ישיבת מליאה, כנסת 19, פרוטוקול מספר 13, 2013-03-11 00:00

בנימין בן-אליעזר: היום יום שני, כ"ט באדר התשע"ג, 11 במרס 2013, אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

בנימין בן-אליעזר: היום אנחנו מציינים את היום הלאומי למדע, ואני מבקש, ברשותכם, לפתוח את הדיון הזה.

בנימין בן-אליעזר: כנסת נכבדה, לא ניתן לדמיין את ההתפתחות האנושית ללא המדע.

בנימין בן-אליעזר: מהפכת המדע שינתה לחלוטין את חיי האדם המודרני.

בנימין בן-אליעזר: המדע הפך למציאות את מה שעד לא מזמן היה נחשב לדמיון.

בנימין בן-אליעזר: שפע הפיתוחים וההמצאות ניבטים אלינו מכל עבר ומשפרים את איכות חיינו.

בנימין בן-אליעזר: לעתים קשה כבר לעקוב אחר קצב ההתפתחויות המהיר המשנה את חיינו בכל אספקט והופך לחלק בלתי נפרד משגרת יומנו.

בנימין בן-אליעזר: משחר ימיה של מדינת ישראל הבינו מייסדיה כי היא חייבת להישען ולהיבנות על ברכי החדשנות והמדע וכי ההשקעה במדע היא השקעה בעוצמתה הכלכלית והביטחונית של ישראל.

בנימין בן-אליעזר: על בסיס תפיסה זו הצמחנו פה בישראל מערכת השכלה מהטובות בעולם ותעשייה מדעית מובילה בקנה-מידה עולמי.

בנימין בן-אליעזר: אחד מהתוצרים הבולטים של מהלך זה הנו תעשיית ההיי-טק הישראלית אשר מביאה לידי ביטוי את יתרונותיה המובהקים של מדינת ישראל: כוח האדם האיכותי, היזמות, החדשנות, התעוזה והיכולת לחשוב מחוץ למסגרת.

בנימין בן-אליעזר: כל אלה הפכו את ישראל לאחת המדינות המובילות בעולם בתחום זה, וכיום ניתן לראות את החידושים הטכנולוגיים פרי התעשייה הישראלית פרוסים בכל רחבי תבל.

בנימין בן-אליעזר: פירות ההשקעה במדע באים לידי ביטוי גם בסקטורים נוספים: בחקלאות, ברפואה וכמובן בביטחון.

בנימין בן-אליעזר: עוצמתה של מדינת ישראל ויתרונה היחסי מתבססים על ידע, כוח האדם האיכותי והחשיבה היצירתית.

בנימין בן-אליעזר: מערכת ההגנה, פרי פיתוח התעשייה המקומית, כגון "כיפת ברזל", הנה דוגמה אחת מני רבות כיצד ניתן לרתום את המדע כדי להגן על חיי האזרחים.

בנימין בן-אליעזר: יחד עם זאת חשוב לזכור ולהזכיר כי במידה רבה מדינת ישראל קוצרת עכשיו את פירות ההשקעה של הדורות שלפנינו.

בנימין בן-אליעזר: ההישגים הרבים של השנים האחרונות, וביניהם שתי זכיות מכובדות בפרסי נובל, של פרופסור עדה יונת ושל פרופסור דן שכטמן, מלמדים בעיקר על אופק החשיבה וההשקעה בתשתית החינוכית שנעשו לפני שנים.

בנימין בן-אליעזר: בשנים האחרונות קיימת נסיגה מדאיגה בהשקעה לקידום המדע והטכנולוגיה.

בנימין בן-אליעזר: מדינת ישראל, שבמשך שנים נהנתה ממקום ראשון בצמרת העולמית בהשקעה במחקר ופיתוח, הולכת ומאבדת את מקומה.

בנימין בן-אליעזר: צמצום תקציבי המדען הראשי, בריחת המוחות מישראל והמחסור ההולך ומחריף במהנדסים מאיימים על מעמדה של ישראל כמובילה בתחומי המדע.

בנימין בן-אליעזר: רבותי, גם בתקופות כלכליות קשות ואילוצים תקציביים חשוב לזכור כי השקעה במדע, בטכנולוגיה ובהשכלה היא השקעה בעתידה של מדינת ישראל.

בנימין בן-אליעזר: בבואנו לקבוע את סדרי העדיפויות והקצאת המשאבים עלינו לעשות את כל מה שנדרש כדי שמדינת ישראל תמשיך להיות שחקן מרכזי בצמרת המדע העולמי.

בנימין בן-אליעזר: עתיד המדע הוא העתיד שלנו.

בנימין בן-אליעזר: אני מתכבד להזמין את שר המדע והטכנולוגיה, השר דניאל הרשקוביץ, לפתוח את הדיון.

בנימין בן-אליעזר: בבקשה.

דניאל הרשקוביץ: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חברות וחברי הכנסת, לפני 134 שנים, ב-14 במרס 1879, או אם נרצה – ובוודאי שנרצה, אנחנו יהודים – אז ישנו תאריך יהודי, י"ט באדר תרל"ט, נולד אלברט איינשטיין.

דניאל הרשקוביץ: יום לידתו של אלברט איינשטיין נקבע כיום המדע הלאומי.

דניאל הרשקוביץ: ולא רק מפני שאלברט איינשטיין היה מדען יהודי, ולא רק מפני שאלברט איינשטיין היה מגדולי המדענים במאה ה-20 שהטביעו את חותמם אולי יותר מאחרים על התפתחות המדע, ולא רק מפני שאלברט איינשטיין היה ציוני נלהב, אלא אין ספק שלא פחות משאלברט איינשטיין תרם במדע שהוא עשה, במדע שהוא ייצר, אלברט איינשטיין היה איש של חזון.

דניאל הרשקוביץ: הוא היה איש של חזון, והרבה אמירות ותובנות שלו יכולות להיות נר לרגליהם של רבים ולאו דווקא מדענים.

דניאל הרשקוביץ: גם הפוליטיקאים יכולים ללמוד ממנו.

דניאל הרשקוביץ: למשל, אלברט איינשטיין, עם תרומתו הכבירה לחקר האטום – אי-אפשר בכלל לחשוב היום על פיזיקה של מצב מוצק וכל הנושא של חקר חלקיקים ללא התיאוריות של איינשטיין – אלברט איינשטיין טבע את האמרה, שהרבה יותר קל לפרק את האטום מאשר לפרק דעה קדומה.

דניאל הרשקוביץ: וכשהוא דיבר על הקושי לפרק את האטום, הוא ידע על מה הוא מדבר.

דניאל הרשקוביץ: בעצם, בזמנו זה עוד נחשב בלתי אפשרי לקרוע אטום, אבל לפרק דעות קדומות – אני חושב שאפילו כיום אנחנו נתקלים בזה חדשות לבקרים.

דניאל הרשקוביץ: כשמדברים על חינוך, אלברט איינשטיין – אומנם יש מיתולוגיות שונות, מיתוסים שונים, לגבי איך הוא היה כתלמיד, אבל כשמדברים על חינוך אמר אלברט איינשטיין שזה ממש פלא, כך הוא אמר, ששיטות ההוראה המודרנית לא החניקו את חדוות החקירה.

דניאל הרשקוביץ: אלברט איינשטיין טען שבמידה מרובה החינוך הכופה, החינוך המכתיב, מדכא את החשיבה הפתוחה.

דניאל הרשקוביץ: בעצם הדברים האלה נמצאים ביסודו של מה שנקרא החופש האקדמי.

דניאל הרשקוביץ: אגב, אני חושב שזאת הזדמנות להבהיר אחת ולתמיד מעל דוכן הכנסת את משמעותו האמיתית של הביטוי חופש אקדמי.

דניאל הרשקוביץ: לא אחת אני שומע שחופש אקדמי פירושו הזכות שיש לאנשים, במיוחד אם הם באקדמיה, לומר או לעשות את מה שהם רוצים.

דניאל הרשקוביץ: לא כך הוא.

דניאל הרשקוביץ: כל אדם כפוף לחוקי המדינה, לחוקי החברה שבה הוא נמצא, גם אם הוא נמצא באקדמיה, ודברים שאסור לומר, אסור לומר גם באקדמיה.

דניאל הרשקוביץ: החופש האקדמי אינו עוסק בדעות פוליטיות, אינו עוסק בהבעת דעות.

דניאל הרשקוביץ: החופש האקדמי, שהוא מקודש באקדמיה, הוא מה שנמצא ביסודו של המחקר הבסיסי.

דניאל הרשקוביץ: פירושו של דבר, אי-התערבות בסקרנותו של החוקר.

דניאל הרשקוביץ: אם אתה חוקר תחום מסוים, אוי לו למי שינסה להכתיב לך כיוון חקירה, אוי לאותו אחד שינסה להכתיב לך שיטות חקירה, כי הרעיון הוא שמחקר הבסיסי חייב להיות מוכוון סקרנות של החוקר.

דניאל הרשקוביץ: כאן חייבים לתת לחוקר את מלוא החופש.

דניאל הרשקוביץ: הדברים האלה בעצם מבוססים על דבריו של אלברט איינשטיין.

דניאל הרשקוביץ: אלברט איינשטיין – אמרתי שהיה איש של חזון, ובאמת בחזון עלינו לתת לפעמים דרור לדמיון להפליג, והוא גם טבע את האמרה, שהדמיון חשוב מידע, כי הידע מוגבל אך הדמיון חובק עולם.

דניאל הרשקוביץ: מורי ורבותי, אני חושב שאנחנו חיים בדור שהעולם מתקדם יותר מן הדמיון.

דניאל הרשקוביץ: אחת ההרצאות האהובות עלי – כל השנים אני נותן הרצאות שונות בנושאים מדעיים שונים, ולפעמים בדברים שכורכים דת ומדע; בכל אופן, אחת ההרצאות האהובות עלי עוסקת בתורת היציבות המתמטית.

דניאל הרשקוביץ: תורה מרתקת.

דניאל הרשקוביץ: אומנם זוהי בימה נכבדה אבל המצע כאן קצר מלהשתרע, לא אוכל לתת – בכל אופן, תורה מרתקת שמראה איך הדברים קשורים זה בזה.

דניאל הרשקוביץ: בין היתר אני מתייחס לאחד מפרסי נובל הראשונים בכלכלה ואני מדבר על אותו מרצה שהיה לו חלום – כשהתחלתי לתת את ההרצאות האלה בתחום הספציפי הזה, זה היה לפני כעשר שנים והיה לי אז טלפון סלולרי; היום כבר אין לי טלפון סלולרי.

דניאל הרשקוביץ: ואז אמרתי, תראו, למשל, אותו אחד שנתן דרור לדמיונו וחשב שהמכשיר הזה שהוא מחזיק ביד יכול להיות לא רק טלפון אלא יכול להיות אנציקלופדיה, יכול להיות מזכירה אלקטרונית, יכול להיות אלף ואחד דברים; כיום המציאות עולה על הדמיון שתיארתי בהרצאתי.

דניאל הרשקוביץ: אגב, תראו עד כמה דמיונו של אלברט איינשטיין היה מוגבל.

דניאל הרשקוביץ: אותו איינשטיין שאמר שצריך לתת דרור לדמיון, כאשר היה המחשב הראשון בישראל, איינשטיין אמר: מדינה כזאת קטנה, מה היא צריכה מחשב כל כך גדול?

דניאל הרשקוביץ: כך אמר אלברט איינשטיין.

דניאל הרשקוביץ: כעבור 40 שנה, כששירתי ב-8200, היה אסור להגיד שיש שם מחשב.

דניאל הרשקוביץ: היה מחשב-על של אז, 30-33 מלטיפל-פרוססור.

דניאל הרשקוביץ: האייפון הזה היום מכיל כוח חישוב גדול פי כמה מאותו מחשב-על.

דניאל הרשקוביץ: אבל מי מילל, מי פילל.

דניאל הרשקוביץ: חזונו של אלברט איינשטיין הוא ללא ספק ביסודה של האקדמיה הישראלית.

דניאל הרשקוביץ: לא פלא היה, כולנו יודעים על הקשר המיוחד שהיה לאלברט איינשטיין עם האקדמיה בישראל.

דניאל הרשקוביץ: את ביקורו הראשון בארצות-הברית הוא הקדיש לגיוס כספים לאוניברסיטה העברית.

דניאל הרשקוביץ: אני חושב שיש דבר אחד שגם אותו איינשטיין לא חזה בדמיונו.

דניאל הרשקוביץ: דיברת, אדוני היושב-ראש, על מעמדה המיוחד של מדינת ישראל.

דניאל הרשקוביץ: לפני שלושה שבועות דיברתי פה בכנסת ישראל על מדינת ישראל כמעצמת מדע וטכנולוגיה.

דניאל הרשקוביץ: מורי ורבותי, אני חושב, גם אחרי מה שדיברתי אז, שעדיין רוב האנשים, כולל אנשים בבית הזה, אינם מודעים לכך – עד כמה מדינת ישראל היא מעצמה מדעית וטכנולוגית.

דניאל הרשקוביץ: לא מודעים לכך.

דניאל הרשקוביץ: אני יכול להכביר דוגמאות, אבל לא אלך רחוק.

דניאל הרשקוביץ: אתם יודעים שכיום כל ראשי הוועדה, ממש, באיטליה, יש כאן משלחת מכובדת של ראשי אוניברסיטאות, רקטורים, של ראשי סוכנות המדע, ראשי סוכנות החלל האיטלקית, שמגיעים לארץ, עושים סיור במכוני מחקר שונים.

דניאל הרשקוביץ: אני הייתי אמור לדבר אתם, לצערי החמצתי את הביקור כי אני נחתתי רק לפני כשעתיים שכן ייצגתי את ממשלת ישראל בבולגריה באירועי 70 שנה להצלת יהדות בולגריה.

דניאל הרשקוביץ: אבל מן העולם כולו נוהרים לכאן.

דניאל הרשקוביץ: הדברים האלה פותחים שערים בפנינו.

דניאל הרשקוביץ: פעם היינו מדינה שההתמחות שלה הייתה בפרי הדר, התמחינו ביהלומים.

דניאל הרשקוביץ: היום ההתמחות הגדולה של מדינת ישראל היא במדע וטכנולוגיה.

דניאל הרשקוביץ: זהו הדבר שפותח בפנינו שערים.

דניאל הרשקוביץ: אנחנו לא חברים באיחוד האירופי.

דניאל הרשקוביץ: שרי האיחוד האירופי בכל תחום מהווים ועדת היגוי – התחום היחידי שבו ועדת ההיגוי המורכבת משרי המדע של האיחוד האירופי החליטה לכלול גם את שר המדע הישראלי כחבר בוועדת ההיגוי, אף שאנחנו לא חברים באיחוד, זה בנושא המדע, כי מדינת ישראל היא המדינה הבולטת בתוכנית המחקר האירופי.

בנימין בן-אליעזר: אדוני השר, ברשותך, אני רוצה לקדם בברכה משלחת נכבדה מאוד של בישופים שהגיעה מפולין לבקר במדינת ישראל.

בנימין בן-אליעזר: אני מבקש ושמח לקדם אתכם בברכה בכנסת ישראל שמסמלת ומייצגת את כל החברה הישראלית לגווניה השונים והרבים.

בנימין בן-אליעזר: לעמינו היסטוריה משותפת בפולין, של כמעט אלף שנים.

בנימין בן-אליעזר: לאורך השנים היו תקופות טובות יותר וטובות פחות, אך אין ספק שניתן לומר כי אין שני עמים שההיסטוריה שלהם כל כך שלובה.

בנימין בן-אליעזר: ברוכים הבאים לכנסת ישראל, ברוכים הבאים לישראל, ברוכים הבאים לירושלים בירת ישראל.

בנימין בן-אליעזר: תודה רבה לכם.

דניאל הרשקוביץ: תודה, וכמובן גם אני מצטרף לברכות המיוחדות.

דניאל הרשקוביץ: לפני שבועיים הוזמנתי לארוחת ערב אצל שגרירת סין.

דניאל הרשקוביץ: המעצמה הגדולה בעולם, על מיליארד וחצי תושביה, סוגדת למדע בישראל; סוגדת למדע בישראל, והדברים נמצאים על השולחן, לא לשום היבט אחר אלא פשוט למדע ולטכנולוגיה הישראליים.

דניאל הרשקוביץ: לכן – אפשר שוב להכביר דוגמאות, אבל ראיתי שהרבה חברי כנסת נרשמו לדבר, אז באמת, נפנה את הדוכן לאחרים.

דניאל הרשקוביץ: רק אסכם: דווקא בימים כאלה, כאשר זכינו למעמד בלתי מעורער במדע וטכנולוגיה, אני לפעמים תמה לשמוע קולות שמדברים – או שמעלים תמיהות ביחס לצורך במשרד המדע והטכנולוגיה.

דניאל הרשקוביץ: אני כאן חף מכל אינטרס אישי, אבל יש לי אינטרס לאומי, והאינטרס הלאומי מחייב שהמדינה, שהיא יותר מכול מעצמה מדעית וטכנולוגית, שהמדינה הזאת תדאג שהמשרד שברוך השם זכה למינוף כל כך גדול בשנים האחרונות, שהמשרד הזה יזכה למקומו הראוי.

דניאל הרשקוביץ: אני שומע, לצערי, לפעמים אפילו נבחרים שמדברים בבוטות או בביטול על המשרד.

דניאל הרשקוביץ: אומר רק שאני קורא לאנשים להיזהר, כי בדרך כלל – זה כבר אלברט איינשטיין – מי שמדבר בביטול על מקומו של המדע, של המדע והטכנולוגיה בחיינו, הדברים האלה מעידים לא על המדע ועל הטכנולוגיה, אלא על רמתו של המתבטא.

דניאל הרשקוביץ: אני מאחל שנמשיך, כפי – אני מצטרף לאיחוליו, לבקשתו, לתפילתו של היושב-ראש, שנמשיך ונשכיל לשמר את המעמד המיוחד – כאן כוחנו; אגב, בכל מקום.

דניאל הרשקוביץ: בהופעה הקודמת כאן הזכיר גם ידידי חבר הכנסת מצנע את המהפכה האדירה שקורית בירוחם, והיא קורית גם בפריפריה אחרת, ביישובים הדרוזיים, ובעזרת השם נמשיך להוות אור לגויים במדע וטכנולוגיה.

דניאל הרשקוביץ: תודה רבה.

בנימין בן-אליעזר: אני מודה לך.

בנימין בן-אליעזר: אני מזמין את חבר הכנסת מאיר שטרית לפתוח את הדיון של חברי הכנסת.

בנימין בן-אליעזר: בבקשה.

בנימין בן-אליעזר: אחריו – חברת הכנסת עדי קול.

בנימין בן-אליעזר: אני מקווה שלא צריך להזכיר שחבר הכנסת מאיר שטרית היה יושב-ראש ועדת המדע בכנסת היוצאת.

בנימין בן-אליעזר: בבקשה.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, רבותי חברי הכנסת, אנחנו מציינים את יום המדע, כאמור, בכנסת, באופן מסורתי, ביום 14 במרס, יום הולדתו של איינשטיין.

מאיר שטרית: הוא נולד ב-1879 ונפטר ב-1955, וכימי המסורת אנחנו מציינים את היום הזה, את יום המדע, כי אין נציג יותר מובהק למדע מאשר פרופסור איינשטיין.

מאיר שטרית: והאיש הזה, היהודי הזה, האיש הזה, הוא באמת מדהים מכל זווית ראייה שמסתכלים עליו, הן בתחום המדעים, הן בתחום החשיבה, ואפילו בתחום הפילוסופיה.

מאיר שטרית: הוא דמות מרתקת, מעניינת – ואני כבר לא מדבר על תורת היחסות – אבל, מרתקת ומעניינת.

מאיר שטרית: מספיק שאציין – כדי להבין את המגוון של חשיבתו ודרכי חשיבתו, אני רוצה לצטט כמה ציטוטים מפיו של איינשטיין, שבכל אחד מהם יש דבר מיוחד.

מאיר שטרית: למשל, הוא אומר: הכול נקבע מראש, ההתחלה וגם הקץ, על-ידי כוחות שאין לנו שליטה עליהם.

מאיר שטרית: הכול נקבע מראש, לחרק ולכוכב.

מאיר שטרית: בני-אנוש, ירקות ואבק כוכבים, כולם רוקדים לפי מנגינה הנשמעת ברקע מפי חלילן נעלם.

מאיר שטרית: זאת תפיסת עולמו על היקום.

מאיר שטרית: או – דוגמה נוספת: אני לא קיבלתי השכלה, אני קיבלתי השראה.

מאיר שטרית: אם הייתי מקבל השכלה הייתי טיפש ארור.

מאיר שטרית: זה אמר בוב מארלי, אבל לזה יש תוספת של איינשטיין, שהוא תמיד אמר שלא השכלה קובעת לאן מגיעים בידע, אלא הנחישות והנכונות לחשוב מחוץ לקופסה ולחפש דברים חדשים.

מאיר שטרית: הוא כתב: מעטים הם אלה שראו במו-עיניהם והרגישו בלבם.

מאיר שטרית: ויש לו שורה ארוכה של ציטוטים, כמעט בכל תחום שאתם יכולים לחשוב עליו, בצורה מדהימה, ואני חושב שטוב אנחנו עושים בכנסת שמציינים את יום המדע ביום הולדתו ועל שמו.

מאיר שטרית: אגב, כפי שאתם יודעים, הוא תרם את כל כתביו, כתבי היד שלו, לאוניברסיטה בירושלים.

מאיר שטרית: הם נמצאים שם.

מאיר שטרית: אגב, אני ממליץ לכל מי שלא ביקר באגף שהוקם בירושלים – שווה לבקר ולראות את כתב היד שלו ואת תורת היחסות כתובה בכתב ידו.

מאיר שטרית: זה פשוט מדהים לעקוב ולראות כיצד האיש הזה עבד וכתב.

מאיר שטרית: רבותי, ביום המדע לא מספיק שנדבר על איינשטיין, אלא חשוב לדבר על המדע.

מאיר שטרית: והמדע היום הוא חזות הכול.

מאיר שטרית: ישראל היא חלוצה בתחום המדעי בעולם.

מאיר שטרית: בהרבה מאוד תחומים היא ממש שוברת דרך לפני מדינות רבות, הרבה יותר גדולות מאתנו, הרבה יותר חזקות מאתנו, וכמובן עם יכולת הרבה יותר גדולה משלנו.

מאיר שטרית: בכל זאת מדינת ישראל מצליחה לעתים במקומות שמדינות גדולות נכשלו באופן טוטלי.

מאיר שטרית: ואני לא מדבר רק על התחום הביטחוני, אני מדבר גם על התחום המדעי, הרפואי, הביו-מד, ההיי-טק, הפיזיקה, המתמטיקה, חקר המוח, חקר הסרטן, ועוד דוגמאות רבות למכביר, שבכולן ישראל, המדינה הקטנה הזאת, פורצת דרך.

מאיר שטרית: כדי להבין, ישראל היא המדינה השנייה בעולם עם מספר החברות שמונפקות בנאסד"ק, רק אחרי ארצות-הברית, והיא השלישית בעולם מבחינת מספר הסטרט-אפים, רק אחרי ארצות-הברית וקנדה.

מאיר שטרית: אנחנו כולנו מדינה קטנטונת שאפילו לא נכנסת בעיר אחת בארצות-הברית.

מאיר שטרית: זאת אומרת, יש יתרון מדעי במדינת ישראל, שבא לידי ביטוי, ואני אומר, אדוני היושב-ראש, זה היום לציין בצער שהחינוך המדעי בישראל לא רק שאיננו מתקדם, אלא נסוג אחורה – –

בנימין בן-אליעזר: נכון.

מאיר שטרית: – – בצורה משמעותית ביותר.

מאיר שטרית: עצם העובדה שבבתי-ספר תיכוניים הפסיקו מזמן ללמד מתמטיקה, פיזיקה, כימיה וביולוגיה כבר כמעט מכיתות ט' – בסוף כיתה ח' ילדים כבר לא לומדים מדעים, רק אלה שלומדים במגמות ריאליות – היא בעיני שערורייה.

מאיר שטרית: אני זוכר, כל החברים היותר-מבוגרים שלמדו בתיכון בתקופתנו – המקצועות האלה היו מקצועות חובה בתיכון, מתמטיקה, פיזיקה, כימיה וביולוגיה, כי זה הבסיסים, האלמנטים הבסיסיים שעליהם בנוי המדע, ואם אתה לא לומד את זה אתה אפילו לא מקבל גירוי להתקדם בכיוון המדעי.

מאיר שטרית: ואני אומר בצער, חרף ניסיוני כראש ועדת המדע לדחוף את משרד החינוך להחזיר את החינוך המדעי לכל בתי-הספר – ואני לא מדבר רק על בתי-הספר, כרגע, שבכלל אין שם תוכנית ליבה, בבתי-הספר החרדיים וחלק מבתי-הספר הערביים, שאין שם תוכנית ליבה; אני מדבר על בתי-הספר הממלכתיים, שברובם הגדול ילדים בכיתה ח' מפסיקים ללמוד מדעים.

מאיר שטרית: וודאי שצריך להכניס את זה בכל מקום – לא רק בבתי-הספר האלה, אלא גם בבתי-הספר האחרים שאין בהם תוכנית ליבה, ולחייב תוכנית ליבה שתכלול חינוך מדעי.

מאיר שטרית: החינוך המדעי – לא כל אחד חייב להיות מדען, אבל הבסיס האלמנטרי, שממנו יוצאים לכל מקום אחר, הוא מדע.

מאיר שטרית: ואם אתה לא לומד את הבסיסים אתה לא יכול להתקדם הלאה.

מאיר שטרית: זה בדיוק כמו מדרגות – אם אין לך המדרגה הראשונה, אתה לא יכול לטפס לשנייה, ולא לשלישית או לרביעית.

מאיר שטרית: אתה חייב לעלות מדרגה מדרגה, ואני אומר בצער שמדינת ישראל, בעניין החינוך המדעי, נסוגה בצורה משמעותית.

מאיר שטרית: לא רק זאת, אפשר לנצל את היתרון המדעי ולקרב את החינוך המדעי לילדים.

מאיר שטרית: רבותי, אני לא יכול כמובן לעשות פה מצגת, מעל שולחן הכנסת, אבל אילו יכולתי לעשות מצגת מעל שולחן הכנסת הייתי מראה לכם, באייפד הקטן הזה, או ביותר גדול, שהיום החינוך המדעי השתנה מקצה לקצה; יש היום ספרים שנמצאים על האייפד, ואתה יכול להראות ספרים חיים.

מאיר שטרית: אתה יכול ללמד ילד חלוקת תא.

מאיר שטרית: אתה יכול להסביר שעתיים, ואתה יכול להראות לו בווידיאו איך התא מתחלק, איך הכרומוזומים מכפילים את עצמם ומתנקזים לשני הצדדים, ואתה רואה את התא ממש מופרד לשניים.

מאיר שטרית: אתה יכול לראות את חלקי הגוף בצורה פנטסטית, כל איבר ואיבר בגוף בתלת-ממד; לסובב אותו או להסתכל עליו; לקבל חלק, את השמות של כל חלק בגוף האדם.

מאיר שטרית: אתה יכול להיכנס לטבלה המחזורית – בכימיה, אתם זוכרים את הטבלה המחזורית, הטבלה שבה נמצאים כל היסודות – ובה, בטבלה המחזורית, אתה נכנס לכל יסוד, ואתה מקבל מייד את המספר האטומי שלו, את המשקל האטומי שלו, את התכונות הפיזיקליות שלו, התכונות הכימיות שלו והתרכובות האפשריות שלו.

מאיר שטרית: זאת אומרת, אתה יכול דרך מכשיר קטן להיכנס – מה שפעם היה בספרים ענקיים מונח לך תחת היד.

מאיר שטרית: ואני אומר בצער, שוב, אדוני היושב-ראש, לצערי, משרד החינוך, גם חרף ניסיונותי, גם בחקיקה – שלא הצלחתי להעביר אותה – וגם בשכנוע, למרות הבטחות של משרד החינוך הוא לא – עדיין תלמידים לא עברו למכשירים דיגיטליים במקום לסחוב על הגב ערמות של ספרים, במשקלים של קילוגרמים, שהם הרבה פחות טובים מאשר האלטרנטיבות שכבר נמצאות היום בשוק הישראלי, על-ידי מט"ח, בעברית ברורה ומסודרת.

מאיר שטרית: ואני אומר בצער – – –

מאיר כהן: – – –

מאיר שטרית: אם יש?

מאיר שטרית: כן, אבל עם ישראל כולו – זה לא קיים.

מאיר שטרית: אני מקווה – אני לא יודע מי יהיה שר החינוך הבא, אדוני היושב-ראש, אבל אני מקווה ששר החינוך הבא ייקח לידיים את נושא החינוך המדעי חוץ מהנושאים האחרים, ויכניסו אותו להילוך גבוה מאוד; ויכניס את העניין הזה של דיגיטציה של כל ספרי הלימוד.

מאיר שטרית: ומעבר לזה, השימוש באמצעים יותר מתוחכמים – אגב, זה יותר זול להורים, לתלמידים, לבתי-הספר.

מאיר שטרית: היום מט"ח מציע אפשרות לכל בית-ספר לקנות אייפדים פעם אחת בשלוש שנים.

מאיר שטרית: הם מספקים את כל חומר הלימודים ישירות על גבי האייפד.

מאיר שטרית: הילד יכול להשתמש בזה בבית ובכל מקום – זה לא חזון, איזה science fiction.

מאיר שטרית: זה קיים היום, עובדים אתו בעולם בכל מקום, ואפשר לעבוד עם זה גם פה.

מאיר שטרית: אני באמת מאחל לעצמנו שיהיה שר חינוך שאכן יוביל מחדש את החינוך המדעי; כי, רבותי, ההישגים המדעיים של מדינת ישראל היום, רבים מהם נסמכים על מה שהיה בחינוך המדעי בארץ לפני 30-20 שנה.

מאיר שטרית: אם אנחנו רוצים לגדל את הדור הבא של המדענים ושל חתני פרס נובל לא תמצא אותם בני 80 או 70; צריך לגדל אותם מעכשיו ולתת להם את החינוך ואת הבסיס המדעי כדי שיום אחד יצמחו מהזרעים האלה אכן פירות טובים.

מאיר שטרית: אני מאמין בפוטנציאל של תושבי ישראל ושל התלמידים בישראל להגיע להישגים מדהימים בתחום המדעי.

מאיר שטרית: צריך פשוט לתת להם את הכלים, ולהשקות אותם, לשים אותם באדמה פורייה, לתת להם את הכלים, ואני בטוח שהם יגיעו, כי כישרון לא חסר בעם הזה.

מאיר שטרית: תודה רבה, אדוני.

בנימין בן-אליעזר: אני מודה לך.

בנימין בן-אליעזר: חברת הכנסת עדי קול, ואחריה – חברת הכנסת איילת שקד.

עדי קול: עדי קול, לא ע-די.

בנימין בן-אליעזר: עדי קול.

עדי קול: שלום.

עדי קול: מצחיק פה.

עדי קול: פעם ראשונה שלי.

קריאות: – – –

עדי קול: לא, הכול בסדר, מישהו רוצה להגיד משהו?

עדי קול: הכנתי נאום ליום המדע, אבל אני רוצה לספר לכם סיפור במקום זה.

עדי קול: לפני חמש שנים חזרתי לארץ.

עדי קול: עשיתי דוקטורט בארצות-הברית, וקיבלתי מכתב ביום שהגעתי: ברוכה הבאה, "למוחות החוזרים".

עדי קול: זאת הייתה הפעם הראשונה שמישהו קרא לי "מוח".

עדי קול: מאוד שמחתי לגלות שמישהו מתרגש מהחזרה שלי לארץ חוץ מאימא שלי.

עדי קול: אני חושבת שהסוגיה הזאת שנוגעת לי באופן אישי נוגעת לנו כמדינה, כחברה, בצורה מאוד משמעותית.

עדי קול: הסוגיה של בריחת המוחות היא אחת הסוגיות המטרידות במדינת ישראל, ואני חושבת שאנחנו לא נותנים עליה את הדעת מספיק.

עדי קול: יש היום 1,600 חוקרים ישראלים שנמצאים בתפוצות; מתוכם כ-1,100 לומדים לימודי תואר שלישי, והשאר נמצאים בפוסט-דוקטורט, ורובם לא יחזרו לכאן.

עדי קול: הם לא יחזרו לכאן כי אין להם לאן לחזור, כי אין מספיק תקנים באוניברסיטאות, כי גם אם יש תקנים המעבדות לא מספיק מתוחכמות.

עדי קול: בהרבה מקרים המעבדות באוניברסיטה לא מספיק מתקדמות; יש אפילו בתי-ספר תיכוניים שיש בהם מעבדות טובות יותר.

עדי קול: ואין פה אפשרות לחקור ולשבת ולהתמקד.

עדי קול: נאמר פה שאנחנו מעצמת מדע – אנחנו עכשיו מעצמת מדע.

עדי קול: אנחנו מאבדים את המקום שלנו as we speak, ברגע זה.

עדי קול: אנחנו לא משקיעים בחינוך המדעי, כמו שאמר חבר הכנסת שטרית, אנחנו גם לא משקיעים בחשיבה המדעית.

עדי קול: אנחנו לא מחנכים ילדים לחשוב, ואנחנו לא מחנכים אותם לבחור במקצועות המדעיים.

עדי קול: אני חושבת שיש קשר ישיר בין ההשקעה שלנו בחינוך וההשקעה שלנו באקדמיה לבין ההשקעה שלנו בכלל בתפיסה שלנו את המדינה ואת החינוך הדמוקרטי בישראל.

עדי קול: דמוקרטיה היא למעשה חשיבה שמעוררת ספק, חשיבה שמדברת על ניסוי וטעייה, על התפתחות, על אבולוציה, על דיאלקטיקה, על שיחה בין אנשים, וזה בעצם גם המדע.

עדי קול: אני חושבת שאנחנו מזלזלים בלימודי האזרחות שלנו.

עדי קול: הציונים בבגרויות באזרחות הם הציונים הכי נמוכים בבגרויות במקצועות החובה בישראל; ואנחנו מזלזלים בלימודים המדעיים, ואני חושבת שבד בבד אלה שני היסודות של חברה דמוקרטית.

עדי קול: אם לא נשקיע בחינוך, אם לא נשקיע במדע, לא יהיה קיום למדינה שלנו.

עדי קול: אלה שני אבות-יסוד מאוד בסיסיים שאנחנו צריכים לדבר עליהם, להתעסק בהם ולהשקיע בהם.

עדי קול: אתמול התקשר אלי חבר מארצות-הברית וסיפר לי את סיפור חייו.

עדי קול: הוא נולד ברוסיה ועלה לארץ בשנות ה-80 יחד עם המשפחה שלו, משפחת אסקין.

עדי קול: אבא שלו היה פרופסור למתמטיקה, והוא השתלב פה באוניברסיטה העברית וקיבל משרת הוראה.

עדי קול: הוא חקר כאן במשך ארבע שנים ולא הצליח לקבל תקן, ולכן הוא החליט לנסוע לארצות-הברית.

עדי קול: הוא הגיע לארצות-הברית וקיבל משרה קבועה ב-UCLA, והוא חוקר מאוד גדול במתמטיקה מאז.

עדי קול: שלושת ילדיו – אחד מהם אחד החוקרים הגדולים בארצות-הברית במדעי המחשב באוניברסיטת שיקגו, הילד השני שלו חוקר ב-UCLA, והבת, השלישית, חוקרת בגנטיקה בברקלי – ארבעה אנשים שהפסדנו כי לא ידענו למצוא להם מקום, כי לא נתנו להם מקום באקדמיה הישראלית, כי לא השכלנו להשאיר אותם כאן.

עדי קול: היה פה ארבע שנים ולא הצליח לקבל פה תקן.

עדי קול: הוא חוקר מאוד גדול מאז.

עדי קול: הוא אחד החוקרים.

עדי קול: ארבעה אנשים שהפסדנו כי לא השכלנו להשאיר אותם כאן.

עדי קול: אני חושבת שאנחנו מדברים הרבה, ושר המדע דיבר כאן וגם דיבר לפני שבועיים, כשהוא הציג את סיכום הקדנציה שלו, על היותנו מעצמה מדעית.

עדי קול: באמת היותנו מעצמה מדעית היום מוטל בסכנה.

עדי קול: אנחנו לא נהיה מעצמה בעתיד אם לא נדע להשקיע במחקר ופיתוח, באקדמיה, אם לא נדע להשקיע בחינוך, אם לא נלמד ילדים לחשוב ולבחור בתחום המדעי הזה, ואם לא נדע לתעל נשים וערבים, גם חרדים, ללימודים מדעיים – כי הם העתיד שלנו, הם הכוח שלנו להשתלב בחזית המדע בעתיד.

עדי קול: אנחנו מדברים על איינשטיין ומדברים על המצאות שלנו, ומפתיע שאף אחד לא דיבר על עגבניות שרי – ההמצאה הישראלית המפורסמת.

עדי קול: יש לנו פחות ופחות המצאות, יש לנו פחות ופחות ציטוטים.

עדי קול: אם מסתכלים אחורה – בשנת 2000 אחוז המחקרים המדעיים שלנו שהתפרסמו בעולם היה כפול מאלה שבמדינות הדומות לנו – ה-benchmark – מדינות דומות לנו בעולם.

עדי קול: היום הפער הולך ומצטמצם.

עדי קול: זה אומר שאם לא נעצור עכשיו, אם לא נתחיל להשקיע עכשיו אנחנו לא נהיה מעצמה בעתיד, ואנחנו נישאר במצב הנוכחי, בסטגנציה הזאת שמאפיינת את כל תחומי החיים שלנו, גם במדע.

עדי קול: אני חושבת שזה הזמן, במיוחד עכשיו כששואלים, תיק המדע, השקעה במדע, כספים במדע – זה העתיד, ובזה צריך להשקיע.

עדי קול: תודה.

בנימין בן-אליעזר: תודה לך.

בנימין בן-אליעזר: חברת הכנסת איילת שקד, ואחריה – חבר הכנסת נסים זאב.

איילת שקד: טוב, האמת היא שאני רוצה להגיד דברים דומים למה שעדי אמרה.

איילת שקד: הרעיון הוא אותו רעיון.

איילת שקד: בשבוע שעבר השתתפתי בכנס "אשת השנה" של ארגון הנשים "אמונה".

איילת שקד: הפרס ניתן השנה לפרופסור שולמית לבנברג מהטכניון שהיא גם מדענית מצטיינת.

איילת שקד: מכיר אותה?

קריאה: שלומית.

איילת שקד: שלומית לבנברג.

איילת שקד: היא גם מדענית מצטיינת וגם אם לשישה.

איילת שקד: היא עשתה מסלול ישיר במכון ויצמן בתחום הביולוגיה המולקולרית, ואת הפוסט-דוקטורט שלה היא עשתה ב-MIT, מי שמכיר.

איילת שקד: היא עוסקת בתחום הנדסת רקמות, ובמחקר פורץ דרך היא הצליחה לייצר רקמת שריר עם כלי דם מתאי גזע עובריים – מה שמאפשר כמובן אחר כך השתלת איברים.

איילת שקד: בשנת 2006 הכליל אותה המגזין הנחשב "Scientific American" ברשימת 50 המדענים המובילים בעולם, והיא הוכתרה כמנהיגת מדע בתחום עיסוקה.

איילת שקד: אך ההישגים שלה אינם מובנים מאליהם.

איילת שקד: מעבר לאמביציה ולמצוינות של מדענים כמוה, כמובן המדינה נדרשת לספק מעטפת שתאפשר למדענים כאלה להתפתח.

איילת שקד: מחקרים מראים – ואני אגיד את הנתונים משנת 2010 – שבריחת המוחות מישראל היא חסרת תקדים.

איילת שקד: נכון ל-2010 2.9% מהסגל האקדמי בצרפת ובגרמניה מלמד בארצות-הברית; בישראל – כ-24%.

איילת שקד: זה פער בלתי נתפס שרבע מהסגל האקדמי הטוב המצטיין שלנו עובר ללמד בחו"ל.

איילת שקד: המדינה שלנו כמובן לא עשירה במחצבים ובאוצרות טבע, וקיים משאב אחד שמייחד אותנו, וזה המוח.

איילת שקד: המשאב האנושי והמוח היהודי, היכולת המופלאה של המדענים ושל אנשי המחקר שלנו, הם מנוע ההתפתחות של מדינת ישראל.

איילת שקד: שר החינוך ושר המדע החלו בפעולה מבורכת של מרכזי מצוינות – גם עדי שבה אלינו כנראה בגללם – והושקעו בהם מאות מיליונים.

איילת שקד: אני קוראת לממשלה החדשה שעתידה לקום בקרוב מאוד, ולחברי הכנסת, לנו, לעשות ככל שביכולתנו לעצור את זליגת המוחות.

איילת שקד: זה בעצם מנוע הצמיחה של המדינה.

איילת שקד: בזה אנחנו מצטיינים, ואסור לנו לוותר על זה.

איילת שקד: צריך לתת הטבות לאקדמאים צעירים שעתידם עוד לפניהם, לפתח את מוסדות המחקר בארץ בתחומי המדע השונים, ולהמשיך-להמשיך בתוכנית המבורכת שהתחילה, של עידוד מוחות חוזרים, כי מדינת ישראל לא יכולה להשלים עם הנתון שרבע – רבע – מאנשי הסגל האקדמי הבכיר שלה מלמדים בחוץ-לארץ.

איילת שקד: תודה.

בנימין בן-אליעזר: אני מודה לך.

בנימין בן-אליעזר: חבר הכנסת נסים זאב – איננו.

אחמד טיבי: לא יכול להיות שנסים זאב לא נמצא – – –

בנימין בן-אליעזר: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

בנימין בן-אליעזר: חברים, חבר שאני קורא בשמו והוא לא יהיה – אני לא חוזר על זה עוד הפעם.

דב חנין: מכובדי היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, אני רוצה לנצל את ההזדמנות שאני מדבר כאן, ביום המדע, כדי להעיר חמש הערות, ואלך בדרך שמן הפסגה אל הבסיס.

דב חנין: אתחיל באלברט איינשטיין.

דב חנין: אנחנו מציינים את יום הולדתו.

דב חנין: יום הולדתו הוא ב-14 במרס.

דב חנין: אלברט איינשטיין – מדען, איש רוח, איש שלום וסוציאליסט.

דב חנין: במאי 1949 אלברט איינשטיין כותב את המאמר החשוב שלו, שהוא המאמר של הגיליון הראשון של הMonthly Review"".

דב חנין: "Monthly Review" זה העיתון המרקסיסטי המוביל בארצות-הברית.

דב חנין: בגיליון מס' 1, כתב העת הזה נפתח במאמרו של איינשטיין, "למה סוציאליזם".

דב חנין: מתוך המאמר הזה אני אזכיר רק כמה נקודות עיקריות: הביקורת החריפה על ריכוז ההון שמאפיין את הקפיטליזם.

דב חנין: כמה אקטואלי, כמה נוגע למציאות שלנו, בישראל ובמקומות אחרים.

דב חנין: הביקורת על הייצור שנעשה לשם רווח ולא לשם השימוש.

דב חנין: זה המצב שמאפיין את הקפיטליזם שבו יש עודף אדיר במוצרים שלא צריך אותם, אבל מחסור קיצוני במוצרים שכן צריך אותם, למשל דירות מגורים.

דב חנין: כי הקפיטליזם לא יודע לספור ערכי שימוש, הוא מעריך רק ערכי חליפין.

דב חנין: הקשר בין התחרות הבלתי מוגבלת לבין הבזבוז העצום על עבודה ומשאבים; התהליכים של הניכור והניוון הרוחני שמאפיינים את הקפיטליזם; וכמובן – חיוניות הקשר בין דמוקרטיה לבין סוציאליזם.

דב חנין: המאמר הזה של אלברט איינשטיין אקטואלי, חכם, מלמד, ומוביל אותי אל הנקודה השנייה שאני רוצה להתייחס אליה, וזה החיבור האינטגרלי בין מדעי הטבע והמדעים המדויקים לבין חשיבה חברתית ביקורתית.

דב חנין: אלברט איינשטיין היה סמל של החיבור הזה: מדען טבע ואיש עם חשיבה חברתית ביקורתית: היכולת לשאול שאלות, היכולת להטיל ספק, היכולת לבחון את הדברים אחרת ומחדש.

דב חנין: ומכאן אני מגיע לנקודה השלישית: החשיבה הביקורתית אצלנו באקדמיה, עמיתי חברי הכנסת, נמצאת תחת מתקפה.

דב חנין: גלים של מקארתיזם מאיימים על היכולת של אנשים אקדמיה לומר, לחקור, להתבטא, לייצר, לחשוב.

דב חנין: והאיומים האלה, עמיתי חברי הכנסת, לא ייעצרו רק בחוגים לפוליטיקה וממשל, כי הרוח הרעה הזו מאיימת על כל האוניברסיטאות וכל העבודה האקדמית בארץ.

דב חנין: ומכאן אני רוצה לומר משפט – וזו ההערה הרביעית שלי – על מדעי הרוח והחברה בכלל אצלנו.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, זה תחום מוזנח במיוחד.

דב חנין: התקציבים חסרים, החוקרים הצעירים חסרי משרות ואופק עתידי להתפתחות.

דב חנין: מדעי הרוח והחברה עברו לאורך 20 השנים האחרונות דיאטה רצחנית, והדיאטה הזאת מאיימת עליהם איום קיצוני וקשה.

דב חנין: ומכאן להערה האחרונה.

דב חנין: אם כבר אנחנו מדברים על מדעי חברה ורוח, צריך לרדת אל הבסיס.

דב חנין: צריך לחזור אל הבסיס.

דב חנין: והבסיס הוא החינוך ההומניסטי.

דב חנין: הבסיס הוא החינוך בבתי-הספר: מקומם של לימודי היסטוריה ולימודי תרבות, ומה קורה בכלל לבתי-הספר שלנו.

דב חנין: חבר הכנסת פירון, אני מאחל לך שתהיה שר החינוך, ולו כדי – ולו כדי – שתממש את התוכנית שעליה שמחתי לקרוא בתקופת מערכת הבחירות: על צמצום מספר הבחינות וצמצום מספר מקצועות הבגרות, והותרת יותר זמן לתלמידים ללמוד וליהנות מהלימודים, ולחשוב ולהסתקרן, כי בזה מתחיל המדע.

דב חנין: תראו, עמיתי חברי הכנסת, את האבסורד הקיצוני: הילדים שלנו, כשהם בני שנה ושנתיים ושלוש הם שואלים שאלות ומתעניינים בכל דבר.

דב חנין: בני 15 – הם כבר לא מתעניינים בכלום.

דב חנין: זו הצלחתה של מערכת החינוך.

דב חנין: איך נוכל להחזיר למערכת החינוך, להחזיר לילדינו, את הסקרנות, את ההתעניינות, את העניין, את שמחת הלימוד – זה האתגר הגדול של מערכת החינוך.

דב חנין: אני מקווה שבתור שר החינוך אולי תצליח להתקדם בכיוון הזה.

דב חנין: תודה רבה.

בנימין בן-אליעזר: אני מודה לך.

בנימין בן-אליעזר: מכובדי, חבר הכנסת מסעוד גנאים.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כאשר ביום המדע הוזכר איינשטיין, מאחר שהיום יום הולדתו, לפחות, לפי הבנתי, אני יודע שני דברים: איינשטיין, הוצע לו להיות נשיא מדינת ישראל והוא סירב.

מסעוד גנאים: יש אמירה שקראתי למה הוא סירב – הוא אמר: אני מבין באטום, אבל בבני-אדם אני לא מבין.

מסעוד גנאים: דבר שני, אני יודע שהוא הזהיר מאוד מפני ניצול המדע והאנרגיה האטומית לגרום נזק, או לנצל אותה באופן הרסני לבני-אדם.

מסעוד גנאים: אלה שני דברים שאני זוכר שקראתי על איינשטיין.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, בשנה שעברה או לפני שנתיים היה ויכוח בוועדת החינוך על ניסיון משרד החינוך לבטל את הבונוס ממדעי הרוח.

מסעוד גנאים: והייתה שם נציגה של ור"ה – ועד ראשי האוניברסיטאות – שאמרה שרוצים לחזק את כל המקצועות המדעיים, ושהם רוצים – הם רואים את הנובליסט הבא.

מסעוד גנאים: הכוונה: פרסי נובל במדעים.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, אמרנו שם שמטרת החינוך, בסוף, זה לבנות את האדם.

מסעוד גנאים: אנחנו לא רוצים להיות עשירים בעולם המדע והטבע ועניים בעולם האדם.

מסעוד גנאים: משום שבסוף האדם הוא במרכז.

מסעוד גנאים: ולצערי הרב, נכון, המחקר המדעי, הגילויים, ההמצאות – הקידמה המדעית היא גורם ברכה, היא לרווחתו של האדם.

מסעוד גנאים: אבל לצערי הרב היא נהפכה גם לקללה.

מסעוד גנאים: כאשר מסתכלים על הנזק הסביבתי, האקולוגי, כל העניין של שכבת האוזון, התחממות כדור-הארץ – אנחנו רואים איך האדם נשלט על-ידי הגילויים וההמצאות שהוא המציא, ולא להפך.

מסעוד גנאים: יש לנו אמרה בערבית, אדוני היושב-ראש, שהיא מסורת בעל-פה, שהנביא מוחמד, עליו השלום, אומר על חיי אדם, על החיים, על עולמנו החומרי.

מסעוד גנאים: הוא אומר: אג'עלהא בידיכ ולא תג'עלהא פי קלבכ.

מסעוד גנאים: הכוונה: תחזיק אותה בידיים שלך ולא בלב שלך.

מסעוד גנאים: אז בסוף, אדוני היושב-ראש, אנחנו רוצים קידמה מדעית, רוצים חינוך מדעי, אבל לא על חשבון האדם ולא על חשבון עולם הערכים שלו.

מסעוד גנאים: תודה.

בנימין בן-אליעזר: אני מודה לך.

בנימין בן-אליעזר: חבר הכנסת אברהים צרצור – איננו.

בנימין בן-אליעזר: חבר הכנסת טלב אבו עראר, בבקשה – איננו.

בנימין בן-אליעזר: חבר הכנסת אחמד טיבי.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, האמת היא שדווקא ביום הזה אנחנו יכולים להסכים על ערכים רבים שבהם הרצון לדחוף אנשים במדע, חינוך, לרבות לשאוף למצוינות בקרב גילאים רבים, שיכולה להיות מטרה משותפת של רבים.

אחמד טיבי: אבל כדי להגיע למצוינות חייב להיות בסיס איתן של תלמידים בכל הגילים; וכדי שיהיה בסיס איתן, מערכת חינוך שמחנכת לערכים הומניים מצד אחד ולמדעים מצד שני, חייבת להיות מערכת חינוך חזקה, איתנה, הן בתוכן, הן ברמת המחנך והן בלוגיסטיקה.

אחמד טיבי: לוגיסטיקה, למשל, זה מעבדות, אדוני השר, זה חדרי חינוך, אדוני היושב-ראש.

אחמד טיבי: חדרי לימוד.

אחמד טיבי: במערכת החינוך הערבית כל שנת לימוד חסרים כ-7,000 חדרי לימוד בכל תחילת שנה, ורמת המעבדות רחוקה מאוד מהממוצע שקיים במגזר היהודי.

בנימין בן-אליעזר: אגב, זה כולל גם את הבדואים בדרום?

אחמד טיבי: מבחינת?

בנימין בן-אליעזר: החוסר.

בנימין בן-אליעזר: המספרים שדיברת על חוסר.

אחמד טיבי: כל המגזר הערבי – 7,000.

אחמד טיבי: רמת המעבדות, אין מה להשוות.

אחמד טיבי: רמת המחשוב של בתי-ספר רחוקה מאוד מהממוצע.

אחמד טיבי: כך שכשיש מצוינות, הן במדעים והן בחינוך הומני, זה לרוב מפני שהתלמידים עצמם, מיסודם – התלמידים האלה מצוינים, למרות ונגד כל הסיכויים.

אחמד טיבי: ולכן הדרישה היא לתמוך בתלמיד כדי לפתח מחשבה עצמאית.

אחמד טיבי: ואם מדברים הרבה על אלברט איינשטיין, חברי חבר הכנסת ריבלין, הוא אמר פעם שמטרת החינוך צריכה להיות אנשים המצטיינים בעצמאות, הן במחשבה, הן במעשה, ועם זאת רואים בשירות למען הכלל את משימת חייהם העיקרית.

אחמד טיבי: זה השילוב המנצח.

אחמד טיבי: ובדיוק הדברים האלה של אלברט איינשטיין צריכים להוביל רבים מאתנו.

אחמד טיבי: אדוני השר, בתקופתך הוקמו שלושה מרכזי חלל בחברה הערבית: אחד בטייבה, אחד בירכא ואחד בסח'נין; אני מודה לך על כך.

אחמד טיבי: בטייבה נענית באופן חיובי, מיידי, לפנייה.

אחמד טיבי: יש אפשרות להקים יותר.

אחמד טיבי: צריך להקים יותר.

אחמד טיבי: יש רצון עז אצל התלמידים להכיר מקרוב ויש מרכזי מחקר בחברה הערבית.

אחמד טיבי: יש פה במשולש – אני ואתה היינו בקשר רב בנושא הזה.

אחמד טיבי: אני לא יודע אם נפתרה בעיית התרומה האחרונה למרכז.

אחמד טיבי: אמרו לי שזה קרוב, אבל אני מבקש, לפחות בימים הקרובים, שתיתן דחיפה כדי לסיים את העניין.

אחמד טיבי: מדובר במרכז מצוין, אנשים מצוינים, אנשים נפלאים, וראוי שהם ייתמכו גם על-ידי סובסידיה ממשלתית, גם על-ידי תרומות מבחוץ.

אחמד טיבי: אני מחויב לעזור להם, ואני מקווה שאתה ואנשי המשרד, גם המנכ"ל שמכיר אותם באופן אישי ומנסה לעזור, יעשו זאת.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, מצוינות היא דבר חשוב.

אחמד טיבי: לימוד המדעים הוא נשק בידי כל חברה מתפתחת או מפותחת.

אחמד טיבי: ממשלה אמורה להשקיע באופן שוויוני בדברים האלה ובדברים אחרים, לגבי כל רובדי החברה בישראל, יהודים וערבים כאחד.

אחמד טיבי: הדבר אינו כזה, הדבר אינו כך, ולכן יש לעשות הכול כדי לצמצם את הפער לפחות, בלשון המעטה, הפער הגדול, כדי שיהיו יותר מרצים ערבים באוניברסיטאות.

אחמד טיבי: אי-אפשר לקבל שיעור תת-ייצוג של 2% באקדמיה, גם במספר הסטודנטים לתואר שלישי, לתואר שני, גם בחוגים הומניים וגם בחוגי המדעים.

אחמד טיבי: יש לפרוץ את הדרך, להקל על-ידי מתן עזרה.

אחמד טיבי: הרי ידוע שהסטודנט הערבי, מספר האפשרויות לקרנות שמסייעות לו, נותנות לו מלגות, הוא קטן יותר מאשר מספר הקרנות שמסייעות לסטודנטים יהודים.

אחמד טיבי: זה גם מחייב אותנו כנציגי ציבור לעשות יותר, לנסות למצוא מקורות מימון.

אחמד טיבי: אבל ביום הזה אפשר בהחלט להסכים על הערכים של חתירה להישגים, מחקר, מדעים, ואותה אמרה של אלברט איינשטיין על עצמאות המחשבה ועבודה למען הכלל כדבר מכונן.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, אני מודה לך.

בנימין בן-אליעזר: אני מודה לך.

בנימין בן-אליעזר: מכובדי חבר הכנסת עמרם מצנע, בבקשה.

עמרם מצנע: מכובדי יושב-ראש הכנסת, ידידי השר פרופסור הרב הרשקוביץ, שר המדע, זה לא סוד שהחינוך בפריפריה לא מקבל את המשאבים הדרושים כדי לעמוד בתחרות אל מול החינוך במרכזים; אני מדבר על הפריפריה הגיאוגרפית והחברתית.

עמרם מצנע: אבל זה עוד הרבה יותר חמור, הפערים האלו, כאשר מגיעים ללימודי המדעים והטכנולוגיה.

עמרם מצנע: אתם יודעים, אני מניח, שהפער בהישגים בבגרות בכלל בין היישובים המבוססים ליישובים בפריפריה הוא בסביבות 20%.

עמרם מצנע: אתם בטח פחות יודעים שלמשל לימודי פיזיקה מתקיימים ב-88% מבתי-הספר התיכוניים ביישובים מבוססים, אבל רק ב-60% מבתי-הספר התיכוניים בפריפריה.

עמרם מצנע: בגרות בכימיה – בבתי-הספר התיכוניים ביישובים המבוססים מתקרבים ל-60%.

עמרם מצנע: 60% מבתי-הספר התיכוניים ביישובים המבוססים נותנים הזדמנות להגיע לבגרות בכימיה, ולעומת זאת רק 30% מהתיכונים בפריפריה.

עמרם מצנע: וכך אני יכול להמשיך בביולוגיה ובמקצועות רבים נוספים.

עמרם מצנע: זה נובע גם כמובן מתקציבים והשקעות פר-תלמיד, אבל זה נובע גם מחוסר כרוני של מורים למדעים, והחוסר הזה נעשה קריטי כאשר אתה מגיע לפריפריה.

עמרם מצנע: המעניין הוא שדווקא התמיכה והשינויים במערך השכר כתוצאה מהתוכניות החדשות של "עוז לתמורה" ו"אופק חדש" – דווקא השינויים האלה לטובה הקטינו את ההפרשים בין אותם תמריצים שניתנים למורים על מנת שיגיעו לפריפריה וילמדו שם את המקצועות הטכנולוגיים.

עמרם מצנע: כמובן התוצאות מדברות בעד עצמן.

עמרם מצנע: ואני רוצה לומר לכם ולספר לכם שההזדמנות שניתנה לי והניסיון שרכשתי בירוחם, יישוב פריפריאלי לכל דבר, לימדו אותי שבמקום שמשקיעים, במקרה הזה לא בתקציבי ממשלה, אלא בתרומות ובשותפות עם משרד המדע, אתה יכול להגיע להישגים מדהימים.

עמרם מצנע: תוכנית "עתידים", ו"קדם-עתידים", שאני מניח שחלק

עמרם מצנע: כם מכירים – לזכותו של מופז, שקידם את התוכנית הזאת – הצביעה על כך שבמקום שמשקיעים אמצעים ונותנים דגש בדברים האלה התוצאות הן מדהימות – לבני-נוער, נערים ונערות, שמגיעים להישגים מדהימים בתחומים המדעיים והטכנולוגיים, אבל לא רק; רובוטיקה, שמקודמת בשנים האחרונות על-ידי משרד המדע, הגיעה גם כן להישגים בלתי רגילים, כולל נבחרת מירוחם שהגיעה לוושינגטון, ארצות-הברית, רק בשנה האחרונה כמייצגת את מדינת ישראל.

עמרם מצנע: גם נושא התקשוב, כלומר הכנסת מחשבים, שיטות הוראה – יכולים לקדם בצורה מאוד משמעותית את לימודי המדעים והטכנולוגיה.

בנימין בן-אליעזר: אני באתי לחנוך אצלך את בניין – – –

עמרם מצנע: נכון מאוד, נכון מאוד, בניין היי-טק שנבנה בפריפריה.

עמרם מצנע: אבל בלי הבנה, בלי הכרה של משרד החינוך בפוטנציאל העצום, שעדיין לא מגיע למיצוי, בפריפריה, אנחנו לא נצליח לעשות את מה שאנחנו כולנו רוצים, לא רק לשמור על ההישגים הטכנולוגיים של מדינת ישראל אלא כמובן לקדם אותם.

עמרם מצנע: ונקודת הכשל היא היכולת לעודד מורים ולתת להם תמריצים לעבור וללמד במקומות הפריפריאליים.

עמרם מצנע: יש לי דוגמה יוצאת מן הכלל של מורה לפיזיקה שנתנו לו דירה, הוספנו לשכרו, עודדנו אותו, הוא עבר מבאר-שבע לירוחם, והפלא ופלא – 20 מתוך 60 ילדים, נערים ונערות, במחזור נתון, עשו חמש יחידות בפיזיקה בהצטיינות.

עמרם מצנע: וזו דוגמה קטנה אחת מני רבות למה שאפשר לעשות כדי לסגור את הפערים בין המרכז לפריפריה, דבר חיוני ממדרגה ראשונה.

עמרם מצנע: אני מקווה שבאמת הממשלה החדשה, לכשתכונן, תוכל להתמודד בהצלחה עם האתגר הזה.

עמרם מצנע: תודה.

בנימין בן-אליעזר: אני מודה לך.

בנימין בן-אליעזר: נכבדי חבר הכנסת נחמן שי, ואחריו – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לפני יותר מעשר שנים שימשתי כמנכ"ל משרד המדע, התרבות והספורט.

נחמן שי: זו הייתה בשבילי התנסות מרתקת בתחום שעומד היום בלבו של הדיון הזה, ואז גם למדתי כמה דברים על ההתייחסות של מדינת ישראל לעולם החשוב הזה; בין היתר, מעמדו המעורער, התלוי על בלימה, של המשרד הזה.

נחמן שי: לזכותו של השר היוצא, פרופסור הרב דניאל הרשקוביץ, ייאמר שהוא הצליח לשמר ואפילו לחזק את מעמדו של המשרד בארבע השנים האלה, ואם אני מכיר אותו ואת אנשי המשרד, הם עשו את זה באצבעותיהם שלהם, כי ספק גדול אם ניתנו להם המשאבים לקיים את ההצהרות הרמות שנשמעות אבל כשהן באות לשורה של המספרים אנחנו רואים דברים אחרים לחלוטין.

נחמן שי: עצם העובדה שכל פעם שיש משא-ומתן קואליציוני במדינת ישראל אני עוצר את נשימתי לדעת אם יהיה משרד, אם לא יהיה משרד, איפה יהיה המשרד, מה יחברו אליו, מה ייקחו ממנו – ומי שבודק את ההיסטוריה רואה שכל קדנציה יש משרד במתכונת אחרת.

נחמן שי: בתקופתי הוא היה מדע, תרבות וספורט; אחר כך התרבות והספורט הלכו למקום אחר, הטכנולוגיה חזרה, וככה זה מתגלגל והולך, וזה אומר משהו על הרצינות שמדינת ישראל מייחסת לתחום.

נחמן שי: ומאוד יפה שיש לנו יום מדע, ואנחנו מזכירים את איינשטיין, ואנחנו כל כך גאים בהיסטוריה ובמורשת של העם היהודי, אבל השאלה שאני שואל היום היא לא מה היה, אלא מה יהיה; אני לא שואל כמה יהודים זכו בפרס נובל בהיסטוריה של העם היהודי, וכמה אפילו ישראלים זכו, אלא איפה נמצאים אותם מדענים היום, ואיפה יהיו זוכי פרס נובל, ולא רק פרס נובל – יש הרבה יותר מפרס נובל כדי לדבר על כך.

נחמן שי: אני מצאתי, בין היתר, בעיון מאוד מאוד מהיר שעשיתי בנתונים, למשל, מלפני שנה, שמשווים את ההשקעה שלנו בחינוך במדינת ישראל, והלוא החינוך הוא זה שצריך לייצר את העתודה שתביא לנו את מדעני העתיד; מצאתי שמדינת ישראל משקיעה נמוך, פחות, בין 25% ל-37% ממדינות ה-OECD, שאנחנו כל כך גאים להשתייך אליהן וכל כך רוצים להיות כמוהן, אבל כשזה בא, עוד הפעם, למשאבים כספיים, אנחנו הרי לא שם.

נחמן שי: והמרגיז בעניין הוא שהציבור בארץ בהחלט מייחס כבוד והערכה למקצוע ששמו מדען.

נחמן שי: עוד פעם, בסקר שנעשה לפני כמה חודשים נאמר כך – שהמדע והמחקר משמשים מקור גאווה לאומית על-פי הציבור הישראלי.

נחמן שי: עשתה את הסקר הזה האוניברסיטה העברית, והיא דירגה – הציבור מדרג את החוקר מייד אחרי הרופא, ורק אחר כך באים בעלי מקצוע אחרים, כמו איש עסקים, רואה-חשבון וכן הלאה.

נחמן שי: זאת אומרת, הערכה ציבורית יש פה.

נחמן שי: והציבור, בסקר שלישי שקראתי, 74% מהציבור סבורים כי המדינה משקיעה מעט מדי במחקר.

נחמן שי: זאת אומרת, מצד אחד הערכה וציפייה שהמדע יביא הישגים ויעניק לישראל כבוד ותהילה, ומצד שני בסופו של דבר המדינה משקיעה מעט מאוד במחקר, וראינו שהיא גם משקיעה מעט מאוד בחינוך, כך שאנחנו רואים פה שהממשלה מנסה להחזיק את המקל הזה בשני קצותיו, אבל כנראה לא בהצלחה גדולה יותר מדי.

נחמן שי: אנחנו במדינת ישראל חייבים לטפח את העוצמה הרכה שלנו, כי בעוצמה החזקה, הקשה, שלנו אנחנו משקיעים הרבה.

נחמן שי: אדוני השר, אתה יודע היטב מה הם תקציבי הביטחון, וגם בתוכם יש מרכיבים חשובים מאוד של מחקר ופיתוח, שאנחנו יודעים שהם גם תורמים, בסופו של דבר, למערכת האזרחית, אבל לא בכך זה מסתיים.

נחמן שי: בעיני עוצמה רכה היא גם, למשל, כמה מדינת ישראל משקיעה במדעי הרוח שלה; זאת מדינת היהודים, זה מדינה – העם מתקיים לאורך ההיסטוריה שלו בזכות המחקר והעיון בתורתו שלו, באמונתו שלו ובעבודותיו התרבותיות.

נחמן שי: כמה אנחנו משקיעים?

נחמן שי: מסתבר שיש מפולת בלימודי מדעי הרוח באוניברסיטאות במדינת ישראל; מספר הפרופסורים הולך ופוחת, מספר הסטודנטים ממילא הולך ופוחת.

נחמן שי: חוגים נסגרים או נמצאים בסכנת סגירה.

נחמן שי: קשה לתאר שבמדינת ישראל, מדינה שכל כך רוצה לשאת את דגל היהדות והחינוך ליהדות, וחינוך למדעי הרוח, בגאווה כל כך גדולה, אנחנו מזניחים את התחום הזה, של מדעי הרוח.

נחמן שי: אז אם אנחנו רוצים כל כך להצטיין בעוצמה הרכה שלנו, ביכולות שלנו בתחומי המדע והתרבות וכן הלאה, ואם אנחנו לא משקיעים שם – כי זה לא השקעה שנושאת את עצמה; משם לא יצמחו אמצעי ביטחון, ומשם לא יצמח פיתוח אמצעי לחימה וכדומה, זה עולם מדע אחר, אבל זה עולם מדע מאוד מאוד חשוב, דווקא למדינת ישראל, ומדינת ישראל – גם אם זה לא כלכלי זה חשוב לנו, ויש להשקיע בכך, וכל מי שמסתובב באוניברסיטאות יכול לשמוע את הדברים האלה מנשיאי האוניברסיטאות ומראשי הפקולטות שם.

נחמן שי: לכן, יום המדע הוא יום חג, וטוב שאנחנו מקדישים לו בכנסת דיון ומצפים מאוד שגם בציבור יהיה כך, אבל עלינו לראות בהחלט גם את אותן נקודות שטעונות שיפור בתחום הזה.

נחמן שי: גם להגדיל את ההשקעות בכלל, גם לשמר את המשרד שמוביל את המאבק ואת המרכזיות של המדע בחיינו, וגם לשמור על אותם מחקרים ומרכזי מחקר ייחודיים למדינת ישראל, המדינה היחידה שיש לה עניין בתרבות היהודית.

נחמן שי: תודה רבה.

בנימין בן-אליעזר: אני מודה לך.

בנימין בן-אליעזר: נכבדי חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

בנימין בן-אליעזר: אחריו – חברת הכנסת מרב מיכאלי.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, המדע חשוב מכדי להשאירו למדענים.

ג'מאל זחאלקה: עם כל הכבוד למדענים, ואני נותן להם כבוד אמיתי, יש לשים גבולות ועין פוקחת ומפקחת על המדע ולאן הוא מוליך.

ג'מאל זחאלקה: ויש לראות את המדע בראי של טובת האדם, אחרת אנחנו נמצאים בפאזה – שינו את הרמקולים פה; פעם ראשונה שאני רואה, יש פה שינויים.

ג'מאל זחאלקה: לא התרגלתי.

ראובן ריבלין: זחאלקה, זה היהודים, אתה לא יכול עליהם, אתה רואה.

ג'מאל זחאלקה: אי-אפשר לסמוך.

בנימין בן-אליעזר: זה באופן מדעי.

ג'מאל זחאלקה: זה באופן מדעי נכון.

ג'מאל זחאלקה: אני רוצה לצאת חוצץ נגד תפיסות של פטישיזם של הטכנולוגיה.

ג'מאל זחאלקה: צריך לראות את המדע ואת הטכנולוגיה בשירות האדם, לא כמטרה כשלעצמה, כי אחרת לפעמים הדברים מתפתחים בצורה כזו.

ג'מאל זחאלקה: יש להעמיד מחוץ למערכת המדעית, לא בתוכה, מחוץ – אני מכיר בערך הזה כי היה ויכוח בכנסת על הנושא הזה.

ג'מאל זחאלקה: למרות הכבוד הגדול שאני נותן למדענים, ולמרות ידיעתי הישירה מתוך זה שאני בא ממדעי הטבע, וממחקר בנושאי טבע, צריך פיקוח חיצוני ברמה המוסרית על המדע.

ג'מאל זחאלקה: הפיקוח הזה שואל את השאלה, מה אנחנו מרוויחים מהמדע – האם המדע מייצר לנו לא רק דברים טובים, כבוד השר?

ג'מאל זחאלקה: הוא מייצר מה שקרוי פצצות חכמות.

ג'מאל זחאלקה: הוא מייצר כלי משחית למיניהם.

ג'מאל זחאלקה: הוא מייצר דברים שהורגים בני-אדם ביתר קלות.

ג'מאל זחאלקה: הוא מייצר דברים שמפקחים על בני-אדם ביתר קלות.

ג'מאל זחאלקה: ולכן אי-אפשר להעמיד את זה בידיים לא נאמנות, כי עכשיו בידי הרשויות ובידי הכוחות השולטים בחברה – אם קפיטליסטים, ואם שוטרים, ואם מוחבראת, ואם ממשלות, ואם מעמדות שליטים, יש להם כוח יותר גדול מבעבר, הרבה יותר גדול, ולכן צריך פיקוח עוד יותר גדול.

ג'מאל זחאלקה: הם יכולים לפקח עליך כמעט בכל צעד ושעל – דרך פלאפונים, דרך האזנות סתר, דרך מאגר ביומטרי, דרך ככה, האדם החשוף בחדר הזכוכית.

ג'מאל זחאלקה: ולכן כאן צריך פיקוח, וצריך עמדה מוסרית נגד שימוש לרעה במדע.

דניאל הרשקוביץ: לא רק – – –

ג'מאל זחאלקה: לא, אני אומר בסדר, אני אומר שימוש לרעה במדע.

ג'מאל זחאלקה: המדע מעמיד בפניך טכנולוגיה שיכולה לעזור לכל בני-האדם, ואותה טכנולוגיה יכולה לשמש דברים רעים.

ראובן ריבלין: – – –

דניאל הרשקוביץ: אגב, באותה מידה גם ספרות, באותה מידה – – –

ג'מאל זחאלקה: יפה, בסדר, גם באותה מידה הדברים צריכים להיאמר.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו גם מגיעים לגבולות מאוד פרובלמטיים בקשר למחקר המדעי הביולוגי, בקשר למה שקשור לאדם.

ג'מאל זחאלקה: אלה שאלות מוסריות ענקיות, לא דברים של מה בכך, שדווקא המדע שם אותם על שולחננו; לא חשבנו עליהם לפני 20 שנה, לפני 30 שנה.

ג'מאל זחאלקה: גם השאלה המוסרית מה עושים במדע – האם המדע בא לחזק רק את השכבות החזקות, או האם המדע בא לאתר כישרונות?

ג'מאל זחאלקה: המצוינות לא נמצאת רק ברמת-אביב ג'.

ג'מאל זחאלקה: יש והמצוינות מפוזרת בצורה שוויונית בין כולם, ושכל יש לכל אחד מעל הצוואר, ונמצא בשפרעם, באפיקים ובכל מקום.

ג'מאל זחאלקה: אותם צריך לאתר, צריך לבנות את המערכת בצורה כזו שתוכל לאתר.

ג'מאל זחאלקה: ולכן צריך לתמוך, למשל, במו"פים האזוריים, לעשות את הלינק בינם לבין בתי-הספר, לא משרד המדע לבד ומשרד החינוך לבד.

ג'מאל זחאלקה: הלינק הזה יכול לעזור המון אם אנחנו מביאים ועושים את זה בצורה הדוקה, לא לעתים מזומנות, כי ילדים בבתי-ספר יכולים ללכת למעבדות מצוינות שנמצאות במו"פים, וככה אפשר לפתח דברים.

ג'מאל זחאלקה: כאן צריך להשקיע את המאמצים – במדיניות של חינוך למדעים, איתור מדענים ועידוד מחקר מדעי.

ג'מאל זחאלקה: אני הייתי עד בכנסת האחרונה לניסיונות חקיקה נגד המדענים, וראיתי פרופסורים שאנחנו, כשהיינו סטודנטים, הסתכלנו עליהם ביראת קודש, ובאו חברי כנסת, אני לא רוצה להגיד עליהם מילים, ואמרו להם, אתם עושים ככה, ואתם עושים ככה.

ג'מאל זחאלקה: את רחמימוב העמידו חברי כנסת אנאלפביתים.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו כשהיינו סטודנטים ב"הדסה", ראינו אותו, איך אומרים, ביראת קודש.

ג'מאל זחאלקה: פה באו חברי כנסת, שלא מבינים שום דבר במדעים, מתוך בורות, ומתוך – אתה עושה, אתה מענה חיות, ואתה עושה ככה, ואתה עושה ככה.

ג'מאל זחאלקה: אלה דברים, אני חושב שצריך – אני בעד שיהיה פיקוח על המדע, אבל צריך לדעת שגם מדענים הם אנשים מוסריים.

ג'מאל זחאלקה: לא חבר כנסת ילמד את המדען, צריך לפחות קצת כבוד.

ג'מאל זחאלקה: גם כאשר באות כל מיני חקיקות כאן בכנסת, למנוע כל מיני ניסויים, צריך לעשות את זה ביראת קודש ובזהירות רבה, כי בסופו של דבר, בשביל פופוליזם ולזכות בכותרת בעיתון אתה יכול לגרום נזק רפואי לבני-אדם.

ג'מאל זחאלקה: גם המערכת המדעית, לא רק המערכת הפוליטית מתלבטת בשאלות המוסריות, אבל לא צריך להיות שהמדענים יעמדו למשפט שדה כאן בכנסת; צריך לשים לזה קץ.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

בנימין בן-אליעזר: תודה רבה.

בנימין בן-אליעזר: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת שמעון אוחיון.

שמעון אוחיון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כבר נאמר – יום המדע הלאומי המצוין כאן מזה 14 שנה, שהוא יום הולדתו של אלברט איינשטיין, בא במקורו לעולם במטרה להעלות את מעמד המדע לעדיפות גבוהה בחינוך, כמובן כדי להגביר את המודעות לנושא המדע, גם בנושא התקשורת, בניית תשתיות למדע, תקצובן וכו'.

שמעון אוחיון: כבר שמענו על פעולות משרד המדע, וכאן באמת המקום לברך אותו על המרכזים שהוא הקים, על הפרויקטים, ומכאן כמובן גם לקרוא, מעבר לברכת יישר כוח, באמת לממשלה להקצות את המשאבים הדרושים כדי לפתח את המשרד הזה, משרד המדע.

שמעון אוחיון: אני מבקש דווקא לציין שמעבר לקידום בפיתוח תשתיות, להתפתחות, להצלחה בתחומים רבים – תעשייה, חקלאות, אנרגיה, בריאות וכו' – שגשוגה של ישראל וחוסנה בכלל תלויים כמובן בבוגרי מערכת החינוך ובהכשרה המדעית והטכנולוגית שהם מקבלים.

שמעון אוחיון: על כן מאוד חשוב להשקיע כבר עכשיו בתשתית החינוכית אפילו כבר במסגרת הגיל הרך.

שמעון אוחיון: הייתי שותף להקמתו גם של מרכז "דע-גן" – מדע לילדי הגן – פרויקט של משרד החינוך שהוא קידם באוניברסיטאות על מנת להטמיע כבר בגיל הגן את היסודות לחינוך מדעי.

שמעון אוחיון: אני בטוח שהחינוך המדעי לא רק יתרום לנו לפיתוח ולקידום הטכנולוגי, ואני רוצה במסגרת אותה אווירה כפי שגם חבר הכנסת אחמד טיבי הזכיר – אין לי ספק שהתחום הזה יהיה בוודאי אחד התחומים המובילים בצורה משמעותית לשיתוף פעולה, כפי שבאמת החל, עם שכנינו, לטובת כלל עמי האזור; והעם היהודי כבר ידע שיתוף פעולה כזה, ידע שיתוף פעולה מבורך, שהוא גם נהנה ממנו, למשל בתור הזהב בספרד.

שמעון אוחיון: כל תחום – אם מדברים על מדעי הרוח, תחום השירה, הספרות, הלשון, הפילוסופיה, וגם בתחום המדעים: המתמטיקה, האסטרונומיה, הרפואה – זכו להתפתחות בעולם היהודי מתוך אותו שיתוף פעולה.

שמעון אוחיון: ויש לברך על כך, ויש באמת לצפות שגם ראייה כזאת, של קידום המדע כדי לשרת את כלל עמי האזור ולשתף פעולה עמם – זה בוודאי ייתן לנו גם יציבות.

שמעון אוחיון: אני רוצה, כפי שציינתי לטובה ולברכה את העניין הזה של הפרויקטים בגני-הילדים, להביע גם דאגה, כפי שחבר הכנסת מאיר שטרית כבר ציין, וכבר דיברנו על כך שהחינוך למדעים בבתי-הספר התיכוניים איננו זוכה ליחס הראוי לו.

שמעון אוחיון: אנחנו צריכים באמת לדאוג לקידום מעמד המורה, כדי להשיג מורים טובים לתחומי המדעים.

שמעון אוחיון: מורים אינם באים לתחומי המדעים משום שהם נמשכים לתחומים מקבילים, וכבר אמרנו זאת.

שמעון אוחיון: צריכים להשקיע, כפי שבאמת חבר הכנסת מצנע נתן את הדוגמה היפה הזאת, בירוחם, על אותו מורה שהשקיעו בו, והנה היו כבר שינויים בירוחם.

שמעון אוחיון: והדאגה האחרונה שאני רוצה באמת להביע היא לגבי החשש שאי-תקצוב ראוי של המוסדות להשכלה גבוהה בתחום המדעים יגרום לנו בסופו של דבר לחזרה למצב שהיינו בו ב-2010, של בריחת מוחות, בשעה שיכולנו היום לראות, בשנתיים האחרונות, תנופה יפה מאוד של כוחות שחוזרים אלינו.

שמעון אוחיון: אני יכול רק להצביע על אחד הכוחות המוכשרים הצעירים, ראש המרכז לחקר המוח שחזר אלינו לאוניברסיטה בזכות אותו מפעל, בזכות אותו תקצוב מיוחד שזכו לו המוסדות להשכלה גבוהה בקידום המדע בכלל ובקידום המחקר בפרט.

שמעון אוחיון: אם כן, אני מבקש לקרוא כאן מעל במה זאת באמת לתת מקום ראוי למשרד המדע, כדי שהוא באמת יזכה לפתח ולהרחיב את אותן תשתיות שהוא כבר החל בהן, וימשיך אותן מתוך שיתוף פעולה עם משרד החינוך, כדי לקדם את המחקר והמדע בכלל במדינה שלנו.

שמעון אוחיון: תודה.

בנימין בן-אליעזר: אני מודה לך.

בנימין בן-אליעזר: מכובדי, הרב חבר הכנסת ישראל אייכלר.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, אדוני היושב-ראש הקודם, ובעזרת השם הנשיא לעתיד, חבר הכנסת ריבלין – –

ראובן ריבלין: – – –

ישראל אייכלר: אני מברך, אני לא מנבא.

ראובן ריבלין: הבטחה אחת, לאט לאט, אחרי זה הבטחה שנייה – – –

ישראל אייכלר: – – חברי הכנסת, כשמדברים על המדע, יש לנו פסוק בסיסי שאומר: דע את אלוקי אביך ועובדהו.

ישראל אייכלר: הרעיון "מותר האדם מן הבהמה" זה הידיעה, זה השכל האלוקי שנתן הקדוש-ברוך-הוא לאדם, שהוא מבחין בין טוב ורע.

ישראל אייכלר: הבהמה, החיה והעוף יש להם גם אינסטינקטים וטבַעים שהקדוש-ברוך-הוא הכניס בהם, אבל אין להם אפשרות להבחין בין טוב ורע.

ישראל אייכלר: זאת אומרת, האדם לא קובע מהו טוב ומהו רע.

ישראל אייכלר: אנשים טועים במושג הבחירה – יש לי בחירה להחליט מהו טוב ומהו רע.

ישראל אייכלר: זה לא נכון; כל רוצח בבית-הסוהר בטוח שהוא עשה מעשה טוב כשהוא רצח את יריבו או מישהו שהוא היה רוצה לרצוח.

ישראל אייכלר: כל פושע בין-לאומי חושב שהוא עשה דבר טוב כשהוא עשה מעשה טרור למען עניין כלשהו.

ישראל אייכלר: הקדוש-ברוך-הוא הוא היחיד שיכול לקבוע מהו טוב ומהו רע.

ישראל אייכלר: הוא נתן לאדם את הבחירה להחליט אם הוא בוחר בטוב או בוחר ברע, אם הוא עושה מעשה טוב או עושה מעשה רע.

ישראל אייכלר: ולכן הקדוש-ברוך-הוא בחר באברהם אבינו ולא באף אחת מאומות העולם, "כי ידעתיו למען אשר יצוה את בניו ואת ביתו אחריו ושמרו דרך ה' לעשות צדקה ומשפט"; היו הרבה אנשים טובים בימי אברהם אבינו, היו הרבה אנשים טובים בעולם מאומות העולם, אבל מי שהנחיל את הטוב לדורות הבאים והתחייב ללכת בדרך השם, לעשות צדקה ומשפט, זה אברהם אבינו, ולכן אנחנו עכשיו כאן.

ישראל אייכלר: שמעתי פעם שאלברט איינשטיין – לא שהוא בר-סמכא אצלי, ודאי שלא בענייני רוח, אולי בענייני חומר – יכול להביא הרבה פצצות בעולם ואפילו פצצת האטום וצנטריפוגות ודברים שעושים עכשיו נגדנו, הכול מיוזמתו או מחוכמתו של איינשטיין, אבל הוא אמר, כאשר שאלו אותו איפה מגיע הסוף אחרי כל היקום וכל הקוסמוס שהוא גילה והוא ראה, אז הוא אמר: מכאן מתחילה הדרך לבית-הכנסת.

ישראל אייכלר: שאלו אותו, אמר: יש גבול למה שאני יכול לדעת.

ישראל אייכלר: משם מתחילה הדרך לבית-הכנסת.

ישראל אייכלר: ולכן אני רוצה לומר, רבותי, כשאני שומע היום שרוצים להקים ממשלה שתכפה כפייה של הדת שלהם – יש להם איזה דת כזאת, של דת המדע והמתמטיקה – אם אנחנו היינו באים ודנים, חס וחלילה, עם ממשלה להטיל סנקציות על מי שלא מחנך את הילדים לשמירת שבת, לתמרץ ולתקצב מוסדות לפי מידת הליבה של שמירת שבת, צניעות, כשרות וכל העניינים הדתיים, הייתה פה מלחמת עולם נגד הכפייה הדתית; איזה זכות יש לכם לקבוע לנו חינוך?

ישראל אייכלר: בזה שאתם 3,300 שנה עם יהודי יש לכם זכות לקבוע לנו להיות אחרת ולהיות חילונים ולהיות נאורים ולהיות אירופים?

ישראל אייכלר: לא עלה על דעתנו דבר שכזה, כי אנחנו יודעים שחינוך ודת זה עניין שבא מרצון, ולא מכפייה.

ישראל אייכלר: עכשיו בא השלטון – רוצים להרעיב ילדים, להרעיב את הוריהם ולקבוע להם מה חובת האדם בעולמו ובמדינתו, מה הוא ילמד ומה הוא לא ילמד.

ישראל אייכלר: אני לא נכנס עכשיו לעניין הזה שכל בתי-הספר הממלכתיים שכן לומדים את הליבה, אנחנו יודעים איפה הם עומדים במבחנים הבין-לאומיים; למשל במתמטיקה הם עומדים בין מלזיה לאינדונזיה.

ישראל אייכלר: אני לא שמח לאיד על הדבר הזה, כי אני חושב שאדם צריך לדעת מה שהוא צריך לדעת למקצועו.

ישראל אייכלר: לכן האדם החרדי, גם כשהוא יוצא מלימודיו והולך לעבודתו הוא לומד את המקצוע שהוא רוצה, אבל הוא מקדיש לזה שנה, שנתיים.

ישראל אייכלר: להקדיש את החיים לחינוך פירושו להקדיש איך להנחיל ערכים לילדים, איך להנחיל את הערכים להיות אנשים טובים.

ישראל אייכלר: אמר פה חבר הכנסת חנין שהילדים לומדים הרבה, ואחר כך, כשמגיעים לגיל הנוער הם כבר לא מתעניינים בלימוד, וחבל.

ישראל אייכלר: הוא אומר שזה בגלל המבחנים.

ישראל אייכלר: קודם כול, דב חנין אומר, דב חנין יודע – שאולי באמת המבחנים בבתי-הספר הממלכתיים מיותרים.

ישראל אייכלר: אבל בג"ץ, שתפס את השלטון בכוח, מבטל חוקי כנסת, קובע שאם לא יהיו בחינות מיצ"ב במוסדות החרדיים הוא לא ירשה לממשלה לתקצב.

ישראל אייכלר: הוא השליט.

ישראל אייכלר: כל הבחירות שהיו פה וכל הממשלה זה משחק כמו הדוּמא בברית-המועצות, שהיה הדומא והיה הקרמלין.

ישראל אייכלר: הקרמלין החליט והדומא הצביעה.

ישראל אייכלר: אומר בג"ץ שהוא לא ייתן תקציבים למי שלא עובר מבחנים, מבחנים שדב חנין ועוד רבים, אנשים חכמים כמוהו, אומרים שהם מיותרים או לפחות מרובים מדי.

ישראל אייכלר: אבל אנחנו צריכים לזכור שהכפייה הזאת, של השבט הלבן – מישהו אמר לי היום: לב"ן זה לפיד-בנט-נתניהו, שהם מייצגים את השבט הלבן, שהמאפיין שלהם שהם אשכנזים, חילונים ועשירים.

ישראל אייכלר: ומישהו הוסיף לי: גם גברים.

ישראל אייכלר: זה אומר שיש פה – וכשאומרים: העם אמר את דברו – יש חצי מיליון אנשים שבחרו ביש עתיד, ואני מקווה מאוד שאנשי יש עתיד ידעו לדאוג לאנשים שלהם, וזה לגיטימי, אבל שינסו לכפות על אחרים?

ישראל אייכלר: פתאום הם נהיו בעד כפייה דתית של דת החילוניות, דת המערביות, דת הנאורות?

ישראל אייכלר: זה הרי הדבר האבסורדי ביותר; הם יקבעו לאנשים דתיים וחרדים אחרי אלפי שנים איך להתנהג, ולכפות עליהם את הדבר הזה?

ישראל אייכלר: ועוד באיזה דרך – בדרך של סנקציות אישיות; ככה חותמים עכשיו את הגזירה אצל אחשוורוש, אצל נתניהו.

ישראל אייכלר: חותמים את הגזירה – סנקציות אישיות.

ישראל אייכלר: אני רוצה לומר לכם שיש גם בציבור החילוני אנשים כמו אמיל זולא, שלא מסכימים עם הגישה, עם הטירוף הזה, אבל כשאני קורא את הטוקבקים בעיקר – ויש גם כמה אנשים שכותבים מאמרים נגד החרדים – שאין מדינה בעולם, כולל לא באיראן, שכותבים כך על יהודים.

ישראל אייכלר: כשאני שומע את ההחרמות של מדינות העולם באוניברסיטאות – מדברים על מדע – שמדענים ישראלים – שאגב, יש כמה מדענים ישראלים שארגנו את החרמות האלה, הלב נחמץ.

ישראל אייכלר: אבל כשבאה מפלגה, או שתי מפלגות, ואומרים שמחרימים את החרדים – אמרתי היום לבנט, ואני אומר את זה פה במליאה: אם היית עושה עם לפיד עסקה, אנחנו שנינו יחד, או נכנסים יחד או יוצאים יחד – אתה טוען שלא הייתה לך ברירה אחרת, זה לגיטימי, זה פוליטי.

ישראל אייכלר: פוליטי זה לא נורא; פעם מישהו פה, פעם מישהו שם.

ישראל אייכלר: אבל כשאתה בא ומסכים שנתניהו לא יוכל להכניס שותפים נוספים, ערבים או חרדים – הרי זה אותו דבר אצלכם – האם מישהו היה מעז להשלים עם דבר כזה?

ישראל אייכלר: זה פשע בל יכופר, ושייזכר לדיראון; אני אמרתי שהדגל הזה, דגל המדינה, יש עליו כתם שחור, שהוקמה ממשלה ללא חרדים רק כי הם חרדים לדבר ה' ורוצים ללמוד תורה, ולא מוצא חן בעיני כמה שותפים אורחות החיים שלהם.

ישראל אייכלר: זה דבר שלא ייעשה.

מיקי לוי: זה יום המדע, לא יום הקואליציה–אופוזיציה.

ישראל אייכלר: לא לא, זה המדע, זה מדע אנושי.

יעקב פרי: – – – איזה מדע?

יעקב פרי: איזה מדע?

ישראל אייכלר: זה מדע, איך יכולים אנשים נאורים להפוך לגזענים בצורה שכזאת.

יעקב פרי: זה מדע?

יעקב פרי: זה מדע ההשמצה.

יעקב פרי: זה מדע ההשמצה.

ישראל אייכלר: זו השמצה?

ישראל אייכלר: אמרתי עובדה אחת לא נכונה?

יעקב פרי: כן.

ישראל אייכלר: אסור לנו כבר גם לזעוק?

ישראל אייכלר: גם את זה אתם תסגרו?

ישראל אייכלר: זה יהיה חלק מהסנקציות, שלא תיתנו לנו לזעוק את זעקת העם היהודי במשך אלפי שנים, שסך הכול רוצה לחיות בארץ-ישראל ולגדל את ילדיו על-פי התורה?

ישראל אייכלר: לא רוצים שלטון; לא רוצה להיות ראש הממשלה.

ישראל אייכלר: המנהיג שלך, לפיד, רוצה להיות ראש הממשלה.

ישראל אייכלר: בנט רוצה להיות ראש הממשלה.

ישראל אייכלר: אנחנו לא רוצים להיות ראשי ממשלה.

מיקי לוי: בקדנציה הקודמת לא דיברת ככה – – –

ישראל אייכלר: תמיד דיברתי ככה, נגד כל עוול נגד כל אזרח, ולא רק נגד חרדים.

ישראל אייכלר: אבל הפעם, כשאני רואה – – –

ראובן ריבלין: זה לא נכון, הוא דיבר אותו דבר.

ישראל אייכלר: יעידו עלי חברי והיושב-ראש שכך דיברתי.

בנימין בן-אליעזר: מכובדי.

ראובן ריבלין: וגם אז – – –

ישראל אייכלר: שוב, אני רוצה לומר – – –

בנימין בן-אליעזר: הרב אייכלר לא שינה את דעתו, עד כמה שאני זוכר, בעשר השנים האחרונות.

בנימין בן-אליעזר: נו, מה לעשות?

בנימין בן-אליעזר: זה הגיל, דרך אגב.

ישראל אייכלר: טוב, אבל אני אומר את זה מתוך כאב, ואם מותר לי לומר, מתוך אהבה.

ישראל אייכלר: אני אוהב את האנשים שאני מכיר, גם את יעקב פרי, וגם את המפקד שלנו בירושלים, וגם את כולם.

ישראל אייכלר: אבל אני לא יכול להבין, ולא אשתוק ולא אחשה למען ירושלים ולמען ציון, שתהיה כפייה של השקפות שונות משלנו.

ישראל אייכלר: לא תהיה כפייה של השקפות ודעות באמצעים כספיים, בסנקציות ובדברים כאלה.

ישראל אייכלר: אני לא רוצה להקריא פה מה שכתב דווקא תסריטאי חילוני, טל גלעד, על טירוף השנאה שמתחולל עכשיו בארץ נגד החרדים.

ישראל אייכלר: אני אסיים בדבר טוב, אדוני היושב-ראש.

ישראל אייכלר: אנחנו עכשיו בערב ראש חודש ניסן.

ישראל אייכלר: ובחודש ניסן נגאלנו, ובחודש ניסן עתידין אנחנו להיגאל, ולכן אני אסיים במה שאמר הקדוש-ברוך-הוא לאברהם, יותר נכון – אני אקצר עוד יותר – במה שכתוב ביציאת מצרים, כשעם ישראל רצה לצאת "ויהי כי הקשה פרעה לשלחנו ויהרג ה' כל בכור בארץ מצרים", "והיה לאות על ידכה ולטוטפת בין עיניך", זאת אומרת, מצוות התפילין.

ישראל אייכלר: תמיד נזכור – וזה המדע האמיתי, "כי הוא חכמתכם ובינתכם לעיני העמים" – "כי בחזק יד הוציאנו ה' ממצרים", כן יעזור השם יתברך שניגאל גאולת עולמים מידי כל מבקשי נפשנו.

ישראל אייכלר: תודה.

בנימין בן-אליעזר: אמן.

בנימין בן-אליעזר: טוב, אנחנו גם מארחים את תלמידי ה"אוניברסיטה בעם" באוניברסיטת בן-גוריון, האורחים של חברת הכנסת עדי קול.

בנימין בן-אליעזר: ברוכים הבאים, ואנחנו גאים בכם.

בנימין בן-אליעזר: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת עמר בר-לב.

בנימין בן-אליעזר: עדי, בסדר?

עדי קול: תודה.

עמר בר-לב: ראשית, אם זו אוניברסיטת באר-שבע – הבן שלי סטודנט באוניברסיטת באר-שבע.

בנימין בן-אליעזר: הזדקנת.

עמר בר-לב: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, 14 במרס הוא יום המדע הבין-לאומי.

עמר בר-לב: אנחנו קצת מקדימים, ביומיים-שלושה, וכפי שאני מניח שאתם יודעים, זה נקבע כיום המדע הבין-לאומי בגלל הספרות של 3.14, המסומן π.

עמר בר-לב: הזכירו כאן את אלברט איינשטיין, שזה גם יום ההולדת שלו, והרשו לי נא לצטט כמה מילים מדבריו: "היהדות הוכיחה שהאינטלקט הוא הנשק הטוב ביותר הקיים בהיסטוריה.

עמר בר-לב: מחובתנו, אנו היהודים, להציע לעולם את ניסיוננו העצוב בן אלפי השנים, ותוך נאמנות למסורת המוסרית של אבותינו להיות חיילים במאבק על השלום שכם אחד עם הכוחות הנעלים ביותר בכל החוגים החברתיים והדתיים".

עמר בר-לב: אלה דברים של אלברט איינשטיין, שהוא מקשר בין אינטלקט, למוסר, לשלום, ואני חושב שזה הנושא שעליו אנחנו מדברים.

עמר בר-לב: ב-20 השנים האחרונות יצא לי לעבוד עם אנשים וחברות בחזית הטכנולוגיה הישראלית והעולמית.

עמר בר-לב: יצא לי לעבוד עם מהנדסים ומהנדסות, פיזיקאים, מתמטיקאים, רופאים ורופאות, וגם עם כמה אנשים כמוני.

עמר בר-לב: נפל בזכותי להוביל חברות בשני תחומים מובילים בתעשייה הטכנולוגית הישראלית, התחום הביטחוני והתחום הרפואי.

עמר בר-לב: אין לי ספק כי יתרונה היחסי של מדינת ישראל הוא באוצר האנושי שבתוכה.

עמר בר-לב: ישראל ידועה בעולם בזכות היותה .

עמר בר-לב: Start-up Nation עלינו מוטלת החובה לפעול למיצוי הפוטנציאל השכלי, החדשני והנועז הטמון בקרבנו.

עמר בר-לב: המדענים, היזמים וממציאי העתיד מעניקים לנו תקווה גדולה; בעשור האחרון זכו שישה ממדענינו בפרס נובל היוקרתי בתחומי הכלכלה והכימיה.

עמר בר-לב: בפן העסקי-כלכלי מיטב החברות הבין-לאומיות פתחו מרכזי פיתוח בישראל, וההצלחות הרבות של חברות הסטרט-אפ הישראליות הובילו לכך שמתייחסים לישראל כלעמק הסיליקון השני.

עמר בר-לב: העתודה האנושית היא אבן היסוד של עולם המדע הישראלי, ובמידה רבה של החברה הישראלית.

עמר בר-לב: בו בזמן שאנחנו מדברים על הצורך להוסיף, לאתר ולעודד כישרונות חבויים ולהעניק להם תנאים הולמים כדי שיוכלו למצות את הפוטנציאל הטמון בהם, רצות שמועות על קיצוץ צפוי במערכת ההשכלה הגבוהה במדינת ישראל.

עמר בר-לב: קיצוץ שכזה יפגע בנו, בחוסננו הכלכלי, הביטחוני והתדמיתי.

עמר בר-לב: על חברי הממשלה הבאה, שחלקם נראה לי שיושבים כאן, מוטלת החובה להשקיע בחינוך, לטפח מגיל צעיר דור מדענים ויזמים נועז שיחתור ליצירתיות, שיתאר את פריצות הדרך, שיקרא תיגר על העולם והתפיסות הישנות ויוביל אותנו לעתיד טוב יותר.

עמר בר-לב: תודה רבה.

בנימין בן-אליעזר: אני מודה לך.

בנימין בן-אליעזר: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת אורי אורבך, ואחריו – את חברתי חברת הכנסת מרב מיכאלי.

ראובן ריבלין: אתה כבר עם ז'קט, אורי.

ראובן ריבלין: אדוני היושב-ראש, אתה רואה, אנשים כבר לובשים ז'קט.

בנימין בן-אליעזר: למה?

ראובן ריבלין: אם חבר הכנסת אורבך לובש ז'קט, סימן שהמשא-ומתן מתקדם.

אורי אורבך: במקרה, אדוני היושב-ראש, אני הולך עם ז'קט.

אורי אורבך: אבל אדוני היושב-ראש היוצא, זה שאתה הולך בלי ז'קט לא אומר שום דבר על עתידך הפוליטי.

בנימין בן-אליעזר: תתחיל ללכת עם עניבה גם, דחילק.

ראובן ריבלין: אני תמיד הולך בלי ז'קט.

אורי אורבך: יש לי את הגבולות שלי.

אורי אורבך: עניבה – זה יקלקל את שמי הרע כשלומפר.

אורי אורבך: אני עושה מזה קריירה, ואי-אפשר ביום אחד להרוס את הכול.

אורי אורבך: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, היום, אגב, יום ההולדת של אלברט איינשטיין.

אורי אורבך: זאת הסיבה המקורית לקביעתו – את הסימון π – כיום המדע הבין-לאומי.

אורי אורבך: אני רוצה לשבח את השר היוצא, עמיתנו חבר הכנסת לשעבר, השר לשהווה עדיין, הרב פרופסור דניאל הרשקוביץ, שהיה שר המדע והחלל, ואני רוצה לשתף אתכם בקצרה בהרהור כמעט שולי, אבל אני חושב שהוא מצביע על היחס הלא-נאות שלנו למדע ולחשיבותו.

אורי אורבך: אנחנו עסוקים בימים אלה ובשעות אלה בחלוקת משרדים לחלקי משרדים, משלימים ומפרידים.

אורי אורבך: מאז שפוצל האטום אני חושב שלא פוצלו משרדים כמו שהם מפוצלים בידי ממשלות, ואני מקווה שאני לא מדבר על עצמי שום דבר.

אורי אורבך: אבל יש משרד המדע, התרבות והספורט.

אורי אורבך: בקדנציה האחרונה, משרד המדע היה לבדו ומשרד התרבות והספורט היה לבדו, אבל במשך שנים רבות משרד המדע, התרבות והספורט היה משרד אחד.

אורי אורבך: ולא פעם שאלתי את עצמי – וכשאני שואל את עצמי אני גם נאלץ לענות – מה הקשר?

אורי אורבך: מדע, תרבות וספורט – מה הקשר בין "הבימה", "בית"ר ירושלים" ומכון ויצמן?

אורי אורבך: אז תרבות וספורט – ניחא, זה עיסוקם של אנשים בשעות הפנאי.

אורי אורבך: הם הולכים לקונצרט, להצגה, הם הולכים לאירוע ספורט, אני מבין.

אורי אורבך: אבל מה הקשר למדע?

אורי אורבך: מדע זו החוכמה האנושית, זה הטכנולוגיה, זה פיתוחים שקשורים לחלל; התמצית של המודרנה זה העולם המדעי.

אורי אורבך: תרבות וספורט זה תחומים לגמרי אחרים.

אורי אורבך: כיוון ששאלתי, אז גם עניתי – כי מי שאיחד את המשרדים מתייחס למדע, לתרבות ולספורט כאל תחביבים.

אורי אורבך: תחביבים, כן.

אורי אורבך: לילדים שלנו יש חוגים אחרי הצהריים במתנ"ס – יש חוג למדע ויש חוג כדורגל ויש חוג לדרמה.

אורי אורבך: ההתייחסות לנושאים חשובים, וכל אחד מהנושאים האלה הוא חשוב בפני עצמו, אבל זה נחשב בעיני קובעי מדיניות בממשלה במשך הרבה שנים כמו משרד של "שונות" – סעיף שונות, כל הדברים שלא מצאנו להם שום דבר, בואו נעשה אותם ביחד, ויאללה, חוג במתנ"ס.

אורי אורבך: אבל אם אנחנו רוצים לומר לעצמנו ולומר לזולתנו שהמדע, חבר הכנסת אייכלר, זה התמצית של החברה הנאורה – זה לא הדת שלה.

אורי אורבך: בזכות המדע, הדברים שלך נשמעו פה במיקרופון, ברמקול; בלי מדע אין את זה.

אורי אורבך: בלי מדע לא היינו רואים זה את זה כי לא היה חשמל, ובלי מדע, אם חלילה אנחנו לא בריאים, אין לנו רופאים.

ישראל אייכלר: גם באיראן יש מדענים.

אורי אורבך: נכון, אבל יש להם גם חשמל בזכות המדענים.

אורי אורבך: ובלי חשמל אין קידמה, אי-אפשר ללמוד תורה בערב; קשה מאוד ללמוד בערב תורה כי אי-אפשר לראות את הגמרא – בלי המדע המושמץ.

אורי אורבך: ואני לא מבין מדוע אנשים דתיים ושומרי תורה, ושומרי מצוות כמוך, מרגישים כל הזמן את הצורך להתעמת עם המדע כאילו זה בתחרות.

אורי אורבך: אנחנו לא מתווכחים עכשיו על גיל העולם, אנחנו לא מתווכחים על סתירות לכאורה בין תורה לבין מדע.

אורי אורבך: אנחנו חושבים שהמדע הוא חוכמה אנושית, מתנת אלוקַ ממעל, שבזכותה אנחנו יכולים להפוך את העולם למתוקן יותר.

אורי אורבך: והגאון מווילנה, חבר הכנסת ריבלין – משפוחה – אמר שמי שאין לו יד אחת במדע, חסר לו שלוש ידות בתורה.

אורי אורבך: זאת החוכמה האנושית.

אורי אורבך: כשאתה רואה אנשים חכמים, שלמדו משהו, שהשכילו, שהשקיעו מאמץ של שנים כדי שעולמנו יהיה עולם מתוקן יותר, איך אפשר לא לצאת מזה אדם מאמין?

ראובן ריבלין: הגאון למד טריגונומטריה – – –

אורי אורבך: כן, אבל גם אנשים אחרים למדו טריגונומטריה.

ראובן ריבלין: ודאי.

אורי אורבך: אני למשל לא למדתי אף פעם קוסינוסים ולוגריתמים.

אורי אורבך: התייאשנו, אבל אז המחשב נתן לנו את הכול ולא היינו צריכים להחזיק יותר את החוברות.

ישראל אייכלר: "כי היא חכמתכם ובינתכם לעיני העמים" – – –

אורי אורבך: כן, אבל אין צורך כל הזמן – זה לא דת של חילונים, המדע.

אורי אורבך: זה הקיום האנושי של כולנו.

אורי אורבך: ולכן אני אומר לנו – לאנשי הממשל, לממשלה – תרבות, מדע וספורט אלו שלושה תחומים מאוד חשובים, אבל מדע זה מדע.

אורי אורבך: זה לא שעות הפנאי, זה לא רק נפש האדם והביטוי שלה, כמו התרבות, אלא זאת החוכמה שצריך לחנך על-פיה דורות של אנשים כדי שיהיו לנו רופאים, כדי שיהיו לנו טייסים, כדי שיהיו לנו אנשי חלל ולוויינים, כדי שיהיה לנו GPS שנוכל למצוא את הדרך לישיבה כדי ללמוד בה תורה, שזה הבסיס.

ישראל אייכלר: זה הקשר בין ירושלים והתפוצות, ה-GPS.

אורי אורבך: נכון, נכון, הכול קשור, אבל בלי מדע אין לנו קיום, ומובן שבלי תורת ישראל, תורת הנצח, אין לנו קיום, והם לא בתחרות אלא השלמה של עולם מתוקן יותר.

אורי אורבך: תודה רבה.

בנימין בן-אליעזר: תודה לך.

בנימין בן-אליעזר: חברתי, חברת הכנסת מרב מיכאלי, ואחר כך – חבר הכנסת אראל מרגלית.

מרב מיכאלי: אדוני היושב-ראש, חברי, חברותי חברות הכנסת – – –

בנימין בן-אליעזר: לא שומעים.

מרב מיכאלי: מייד ישמעו.

מרב מיכאלי: מטרות משרד המדע לשנת 2012 – לשנת 2013 כנראה עוד לא פורסמו – קידום מדיניות מחקר ופיתוח לאומית ויישומה; קידום תשתיות לאומיות ופעילות ממשלתית בתחום המדע והטכנולוגיה; קידום מערכת יחסים עם מדינות וארגונים בין-לאומיים בתחום המדע והטכנולוגיה; קידום נושא החלל האזרחי.

מרב מיכאלי: הידעתן והידעתם?

מרב מיכאלי: החלל האזרחי.

מרב מיכאלי: הכול מנוסח בצורה נורא נורא אוניברסלית ויפה.

מרב מיכאלי: אבל בכל זאת, כמה מעמיתי שעלו לכאן היום כבר שאלו, במילים אחרות, מי אבל באמת נהנית ונהנה מהניסוחים האוניברסליים היפים האלה, למי באמת מגיע המדע היום בישראל.

מרב מיכאלי: אני, היה לי העונג והכבוד לארח פה הבוקר בכנסת מומחים ממשרד האוצר הגרמני לדבר שנקרא הטמעה של חשיבה מגדרית בתקציב.

מרב מיכאלי: מה שהם בעצם עושים, האנשים האלה ממשרד האוצר בברלין – הם עושים את זה כבר למעלה מעשר שנים – הם בודקים מי באמת נהנה או נהנית מהשירותים הממשלתיים שממשלת גרמניה מספקת.

מרב מיכאלי: הם בודקים מי באמת מגיע לספריות, לגנים ציבוריים, לשירותי רווחה, לשירותים אחרים שהמדינה מספקת – בסוף, אחרי שכתוב "הציבור", "הציבור", "הציבור", "הציבור", למי זה מגיע?

מרב מיכאלי: שוב, עלו כאן חברי ואמרו: בואו נשאל את עצמנו כמה מהתוצרים של המדע נמצאים, נוכחים בכפרים הערביים בגליל, נניח, או חמור מזה, אצל הבדואיות והבדואים בנגב.

מרב מיכאלי: אמר פה מר מצנע – כמה מהחינוך למדע מגיע לילדות ולילדים בירוחם – –

עדי קול: בבאר-שבע.

מרב מיכאלי: – – בבאר-שבע, בדרום?

מרב מיכאלי: כן, הנה – יושבים פה, את אומרת, ויושבות פה כמה מהן, שחברתנו עדי קול מצאה דרך להביא את זה אליהן.

מרב מיכאלי: יש עוד ניסוח פה שאני אוהבת:

מרב מיכאלי: הגדלת החשיפה של פעילות המשרד לקהילה המדעית ולכלל הציבור.

מרב מיכאלי: השנה – לא יודעת אם שמתן ושמתם לב – מונו לאקדמיה הלאומית למדעים תשעה חברים חדשים, ולא בכדי אני אומרת חברים, כי מונו רק תשעה גברים חדשים, מה שמביא את האקדמיה הלאומית למדעים לסך של 105 חברים, מתוכם שמונה נשים.

מרב מיכאלי: עכשיו, אם אתם רוצות ורוצים לשאול כמה מתוכם לא-אשכנזים או כמה מתוכם לא-יהודים – ובכן, תנוח דעתכם, אין צורך לספור, כולם נמנים עם אותו דפוס שחבר הכנסת אייכלר פה ציין בצדק – גבר לבן, אשכנזי, חילוני – – –

קריאה: – – –

מרב מיכאלי: עשיר אני לא בטוחה, אבל מדען, לצורך העניין.

מרב מיכאלי: מה שעושים בגרמניה המומחים האלה במשרד האוצר בברלין, הם סופרים ראשים.

מרב מיכאלי: ובספירה הזאת של האקדמיה הלאומית למדעים אנחנו יכולות ויכולים לראות בבירור שהתקציבים הממשלתיים האוניברסליים האלה הם לא באמת אוניברסליים, או כמו שהם ניסחו את זה – אין אף תקציב שהוא נייטרלי מבחינה מגדרית.

מרב מיכאלי: גם תקציב מדעי, גם מדע, מגיע או לא מגיע לאוכלוסייה לפי מדיניות ממשלתית.

מרב מיכאלי: הממשלה שעומדת לקום בימים אלה לא עושה קולות שהיא עומדת לשנות את מדיניות חלוקת התקציב המדעי והאחר.

מרב מיכאלי: הכנסת הזאת, לעומת זאת – אני מאוד מקווה ששדולת חברות הכנסת שאנחנו נמנות עִמה וחברים אחרים יקדמו חקיקה כזאת שתגרום לנו לספור בדיוק לאיזה ראשים הולך הכסף של המדע והכסף האחר ולחלק אותו באופן שוויוני יותר.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

בנימין בן-אליעזר: אני מודה לך.

בנימין בן-אליעזר: מכובדי, חבר הכנסת אראל מרגלית, ואחריו – חבר הכנסת דב ליפמן.

בנימין בן-אליעזר: בבקשה.

אראל מרגלית: כבוד היושב-ראש, תודה רבה, כנסת נכבדה, אני רציתי לדבר על התהליך של 20 השנים האחרונות בקשר בין המדע לבין הטכנולוגיה וההיי-טק הישראלי, ולהסתכל קצת קדימה ולהתריע על כמה חששות שיש לי.

אראל מרגלית: ב-20 השנים האחרונות ישראל, בשקט-בשקט, נהפכה למעצמה מספר שתיים בעולם מבחינת חברות טכנולוגיות שנוצרות.

אראל מרגלית: זה דבר ענק.

אראל מרגלית: הרבה מהטכנולוגיה הזאת התבססה על מדע ועל טכנולוגיה שנבעה מהאקסיומה שבן-גוריון קבע בהקמת המדינה, שאנחנו צריכים להיות חזקים כמו שבע המדינות מסביבנו, והדרך היחידה היא בעזרת טכנולוגיה.

אראל מרגלית: והתרגום של זה היה בעיקר על-ידי זה שלקחנו מדע בסיסי וטכנולוגיה ביטחונית והסבנו את זה לממדים האזרחיים.

אראל מרגלית: אבל המהפכה הטכנולוגית הזאת הגיעה באיזה מקום לרוויה, וב-2001 הרבה מהטכנולוגיה הישראלית פתאום ניצבה בפני קיר, או, הייתי אומר, תקופת הקרח, והיינו צריכים להמציא את עצמנו מחדש.

אראל מרגלית: ופתאום אנחנו משרתים מישהו חדש – את האינדיבידואל.

אראל מרגלית: לפעמים קוראים לו consumer, או הצרכן הסופי.

אראל מרגלית: ועכשיו רמת הדיסציפלינות שאנחנו צריכים לצרף לתוך ההמצאה – הן הרבה יותר רחבות, וזה האתגר של ישראל.

אראל מרגלית: כי היום, כדי לשרת את האינדיבידואל, נערה בת 12 יכולה – אני קשור לבנות, יש לי בנות, אז אנחנו תמיד היינו הולכים לראות סרטים מצוירים – אם היא לא תעלה חיוך על פניה, גם 18 גדודים של טכנולוגים לא יוכלו לצעוד צעד אחד.

אראל מרגלית: ולתוך התהליך המדעי הקר הזה פתאום צריך להצטרף מספר סיפור, אמן, או התחום הרפואי.

אראל מרגלית: למשל, באר-שבע חייבת להפוך להיות בירת המחקר בתחום הסייבר.

אראל מרגלית: זה 10,000 מקומות עבודה בתוך חמש שנים.

אראל מרגלית: שדה-בוקר – אנרגיות מתחדשות.

אראל מרגלית: זה דברים שישראל כבר התחילה להוביל בהם, המחקרים האלה צריכים לקבל גיבוי.

אראל מרגלית: חקלאות מדבר, בכלל חקלאות – האוניברסיטה העברית ברחובות.

אראל מרגלית: הדברים שממציאים שם – החקלאות הישראלית היא באותו מקום שההיי-טק הישראלי היה בו בשנות ה-80 – בעיקר ממציאה לעצמה ולא יודעת לתרגם את זה לתעשייה.

אראל מרגלית: ובסוף אני רק אומר עוד דבר אחד; חברה יוצרת חייבת לתת במה לאנשים הכי מצוינים שלה, לפעמים הם המדענים.

אראל מרגלית: אבל בסוף, הרמה המוסרית שלה נמדדת אם המצוינות של המצטיינים שלה ממודרת משאר החברה, או נהפכת לקטר, כמו שעמרם מצנע אמר, שמושך אתו עוד הרבה מאוד אוכלוסיות אחרות לתוך המעגל היצירתי.

אראל מרגלית: אנחנו פה בירושלים – עוד משפט אחד – הפרויקט הכי מרגש, האקזיט הכי משמעותי זה דווקא עם ילדים ב-17 בתי-ספר, שמתחילים את השנה בלי לגשת לבחינה, בלי סנדוויץ' ובלי לצאת לטיול השנתי.

אראל מרגלית: והדבר המרגש ביותר זה לראות ילדה בכיתה ד', שבאותה שנה אפילו לא ניגשה לבחינות, ושנה או שנתיים או שלוש אחר כך, בתוך מתמטיקה, או בתוך מדעים, או בתוך עברית, כשהמשפחה סוף-סוף מגיעה לבית-הספר, והאבא יושב בשורה השנייה, והילדה הזאת, שלא הייתה חלק מהחברה היצירתית בישראל, מראה למשפחה שלה איך היא יכולה להצטיין.

אראל מרגלית: ואז אתה רואה שעוני זה לא כמה אוכל יש במקרר; עוני זה ילדים שלא חולמים מה הם רוצים לעשות כשהם יהיו גדולים.

אראל מרגלית: וכשהם רואים את המדען, או את האמן, או את ההיי-טקיסט, או את המשורר, ורוצים להיות כמוהם, אז אנחנו, כחברה, עשינו את הצעד לקחת את המצוינות הזאת ולא למדר אותה מהחברה אלא להפוך אותה לחלק מהחברה, וזאת המשימה העיקרית שלנו.

אראל מרגלית: תודה.

בנימין בן-אליעזר: אני מודה לך.

בנימין בן-אליעזר: מכובדי חבר הכנסת דב ליפמן.

בנימין בן-אליעזר: אחריו – חבר הכנסת באסל גטאס.

דב ליפמן: אדוני היושב-ראש, לפני 20 שנה אני זכיתי לראש ישיבה ושמו יעקב ויינברג, זכר צדיק לברכה.

דב ליפמן: הוא היה גאון בתורה, תלמיד של הרב יצחק הוטנר, החתן של הרב יצחק יעקב רודרמן, שניהם תלמידים מסלובודקה, והוא לימד אותי שהאלוקים גילה את עצמו בעולם פעמיים: פעם אחת במתן תורה בהר-סיני – ואז אנחנו לומדים את התורה; אבל הוא אמר, ולימד אותנו, שאלוקים גילה את עצמו פעם אחרת, בבריאת העולם, ואז יש לנו חיוב ללמוד את חוכמת אלוקים, ללמוד את המדעים.

דב ליפמן: ברמב"ם כתוב, בהלכות יסודי התורה פרק ב' – ציטוט: "האל הנכבד והנורא מצווה לאוהבו וליראה ממנו.

דב ליפמן: שנאמר: ואהבת את ה' אלוקיך, ונאמר: את ה' אלוקיך תירא".

דב ליפמן: אז שואל הרמב"ם: "והיאך היא הדרך לאהבתו ויראתו?

דב ליפמן: " איך עושים את המצווה של אהבת אלוקים?

דב ליפמן: אומר הרמב"ם: "בשעה שיתבונן האדם במעשיו וברואיו הנפלאים הגדולים, ויראה מהם חוכמתו שאין לה ערך ולא קץ, מייד הוא אוהב ומשבח ומפאר ומתאווה תאווה גדולה לידע השם הגדול".

דב ליפמן: אחרי זה הרמב"ם ממשיך ואומר: "ולפי הדברים האלו אני מבאר כללים גדולים ממעשה ריבון העולמים כדי שיהיו פתח למבין לאהוב את השם".

דב ליפמן: ואחרי זה בא הרמב"ם – ובספר שלומדים בכל ישיבה יש כמה פרקים פשוט על מדעים, על בריאת העולם, על חוכמת אלוקים.

דב ליפמן: אז אני אשתמש ביום הלאומי למדע לקרוא לאחי ואחיותי החרדים להחזיר עטרה ליושנה ולעבוד יחד לחזק את עולם התורה ואמונתנו באלוקים ולהכניס לימודים של מדעים, כמו שדרש הרמב"ם בעצמו, כחלק מהלימודים בישיבות והסמינרים.

דב ליפמן: תודה רבה.

בנימין בן-אליעזר: אני מודה לך.

בנימין בן-אליעזר: מכובדי חבר הכנסת באסל גטאס, ואחר כך – חבר הכנסת אבישי ברוורמן.

באסל גטאס: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אולי אחד התחומים הבודדים שכשאתה עובר אליו, ומנסה להתקדם בו, תוכל להשיג את מקסימום ההישגים גם אם התחלת בנקודה לא שוויונית, זה המדע.

באסל גטאס: כשהגענו לאוניברסיטאות, והסטודנטים הערבים ממשיכים להגיע עד היום לאוניברסיטאות, לצערי הרב בנקודה הרבה יותר נחותה מחבריהם היהודים, רק בהם תלוי אם הם יכולים לסגור את הפער ולהתקדם.

באסל גטאס: תחום המדע מאפשר להם את זה.

באסל גטאס: אומנם יש lag time"" מסוים, יש זמן איחור, אבל מגיעים, סוגרים את הפער, יש גנים, יש יכולת למידה, האוניברסיטאות מאפשרות יכולת לימוד פחות או יותר שווה.

באסל גטאס: אבל מה קורה?

באסל גטאס: אנחנו משקיעים, מגיעים, משיגים את הדרגות, אפילו עד הדוקטורט, יוצאים לחו"ל, משיגים עוד פוסט-דוקטורט באוניברסיטאות מהטובות בעולם, ורוצים לחזור ארצה לעבוד, ושערי האוניברסיטאות סגורים.

באסל גטאס: לפני כמה שנים הוות"ת, עם המל"ג, עם קרן יהודית-קנדית, לדעתי קרן כהנוף, משפחה יהודית מקנדה, עשו תוכנית לעודד את האוניברסיטאות בישראל – יעיד על זה בטח אבישי ברוורמן – תוכנית קרן כהנוף, "מלגת מעוף", לעודד את האוניברסיטאות לקבל לשורותיהן מדענים ערבים.

באסל גטאס: ואיך זה היה?

באסל גטאס: הקרן נותנת את המלגה, משכורת של שלוש שנים עבור אותו מדען.

באסל גטאס: אם הוא מוכיח את עצמו האוניברסיטה מתחייבת להשלים את השנתיים הנוספות שדרושות בשביל חמש השנים הראשונות.

באסל גטאס: אם הוא מוכיח את עצמו ומקבל קביעות אז האוניברסיטה תמשיך להעסיק אותו, ואם לא אז או שניתן צ'אנס נוסף או שהוא הולך הביתה.

יעל גרמן: מה זה "מוכיח את עצמו"?

באסל גטאס: יש סטנדרטים אוניברסיטאיים – מספר הפרסומים המדעיים, כמו שאר העמיתים.

באסל גטאס: כשהוא נכנס על מלגת כהנוף לתוך האוניברסיטה כמוהו כמו האחרים, לא מבדילים יותר.

אבישי ברוורמן: רציתי רק לחזק אותו.

אבישי ברוורמן: זה מקביל למלגת אלון.

אבישי ברוורמן: במלגת אלון – אתה נכנס עם הסטנדרטים הרצויים ומובטח לך שאם תעמוד בסטנדרטים תקבל מהקרן.

באסל גטאס: לדעתי, מאות, או לפחות עשרות, נכנסו.

באסל גטאס: המידע שיש בידי מראה שמרביתם המשיכו, כלומר התקבלו על-פי הסטנדרטים והוכיחו את עצמם.

באסל גטאס: מה זה אומר?

באסל גטאס: הניסיון הזה המוצלח, המבורך, של כהנוף, של הפרויקט הזה של "מלגת מעוף", שוות"ת המשיכה לממן בשנים האחרונות חצי-חצי, לפחות זה המידע שיש בידי, זה אומר שלהתגבר על האפליה היה צריך רק כסף, וקצת רצון טוב ומישהו שישים לב.

באסל גטאס: למה מדען ערבי שיכול להתקבל לאוניברסיטאות הטובות ביותר בארצות-הברית – מדברים על 1,600, מעניין לדעת מה אחוז הערבים בעלי אזרחות ישראלית מתוך ה-1,600.

באסל גטאס: אני החזרתי למו"פ אזורי אגודת הגליל – שלום, חברי ממשרד המדע שנמצא כאן, הוא יודע את זה טוב – החזרתי חמישה-שישה מדענים ערבים שעבדו או באוניברסיטאות או בחברות תרופות בארצות-הברית.

באסל גטאס: הם רצו רק הזדמנות לחזור ארצה ולעבוד כאן, וממשכורת הרבה יותר – אין מה להשוות בין התנאים שקיבלו אצלי לבין התנאים שהיו להם שם.

באסל גטאס: הם פשוט רצו לחזור, רצו הזדמנות.

באסל גטאס: אני אגיד – סיפור קטן; א.

באסל גטאס: עכשיו, כשעשיתי שיעורי-בית לקראת היום, מצאתי שכהנוף יצאו מהעניין.

באסל גטאס: לא הצלחתי בעשר הדקות האחרונות להשיג מידע אם ות"ת ממשיכה או לא, אבל אני אברר את זה.

באסל גטאס: אם עד מחר בבוקר יתברר לנו שגם ות"ת ירדה מהעניין של "מלגת מעוף" – – –

עדי קול: לא, היא לא.

עדי קול: הייתי בכנס של ות"ת השבוע, ממשיכים עם "מעוף".

באסל גטאס: ממשיכים אפילו שכהנוף ירדו מהעניין.

באסל גטאס: טוב.

עדי קול: כן כן, הייתי בכנס של ות"ת השבוע.

באסל גטאס: אם לא, אז אנחנו צריכים כולנו להתגייס, לא רק בשביל לגרום ל"מעוף" להמשיך, אלא אפילו להגדיל את מספר המלגות, כי נתנו בשנה בין ארבע לשש מלגות בסך הכול.

באסל גטאס: זהו.

באסל גטאס: אני אספר סיפור על מורי ורבי פרופסור מנחם רבהון, שעשיתי אצלו דוקטורט בטכניון.

באסל גטאס: הוא איש אשכולות, משכמו ומעלה.

באסל גטאס: אני יכול להעיד עליו מהכינוסים שהשתתפתי בהם בעולם, שהוא נחשב לבן האליטה שבאליטה בתחום שלנו, שזה הנדסה סביבתית.

באסל גטאס: ומה לעשות, אני באתי אליו כשהוא היה כבר לקראת הסוף, ושני הסטודנטים האחרונים שלו, שני הדוקטורנטים האחרונים שלו, היו ערבים, אני וד"ר עסאם סבאח, שבא אחרי.

באסל גטאס: ואנחנו קשרנו קשרי ידידות אמיצה, כמו שלא היה לו, אני יכול להעיד, עם אף אחד מהסטודנטים או מהדוקטורנטים שלו.

באסל גטאס: ולפני שהוא יצא לגמלאות הוא אמר לי משפט, אמר לי: באסל, אתה גרמת לי, או מנעת ממני, להגשים חלום.

באסל גטאס: אמרתי לו: איזה חלום?

באסל גטאס: אמר לי: אם היית יוצא לעשות פוסט-דוק בחו"ל, אני הייתי עושה את הכול בשביל שאתה תיכנס לטכניון במקומי.

באסל גטאס: ואני האמנתי לכל מילה שלו.

באסל גטאס: אני אמרתי לו בהזדמנות אחרת, כמובן, אחרי שהודיתי לו, בהזדמנות אחרת אמרתי לו: זה היה אולי החלום שלך, שתכניס סטודנט ערבי, או – כלומר מרצה, אבל זה לא היה החלום שלי; החלום שלי היה להקים טכניון ערבי.

באסל גטאס: אם אתם הקמתם – אמרתי לו את זה ככה – לפני 80 שנה, כשהיישוב היהודי היה עדיין כמה עשרות אלפים או מאות אלפים, אוניברסיטה עברית וטכניון עברי, מגיע לי לחלום להקים את המוסד שלי.

באסל גטאס: ובאמת התחלתי, עשיתי את המו"פ האזורי "אגודת הגליל", שמלמד, א.

באסל גטאס: אין מחקר אחד – תבינו, רבותי, גם משדובר על דו-קיום בבוקר, אין דו-קיום אם אין קיום שווה, אין דו-קיום אם אין קיום הדדי, מכובד, על בסיס של הדדיות – המחקרים שאנחנו עושים ב"אגודת הגליל", אין מחקר אחד שלא שותפים בו חוקרים יהודים וערבים מכל האוניברסיטאות בארץ, ובאים ועובדים – יש לנו עובדים, גם, ישראלים יהודים.

באסל גטאס: כלומר, במדע אפשר להשיג – אנחנו יכולים להגשים את עצמנו, יכולים להתקדם.

באסל גטאס: ואם יש לי מכל יום המדע הבין-לאומי תקווה, זה שהחלשים, וקבוצות המיעוט, שאנחנו בתוכן, נוכל להשתמש במדע, בכל מה שהמדע יכול לתת לנו, בשביל להעצים את עצמנו ולהתקדם.

באסל גטאס: תודה רבה.

בנימין בן-אליעזר: אני מודה לך.

בנימין בן-אליעזר: אני רוצה לקבל בברכה קבוצה נוספת של תלמידי ה"אוניברסיטה בעם" באוניברסיטת בן-גוריון, אורחים של חברת הכנסת עדי קול.

בנימין בן-אליעזר: הנה היא פה, יושבת, מסתכלת עליכם וגאה בכם.

בנימין בן-אליעזר: ברוכים הבאים.

בנימין בן-אליעזר: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת ברוורמן אבישי.

בנימין בן-אליעזר: בבקשה.

אבישי ברוורמן: כבוד היושב-ראש, חברתי השרה – שתהיה שרה, חברי חברי הכנסת, תלמידים, שבע שנים סיימתי בכנסת – –

בנימין בן-אליעזר: מהמפלגה שלנו.

אבישי ברוורמן: – – ולמדתי הרבה בכנסת, ואני עוד לומד, אבל עד היום הזכות הגדולה ביותר בחיי הייתה לכהן כ-16 שנה כנשיא אוניברסיטת בן-גוריון, מ-1990 עד 2006, ולהיות חלק ממהפכה מדעית, חברתית, אזורית, שמה שאפיין אותה זה החלום שלי לגבי מדינת ישראל, שאנשים עובדים בצוות, מאמינים בדרך, וכל אחד – מי שמתאים עושה את התפקיד שהוא מתאים, ועמרם, מי שלא מתאים, תמיד יש לו תפקיד אחר שהוא מתאים לו יותר מזה שהוא לא מתאים לו.

אבישי ברוורמן: ישראל היא מעצמה מדעית בזכות הצוות שהקים אותה.

אבישי ברוורמן: דוד בן-גוריון, ראש הממשלה הראשון, הדגיש גם בנושא החינוך – הוא הכניס חוק חינוך חובה חינם כשהיינו במצב תקציבי ביטחוני קשה מנשוא, והוא החליט שישראל תהיה מעצמה מדעית.

אבישי ברוורמן: ולכן, כל חתני פרס נובל שנמצאים היום, הם לא בגלל המנהיגות הנוכחית של העשור האחרון; הם כולם באים מהתקופה הקודמת, כשישראל הייתה מדינה יחסית חלשה, ותקציבים גדולים הלכו לבניית האוניברסיטאות, המדע.

אבישי ברוורמן: כי בן-גוריון תמיד הדגיש – המטרה של ישראל היא להוביל, להיות אור לגויים, חברת מופת, גם בכיוון הכלכלי החברתי, אבל במצוינות המדעית.

אבישי ברוורמן: ישראל של היום יש בה את אותם הצעירים – חלקם יושבים פה – הטובים ביותר בעולם.

אבישי ברוורמן: חלקם יושבים היום באוניברסיטאות הטובות ביותר, בהרווארד, בסטנפורד, בפרינסטון ובאוקספורד.

אבישי ברוורמן: אבל ישראל של היום יורדת ליגה במקום שהיא נמצאת בעולם המדעי והאוניברסיטאי.

אבישי ברוורמן: ראש ממשלתנו בנאום באו"ם, לצערי קצת נשא מילים שאני הייתי ממעיט בהן; הוא אמר, איזה מדינה בעולם יש לה שבעה פרסי נובל, ודברים – ואנחנו המובילים וכל הדברים האלה.

אבישי ברוורמן: יצחק שמיר, זיכרונו לברכה, אני הקטן ממעש, היינו מצניעים לכת בנושא הזה.

אבישי ברוורמן: כי אותם חתני פרס נובל הם פונקציה של השקעה בעבר.

אבישי ברוורמן: האוניברסיטה העברית הייתה במקום בין המובילות בעולם – היא במקום הרבה יותר נמוך.

אבישי ברוורמן: כל האוניברסיטאות, גם שלנו.

אבישי ברוורמן: כי מה קרה כאן?

אבישי ברוורמן: מצד אחד פתחנו את התחום האקדמי לציבור הרחב, וזה מצוין – הקמנו מכללות, פתחנו את האוניברסיטאות; אבל בהדרגה בעשור האחרון, ורק לאחרונה התחיל שיפור, התחלנו להוריד את התקציבים למחקר, כי אמרנו, המספרים זה מה שקובע.

אבישי ברוורמן: ורבותי, גם בצבא הגנה לישראל וגם במדע, כמות אינה איכות.

אבישי ברוורמן: כן, צריך להגביר את הנגישות, אבל אתה רוצה טוב מאוד, שהמצוינים – והם באים מכל שכבות העם, מבני עניים תצא תורה – יעלו למעלה.

אבישי ברוורמן: מחר יהיו פה דיונים, גם בוועדת הכספים הזמנית שאני חבר בה, לגבי המצוקה של ההשכלה הגבוהה.

אבישי ברוורמן: התקציבים יורדים.

אבישי ברוורמן: אני הצעתי לראש הממשלה, כשישבתי על יד שולחן הממשלה, ביחד עם יושב-ראש הכנסת, השר המצליח מאוד, פואד בן-אליעזר, ואמרתי לו: אתה ושר האוצר מדברים עכשיו על להביא מדענים, להחזיר, ומתנים אותם; יושבים עכשיו באוניברסיטאות הטובות בעולם המוחות הכי טובים שהיו אי-פעם.

אבישי ברוורמן: אם תביא 300 כאלה ארצה ועל כל אחד תשים מיליון שקל, האנשים האלה, התשואה שלהם היא מיליארדים.

אבישי ברוורמן: זה המוחות הכי טובים בעולם.

אבישי ברוורמן: אבל איך אמר פעם הארי טרומן, seize the moment, קח את הזמן, אל תתנה את זה שהאוניברסיטה תמצא ותביא.

אבישי ברוורמן: תחתוך בחלק מהבזבוזים בתקציב הביטחון, ה-payoff לביטחון בישראל יהיה עשרות מונים.

אבישי ברוורמן: צריך ביצועים, לא רק הכרזות על השכלה גבוה.

אבישי ברוורמן: לא רק הכרזות.

אבישי ברוורמן: ולכן אני מאוד חושש – מחר יגיעו נשיאי אוניברסיטאות, חלק מעמיתי – שהתוואי הזה שהתחילו להשתפר בו, כי, רבותי, ארנסט דוד ברגמן ישב על יד דוד בן-גוריון, וזה היה ברור: מצוינות – אתה צריך להשקיע היום.

אבישי ברוורמן: קוריאה לא הייתה מעצמה.

אבישי ברוורמן: סינגפור לא הייתה מעצמה.

אבישי ברוורמן: כל מיני מדינות שלא היו במשחק בכלל עוברות אותנו.

אבישי ברוורמן: אנחנו מדינה קטנה, אנחנו לא יכולים להשקיע בכול, אבל בדברים האלה אנחנו צריכים לשים עדיפויות.

אבישי ברוורמן: ההשכלה הגבוהה במדינת ישראל כבר שנים לא בסדר העדיפויות.

אבישי ברוורמן: ואני מזהיר – וזאת ההערה האחרונה – רבותי, אני הייתי בעד פתיחת המכללות.

אבישי ברוורמן: הייתי שלוש פעמים יושב-ראש ועד ראשי האוניברסיטאות, גם כששילשנו את אוניברסיטת בן-גוריון ויותר, ופתחו את המכללות, אבל הזהרתי ואני מזהיר היום את מי שיהיה פה שר החינוך הבא:

אבישי ברוורמן: אוי לה למדינה שתפתח אך ורק מכללות באיכות נמוכה כדי להראות שיש הרבה סטודנטים.

אבישי ברוורמן: לפי אותו משפט שקרי, שמי שגומר BA, יש לו תואר, תהיה לו הכנסה יותר גבוהה – אין משפט יותר שטותי מזה.

אבישי ברוורמן: השאלה היא, מה הוא גומר ואיך הוא גומר.

אבישי ברוורמן: שילכו חלק לחינוך טכנולוגי, חלק למצוינות.

אבישי ברוורמן: ואני מעדיף היום שאנחנו נדאג אך ורק למכללות בעלות רמה ונחזק את החינוך הטכנולוגי ונחזק את המצוינות; כי אם את הכספים שישנם עכשיו אנחנו נזרוק ונבטל את אותו מאמץ ייעודי מיוחד שהיום גם הולך לסקטור הערבי – גם כשר עשינו את זה; הם מרשימים בהצלחה שלהם.

אבישי ברוורמן: מצוינות זה לא סתירה לנגישות.

אבישי ברוורמן: ואוי לה למדינה שתתחיל להיות עכשיו פופוליסטית, תפתח מכללות חלשות שאין בהן טעם.

אבישי ברוורמן: מצוינות ואיכות, זו הייתה גישתו של בן-גוריון, ואם יהיו לנו חתני פרס נובל, זה לא בגלל מה שהיה פה בעשור האחרון, זה יהיה מפני שנחזור לדרכו של בן-גוריון, כי אז, ידידי מיקי לוי, יהיה עתיד לעבודה נאמנה.

אבישי ברוורמן: תודה רבה.

בנימין בן-אליעזר: אני מודה לך.

בנימין בן-אליעזר: חבר הכנסת אלעזר שטרן, מכובדי, בבקשה.

אלעזר שטרן: אדוני היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, אני חושב שהמצב של החינוך המדעי, ואני מרשה לעצמי לחבר לזה גם קצת את המצב הטכנולוגי, יחד עם הדברים שנאמרו כאן קודם באשר לאפשרות הלחצים לביטול משרד המדע, מביאים אותי דרך גשר מסוים שאני אעשה, ברשותכם – המחבר של שתי האוטוביוגרפיות העבות מאוד שקראתי לאחרונה, של סטיב ג'ובס, והסיבה שלשמה התכנסנו היום, אלברט איינשטיין.

אלעזר שטרן: סטיב ג'ובס מצטט, או שאיזקסון מייחס לסטיב ג'ובס סיפור שהוא מייחס להנרי פורד.

אלעזר שטרן: הוא אומר: הנרי פורד אמר שאם הוא היה שואל את האנשים בדורו, מה אתם רוצים שאני אייצר לכם, הם היו אומרים לו, סוס מהיר יותר.

אלעזר שטרן: מה לעשות, הוא לא הקשיב להם והוא טיפח את אותם אנשים שבאותו זמן לא חשבו על הסוס אלא כנראה חשבו על משהו שאנחנו קוראים לו "מחוץ לקופסה".

אלעזר שטרן: אם אתם רוצים – הרב אייכלר לצערי לא כאן – אז אני אומר שני דברים במאמר מוסגר.

אלעזר שטרן: האחד, במקום שאבא שלי למד בו, בגלות, במקום שקידש את שיטת החת"ם סופר, לקראת הבחינות על לימודים חיצוניים נתנו חופש גם מלימודי תורה באותם ימים.

אלעזר שטרן: אני חושב שההסתכלות החד-חד-ערכית על לימודי התורה כמתנגדים ללימודי המדע, וכבר נשברו כאן הרבה מילים או הרבה קולמוסים, היא עיוות של התורה שאנחנו מאמינים בה.

אלעזר שטרן: אני גם רוצה להרגיע קצת סוג של פחד.

אלעזר שטרן: איינשטיין, שאנחנו מדברים עליו כאן, באותה אוטוביוגרפיה, עם התנודות שהוא עשה, אם אני אקרא לזה המצב הדתי שלו, מעולם לא היה לו ספק באשר למצב היהודי שלו, והוא אמר שגם חילזון שעוזב את קונכייתו, הוא נשאר בסוף חילזון בהיבט הזה.

אלעזר שטרן: ולכן אני חושב שהפחד הזה או סוג ההילוך-אימים הזה, שמנסים להציג בפנינו בצורה כל כך חד-משמעית, את האיום שבנתינת כלים, אני כבר לא מדבר על השתתפות ביצירת העתיד, של מה שנקרא פה מקצועות ליבה, אני חושב שזה לא הוגן או אפילו משחק מילים.

יעל גרמן: אני לא יודעת אם הוא התכוון לכך שבבית-ספר אתה לא לומד כלום, כי הוא סולק מבית-הספר.

אלעזר שטרן: – – – קיצוני כזה, אבל אני חושב שאתה לומד לחשוב, שאתה פחות לומד בלזכור – גם על זה הוא דיבר.

אלעזר שטרן: אתה פחות לומד בלשנן.

אלעזר שטרן: אתה לומד יותר בללמוד איך לומדים או איך שואלים, והתרבות שלנו היא כמובן עשירה בדברים האלה.

אלעזר שטרן: אני אומר את זה כיוון שאני חושב שדווקא ביום הזה, או דווקא בימים האלה, שאנחנו באמת גולשים פה, בזמן שאנחנו בתוך המליאה, ומערבים נושאים, אני חושב – ואני אגיד את זה ככה, כבר דובר פה רבות: אני, בשנותי שמעבר לצבא, יצא לי להתעסק קצת בחינוך טכנולוגי, אולי שאיננו.

אלעזר שטרן: יצא לי להתעסק קצת במחסור בצבא בכוח-אדם טכנולוגי.

אלעזר שטרן: ואני אגיד יותר מזה: באתגרים הטכנולוגיים, שאנחנו, אולי חיילים לוחמים עם סכין בין השיניים, מה שנקרא אצלנו, אבל אנחנו, כולנו, יודעים שלא רק בתעשייה – ואולי זה אותו היי-טק – אבל יכולת הקיום של המדינה שלנו, כאן, באמצע המזרח התיכון, מותנית גם בריבונו של עולם; אבל גם ריבונו של עולם, כמו שאנחנו יודעים, ברא לנו את העולם כדי שאנחנו נמשיך לעשות ולקדם אותו.

אלעזר שטרן: ואני קורא כאן, לאור כל מה שנאמר כאן היום, לא רק לחזק את הנושאים שקשורים למשרד המדע, אלא להבין באמת שהנושאים האלה – לא רק בקצה של המצוינים – ואני אומר את זה גם כמי שהיה מורה של כיתת מצוינים בנצרת-עילית, שאספו אותם מכל האזור – אלא גם אולי בטכנולוגיה הפשוטה.

אלעזר שטרן: אני אולי רוצה להזכיר לכולנו: פעם, הרבה מאוד טייסים בחיל האוויר גדלו דווקא במקומות שאותנו לא שלחו אליהם, בתי-ספר מקצועיים במקום הזה.

אלעזר שטרן: ומי שיסת

אלעזר שטרן: כל היום על טבלת ההיי-טקיסטים, או טבלת היוצרים במדינת ישראל, יראה שהרבה מאוד מהם גדלו באותם מקומות שאנחנו פעם לא החשבנו; לצערי, לאורך השנים אולי גם משרד החינוך לא החשיב מספיק.

אלעזר שטרן: ואני מבקש להעלות גם את הנושא הזה ביום הזה שהכנסת מקדישה למדע.

אלעזר שטרן: תודה.

בנימין בן-אליעזר: אני מודה לך.

בנימין בן-אליעזר: תם סדר-היום.

בנימין בן-אליעזר: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום שלישי, א' בניסן התשע"ג, 12 במרס 2013, בשעה 16:00.

בנימין בן-אליעזר: ישיבה זו נעולה.