקסר ומשפחת רון, סגן-אלוף נועם רון, על נפילת בניהן.

אברהם וורצמן: יהי זכרם ברוך.

אברהם וורצמן: צער גדול היה לשמוע היום על מותם.

אברהם וורצמן: אני רוצה לשתף אתכם אולי בחוויה הכי גדולה שהייתה לי מאז שאני במשכן: אתמול הזמינה חברתי חברת הכנסת עדי קול 150 תושבי באר-שבע והאזור, וקצת מדימונה אבל בעיקר מבאר-שבע, אנשים שאני מכיר מתפקידי הקודם כמחזיק תיק הרווחה בעיריית באר-שבע, אנשים המשתתפים בפרויקט "אוניברסיטה בעם".

אברהם וורצמן: פרויקט "אוניברסיטה בעם" תפקידו לשבור את החומות, להפיל את החומות של האוניברסיטה ולפתוח את האקדמיה בפני אוכלוסיית רווחה של מדינת ישראל.

אברהם וורצמן: היום לומדים בפרויקט 2,000 אנשים מבאר-שבע, ירושלים ותל-אביב – יוזמה אישית של עדי קול, שהייתה לי הזכות, בבאר-שבע, מאות מהאנשים שהיו באגף שהייתי מופקד עליו, פעלנו יחד להכניס אותם לתוכנית.

אברהם וורצמן: אני רוצה לספר לכם מה המשמעות של פרויקט כזה לאנשים: כתבה לי אישה אחת אתמול – עדי, תשמעי – אתמול כתבה לי אישה שהחלום שלה הוא ללמוד באוניברסיטה ולצאת לעבודה.

אברהם וורצמן: האישה הזאת נמצאת עמוק ברווחה, אני לא אגיד את שמה.

אברהם וורצמן: אישה בת 42, מובטלת, וגם בן-הזוג שלה מובטל.

אברהם וורצמן: האבא עיוור, ועוד שלושה ילדים קטנים, והאימא נרצחה כשהיא הייתה בת 18, מאז היא מגדלת את שלושת אחיה ואת האבא העיוור, עד היום.

אברהם וורצמן: משפחה ששקועה בתוך הרווחה עמוק עמוק.

אברהם וורצמן: בא פרויקט נפלא כמו "אוניברסיטה בעם" ופתח לה את שערי האוניברסיטה.

אברהם וורצמן: אני חושב שהגברת לא חלמה על האוניברסיטה, והיא כותבת לי, חוץ מבקשה לעזרה למצוא עבודה היא כותבת לי, ואתמול היא באה אלי בדמעות שליש, והיא כותבת לי: אני ב"אוניברסיטה בעם".

אברהם וורצמן: עכשיו אני מבקשת שתגשים לי את חלום חיי ללכת ללמוד תואר ראשון.

אברהם וורצמן: רבותי, מה שאני רוצה לומר, שתפקידנו לתת לאנשים הזדמנות לשנות את החיים שלהם.

אברהם וורצמן: לא לעזור במשהו קטן פה, במשהו קטן שם, שגם זה תפקידה של מדינה, אלא לתת לאנשים את הכלים לשנות את החיים.

אברהם וורצמן: השתלבות באקדמיה ובוודאי מינוף פרויקט מדהים כמו "אוניברסיטה בעם", זו הדרך הנכונה לעשות את זה.

אברהם וורצמן: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אבי וורצמן.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת יעל גרמן, ולאחריה – חבר הכנסת עמרם מצנע.

יעל גרמן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני ממש מבקשת שתפסיקו לדקה את עיסוקיכם ותשמעו את הנתונים המזעזעים של החודשיים וחצי האחרונים: ב-16 בינואר השנה נרצחה אישה מפני שהיא לא בישלה ולא ניקתה את הבית.

יעל גרמן: באותו לילה נרצחה אישה נוספת, בפתח-תקווה; החשוד ברצח – בעלה.

יעל גרמן: ב-24 בפברואר, אישה בת 59 מטבריה נדקרה למוות, כנראה על-ידי בנה; הוא החשוד.

יעל גרמן: ב-26 בפברואר נדקרה בת 87 למוות; החשוד הוא בנה, בן ה-56.

יעל גרמן: ב-9 במרס, בת 80 נרצחה, כנראה על-ידי בעלה בן ה-80.

יעל גרמן: ב-11 במרס, בת 22 מהכפר אעבלין.

יעל גרמן: נטען שנפלה על מותה ונפלה על סכין; גם כאן החשוד הוא בן משפחה.

יעל גרמן: והרצח האחרון שאנחנו יודעים עליו, אבל לדאבוני כנראה לא האחרון, הוא מלפני שבוע: ראדה קוזניצוב, בת כ-40, שנרצחה בביתה יחד עם בנה.

יעל גרמן: אני רוצה לקרוא מכאן, אני רוצה לקרוא לכל הנשים המאוימות על-ידי בני משפחה, על-ידי בעלים, בנים, אחים או כל קרוב אחר, שלא ישתקו, שיקומו היום, מחר, ויגיעו לשכנים, לקרובים, למשטרה, ויתריעו, כדי שיצילו את עצמן ואולי עוד נשים אחרות.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת יעל גרמן.

יצחק וקנין: חבר הכנסת עמרם מצנע, ואחריו – חברת הכנסת חנין זועבי.

עמרם מצנע: אני רוצה לנצל את הדקה כדי להעניק צל"ש, צל"ש אזרחי.

עמרם מצנע: והצל"ש הוא ליושב-ראש המועצה הדתית בחיפה, הרב אבי ויצמן, מתנועת ש"ס.

עמרם מצנע: וכל זה למה?

עמרם מצנע: ביום רביעי שעבר תקף שלמה פרל, עוזרו של הרב הראשי לחיפה, את הגברת אירנה מתתוב, המנקה במועצה הדתית בחיפה.

עמרם מצנע: כל זה קרה בתוך חדרו של הרב.

עמרם מצנע: האיש נעצר, ובדרך לניידת הוא אמר לעובדים סביבו: אל תדאגו, אני מקושר, תוך שעה אני משתחרר.

עמרם מצנע: זה מתאים – שר המשטרה כבר לא פה.

עמרם מצנע: ובאמת הוא השתחרר תוך שעה, שעתיים.

עמרם מצנע: למה מגיע ליושב-ראש המועצה הדתית צל"ש אזרחי, לפי דעתי?

עמרם מצנע: כי יושב-ראש המועצה הדתית, הרב ויצמן, לא היסס והשבית את המועצה הדתית למשך כמה שעות כמחאה, כמובן, על מה שעשה האיש האלים הזה, מי שעוזר לרב הראשי, וכמובן כמחאה על התנהלות המשטרה.

עמרם מצנע: הוא עשה את זה.

עמרם מצנע: הלך למשטרה, למפקד המשטרה במקום, ניצב-משנה אבי אדרי, ישב אתו, ואכן נאמר לו שהעניין יסודר והאיש ייחקר כדין.

עמרם מצנע: עברו יום, יומיים, והסתבר שקראו לחקירה את אירנה והרחיקו אותה למשך שבועיים מהמועצה הדתית.

עמרם מצנע: לא התבטל יושב-ראש המועצה הדתית, ירד עוד פעם למשטרה, וזו התנצלה וכמובן החזירה את אירנה לעבודה.

עמרם מצנע: אני מקווה מאוד שהעוזר הזה, שיש לו תיקים נוספים על אלימות, ייענש בכל חומרת הדין.

עמרם מצנע: ועל כל זה מצאתי לנכון להעניק לרב ויצמן צל"ש, אזרחי כמובן.

עמרם מצנע: פעם חילקתי צל"שים אחרים.

עמרם מצנע: אבל אני חושב שזו התנהגות בהחלט ראויה, ללא חשש וללא משוא פנים עמד על שלו ודאג לכך שאירנה, המנקה במועצה הדתית, תהיה שווה לא פחות מהרב ועוזריו.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עמרם מצנע.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת חנין זועבי, ואחריה – חבר הכנסת אראל מרגלית.

חנין זועבי: תודה.

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לשתף את חברי הכנסת בדוח שפרסם יוניסף לפני שבוע.

חנין זועבי: יוניסף – ארגון הסיוע של האו"ם לילדים.

חנין זועבי: אני רוצה לצטט קטע מהדוח, על התייחסות המדינה לילדים הפלסטינים בגדה המערבית.

חנין זועבי: אני מצטטת: כוח צבאי, בדרך כלל גדול, פולש באישון לילה אל הבית, מעיר בגסות את דייריו.

חנין זועבי: אחרי חיפוש אלים, שכולל לעתים הרס רהיטים, נכבל הילד המבוקש באזיקים, עיניו נקשרות בבד, והוא נקרע ממשפחתו החרדה וההמומה.

חנין זועבי: הוא נלקח לג'יפ, ובדרך כלל מכריחים אותו להישכב על הרצפה.

חנין זועבי: בדרך למתקן המעצר הוא לעתים סופג מכות, אגרופים ובעיטות, בהיותו כבול.

חנין זועבי: במתקן החקירות הוא נידון להמתין שעות, לעתים יממה, בלי אוכל ומים, בלי גישה לשירותים.

חנין זועבי: חקירתו כוללת איומים על חייו, איומים מיניים עליו ועל בני משפחתו, ולעתים גם מכות.

חנין זועבי: אף ילד לא נחקר בנוכחות עורך-דין או בן משפחה, כמתחייב מהאמנה בדבר זכויות הילד, שישראל חתומה עליה.

חנין זועבי: אנחנו מדברים על 7,000 ילדים פלסטינים שנעצרו בעשור האחרון.

חנין זועבי: כ-700 ילד כל שנה.

חנין זועבי: הדוח מסכם – זה דוח יוניסף – הדוח מסכם: היחס האכזרי לילדים הפלסטינים הוא שיטתי וממוסד.

חנין זועבי: בשום מדינה אחרת לא נידונים ככה ילדים באופן כה שיטתי בידי בתי-משפט צבאיים, שלא מספקים את הביטחונות הנחוצים לשמירת זכויותיהם.

חנין זועבי: אני קוראת לחברי הכנסת לקרוא את דוח יוניסף.

חנין זועבי: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת חנין זועבי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אראל מרגלית, ואחריו – חברת הכנסת רינה פרנקל.

אראל מרגלית: כבוד היושב-ראש, תודה רבה, אני רציתי לדבר על התקיפה והגזענות שנפוצה ברחובות ירושלים בחודשים האחרונים, דווקא כירושלמי.

אראל מרגלית: הגיעו שתי מורות מרעננה לירושלים בשבוע שעבר – אחת מהן הייתה ערבייה – לבקר כאן אנשים, ותקפו אותן בצורה מזעזעת.

אראל מרגלית: הייתה תקיפה של ערבייה בתחנת הרכבת הקלה בירושלים.

אראל מרגלית: במגרשי הכדורגל לאחרונה אנחנו רואים גזענות מטורפת ותוקפנות בלתי נסבלת.

אראל מרגלית: אני מזכיר לכם שבאוגוסט 2012, בכיכר-ציון בירושלים, הותקף צעיר ערבי, ככה סתם, בלי שהוא הכיר את האנשים שתקפו אותו.

אראל מרגלית: ואני רוצה להגיד שאנחנו, כחברי כנסת, צריכים להרים את קולנו בצורה יותר חזקה ויותר ברורה דווקא במקום כמו ירושלים.

אראל מרגלית: העיר הזאת זו עיר עם ניגודים ועיר עם ריבוי אוכלוסיות ורבגוניות.

אראל מרגלית: ואם השוני בין האוכלוסיות יהפוך להיות כל הזמן מקור של מתח, העיר הזאת תידרדר.

אראל מרגלית: לעומת זאת, אם השוני יהפוך למקור של כוח, העיר הזאת תהיה כמו שאין אף עיר אחרת.

אראל מרגלית: אני רוצה לומר שלפני שבע שנים, כשבקטמון ח' הייתה אלימות מול בית-צפאפא, אנחנו עשינו מעשה פשוט: הקמנו את מגרש "מבט", מגרש הכדורגל הקטן הזה שמשחקים בו.

אראל מרגלית: והיום הליגה המובילה של השכונות בירושלים היא הליגה במגרש "מבט", והשחקנים הם גם משכונות ערביות וגם משכונות יהודיות מכל העיר.

אראל מרגלית: חינוך, קהילה, ספורט ויחס לוקחים את האלימות והופכים אותה לרעוּת ולהיכרות ולתרבות, בעיר שצריכה תרבות – ואז יראו כמה היא חזקה.

אראל מרגלית: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אראל מרגלית.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת רינה פרנקל.

יצחק וקנין: אני, לפנים משורת הדין, אתן גם לחבר הכנסת משה מזרחי.

רינה פרנקל: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להסב את תשומת לבכם לכתבה שהתפרסמה היום בעיתון "ישראל היום", על שעות העבודה של רופאים מתמחים, בניגוד לחוק.

רינה פרנקל: הרופאים המתמחים עובדים 26 שעות ברצף.

רינה פרנקל: הרופאים האלה נותנים שירות לכל אזרח במדינת ישראל – שירות רפואי – ואסור שרופא יעבוד שעות כל כך מתמשכות.

רינה פרנקל: זה לא צריך לקרות, כי זה עולה בחיים של בני-אדם.

רינה פרנקל: אז אני חושבת – הרופאים האלה פנו לבית-דין לעבודה, הדבר הזה לא צריך לעמוד פה על סדר-היום, ואני חושבת שהרב ליצמן, סגן שר הבריאות, ושר הבריאות שיעלה, צריכים לשים סוף לתופעה הזאת.

רינה פרנקל: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת רינה פרנקל.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת משה מזרחי, ואחריו – חברת הכנסת איילת שקד.

משה מזרחי: אדוני היושב-ראש, היום הוציא בג"ץ צו על תנאי שנוגע לאיזה חוק דרקוני שהבית הזה חוקק לפני כשנה, שמחזיק במעצר מינהלי מסתננים, נקרא להם לצורך העניין כך, לתקופה בלתי נקובה, שהמינימום שלה זה שלוש שנים.

משה מזרחי: אני מקווה שבג"ץ יעשה מעשה לגבי החוק הבלתי-חוקתי הזה בעליל.

משה מזרחי: אני גם רוצה להודיע לכל אלה שנפגשים עם כל מיני שגרירים, שאני לא נפגשתי עם שגריר אריתריאה, גם לא עם שגריר צפון-קוריאה וגם לא עם שגריר סוריה, אבל אלה מדינות שדואגות לאזרחיהן והן מבטיחות ששלומם בטוח.

משה מזרחי: אלה מדינות דמוקרטיות למופת.

משה מזרחי: אלה מקומות שכולנו רוצים לחזור ולהיות בהם, כמו שהן נראות היום.

משה מזרחי: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת משה מזרחי.

יצחק וקנין: חברת הכנסת איילת שקד, ולאחריה – אחרון הנואמים, חבר הכנסת מיקי לוי.

איילת שקד: באותו נושא.

איילת שקד: תודה לך, חבר הכנסת מזרחי, אני בדיוק רציתי לדבר על זה.

איילת שקד: היום בג"ץ הוציא צו על תנאי ודרש מהמדינה, בתשובה לעתירה שהגישו ארגוני שמאל, דרש מהמדינה להציג תשובה מנומקת ולהגן על חוק ההסתננות, שנחקק כאן, בכנסת הקודמת.

איילת שקד: חוק ההסתננות, שמתיר למדינה לכלוא עד שלוש שנים מי שהסתנן אליה בצורה בלתי חוקית, למעשה הוריד את המוטיבציה של עשרות אלפי מהגרים מאפריקה לבוא לכאן ולחפש עבודה.

איילת שקד: אני מבקשת מחברי הכנסת – – –

קריאה: בצירוף הגדר.

איילת שקד: בצירוף הגדר, נכון.

איילת שקד: הגדר מונעת והחוק הוא בעצם זה שמוריד את המוטיבציה.

איילת שקד: אני מבקשת ממי שמדינת ישראל כמדינה יהודית דמוקרטית חשובה לו להשתתף ולהביע את דעתו.

איילת שקד: לא ייתכן ששומעים בתקשורת כמעט רק את ארגוני השמאל ולא שומעים את הצד השני, שמדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית חשובה לו.

איילת שקד: אני מבקשת מהפרקליטות, שצריכה לייצג את המדינה, לייצג את עמדת הממשלה, כי זה תפקידה.

איילת שקד: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת איילת שקד.

יצחק וקנין: אחרון הנואמים – חבר הכנסת מיקי לוי.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ענייני זה תפילת שלושת חברי הכנסת היום בבוקר, בראש חודש, ברחבת הנשים בכנסת.

מיקי לוי: אני מצר על כך.

יצחק וקנין: בכותל.

מיקי לוי: בכותל.

מיקי לוי: טעות שלי.

מיקי לוי: אני מצר על כך.

יצחק וקנין: בכנסת אין לנו בעיה של הדרת נשים.

מיקי לוי: אתה צודק, יכול להיות.

מיקי לוי: אני מצר על כך שאף אחת מחברות הכנסת שעשו את המעשה אינה נוכחת באולם כדי לשמוע את אשר יש לי להגיד להן.

מיקי לוי: אני קיימתי פגישה עם הגברת ענת הופמן, לבקשת נציגים מארצות-הברית, שביקשו לערב אותי כדי לדבר על לבה, כדי למנוע את אותה תפילה ברחבת הנשים בכותל כשהן עטויות טליתות ותפילין, שלא כדרך המקום.

מיקי לוי: אני יכול להעיד, מתפקידי הקודם כמפקד המחוז, שאף פעם לא אפשרתי את התפילה הזאת, מכיוון שהתפילה פשוט פגעה באיזונים המאוד מאוד עדינים שקיימים במקום הזה.

מיקי לוי: אני הצעתי לגברת ענת הופמן לא אחת, וקיימתי אתה אף פגישה בכנסת לפני כשבועיים ואמרתי שאני מוכן לדאוג לכניסתן של אותן נשים, ללא תשלום, לגן הארכיאולוגי, לאותו כותל מערבי, המשכו, מעל לסוללה שמובילה לשער המוגרבים.

מיקי לוי: זה אותו כותל, אותן אבנים.

מיקי לוי: אבל כדי לשמור על שלום בית – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת מצנע.

יצחק וקנין: רק רגע.

מיקי לוי: אדוני השר, תצטרך לתת פקודות למפקד המחוז.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מצנע, אתה לא יכול לשבת בשולחן הממשלה, במחילה.

מיקי לוי: אדוני השר אהרונוביץ, אני מבקש את תשומת לבך.

יצחק וקנין: אני מקווה שתשב, אין לי כוונות, אני מקווה שאתה מבין אותי.

יצחק וקנין: רק הסדר, אנחנו נוהגים שחברי כנסת לא ישבו על כיסאות הממשלה.

יצחק וקנין: אני מאחל לך שתהיה שר.

מיקי לוי: אדוני השר, אני רוצה להפנות את תשומת לבך, כי בטח תצטרך להנחות במדיניות את המפכ"ל ואת מפקד המחוז, לפני שיהיה מאוחר מדי.

מיקי לוי: על הצעתי שיתפללו בחלק התחתון של הגן הארכיאולוגי, באותו כותל, באותו מקום, לצערי נעניתי בשלילה.

מיקי לוי: תפילת נשים במקום שהנשים נוהגות להתפלל שם, כשהן עטויות בטלית ותפילין, שלא כדרך המקום, יוצרת מתחים מיותרים, ואני יכול להעיד מתפקידי הקודם שלא פעם אחת היו תקיפות הדדיות, זריקת אבנים ופציעה, לעתים פציעה קשה, של אחת הנשים.

מיקי לוי: אדוני השר, העניין הזה יגיע, ושלא תגידו שלא אמרנו.

מיקי לוי: צריך למצוא את האיזונים, לא לאפשר את התפילה במקום אלא בחלק התחתון.

מיקי לוי: לא צריך לעשות בינינו שנאת חינם – בתוך הקהילה שלנו.

מיקי לוי: אני מניח שמפקד המחוז יידרש להציב בראש חודש הבא שוטרות כדי לבחון את העניין, ואם תהיה סכנה ממשית לשלום המתפללים, אם תהיינה לו ידיעות מודיעיניות כאלה או אחרות, שיסכנו את המתפללים במקום, הוא איש מקצועי, אני מניח שהוא ידע מה לעשות.

מיקי לוי: אני פונה מכאן לחברות הכנסת שעשו את המעשה: צריך להיות חכם ולא צודק.

מיקי לוי: האחריות הציבורית מוטלת על הכתפיים שלכן.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מיקי לוי.

יצחק וקנין: רבותי, אנחנו סיימנו את הנאומים בני דקה.

יצחק וקנין: הם התארכו יותר מדקה.

יצחק וקנין: תם סדר-היום.

יצחק וקנין: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, ב' בניסן התשע"ג, 13 במרס 2013, בשעה 11:00.

יצחק וקנין: ישיבה זו נעולה.