ישיבת מליאה, כנסת 19, פרוטוקול מספר 9, 2013-02-27 00:00

בנימין בן-אליעזר: היום יום רביעי, י"ז באדר התשע"ג, 27 בפברואר 2013.

בנימין בן-אליעזר: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

בנימין בן-אליעזר: לפני שעולה זאב אלקין, יושב-ראש הוועדה המסדרת, אני רוצה להודות לממשלה על שנענתה לבקשתנו ומשיבה בתוך 24 שעות, בצורה ראויה בהחלט לשבח.

בנימין בן-אליעזר: בדרך כלל צריך התראה של 48 שעות, ואני מאוד מודה לממשלת ישראל.

בנימין בן-אליעזר: הודעה לחבר הכנסת זאב אלקין, יושב-ראש הוועדה המסדרת, בבקשה.

זאב אלקין: תודה רבה.

זאב אלקין: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מודיע בזאת על חילופי אישים בוועדת החוץ והביטחון הזמנית: מטעם סיעת הליכוד – ישראל ביתנו: במקום חבר הכנסת רוברט אילטוב יכהן חבר הכנסת יאיר שמיר.

בנימין בן-אליעזר: אנחנו עוברים לשאילתה הראשונה.

בנימין בן-אליעזר: השר ישיב על שאילתה דחופה מס' 11 מאת ג'מאל זחאלקה, בבקשה, בנושא: מותו של אסיר.

בנימין בן-אליעזר: חבר הכנסת זחאלקה, בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, רבותי חברי הכנסת, השאילתה שלי היא כדלקמן: רופא פלסטיני שנכח בזמן נתיחת גופתו של האסיר ג'רדאת קבע שבגופה נתגלו סימני שבר בחזה ובגב, מה שמצביע על עינויים.

ג'מאל זחאלקה: ברצוני לשאול: 1.

ג'מאל זחאלקה: מה היו הנסיבות שגרמו למותו של האסיר?

ג'מאל זחאלקה: 2.

ג'מאל זחאלקה: האם קיימת נכונות לקבל ועדת חקירה בין-לאומית בנדון?

ג'מאל זחאלקה: 3.

ג'מאל זחאלקה: מה היו שיטות החקירה של האסיר?

ג'מאל זחאלקה: תודה.

בנימין בן-אליעזר: כבוד השר, בבקשה.

יצחק אהרונוביץ': אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, האסיר, ששהה במתקן הכליאה במגידו, נפטר ביום שבת האחרון לאחר מאמצי החייאה שבוצעו על-ידי גורמי רפואה, מאמצים שלצערנו לא צלחו.

יצחק אהרונוביץ': עקב מותו של האסיר נפתחה חקירת משטרה על-ידי היאחב"ל, יחידה ארצית, ב"להב 433".

יצחק אהרונוביץ': בהמשך לכך מונה שופט חוקר לחקירת סיבת המוות – אנחנו קוראים לזה חס"מ.

יצחק אהרונוביץ': אליו יועברו כל ממצאי חקירת המשטרה.

יצחק אהרונוביץ': ביום ראשון בוצעה במכון לרפואה משפטית באבו-כביר נתיחה של גופת המנוח על-ידי פרופסור היס ובנוכחות פרופסור אפק, ראש מינהל הרפואה במשרד הבריאות, וכן בנוכחות הפתולוג הפלסטיני ד"ר סאבר אלעלול.

יצחק אהרונוביץ': מממצאים ראשונים של הנתיחה שפורסמו על-ידי המכון לרפואה משפטית עולה כי אי-אפשר בשלב זה לקבוע את סיבת המוות, ורק לאחר קבלת כל נתוני הבדיקה – ויש עדיין נתונים שמחכים לתוצאות, בעיקר נתונים של המעבדות – יעביר המכון לרפואה משפטית את חוות דעתו.

יצחק אהרונוביץ': אפשרות שילובו של גורם בין-לאומי בממצאי המכון לרפואה משפטית נבדקת עתה בידי גורמים מקצועיים, והחלטתם תינתן בהמשך.

יצחק אהרונוביץ': באשר לאופן חקירת האסיר, הרי שנושא זה אינו באחריות משרדי, ולכן לא אוכל להשיב על כך.

יצחק אהרונוביץ': תודה.

בנימין בן-אליעזר: שאלה נוספת לחבר הכנסת זחאלקה, בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, יש כמה דברים תמוהים באשר למעצרו של האסיר: 1.

ג'מאל זחאלקה: הוא נעצר ונחקר בידי השב"כ, ובדרך כלל במקרים כאלה, כפי שאתה יודע, אסיר שוהה לפחות חודש במתקני השב"כ ואחר כך מועבר לשב"ס.

ג'מאל זחאלקה: האסיר הנ"ל הועבר לאחר שישה ימים לשב"ס.

ג'מאל זחאלקה: למה?

ג'מאל זחאלקה: לא ידוע.

ג'מאל זחאלקה: ביום חמישי לפני מותו – –

דוד רותם: – – –

ג'מאל זחאלקה: תירגע.

ג'מאל זחאלקה: – – ביקש – – –

דוד רותם: – – –

בנימין בן-אליעזר: לא להפריע, אני מבקש.

ג'מאל זחאלקה: – – – הייתה בקשה של השב"כ או של המשטרה לעצור אותו ל-15 ימים נוספים.

ג'מאל זחאלקה: בית-המשפט אישר 12 ימי מעצר.

ג'מאל זחאלקה: למחרת היום – זה היה ביום חמישי – ביום שישי הוא כבר הועבר לשב"ס.

ג'מאל זחאלקה: כלומר למה מבקשים כל כך הרבה ימי חקירה – באשמת זריקת אבנים בהתחלה, ואחר כך בקבוק מולוטוב – ומעבירים אותו מייד למתקני השב"ס?

ג'מאל זחאלקה: זה מעורר סימני שאלה.

ג'מאל זחאלקה: גם מקום שהייתו בתוך הכלא, באגף שנקרא "אגף מדובבים", של משתפי פעולה, שהם באחריות – בעינינו הם כאנשי שב"ס או אנשי שב"כ, כי הם פועלים מטעם מדינת ישראל, מטעם משטרת ישראל, מטעם גורמי הביטחון הישראליים, והם באחריותם; שהייתו במתקן הזה למחרת היום זאת אינפורמציה ודאית.

ג'מאל זחאלקה: דבר שלישי, לא רק הנתונים של הפתולוג הפלסטיני, שראה במו-עיניו – יש מנהג גם אצל המוסלמים וגם בדתות אחרות לרחוץ את המת.

ג'מאל זחאלקה: ומי שרחץ את המת ראה, וגם הפתולוג – אישרו את אותם דברים, שהיה לו פצע בשפה, סימני מכות בפנים, שברים בצלע השנייה והשלישית בצד הימני של החזה, סימני מכות וחבלות בגב, בכתף – בכתף מכות חזקות ביותר, חבלות חזקות ביותר – וגם בצוואר.

ג'מאל זחאלקה: האם כל אלה לא מצדיקים קבלה של ועדת חקירה נייטרלית בין-לאומית שתקבע למה האסיר מת?

ג'מאל זחאלקה: שאלה אחרונה, כבוד השר: האם הוטל חיסיון מטעמים ביטחוניים או מטעמים אחרים – מדיניים – על העניין הזה כך שכבוד השר לא יוכל להגיד דברים, אפילו אם הם ידועים לו, או שלא דווח לו מאותו טעם?

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

יצחק אהרונוביץ': חבר הכנסת זחאלקה, קודם כול, לא הוטל שום חיסיון.

יצחק אהרונוביץ': יש כמובן החס"מ שדיברתי עליו, על-ידי שופט חוקר שיקבל את כל החומרים.

יצחק אהרונוביץ': הכול יינתן לשופט, גם חקירת יאחב"ל, גם הממצאים של המכון הפתולוגי וגם של השופט שיראה את החומרים.

יצחק אהרונוביץ': הוא למעשה יקבע, ואני מקווה שלפחות בשופט-חוקר אזרחי יש לך אמון.

יצחק אהרונוביץ': אני מקווה.

יצחק אהרונוביץ': לכן צריך להמתין.

יצחק אהרונוביץ': זה לוקח לפחות – – –

ג'מאל זחאלקה: מי השופט שמונה לנושא הזה?

יצחק אהרונוביץ': סליחה?

ג'מאל זחאלקה: מי השופט שמונה לנושא הזה?

יצחק אהרונוביץ': מי השופט שמונה?

יצחק אהרונוביץ': אני אבדוק ואני אתן לך, זה לא חסוי.

יצחק אהרונוביץ': זה שופט מבית-משפט, הוא התחיל את הבדיקה.

יצחק אהרונוביץ': הוא יקבל את כל החומרים ויפרסם את ההחלטה.

יצחק אהרונוביץ': זה עניין של שבועות.

יצחק אהרונוביץ': לגבי כל התיאורים שנתת, חבר הכנסת זחאלקה, לגבי כל הסימנים על הגופה וכל הדברים האלה, אני לא הייתי בזמן הנתיחה, אני מניח שגם אתה לא היית.

יצחק אהרונוביץ': זה על-פי הממצאים ועל-פי הדברים של הרופא הפלסטיני, על זה אתה מסתמך.

ג'מאל זחאלקה: גם על המשפחה, בעת רחיצת המת.

יצחק אהרונוביץ': יכול להיות.

יצחק אהרונוביץ': אני לא הייתי בזמן הרחיצה.

יצחק אהרונוביץ': אני לא יכול להגיד לך מה היה ומה לא היה.

יצחק אהרונוביץ': הנושא באמת נמצא כרגע בבדיקה על-ידי המכון הפתולוגי, על-ידי פרופסור היס.

יצחק אהרונוביץ': הנושא של צירוף גורם בין-לאומי, אמרתי וחזרתי שזה נושא שכרגע נמצא בבדיקה, אם אפשר לצרף.

יצחק אהרונוביץ': יכול להיות שיצורף.

יצחק אהרונוביץ': הדברים האלה נבדקים כרגע, כדי באמת להזים את כל החשדות, או את כל מה שמתכוונים או חושבים שמנסים כרגע להעלים או להסתיר.

יצחק אהרונוביץ': הדברים האלה – אני מניח, שבתוך כמה ימים המכון הפתולוגי – נראה לי בסוף השבוע או בתחילת השבוע הבא יוציא הודעה מסודרת לגבי הנתיחה, ואם נצטרך לצרף אדם נוסף, בין-לאומי, גם זה יצורף.

יצחק אהרונוביץ': הדברים האלה יתקבלו בהמשך.

יצחק אהרונוביץ': אני מציע כרגע, כל עוד כולנו לא יודעים, לא אתה, לא אני ולא אחרים פה, מה קרה שם, בוא נמתין ונקבל את התוצאות ולאחר מכן נתדיין ונדבר על זה.

בנימין בן-אליעזר: שאלה נוספת לחבר הכנסת דב חנין באותו נושא.

דב חנין: אדוני השר, בהמשך לשאלתו של חבר הכנסת זחאלקה, אני חייב לומר שהפרשה הזאת מעוררת דאגה מאוד גדולה ותחושות מאוד קשות.

דב חנין: קודם כול, יש ויכוח עובדתי.

דב חנין: בנתיחה של הגופה לאחר המוות השתתפו שני רופאים, פרופסור היס מהמכון לרפואה משפטית וד"ר סאבר אלעלול, פתולוג פלסטיני.

יצחק אהרונוביץ': השתתפו שלושה.

יצחק אהרונוביץ': אני הזכרתי, חבל שהפסדת את הקטע.

יצחק אהרונוביץ': השתתף גם פרופסור אפק, ראש מינהל הרפואה במשרד הבריאות.

יצחק אהרונוביץ': שלושה היו שם.

דב חנין: אנחנו מקבלים שני דיווחים עובדתיים שונים על מה קרה.

יצחק אהרונוביץ': גם זה לא מדויק.

דב חנין: אני יכול לומר לך מה בפני.

דב חנין: אדוני בוודאי יגיב.

דב חנין: אם אני טועה, אני כמובן אתקן.

דב חנין: לפי הממצאים של הרופאים הישראלים, מדובר בשני שברים בשתי צלעות ימין.

דב חנין: יש שני דימומים בשריר, אחד בכתף ואחד בחזה בצד ימין, ובשני המרפקים.

דב חנין: הפלסטינים מדווחים גם על פגיעות בחלקי פניו השונים של ג'רדאת וגם על שברים נוספים, מעבר לשני השברים בצלעות.

דב חנין: הפער הזה בין הדיווחים העובדתיים הוא מאוד מאוד מטריד, והוא צריך לקבל איזו תשובה ברורה וחד-משמעית.

דב חנין: הדבר הזה צריך להיחקר בצורה מאוד רצינית וצריכות להינתן פה תשובות, גם על השאלה מה באמת קרה אבל גם על השאלה איך נוצרו פערים, ברמה העובדתית, בין התיאורים של מצב הגופה על-ידי פתולוגים שונים.

דב חנין: סוגיה נוספת, אדוני השר, שצריכה להיבחן פה, היא סוגיה מערכתית.

דב חנין: הזכיר חבר הכנסת זחאלקה את מה שמתרחש במה שנקרא "חדר/אולם/אגף המדובבים".

דב חנין: התלונות שמגיעות משם הן תלונות קשות.

דב חנין: הטענות הן שאותם אנשים, אותם אסירים שהם מדובבים בשירות גופי הביטחון השונים, מפעילים שם אלימות ולפעמים אלימות קשה.

דב חנין: זה נושא מערכתי שחייב להיבדק.

דב חנין: מה קורה שם?

דב חנין: מי מנהל את זה?

דב חנין: מי מפקח על זה?

דב חנין: למי נעשים הדיווחים על מה שמתרחש במקום הזה?

דב חנין: וכדומה.

דב חנין: סוגיה שנייה היא סוגיית הבידוד.

דב חנין: אני מבין שגם העציר הזה התלונן על מצוקה עקב הבידוד שלו.

דב חנין: השאלה היא האם הבידוד הוא לא אמצעי שמשתמשים בו בצורה אינפלציונית מדי, כולל ההשלכות הקשות שלו.

דב חנין: שאלה נוספת נוגעת לתלונות, אני מבין שעל התלונות האלה אין מחלוקת, שהאסיר התלונן שיש לו בעיות גב והוא סובל מכאבי גב.

דב חנין: בדיוק אסיר כזה, כאשר משתמשים בשיטת חקירה מאוד רווחת, שכוללת הושבה ממושכת של אסיר או של נחקר על כיסא מבלי שהוא יכול לזוז, כולל מניעת שינה – הדבר הזה יכול ליצור מצב של כאבים מאוד מאוד קשים לאנשים שממילא יש להם בעיות גב ולמצוקה מאוד מאוד קשה ולסבל מאוד קיצוני.

דב חנין: גם הדברים האלה, ברמה המערכתית, צריכים להיבדק ולהיבחן בצורה רצינית.

דב חנין: תודה.

יצחק אהרונוביץ': תודה, חבר הכנסת חנין.

יצחק אהרונוביץ': אני שוב רוצה לחדד ולחזור על דברים שאולי לא שמעת, או שלא נכחת באולם: הניתוח נעשה במכון הפתולוגי באבו-כביר על-ידי שלושה רופאים: גם פרופסור היס וגם פרופסור אפק, ונכח הפתולוגי הפלסטיני ד"ר סאבר אלעלול.

יצחק אהרונוביץ': צריך לזכור שכל מה שאתה מנית, וגם קודמך, חבר הכנסת זחאלקה, מסתמך על הפתולוג הפלסטיני.

יצחק אהרונוביץ': להבנתי, יש לו גם עניין לעשות את זה ולומר את הדברים האלה.

יצחק אהרונוביץ': אנחנו עדיין לא קיבלנו – אמרתי שיצאה הודעה מטעם המכון.

יצחק אהרונוביץ': זה לא מטעם המשרד שלי, זה משרד הבריאות.

יצחק אהרונוביץ': הוציאו הודעה שלא ניתן כרגע, בשלב זה, לקבוע את סיבת המוות, כי מחכים לעוד תוצאות של בדיקות מעבדות, שאני מעריך שעוד יום, עוד יומיים, עוד שלושה, הן יהיו.

יצחק אהרונוביץ': אז הם יוציאו הודעה מסודרת, אם אתה צודק, או הפתולוג הפלסטיני צודק, או שהוא לא צודק ויש הודעה אחרת.

יצחק אהרונוביץ': אף אחד לא היה בנתיחה.

יצחק אהרונוביץ': בואו נמתין להודעה המסודרת של משרד הבריאות ושל המכון הפתולוגי.

יצחק אהרונוביץ': לכן, כרגע ללכת וליצור איזו אווירה כאילו נעשים דברים, או שהוא קיבל או שהוא נפטר כתוצאה מזה – אני אומר את זה בעירבון מוגבל – בואו נמתין ונקבל את התשובה הסופית כי המכון הוא למעשה מוציא את ההודעה.

יצחק אהרונוביץ': אני גם אמרתי שקיימת אפשרות לצרף גורם בין-לאומי; כרגע בודקים את האפשרות הזאת.

יצחק אהרונוביץ': אין לנו מה להסתיר, אני אומר את זה בצורה ברורה וחדה.

יצחק אהרונוביץ': לגבי כל הנושא של שירות הביטחון והחקירות, אני אומר לכם בצורה מאוד אחראית: א.

יצחק אהרונוביץ': הם פועלים על-פי חוק, וב.

יצחק אהרונוביץ': הם פועלים ומונחים על-ידי המערכת המשפטית.

יצחק אהרונוביץ': אין דברים שנעשים בחשכה ובעלטה ודברים ללא פיקוח.

יצחק אהרונוביץ': אין מצב כזה, הכול מתבצע בהתאם להוראות הדין והחוק במדינת ישראל.

אחמד טיבי: החוק בישראל מאפשר עינויים.

יצחק אהרונוביץ': חבר הכנסת טיבי, אני לא אמרתי שהחוק מאפשר עינויים, אבל יש גם חקירות שהשירות צריך לבצע.

יצחק אהרונוביץ': מה הדרכים – הכול בפיקוח של משרד המשפטים, הם מפקחים על הדברים האלה.

יצחק אהרונוביץ': לגבי חבר הכנסת זחאלקה, אני רוצה להגיד לך; שאלת שאלה – מי זה השופט?

יצחק אהרונוביץ': השופט הוא עמי קובו מבית-משפט השלום בפתח-תקווה.

יצחק אהרונוביץ': תודה.

בנימין בן-אליעזר: שואל נוסף, חבר הכנסת באסל גטאס, בבקשה.

באסל גטאס: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי הכנסת, החשיבות המיוחדת של המקרה של פטירתו, הריגתו, של האסיר הפלסטיני, גם נובעת מהמצב הביטחוני הכללי.

באסל גטאס: היא באה להוסיף שמן על המדורה של מה שקורה בשבועות ובחודשים האחרונים.

באסל גטאס: השאלה שלי מתייחסת לדבר המרכזי שגורם לתסיסה היום בשטח, וזה מצבו של האסיר סאמר עיסאווי, ששובת מעל 220 יום ולא ברור מה יקרה אתו.

באסל גטאס: הוא היום באחריות השב"ס.

באסל גטאס: כידוע, בית-משפט צבאי קצב את עונשו לשמונה חודשים על העבירה הקלה שעשה, כאילו בניגוד לתנאי השחרור שלו בעסקת שליט.

באסל גטאס: אני שואל אותך שאלה ישירה, שהתשובה עליה עשויה להבהיר הרבה ולתרום להבהרת העניינים ולהרגעת הרוחות:

באסל גטאס: האם שב"ס עומד לשחרר אותו ב-6 במרס, כשמסתיים העונש שלו?

יצחק אהרונוביץ': אתה שואל תמיד שאלות ישירות: אני שואל אותך שאלה ישירה, כאילו שלא שומעים – שאלות ישירות, תקבל גם תשובה ישירה.

יצחק אהרונוביץ': אתמול קיימתי דיון על כל הנושא של האסירים הביטחוניים והאסירים שהם שובתי רעב.

יצחק אהרונוביץ': אין אסיר ששובת רעב מעל 150 או 160 יום.

יצחק אהרונוביץ': לא צריך לדבר על מספרים שדיברת.

יצחק אהרונוביץ': אני יכול להגיד גם שיש פיקוח מלא, גם של שירות בתי-הסוהר, הרפואה, וגם בבתי-חולים.

יצחק אהרונוביץ': נמצאים, חלקם משובתי הרעב – אני מדבר על אלה ששובתי רעב, כרגע על הארבעה, שכרגע אתה בטח רוצה להזכיר.

יצחק אהרונוביץ': כרגע נמצאים שלושה בבתי-חולים, ואחד נמצא בבית-חולים של השב"ס.

יצחק אהרונוביץ': כרגע הם מפוקחים על-ידי הרופאים.

יצחק אהרונוביץ': אתמול בדיון היו גם ממשרד הבריאות.

יצחק אהרונוביץ': הם כמובן מפוקחים.

יצחק אהרונוביץ': מה שאני יכול להגיד לך, שלא נשקפת להם סכנת חיים נכון לאתמול אחר-הצהריים.

יצחק אהרונוביץ': מובן שצריך להמשיך לטפל בהם רפואית.

יצחק אהרונוביץ': צריך ללוות אותם, צריך לראות, ואם יש החמרה במצבם, קיימת ועדה עליונה בראשות הנציב, שמחליטה להתכנס – עם משרד הבריאות, עם משרד המשפטים – ומקבלים החלטה לגבי אותו אסיר.

יצחק אהרונוביץ': לגבי השחרורים – אני אומר כרגע: אנחנו בשלבים, יש כאן כמה דיונים לגבי כולם – כמה דיונים בבתי-משפט, חלק על החלק הפלילי בבתי-המשפט בישראל, שכרגע קצבו את עונשם לשמונה חודשים, ואתה יודע, ויש החלק של נושא המעצר המינהלי, שגם לגביו צריך לקבל החלטה.

יצחק אהרונוביץ': הדברים האלה כרגע – אני אומר כרגע – נבחנים אצלי במשרד.

יצחק אהרונוביץ': את ההמלצות אני אעביר בהתאם.

יצחק אהרונוביץ': אין לי כרגע מה לחדש פה במליאת הכנסת.

יצחק אהרונוביץ': האם יש צפי לשחרר אותם, האם הם ייכנסו למאסר או לתקופות ארוכות – הדברים האלה עדיין לא סגורים.

יצחק אהרונוביץ': אנחנו בוחנים את הדברים האלה נכון לרגע זה.

בנימין בן-אליעזר: אני מודה לך, אדוני השר.

דוד רותם: האם שקלתם לשכור את הסוויטה המלכותית במלון "קינג דייוויד" בשביל העצורים האלה?

אחמד טיבי: הוא מדבר שטויות – – –

דוד רותם: בוא נאמר ככה – אחרי שאני שומע את הפלסטינים, אני – – –

קריאה: – – –

באסל גטאס: – – –

בנימין בן-אליעזר: השר לביטחון הפנים.

יצחק אהרונוביץ': רבותי, מילה אחת.

יצחק אהרונוביץ': אדוני היושב-ראש, מילה אחת אני כן חייב.

יצחק אהרונוביץ': רבותי, אין בבתי-הכלא אסירים שלא עברו עבירות, אין דבר כזה.

יצחק אהרונוביץ': הכול נעשה בשם החוק ולצורך טעמי ביטחון של מדינת ישראל.

יצחק אהרונוביץ': ככה שאין פה – בגלל רצון כזה או אחר של אדם כזה או אחר.

יצחק אהרונוביץ': הם נעצרו כי הייתה סיבה – על-ידי שירות הביטחון, על-ידי צה"ל, על-ידי המשטרה – ושם הם יהיו, והם יקבלו את כל הטיפול.

יצחק אהרונוביץ': תודה רבה.

בנימין בן-אליעזר: תודה רבה לך.

ג'מאל זחאלקה: אין – – –

בנימין בן-אליעזר: השר לביטחון פנים ישיב – אני מבקש, סיימנו.

ג'מאל זחאלקה: – – –

בנימין בן-אליעזר: סיימנו את הדיון הזה.

בנימין בן-אליעזר: השר לביטחון פנים ישיב על שאילתה דחופה מס' 10, במקום שר הביטחון, מאת חבר הכנסת מרדכי יוגב, בנושא: צווי גיוס לתלמידי ישיבות ההסדר.

בנימין בן-אליעזר: בבקשה.

מרדכי יוגב: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, כבוד השר, אף שפג תוקפו של חוק טל, במציאות החוק המשיך לפי רוח שר הביטחון.

מרדכי יוגב: לפני כחודש הוצאו למעלה מ-900 צווי גיוס לתלמידי ישיבות ההסדר הנמצאים בהסדר הגיוס ולחלק מתלמידי הישיבות הגבוהות הציוניות, שמתגייסים ממילא באחוזים גבוהים.

מרדכי יוגב: רצוני לשאול: 1.

מרדכי יוגב: האם נכון הדבר?

מרדכי יוגב: 2.

מרדכי יוגב: אם כן – מדוע?

מרדכי יוגב: 3.

מרדכי יוגב: אם זאת טעות, מתי היא תתוקן?

יצחק אהרונוביץ': אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, שר הביטחון ביקש שאני אשיב בשמו, ואני אשתדל לתת את התשובה הנדרשת.

יצחק אהרונוביץ': לאחר בדיקה עם צה"ל – אכ"א, לגבי הסעיף הראשון: לקראת גיוס מרס 2013 זומנו על-ידי צה"ל – מיטב, לשכת הגיוס תל-השומר – לגיוס מסיימי הלימודים בקיץ 2012, כלומר מלש"בים, מועמדים לשירות ביטחון, אשר אינם רשומים בצה"ל עד כה במסלול ההסדר.

יצחק אהרונוביץ': כלומר אלה זומנו, השאר לא זומנו.

יצחק אהרונוביץ': מי שבמסלול ההסדר לא זומן.

יצחק אהרונוביץ': הדבר השני: לעומתם, המלש"בים אשר נרשמו בקיץ שעבר למסלול והתקבלו לישיבות ההסדר, לא יגויסו ויידחה שירותם בהתאם.

יצחק אהרונוביץ': נדגיש כי בימים אלה מתבצעת פעילות הסדרה בין צה"ל לגורמים הרלוונטיים – איגוד ישיבות ההסדר, הישיבות הגבוהות הציוניות וכו' – על מנת לדחות גיוסם של המיועדים לשירות ביטחון הזכאים לכך על-פי הדין ושיקולי צה"ל.

בנימין בן-אליעזר: אני מודה לך.

בנימין בן-אליעזר: שאלה נוספת, בבקשה.

מרדכי יוגב: אני מבקש להוסיף.

מרדכי יוגב: המציאות הזאת של מערכת היחסים של צבא–אזרחים – במציאות הזאת היו למעשה שני קצינים בכירים באגף כוח-אדם, לא אזכיר אותם כרגע בשמם, שהם בעצם אלה שהוציאו את הצווים האלה ברגע האחרון, בהתראה של 30 יום, וגרמו בכך עוגמת נפש גדולה גם למלש"בים וגם להוריהם, וגם לחוסר הוודאות הזה.

מרדכי יוגב: אני מבקש לשאול שתי שאלות: 1.

מרדכי יוגב: איך פועלים לכך שתהליכים כאלה לא יחזרו על עצמם, כי הרי יש אנשים שנמצאים בקשר מתמיד עם המערכת כדי לשרת את המערכת – אם באיגוד ישיבות ההסדר, אם באיגוד הישיבות הגבוהות הציוניות – על מנת לחבר את התלמידים לשירות בצורה מסודרת?

מרדכי יוגב: וכאן נעשה דבר אולי אפילו בצורה נבזית; או מינימום בטעות.

מרדכי יוגב: איך פועלים לכך שתהליכים כאלה לא יחזרו על עצמם?

מרדכי יוגב: 2.

מרדכי יוגב: האם יבוצע התחקיר על-ידי הרמטכ"ל, או סגן הרמטכ"ל – אני אומר אפילו למיצוי הדין עם קצינים כה בכירים, תת-אלוף וסגן-אלוף, שהתנהגו בצורה כל כך פוגעת/ אפילו נבזית.

יצחק אהרונוביץ': חבר הכנסת יוגב, אדוני היושב-ראש, יש שאלות מקצועיות שאני לא מופקד לענות עליהן.

יצחק אהרונוביץ': השאלות האלה יופנו כמובן לשר הביטחון, הוא ישיב מטעמו ויעביר לכם.

יצחק אהרונוביץ': אני פשוט לא רוצה להטעות, ולכן אני מעדיף ששר הביטחון ישיב לך על השאלות הנוספות.

בנימין בן-אליעזר: אנחנו נעביר את השאלה הזאת לשר הביטחון.

בנימין בן-אליעזר: שאלה נוספת – חבר הכנסת אלעזר שטרן, בבקשה.

אלעזר שטרן: בהמשך לשאלתו של חברי מוטי יוגב, אני לא בטוח, השר, שתוכל לענות על זה, אבל אני אשמח אם השאלה תעבור.

אלעזר שטרן: אני קצת מתפלא על השאלה שלו, ואני מוכרח להגיד שזו שאלה שכואבת לי קצת, ואני אגיד למה, ואני אשאל.

אלעזר שטרן: זה ציבור יחסית מוגן.

אלעזר שטרן: אין עליו מגבלות; כמה שרוצים יכולים להירשם למסלולים האלה.

אלעזר שטרן: יש לנו ילדים שרוצים להירשם למכינות דתיות ושאינן דתיות, ויש עליהן מגבלות, יש להן מכסות.

אלעזר שטרן: אם הצבא לא עושה את מה שהוא עשה כאן, קוראים לבן שלי ולחתן שלי לעשות מילואים מפני שאין חיילים.

אלעזר שטרן: מה שאני אומר – השאלה היא זאת: האם לא הגיע הזמן – אם רוצים לפתוח את ה"אין מכסות" לכולם, אז שגם למכינות הקדם-הצבאיות לא יהיו מכסות, ואולי מישהו ישמור עלינו.

אלעזר שטרן: ואם בסוף חושבים שמישהו צריך לעשות את העבודה הזאת, ולא תמיד לקרוא לעוד גדוד מילואים ועוד גדוד מילואים ועוד גדוד מילואים, מפני שחסרים לנו חיילים, אז אולי גם במקומות האלה צריכות להיות מכסות, ואז לא נגיע לשאלות הדחופות ולא נטיל רפש בקציני צה"ל שנאלצים להוציא צווים בהתראה כזאת, מפני שמה לעשות – השכנים לא השתנו.

אלעזר שטרן: תודה.

יצחק כהן: – – – שוויון בנטל, נו?

קריאות: – – –

אלעזר שטרן: – – –

יצחק אהרונוביץ': חבר הכנסת שטרן – – – פה ויכוח.

יצחק אהרונוביץ': לא, בסדר גמור, אתה תשאל את השאלות, אני גם מפנה את התשובה לשר הביטחון, שהוא יצטרך לתת – אני יכול להגיד לך מה אני הייתי עונה, אבל אני אשאיר את זה לעצמי.

יצחק אהרונוביץ': תודה רבה.

בנימין בן-אליעזר: אנחנו נעביר גם את השאלה הזאת לשר הביטחון.

בנימין בן-אליעזר: אני מניח שהוא ישיב על זה.

בנימין בן-אליעזר: שאלה נוספת לחבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה.

בנימין בן-אליעזר: על השאלות של אחמד טיבי בטח אתה יכול לענות.

אחמד טיבי: אפרופו שוויון בנטל, אדוני היושב-ראש, אני בטוח שאדוני השר וגם היושב-ראש הזדעזעו אתמול מהתמונות של אישה ערבייה שהותקפה באלימות בקריית-משה על-ידי נשים וגברים יהודים, כאשר קצין ביטחון של העירייה עמד בצד וצחק.

אחמד טיבי: גיחך וצחק.

אחמד טיבי: אתמול בלילה, אדוני השר לביטחון פנים, שוטר במשטרת ישראל, בפייסבוק – יש לו תמונה יפה ככה עם המפכ"ל – כתב:

אחמד טיבי: טוב מאוד, חבל שהזונה הערבייה לא מתה.

אחמד טיבי: שוטר במדים.

אחמד טיבי: העברתי את התמונה וגם את צילום המסך למפכ"ל.

אחמד טיבי: אדוני, לגבי עצם התקיפה, מה עושה משטרת ישראל?

אחמד טיבי: לאחרונה יש גל של תקיפות של ערבים על רקע – התקפות שנאה, גזענות.

אחמד טיבי: ומה אתה מתכוון לעשות כדי לטהר את נגע הגזענות?

אחמד טיבי: ואפרופו שוויון בנטל, אולי שוויון בנטל במלחמה בגזענות, אדוני השר?

יצחק אהרונוביץ': חבר הכנסת טיבי, אני לא יודע איך הגעת משוויון בנטל לתקיפה של תושבת ירושלים או ערבייה שהותקפה ותמונה של המפכ"ל עם השוטר.

יצחק אהרונוביץ': עשית סלט, אבל אני מבין מה אתה רוצה לומר.

יצחק אהרונוביץ': אני מבין שזה לא קשור לגיוס, נעזוב שוויון בנטל – זה לא התחום שלך, ואתה לא מתעסק עם זה.

יצחק אהרונוביץ': אתה מתעסק כרגע בתופעה חמורה, וראית את התמונות – אני לא ראיתי, אבל ראית את התמונה ושלחת.

יצחק אהרונוביץ': אני אפגוש בצהריים את המפקח הכללי.

יצחק אהרונוביץ': אני אראה את התמונה.

יצחק אהרונוביץ': אני לא מכיר, אבל אראה.

יצחק אהרונוביץ': אני חוזר ואומר, ואנחנו כבר כמה שנים ביחד – תופעות של אלימות של שוטרים ותופעות של גזענות, אני אעקור אותן מהשורש, ולא אתן להן להיות, לא בצד היהודי ולא בצד הערבי.

יצחק אהרונוביץ': הדוגמה הבולטת זה "בית"ר ירושלים" עם כל התופעות האלה, וטוב שהוגשו כתבי-אישום הבוקר, וצריך להמשיך שם את החקירה ויש עוד הרבה מה לעשות.

יצחק אהרונוביץ': אבל זה לא רק שם.

יצחק אהרונוביץ': יש הרבה תופעות שצריך להמשיך ולהילחם בהן.

יצחק אהרונוביץ': המקרה החמור, כפי שאתה מתאר אותו, הוא ייחקר, הוא ייבדק, ואני מבטיח לך שגם יטופל.

יצחק אהרונוביץ': צריך לזכור, בדברים האלה יש גם מקרים לא טובים שמכתימים את ממשלת ישראל, אם התיאור שלך הוא נכון, ואני מאמין לך.

יצחק אהרונוביץ': תודה רבה.

בנימין בן-אליעזר: אני מודה לך, אדוני השר.

בנימין בן-אליעזר: אני מזמין את שר התעשייה, המסחר והתעסוקה, חבר הכנסת שלום שמחון, בבקשה.

בנימין בן-אליעזר: השר ישיב על שאילתה דחופה מס' 8, מאת חבר הכנסת יחיאל חיליק בר בנושא: תו תקן ישראלי למזרנים.

בנימין בן-אליעזר: חבר הכנסת בר, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: בעקבות האסון שאירע ביום ראשון, שבו נחנקו למוות שתי נשים מאדים רעילים שעלו ממזרון שנשרף, ובהמשך לתלונות נציבות הכבאות בנושא, רצוני לשאול: מדוע תו התקן הישראלי הקיים למזרנים, ת"י 5418, אינו רשמי ומחייב כמו תו התקן הישראלי הרשמי למזרנים לתינוקות, המחייב עמידה באש, ת"י 1548?

שלום שמחון: אדוני היושב-ראש, חברי חבר הכנסת חיליק בר, במענה על השאילתה הדחופה שהעברת להתייחסותי בנושא תו התקן הישראלי הקיים למזרונים, ת"י 5418, הריני להשיבך ולציין כי לאחרונה, בעקבות פניית נציבות הכבאות לממונה על התקינה במשרד התמ"ת, נבחנה יחד עם נציבות הכבאות הכרזה רשמית על סעיפי התקן 5418 המגדירים עמידות של מזרנים המיועדים לשימוש פרטי בעת דלֵקה.

שלום שמחון: הממונה על התקינה התחיל בהליך הכרזת הרשמיות בתחילת ינואר, מייד עם קבלת הבקשה.

שלום שמחון: להלן התהליך: הבקשה המנומקת של נציבות כבאות והצלה להכרזת הרשמיות הוגשה לממונה על התקינה ב-12 בינואר 2013.

שלום שמחון: ההליך להכרזת הרשמיות המוגדר בסעיף 8(א) לחוק התקנים מחייב קיום התייעצות ציבורית, אשר תסתיים ב-17 במרס 2013.

שלום שמחון: כמו כן מחייב החוק לקבל הסכמה מהשר שנושא התקן נמצא בתחום אחריות משרדו.

שלום שמחון: פניתי לשר לביטחון הפנים וביקשתי את הסכמתו בכתב להכרזת הרשמיות.

שלום שמחון: מכתבי זה נשלח ב-17 בפברואר, לפני השרפה ברחוב ארלוזורוב בתל-אביב, בלילה שבין 17 ל-18 בפברואר.

שלום שמחון: פנייתי לשר לביטחון פנים נענתה במהירות ובחיוב.

שלום שמחון: מאחר שכך, בסיום תקופת ההתייעצות הציבורית, שתחול ב-17 במרס 2013, אוכל לחתום על הכרזת הרשמיות לתקן 5418.

שלום שמחון: אני מניח שלא אני אחתום; יחתום השר החדש, כי זה יומיים אחרי כניסתו לתפקידו, אבל זה מוכן לחתימה בעיקרון.

שלום שמחון: התהליך מסתיים ב-17 במרס.

שלום שמחון: הוא ייחתם ויונח.

בנימין בן-אליעזר: שאלה נוספת.

יחיאל חיליק בר: שאלה קצרה.

יחיאל חיליק בר: קודם כול, ברכות.

יחיאל חיליק בר: בהחלט ראוי.

יחיאל חיליק בר: האם, להערכתך, יש הליך זמן שבו האכיפה על הדבר הזה ממש תמומש וזה ייכנס לתוקף, כולל אכיפה על יבואני המזרנים והמכירה שלהם?

שלום שמחון: באופן עקרוני אנחנו כבר שמים עין על הנושא, אבל מבחינת ההליכים החוקיים, נוכל לאכוף את התקן רק אחרי החתימה של שר התמ"ת.

שלום שמחון: אבל זה נמצא בעין פקוחה.

בנימין בן-אליעזר: תודה לך.

בנימין בן-אליעזר: השר ישיב על שאילתה דחופה מס' 9, מאת דוד צור, בנושא: אי-העברת תקציבים לחברת "call יכול".

בנימין בן-אליעזר: כיוון שיש שואלים נוספים – חבר הכנסת צור, בבקשה.

דוד צור: פורסם בתקשורת כי התקציב שהובטח לחברת call" יכול" על-ידי משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה, לא הועבר.

דוד צור: רצוני לשאול: 1.

דוד צור: מדוע לא הועבר התקציב?

דוד צור: 2.

דוד צור: מה ייעשה בעניין?

שלום שמחון: קודם כול, בראשית דברי לחבר הכנסת דוד צור, אני חייב לציין שלא מעט חברי כנסת נוספים פנו אלי.

שלום שמחון: חלקם קיבלו תשובה בכתב, החל מחבר הכנסת יצחק הרצוג, חבר הכנסת פירון, חבר הכנסת קורין אלאל, חבר הכנסת מיקי רוזנטל.

מאיר כהן: קארין אלהרר.

שלום שמחון: קארין אלהרר.

שלום שמחון: אני צריך ללמוד לאט-לאט.

שלום שמחון: אני לא יודע אם אספיק, אבל אני אנסה.

שלום שמחון: בכל מקרה, הקרדיט מגיע גם להם – זאת הייתה הכוונה.

שלום שמחון: 1–2.

שלום שמחון: במענה לשאילתה הדחופה שהעברת להתייחסותי בנושא אי-העברת תקציבים לחברת "call יכול", הריני להשיבך ולציין כי אני רואה בנושא העסקת בעלי המוגבלויות נושא חשוב ביותר שעל סדר-יומו של משרד התמ"ת, ואנו עוסקים כל העת בניסיון לקדם נושא זה.

שלום שמחון: עניינה של חברת "call יכול" ניצב על שולחני ועל שולחן משרד התמ"ת מזה זמן רב, ואנו מלווים את החברה מקרוב, תוך שילוב כמה יחידות של המשרד במאמץ לסייע לחברה.

שלום שמחון: המשרד פעל בשילוב עם משרדי הבריאות והרווחה על מנת למקסם את המאמץ הממשלתי בנושא.

שלום שמחון: מעל הכול, חברי הכנסת הנכבדים, ברצוני להציב בפניכם את הבעיה שעמה מתמודדת חברת "call יכול".

שלום שמחון: המדיניות הממשלתית בנושא שילוב אוכלוסיות, אנשים עם מוגבלויות בשוק התעסוקה הנה של שילוב מוגבלים בדרך של שילוב עם אוכלוסייה ללא מוגבלויות; זו, לדעת הממשלה, הדרך הנכונה ביותר לשילוב אנשים עם מוגבלויות, וכל כלי הסיוע שלה מותאמים למצב זה.

שלום שמחון: עם זאת, חברת "call יכול" מאמינה כי יש ליצור מרכזי תעסוקה נפרדים ואך רק למוגבלים.

שלום שמחון: בעשותה כן קורים שני דברים: האחד, העלויות אשר היא נושאת בהן בגין שיטה זו הן גבוהות יותר מהעלויות אשר נושאים בהן מרכזים אחרים; הדבר השני הוא שהתמיכה התקציבית של הממשלה לא מכירה בנושא.

שלום שמחון: בדיון האחרון שקיימנו אצל מנכ"ל משרד ראש הממשלה, מר הראל לוקר, בחנו את מכלול הבעיה.

שלום שמחון: בהקשר של דברי, מר לוקר החליט על מינוי צוות ממשלתי בראשות המשנה שלו, אודי פראוור, ראש האגף למדיניות במשרד ראש הממשלה, ויחד עם משרדי האוצר, הרווחה והתמ"ת, שיבחן את מדיניות הממשלה הראויה במקרה הזה.

שלום שמחון: על הממשלה לאמץ את המסקנות העתידיות ולפעול גם במישור התקציבי.

שלום שמחון: לעניין "call יכול" ואפשרויות הסיוע הקיימות: משרד התמ"ת יכול לסייע לחברה באמצעות המטה לשילוב אנשים עם מוגבלויות ובאמצעות מרכז ההשקעות.

שלום שמחון: לעניין המטה לשילוב אנשים עם מוגבלויות, מייד כשהנושא הובא לידיעתי כינסתי דיון בנושא, ובתומו הנחיתי את הגורמים במשרד לנסות לפעול לסייע לחברה ביתר שאת; כמובן, בהתאם לכלים העומדים לרשותנו על-פי דין.

שלום שמחון: בהמשך לדיון זה, נערכה בדיקה מקצועית ומשפטית אם ניתן לאשר לחברה סכומים נוספים בגין התאמות שהיא ביצעה עבור עובדיה.

שלום שמחון: הנושא נבדק, והוחלט על פרשנות מרחיבה להוראות תקנות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות (השתתפות המדינה במימון התאמות), באופן המוסיף לסכומים שכבר הועברו לחברה עוד כ-300,000 שקל.

שלום שמחון: אני מקווה שזה נושא שלא יגיע לשולחנו של מבקר המדינה, כיוון שהמנכ"ל שלי הרחיב את הפרשנות שלו ואפשר מתן סיוע נוסף.

שלום שמחון: החלטה זו הועברה לידיעת הפרקליטות, המטפלת בתביעה שהגישה החברה נגד החלטת משרד התמ"ת, והנושא היה בדיונים בין הפרקליטות לחברה.

שלום שמחון: בנוסף, לגבי הנגשת המקום לבעלי כיסאות גלגלים – העברנו את הבקשה לאישור חוות דעת מורשי הנגישות למשרד המשפטים – נציבות שוויון לאנשים עם מוגבלות, ואנו מחכים לתשובתם, האמורה להינתן עוד השבוע.

שלום שמחון: לאור טענת החברה כי תזרים המזומנים שלה בשלב זה הוא בעייתי, מנכ"ל המשרד הנחה להעביר את 330,000 השקלים באופן מיידי, ולא להמתין עד לסיומה של התביעה המשפטית שהגישה החברה נגד המשרד.

שלום שמחון: נערכה פנייה למשרד המשפטים לנסות לזרז, ככל הניתן, את תשובתם בנושא.

שלום שמחון: הם הבטיחו לעשות כן.

שלום שמחון: סכום זה מצטרף לסכום של 1.4 מיליון שקל שהועבר לחברה בשנתיים האחרונות.

שלום שמחון: לעניין מרכז ההשקעות – עד היום הועברו לחברה כ-900,000 שקלים חדשים בשל העובדה שאין תקציב למרכז ההשקעות, לא תקציב בסיס רגיל ולא תוספתי.

שלום שמחון: בהיעדר תקציב כיום, שתי בקשות נוספות של החברה בסך 1.3 מיליון שקל ממתינות לאישור תקציב המדינה.

שלום שמחון: עם קבלת תקציב המדינה אנו נפעל להביא את בקשות החברה לדיון במינהלת מרכז ההשקעות, והיא תחליט לגביהן.

שלום שמחון: אני מאוד מקווה שהיא תחליט בחיוב.

שלום שמחון: בסוף דברי אבקש לסכם: משרד התמ"ת עשה רבות למען החברה, יש להדגיש, תוך שמירה על כללי שוויון, מכרזים ושאר חוקים מקובלים במחוזותינו.

שלום שמחון: אין ספק שסיפורה של "call יכול" נוגע ללב, אך יש לזכור שהשמיכה קצרה מדי ולא מספיקה תמיד לכול.

שלום שמחון: דבר שני, ממשלת ישראל תבחן באמצעות הצוות את נושא שילוב האנשים עם המוגבלויות – האם בצורה של בידוד או בצורה הקיימת, יחד עם אנשים ללא מוגבלויות.

שלום שמחון: במידה שהצוות יחליט לשנות את המדיניות, אני קורא כאן למשרד האוצר לתמוך בנושא תקציבית, בעיקר בשביל חברות דוגמת "call יכול".

שלום שמחון: אני רוצה להוסיף שביום חמישי החולף חבר הכנסת חיים כץ, שאיננו כאן, הגיע למשרדי יחד עם הבעלים של חברת "call יכול", ולמרות ההתנגדות של המחלקה המשפטית – כיוון שעניינו נמצא בהליך משפטי מול משרד התמ"ת – אני פגשתי גם את חבר הכנסת וגם את הבעלים של "call יכול" והודעתי לו על מינוי הצוות.

שלום שמחון: אני מקווה שהצוות יעשה את עבודתו מהר, כדי שאני אוכל להביא החלטת ממשלה שתאפשר לי אולי לשלם סכומים נוספים, אם זו תהיה ההחלטה של אודי פראוור.

שלום שמחון: בבקשה.

בנימין בן-אליעזר: בטרם ישאל חבר הכנסת דוד צור שאלה נוספת, אני רוצה לקבל בברכה את עובדי חברת "call יכול".

בנימין בן-אליעזר: אני רוצה שתדעו לפחות שאתם זוכים פה לאהבה מכל חברי הבית הזה, חוצה כל המפלגות.

בנימין בן-אליעזר: חבר הכנסת דוד צור, בבקשה.

דוד צור: תודה ליושב-ראש, תודה לשר על התשובה המפורטת.

דוד צור: אני חייב לומר ששמעתי פה גם הרבה מאוד רצון.

דוד צור: אני שמח על הגישה.

דוד צור: יחד עם זאת גם שמעתי הרבה מאוד: מדיניות, תקנות, נהלים, ועדה – כל מה שאנחנו מכירים מהעשייה הציבורית שלנו – ביורוקרטיה שבסופו של דבר, עד שהיא תסתיים – – –

מיקי רוזנטל: בסוף יסגרו את החברה – – –

דוד צור: עד שהיא תסתיים, החברה – – –

מיקי רוזנטל: – – –

דוד צור: החברה כנראה – – –

שלום שמחון: חבר הכנסת מיקי רוזנטל, תצטרפו לקואליציה, תהיה קואליציה יותר מהר, יהיה אפשר להביא את זה כמה שיותר מהר.

מיקי רוזנטל: אתם שולחים 200 אנשים הביתה.

מיקי רוזנטל: תתביישו לכם.

מיקי רוזנטל: תתביישו.

דוד צור: השר, מה שברצוני לומר, היו לי שיחות גם עם משרדך וקיבלתי בסך הכול תשובות ומענה ורצון של אנשים באמת להתקדם בסוגיה הזאת.

דוד צור: יש פה שני דברים שלדעתי הם דברים מרכזיים – ואני לא אאריך כי אני רוצה לתת גם לחברי להתבטא בעניין.

דוד צור: האחד, זה נושא המדיניות.

דוד צור: המדיניות הזאת שמעודדת שילובם במקומות, מה שנקרא "רגילים", היא מדיניות ברוכה.

דוד צור: היא לא צריכה לעמוד בסתירה למקום שהרים פה באופן פרטי יוזמה.

דוד צור: צריך לבקר במקום – אני חושב שאדוני היושב-ראש היה במקום בהיותו שר בקדנציה הקודמת – ולראות את האנשים שם בשמחת יצירה, חדווה, נוסעים שלוש שעות וחצי בכל כיוון.

דוד צור: זוג אחים עיוורים מטורעאן בא כל בוקר, מרוצה ומחייך כל יום בעשייה.

דוד צור: הפסקת עבודתם של האנשים האלה תהיה עול ונטל הן על תקציב המדינה מכיס אחר, קרי הקצבות, ביטוח לאומי, השלמות הכנסה וכן הלאה, שלא לדבר על המעמסה הנפשית והפיזית שתהיה למשפחות שלהם.

דוד צור: ולכן, אני חושב שהמדיניות הזאת צריכה להשתנות.

דוד צור: הדבר השני זו האמירה שהלשכה המשפטית מונעת בעצם כל עשייה, כיוון שהנושא נמצא בדיון משפטי.

דוד צור: אני בא מהעולם של אכיפת החוק, השר – אלפי עסקות טיעון מתבצעות כל יום מחוץ לכותלי בית-המשפט.

דוד צור: עם כל הכבוד, ניתן להגיע – לא לעסקת טיעון – קודם כול להליכה לקראת המקום הזה, ולסיים את הפרשה הזאת.

דוד צור: אתה בעצמך אומר שהיא נמשכת כבר איזה ארבע-חמש שנים.

דוד צור: זה דבר בלתי נתפס.

מיקי רוזנטל: תזמין אותם לפגישה.

דוד צור: ולכן השאלה שלי – –

שלום שמחון: פגשתי אותם.

דוד צור: – – מה בטווח המיידי, מעבר ל-300,000 שקל, שהם ברוכים, שהועברו – אני שמח שחבר הכנסת גפני, שאני לא רואה אותו פה – כי לפחות שתי ועדות מתפקדות בינתיים, בגלל הקיפאון הזה.

דוד צור: ואגב, אני מצטרף לבקשה שלך לחבר הכנסת גילאון, שאני מסכים אתו בכל מה שקשור ל"call יכול", אבל לא בהתעקשות על אי-כניסה לקואליציה – – –

שלום שמחון: זה היה מיקי רוזנטל.

דוד צור: מיקי, אוה, נכון, נכון, סליחה.

דוד צור: ובעניין של ועדת הכספים שמתכנסת בנושא הזה, כי ועדת הכספים כן מתפקדת, יכול להיות שמשם יבוא הפתרון להעברת הכספים כדי שהחברה הזאת תמשיך לפעול.

דוד צור: האם יש משהו מיידי, בטרם צאתך את המשרד אחרי עשייה מבורכת של שנים ארוכות במשרד?

דוד צור: האם זה ניתן לסיום מבלי להותיר את הדבר הזה ככתם עלינו כאנשי ציבור, ש-200 איש ילכו הביתה מחר?

בנימין בן-אליעזר: תודה.

שלום שמחון: בשורה התחתונה, אני חושב שהבנת את הדברים שלי.

שלום שמחון: אני מאוד בעד "call יכול", אבל יחד עם זאת אני גם בעד כללי מינהל תקין.

שלום שמחון: צריך לזכור שחברת "call יכול" פועלת באופן ייחודי, בשונה מחברות אחרות שעוסקות בתחום הזה.

שלום שמחון: הנושא של ההתאמות הרגשיות, שדורשות שילוב אנשים עם מוגבלויות על-ידי פסיכולוגים ובעלי מקצועות חברתיים נוספים, צריך להיכנס במסגרת החדשה של תקנות חדשות שיהיו בתחום הזה.

שלום שמחון: כל עוד אין תקנות, אני לא יכול להנחות אף גורם מקצועי במשרד לפעול בניגוד לתקנות הקיימות.

שלום שמחון: אני מאמין, אם הצוות בראשותו של אודי פראוור ימליץ על-פי בקשתנו להחיל את הכלים הנוספים שיאפשרו לתת כלי סיוע נוספים לחברת "call יכול" ולאחרים, אני משוכנע לחלוטין שחבר הכנסת גפני יסכים לקבל את החלטת הממשלה החדשה, אם היא תהיה בימים הקרובים, במהירות לדיון בוועדת הכספים, כדי לאשר את הכללים וכדי לתקצב אותם.

שלום שמחון: כל עוד אין הכללים האלו, גם אם אני מאוד רוצה אני לא יכול.

שלום שמחון: זה דבר אחד, במישור העקרוני.

שלום שמחון: במישור השני, גם אני קצת מכיר אותך, לא מעט שנים, וגם אתה יודע שכדי שתהיה עסקת טיעון צריכה להיות עסקת טיעון.

שלום שמחון: אני הצעתי לבעלים של "call יכול" ביום חמישי האחרון, בנוכחותו של חבר הכנסת חיים כץ, ללכת לפרקליטות ולהציע להם להגיע לעסקת טיעון שתאפשר לנו לעשות גם דברים נוספים, ואולי להגיע אתו לפשרה על סכומים שמלפני חמש שנים, כשלא רק שאני לא הייתי במשרד הזה, גם אדוני יושב-ראש הכנסת בפועל, השר בן-אליעזר, גם הוא לא היה במשרד הזה.

שלום שמחון: זו פרשה שהתחילה עוד טרם תקופתנו.

שלום שמחון: ובכל זאת, אני מאוד בעד לעזור.

שלום שמחון: אני מאוד בעד לעזור, אבל אני רוצה לעזור לפי הכללים.

שלום שמחון: ותאמין לי, יש לי עניין לצאת מהפוליטיקה על הרגליים; אין לי עניין לצאת בדרך אחרת, ואני לא אעשה שום דבר שהוא בניגוד לכללים האמורים.

שלום שמחון: יחד עם זאת אני גם רוצה לומר משהו לבעלים של "call יכול".

שלום שמחון: אני מאוד בעד שילוב אנשים עם מוגבלות בעולם העבודה.

שלום שמחון: אלה שלוש הרגליים המרכזיות של עולם העבודה בשנים הבאות: האחת היא החרדים, השנייה – נשים מקרב בני המיעוטים, והשלישית – אנשים עם מוגבלויות.

שלום שמחון: אלו שלוש הרגליים המרכזיות לעולם העבודה בשנים הבאות.

שלום שמחון: יש בארץ כ-800,000 מוגבלים; מה לעשות – היו פה מלחמות.

שלום שמחון: ולכן, מטבע הדברים, ככל שנשלב אותם יותר בעולם העבודה, זה יהיה לטובת כולנו.

שלום שמחון: ובכל זאת, אני רוצה שגם אתם – אל תציגו את העניין הזה באופן חד-צדדי.

שלום שמחון: אין איזה פקידים רשעים במשרד התמ"ת שלא מעוניינים לתת; יש פקידים טובים שמעוניינים לתת.

שלום שמחון: ובכל זאת, גם לפעילות של חברת "Call יכול" צריך להיות מודל כלכלי מוצדק.

שלום שמחון: הממשלה בסופו של דבר לא יכולה לתת כסף לגופים בלי לבדוק אותם.

שלום שמחון: ובמסגרת הזאת, אני באופן אישי נפגשתי שלוש פעמים עם הבעלים של "Call יכול" והצעתי לו, בין היתר, להצמיד לו על חשבון משרד התמ"ת יועץ כלכלי שילווה את המודל הכלכלי שלו כדי שהוא לא ייכנס לבְּרוֹך, כי אל תטעה – אם אנחנו רק ניתן כסף, בעוד שנה תהיה לך הצעה דחופה לסדר-היום פעם נוספת.

בנימין בן-אליעזר: תודה רבה.

בנימין בן-אליעזר: שאלה נוספת לחברת הכנסת קארין אלהרר, בבקשה.

קארין אלהרר: תודה, אדוני היושב-ראש.

קארין אלהרר: כבוד השר, אני שומעת את הדברים ואני קצת מתקשה לשמוע אותם ולהאמין שהדברים אכן נאמרים בכנסת ישראל.

קארין אלהרר: אנחנו לא צריכים לשכוח שכנסת ישראל היא שחוקקה את חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, החוק שקובע שילוב של אנשים לא רק, אבל גם בתעסוקה.

קארין אלהרר: כשאדוני אומר שאנחנו רוצים לשלב אותם בשוק העבודה הרגיל, תן לי להבטיחך שגם 200 העובדים של "Call יכול" היו מאוד שמחים להשתלב בשוק התעסוקה הרגיל.

קארין אלהרר: אם אדוני היה שומע את הדברים שנאמרו בפגישה שהתקיימה חצי שעה לפני מועד המליאה – יושבים אנשים עם תארים מתקדמים ואומרים: לא מעסיקים אותי בשום מקום אחר.

קארין אלהרר: יש פה איזו יוזמה פרטית של אדם שבא ואומר: אנחנו כן נעשה את זה.

קארין אלהרר: אנחנו כן נשלב.

קארין אלהרר: אני חושבת שבסיטואציה שכזאת, משרד התמ"ת צריך לעשות כל מה שהוא יכול – ויש דברים שניתן לעשות – על מנת שבאמת השילוב הזה יצליח.

קארין אלהרר: שילוב לא אומר בהכרח רק בית-עסק רגיל, פרטי, שאין לו תמיכות.

קארין אלהרר: הלוואי שנגיע למקום הזה.

קארין אלהרר: אנחנו בכלל לא שם.

קארין אלהרר: יש לנו עוד כברת דרך ארוכה לעבור בעניין.

קארין אלהרר: ואני חושבת שעם כל הכבוד, צריך גם שיהיה רצף של בתי-עסק שמעסיקים אנשים עם מוגבלויות.

קארין אלהרר: ואני באמת מבקשת, אם אדוני יודע – כמה אנשים עם מוגבלויות מועסקים בשוק הפרטי?

קארין אלהרר: ואני מדברת על אנשים עם מוגבלויות מורכבות.

קארין אלהרר: כמעט שאין, ואדוני מכיר את המספרים.

קארין אלהרר: למה במצב הזה – 300,000 השקל שאדוני מדבר עליהם זה סכום פעוט, שלא יספיק אפילו לסיים את החודש הזה, ואנחנו נמצא את עצמנו בעוד פחות מחודש עם חברה סגורה ו-200 חברים בבית.

קארין אלהרר: מה אדוני בכל זאת יכול לעשות בשלב הזה?

קארין אלהרר: אני יודעת שיש תיק תלוי ועומד.

קארין אלהרר: זה לא מונע – אני באה מעולם המשפטים – אין שום מניעה שאדוני ישב בצורה מסודרת לדבר עם חברת "Call יכול" והעומדים בראשה.

קארין אלהרר: תודה.

שלום שמחון: תודה.

שלום שמחון: א.

שלום שמחון: אני מתנצל על העיוות של השם, אבל – – –

קארין אלהרר: לא נורא, זה בסדר.

שלום שמחון: אני ממש מבקש סליחה, אבל הכוונה שלי הייתה טובה.

שלום שמחון: לעצם העניין, חברת הכנסת אלהרר, אני לא חושב שיש ויכוח ביני לביניכם.

שלום שמחון: אני באמת – – –

קריאה: יש, יש.

שלום שמחון: לא, אין ויכוח.

שלום שמחון: אין ויכוח, כי אני באמת מאמין בשילוב אנשים עם מוגבלויות בעולם העבודה בכל המודלים האפשריים.

שלום שמחון: אני רק רוצה שאתם תדעו – ואתם תלמדו את זה עם הזמן, אני אומר זאת בעיקר לחברי הכנסת החדשים – שאני צריך כלי עבודה כדי ליישם אותם.

שלום שמחון: במסגרת הזאת, מקסימום הדחיפה שיכולתי לתת כרגע זה הקמת הצוות בראשותו של אודי פראוור במשרד ראש הממשלה, כדי להביא החלטת ממשלה קרובה.

שלום שמחון: ככל שאודי יסיים את העבודה שלו – אם הוא יסיים אותה היום, אני מתחייב ביום ראשון להביא החלטת ממשלה.

שלום שמחון: אבל אין לי אותה כרגע.

שלום שמחון: זה לא שאני יכול להמציא כלים נוספים שאסור לי ליישם או לבצע אותם.

שלום שמחון: אמרתי, מעבר לדבר הזה, אני מאוד בעד מודל העבודה של חברת "Call יכול".

שלום שמחון: ובכל זאת – ובכל זאת – זה לא בור ללא תחתית, וצריך שהוא יהיה מפוקח, מבוקר ציבורית, ושהכסף יינתן בהתאם לכללים; ואני בעד לתת אותו.

בנימין בן-אליעזר: שאלה נוספת לחבר הכנסת בוז'י הרצוג.

יצחק הרצוג: אדוני השר, אכן אנחנו שוחחנו בעניין "Call יכול" לא מעט פעמים.

יצחק הרצוג: בוא ננסה למקד את זה בשתי נקודות שלדעתי מאפשרות התקדמות.

יצחק הרצוג: הנושא הראשון – אני לא מתלהב מצוות אצל אודי פראוור או משרד ראש הממשלה.

יצחק הרצוג: למה?

יצחק הרצוג: כי בסוף הבעיה המיידית נמצאת בתמ"ת.

יצחק הרצוג: כלומר, פתרון רב-מערכתי למפעלים מהסוג הזה זה טוב ויפה, אבל הממשלה החליטה, כמו שאמרת, לעודד שילוב אנשים עם מוגבלויות בתעסוקה.

יצחק הרצוג: היום פחות מ-10% מהאנשים עם מוגבלויות עובדים.

יצחק הרצוג: אלה שמקבלים קצבאות נכות – בעקבות חקיקת חוק לרון, תיקון 109 לחוק הביטוח הלאומי, שאני העברתי כאן במליאה, יכול אדם עם מוגבלות לקבל גם שכר וגם קצבה ולצאת ממעגל העוני.

יצחק הרצוג: ולכן מפעל "Call יכול" הוא דוגמה קלאסית להוצאת 200 איש ממעגל העוני, על כל המשתמע ברמה היקפית לכל הנושא הזה.

יצחק הרצוג: לכן יש פה אינטרס ממשלתי.

יצחק הרצוג: וזה אומר שני דברים: א.

יצחק הרצוג: התקנות.

יצחק הרצוג: הטענה היא שכבר שנתיים – או שלוש שנים – המטה לשילוב אנשים עם מוגבלות בשוק העבודה לא מקיים את הנחיית השר, השר הקודם, ואתה – – –

קריאה: חמש שנים.

קריאה: חמש.

יצחק הרצוג: חמש – – – ולא קידם תקנות.

יצחק הרצוג: זה דבר אחד.

יצחק הרצוג: והשאלה היא אם התקנות האלה תקועות במשרד אחר או במשרד התמ"ת; זו שאלה אחת.

יצחק הרצוג: השאלה השנייה היא היכולת לשבת מול האנשים ולעבור אתם סעיף-סעיף.

יצחק הרצוג: נוצר פה מחסום פסיכולוגי ומתח בין המפעל לבין המטה, ובגלל זה אין תקשורת.

יצחק הרצוג: ואז אנחנו מגיעים לעברי פי פחת כשאולי, באמת – ואני לא חושב, עם כל הכבוד ליועצים המשפטיים, שהם יכולים להגיד למשרד: אל תיפגשו אתם, יש תיק בבית-משפט.

יצחק הרצוג: אני חושב, ואני אומר לך, כל המליאה מגבה אותך והכול מוקלט ומתועד.

יצחק הרצוג: אתה יכול לתת למבקר המדינה ולכל היועצים המשפטיים שלך את האמירה שכל המליאה מלוכדת בצורך – – –

ראובן ריבלין: – – –

יצחק הרצוג: – – – בצורך לנסות להזרים חמצן למפעל, אם זה אפשרי.

שלום שמחון: איזה כיף זה להגיד את הדברים כשאתה כבר לא שר, בוז'י.

שלום שמחון: זה משהו.

יצחק הרצוג: בסדר, בתור שר אני פתרתי הרבה בעיות, ואני יודע שאתה יודע לפתור הרבה בעיות, אדוני השר שמחון.

יצחק הרצוג: זה לא סוד, אתה באמת יודע.

שלום שמחון: אז קודם כול, בוא נגיד שאת הבעיה הזאת העברת לי ממשרד הרווחה.

שלום שמחון: בסדר, למה לך – – –

יצחק הרצוג: לא נכון.

יצחק הרצוג: משרד הרווחה והביטוח הלאומי נתנו הכול, את כל מה שצריך – –

שלום שמחון: למה לך?

שלום שמחון: הרי אני לוקח את – – –

יצחק הרצוג: – – ועזרו מהיום הראשון.

שלום שמחון: אני הרי לוקח את הביקורת שלכם ממקום טוב.

שלום שמחון: גם אתה יודע שיש כרגע ממשלת מעבר.

שלום שמחון: יש כרגע מצב שאין תקציב מדינה.

שלום שמחון: גם אם אני רוצה – גם אם אני רוצה להביא את "Call יכול" לדיון במרכז ההשקעות כדי לאפשר לו לקבל עוד 1.3 מיליון שקל, זה לא רלוונטי.

שלום שמחון: התקציב הזה הוא על אפס.

שלום שמחון: הבסיס שלו, שהוא אפס, כיוון שרק החלטה של מרכז ההשקעות מפעילה את התקציב, בהנחה שיש תקציב מאושר.

שלום שמחון: ומאחר – – –

יצחק הרצוג: מה עם קרן לסיוע למפעלים במצוקה – –

שלום שמחון: רגע, שנייה.

שלום שמחון: שנייה.

יצחק הרצוג: – – כמו עם "פרי הגליל"?

שלום שמחון: בוז'י, "פרי הגליל" – גם אתה יודע – הוא ניתן במסגרת שבה כיהנה כנסת פעילה, עם ועדות.

שלום שמחון: היה ניתן להביא את זה לאישור גם בוועדת הכלכלה וגם בוועדת הכספים.

שלום שמחון: היה עם מי לעבוד.

שלום שמחון: היה תקציב מדינה.

שלום שמחון: נכון לעכשיו, אין ממשלה, אין כנסת – יש כנסת כמובן, אבל אין ועדות – – –

מיקי רוזנטל: – – –

שלום שמחון: אין ועדות פעילות של הכנסת ואין תקציב – – –

מיקי רוזנטל: יש ועדת כספים.

שלום שמחון: – – – ואין תקציב מאושר.

שלום שמחון: כדי שיהיה אפשר להפעיל את ועדת הכספים, חבר הכנסת רוזנטל, צריך שתהיה החלטת ממשלה, כדי שיהיה מה להביא לוועדת הכספים.

שלום שמחון: כדי שזה יהיה אפשרי צריך להכין תקנות.

שלום שמחון: כדי שאפשר יהיה להכין – – –

מיקי רוזנטל: יש ממשלה.

מיקי רוזנטל: אין ממשלה לישראל – –

דוד רותם: איזו ממשלה?

מיקי רוזנטל: – – איזה מין אמירה זאת?

מיקי רוזנטל: יש ממשלה בישראל.

שלום שמחון: די, למה אתה מתלוצץ?

קריאה: – – –

מיקי רוזנטל: – – –

שלום שמחון: תעשה לי טובה, אל תהיה ליצן חצר, כי זה לא עושה עלי שום רושם.

שלום שמחון: אני אומר בדיוק מהם הכללים.

שלום שמחון: אל תהיה גיבור גדול.

שלום שמחון: בעברך אתה חקרת לא מעט דברים מהסוג הזה והבאת אותם למדיה בהרבה מאוד חוסר צדק, אז לי אל תטיף מוסר.

שלום שמחון: אני לא אעשה שום דבר בניגוד לכללי החוק.

שלום שמחון: אל תתבלבל, זה לא יקרה.

שלום שמחון: אין מצב כזה.

שלום שמחון: כדי שזה יקרה, תהיה החלטת ממשלה, היא תובא לכנסת, הכנסת תאשר אותה, והפקידים במשרד האוצר יוכלו לעשות אותה – – –

יצחק הרצוג: בסדר, אבל משא-ומתן מחוץ לכותלי בית-המשפט, כבוד השר, שהיה מאפשר לצדדים להגיע אפילו לסכום מוסכם לתשלום – אני לא חושב שיש בעיה עם זה.

שלום שמחון: למה, יקיר, יקיר שלי?

שלום שמחון: אתה הרי פרקליט ידוע.

יצחק הרצוג: – – – מה אתה רוצה?

שלום שמחון: אתה יודע איך זה עובד.

שלום שמחון: אם היית הפרקליט של "Call יכול" – – –

יצחק הרצוג: אני לא פרקליט ידוע, עם כל הכבוד.

יצחק הרצוג: אני פה משרת ציבור.

שלום שמחון: – – – שלח אותו למשרד – – –

יצחק הרצוג: שלום, עם כל הכבוד – – –

שלום שמחון: שלח אותו למשרד המשפטים שיגיע להסכם; מה אתה רוצה ממני?

יצחק הרצוג: לא, השאלה היא אם היועץ המשפטי של משרדך מוכן לגבות את זה.

שלום שמחון: היועץ המשפטי של משרדי יקיים כל דבר שיוחלט עם הפרקליטות ומשרד המשפטים.

יצחק הרצוג: נכון.

שלום שמחון: – – שצריך להמשיך את המהלך הגדול של שילוב אנשים עם מוגבלויות בעולם העבודה.

יצחק הרצוג: נכון.

שלום שמחון: כל היתר, הפעולה על-פי החוק, התקנות וכן הלאה – יש פקידים מסורים, גם במשרד הבריאות, גם במשרד הרווחה ובוודאי במשרד התמ"ת – –

יצחק הרצוג: אין חולק על כך.

שלום שמחון: – – שישמחו לעשות את זה.

שלום שמחון: זה לא עניין שאני לא רוצה.

שלום שמחון: אני מאוד מעוניין.

שלום שמחון: אבל אני צריך כלים כדי לעשות את זה.

בנימין בן-אליעזר: תודה רבה לך.

בנימין בן-אליעזר: חבר הכנסת מיקי רוזנטל, בבקשה.

מיקי רוזנטל: כבוד השר, בוא נתחיל טוב, בסדר?

מיקי רוזנטל: לא ענית על שאלתה של חברת הכנסת אלהרר.

מיקי רוזנטל: לפי המדיניות שלכם, אתה אומר שאתם מעדיפים לשלב אנשים עם מוגבלויות במקומות עבודה רגילים, מה שאתם מכנים.

מיקי רוזנטל: שאלה אותך חברת הכנסת אלהרר כמה אנשים כאלה שילבתם.

מיקי רוזנטל: האם אתה יכול להשיב על כך?

שלום שמחון: אין לי המספר המדויק.

מיקי רוזנטל: אין לך המספר.

מיקי רוזנטל: זה לא מקרה שאין לך המספר.

שלום שמחון: תן לי רגע.

שלום שמחון: אין לי כאן המספר המדויק, כי זה לא מה שהתבקשתי לענות עליו.

שלום שמחון: אני לא סופר אותם כל יום.

שלום שמחון: אני לא חושב שמדובר ברבים.

שלום שמחון: תהיה סבלן.

שלום שמחון: קצת סבלנות.

שלום שמחון: שאלת – תן לענות.

שלום שמחון: אם היה לי המספר המדויק, הייתי עונה לחברת הכנסת אלהרר מייד, כפי שגם זכרתי את מכתבה ובוודאי נתתי לה תשובה.

שלום שמחון: הפעולה בקרב המוגבלים היא פעולה ארוכת טווח, היא תיקח הרבה מאוד זמן, ואנחנו נעשה מאמץ גדול כדי לקיים אותה.

שלום שמחון: יחד עם זאת, צריך להבין שאתה גם לומד מניסיונך, הטוב או הרע, במהלך הדרך.

שלום שמחון: המסגרת של "call יכול" היא אכן מסגרת ייחודית.

שלום שמחון: אני לא אמרתי שלא צריך לקיים אותה.

שלום שמחון: צריך לקיים אותה, וצריך למצוא לה פתרונות.

שלום שמחון: אבל כל עוד התקנות האלו אינן מאפשרות לעשות את הפעולה ש"call יכול" מבקשת ובצדק – אני בעד, אני בא מהעולם החברתי, אני בעד שהפעולה של הליווי הרגשי תתקיים גם כן.

שלום שמחון: אני לא נגדה.

שלום שמחון: רק כדי לשלם עבורה צריך שזה יוסדר, זה הכול.

מיקי רוזנטל: כבוד השר, כמה זמן יש המלצה במשרדך לשנות את התקנות?

שלום שמחון: כמה זמן יש המלצה במשרדי לשנות את התקנות?

מיקי רוזנטל: כן, לשנות את התקנות.

מיקי רוזנטל: אתה גם לא יודע.

מיקי רוזנטל: אז אני אגיד לך: חמש שנים, או ארבע.

שלום שמחון: נו?

מיקי רוזנטל: הפקיד שלא עשה את זה – למה לא מעיפים אותו?

מיקי רוזנטל: זאת אומרת, האם 200 האנשים האלה ילכו לרחוב בגלל מחדל של המשרד שלך?

מיקי רוזנטל: אני באמת שואל אותך.

מיקי רוזנטל: זו לא פרובוקציה.

שלום שמחון: קודם כול, אני לא בטוח שהאנשים האלו ילכו לרחוב בגלל מחדל – – –

מיקי רוזנטל: הם ילכו.

שלום שמחון: לא, לא, לא.

מיקי רוזנטל: אם אנחנו נקים עוד ועדה ועוד ועדה ועוד ועדה – – –

שלום שמחון: חבר הכנסת רוזנטל, אני מציע שלא נעשה מהדבר הזה משהו שהוא חד-צדדי, כאילו זה נמצא רק בצד אחד.

שלום שמחון: באה הממשלה ומציעה את מרכולתה.

שלום שמחון: בא מישהו ואומר: מרכולתךְ אינה מספיקה לי, אני רוצה להוסיף מעצמי.

שלום שמחון: לעניין של "להוסיף מעצמי" יש אחת משתי אפשרויות: או שהממשלה תסכים ותרחיב את הפעולה הזאת, או שהממשלה לא תסכים ולא תרחיב והוא יעשה אותה מעצמו בסופו של דבר.

שלום שמחון: בוא, אני לא רוצה לרדת לרמת הפרטים, שבה אנחנו נגלה לכל העולם שלפעמים אתה לא יכול לייצר תחרות בשוק הזה של ה"call סנטר" על חשבון הממשלה.

שלום שמחון: אני לא רוצה להגיע לשם.

שלום שמחון: אני מאוד מעריך את עובדי "call יכול".

שלום שמחון: אני מאוד מעריך את מה שהם עושים.

שלום שמחון: אני לא רוצה לרדת לרמה הזאת, כי אני חושב שהנושא מספיק חשוב כדי שאני לא אתקוף את "call יכול".

שלום שמחון: אז אל תגרור אותי למקום הזה.

מיקי רוזנטל: אוקיי, רק – – –

שלום שמחון: תאמין לי, אני מצוי בפרטים.

שלום שמחון: ישבתי אתו שלוש פעמים, מכיר את המודל שלו, לא בטוח שיש לו הצדקה כלכלית, ובכל זאת צריך לעשות את זה.

מיקי רוזנטל: יכול להיות שלא, אבל תראה: זה שאתה שולח אותו לפרקליטות זה נפלא – – –

שלום שמחון: אני לא שולח אותו.

שלום שמחון: הוא הגיש תביעה.

שלום שמחון: לא אני הגשתי תביעה.

מיקי רוזנטל: בסדר גמור.

מיקי רוזנטל: אבל בעקבות התביעה הזאת, שאולי חלקה מוצדקת ואולי חלקה מופרכת, אתם לא מדברים אתו יותר.

מיקי רוזנטל: התוצאה היא – אתה יודע, זה אבסורד.

שלום שמחון: בחייאת, מיקי, דיברתי אתו ביום חמישי.

שלום שמחון: הוא היה אצלי במשרד, נו, ביום חמישי האחרון, וזה בדיוק לפני פחות משבוע.

מיקי רוזנטל: וזה מה שהסכמתם עליו – על 330,000 השקל?

שלום שמחון: לא.

שלום שמחון: מה שהסכמנו עליו, וזה הפתרון, זה שתקום ועדה ממשלתית שתתחיל לעבוד, ואם היא תביא לי את המסקנות היום בערב, אני אומר את זה – – –

מיקי רוזנטל: יש לך תאריך סיום עבודה, יש לך תאריך סיום עבודה, שאפשר – – –

שלום שמחון: שמע – – –

מיקי רוזנטל: אתה יודע, מדובר פה באמת בפרנסה של אנשים.

שלום שמחון: אני ביקשתי – – –

מיקי רוזנטל: תגיד שבתוך שבוע יהיו תשובות – אז נניח לך ונחכה שבוע.

שלום שמחון: לא, אל תניח לי.

שלום שמחון: זו העבודה שלי.

שלום שמחון: אני לא רוצה שתניח לי.

שלום שמחון: אני רק אומר לך שאם אני אקבל את המסקנות היום בערב, אני מבטיח לך שבאופן יוצא דופן, בניגוד לכל הכללים, ביום ראשון זה יהיה על שולחן הממשלה.

שלום שמחון: מה אתה רוצה יותר מזה?

שלום שמחון: זה הכי מהיר שאני יודע לעשות.

מיקי רוזנטל: אבל אתה יכול לפחות להגביל את הוועדה בזמן.

מיקי רוזנטל: זה, כן.

מיקי רוזנטל: זה בסמכותך.

שלום שמחון: לא, זו לא ועדה שאני מיניתי.

שלום שמחון: אל תטעה.

שלום שמחון: אתה צריך להבין שכדי להיחלץ מהסיטואציה של משרד המשפטים והמחלקה המשפטית במשרד התמ"ת, הייתי צריך למצוא איזה פתרון.

שלום שמחון: הפתרון היה שתבוא החלטת ממשלה.

שלום שמחון: את זה הצעתי למנכ"ל משרד ראש הממשלה, והוא הסכים באופן מיידי, והוא גם החליט להקים את הצוות הזה, כדי להגיע לאותה החלטת ממשלה.

שלום שמחון: במסגרת שלי אין לי פתרון.

שלום שמחון: מה לעשות, אני לא יכול לעשות משהו שהוא מעבר לכללים.

שלום שמחון: כדי שזה יוכל להגיע לכנסת ולהתגלגל, צריך החלטת ממשלה.

בנימין בן-אליעזר: אני מודה לך, חבר הכנסת מיקי רוזנטל.

בנימין בן-אליעזר: שאלה נוספת לאבישי ברוורמן.

אבישי ברוורמן: כבוד השר שמחון, אין ספק שאתה אחד האנשים המנוסים ביותר בכנסת מכל הכיוונים, אבל אני רוצה שתיקח מה שאמר עכשיו ניצב צור, חבר הכנסת צור.

אבישי ברוורמן: באים לפה אנשים מבחוץ ומסתכלים.

אבישי ברוורמן: אומר לך חבר הכנסת רוזנטל שמחכים חמש שנים.

אבישי ברוורמן: והתשובות: המערכת מסובכת, וכל הדברים האלה.

אבישי ברוורמן: אחד הדברים שאתה יודע הוא שהרצון באמת לבנות ממשלה אפקטיבית – לחתוך את הביורוקרטיה בצורה הזאת שכל דקה – לא יועץ משפטי א' ולא יועץ משפטי ב'.

אבישי ברוורמן: מכיוון שאתה מבין את הדברים האלה, אני פונה אליך בנושא הזה.

אבישי ברוורמן: עזוב את הכול.

אבישי ברוורמן: היה לנו היום דיון בוועדת הכספים.

אבישי ברוורמן: זה ברור לנו שבאופן כללי בכלל, במצב שישראל נמצאת, או מדינת ישראל, אנחנו דוחים כל הזמן – היה לנו להקים תקציב חדש, ויש תקופת ביניים.

אבישי ברוורמן: בתקופת ביניים מחלקים תקציב 1 חלקי 12 ולא נותנים.

אבישי ברוורמן: מכיוון שאנחנו בתקופה של אי-יציבות, התקופות האלה מאוד ארוכות, ואז אנשים נופלים בין הגלגלים ונרמסים בביורוקרטיה, ואומרים להם: יש חוק.

אבישי ברוורמן: בשביל הדבר הזה הפה שאסר הוא הפה שמתיר, ויש פה הרבה מאוד עורכי-דין.

בנימין בן-אליעזר: תודה רבה.

אבישי ברוורמן: יעקב נאמן, שהיה שר המשפטים, היה מוצא תמיד פתרון כשהיה בחוץ.

אבישי ברוורמן: אני אומר לך שבוועדת הכספים – תביא את זה מחר ובוועדת הכספים ניתן לך את הגיבוי.

אבישי ברוורמן: קח את האנשים האלה, את הפתרון הזה.

אבישי ברוורמן: לא צריך בשביל זה גאונות – בשביל לפתור את הדבר הזה.

אבישי ברוורמן: שני עורכי-דין מוכשרים יושבים ביחד, נותנים לך את התשובה, אתה מביא את זה לוועדת הכספים, ולפחות במקרה הזה יראו שלא מסבירים כל הזמן למה אי-אפשר.

שלום שמחון: תודה, חבר הכנסת ברוורמן.

שלום שמחון: אני אשתדל.

בנימין בן-אליעזר: אני מודה לך.

שלום שמחון: אדוני היושב-ראש, סיימתי?

בנימין בן-אליעזר: כן.

בנימין בן-אליעזר: אני מודה לך.

שלום שמחון: תודה.

בנימין בן-אליעזר: תודה רבה לך.

בנימין בן-אליעזר: אני מזמין את סגן שר האוצר, חבר הכנסת יצחק כהן, להשיב על שאילתה דחופה מס' 12, מאת חבר הכנסת מאיר כהן.

בנימין בן-אליעזר: בבקשה, סגן השר יצחק כהן.

בנימין בן-אליעזר: בבקשה, חבר הכנסת מאיר כהן.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, סגן שר האוצר מר יצחק כהן, למרות ההודעה של חברת "פוטאש" אתמול בלילה שהיא משהה את המשא-ומתן בינה לבין חברת כי"ל, דבר שהבהיר לנו מעל לכל ספק שלמרות ההכחשות היה משא-ומתן – –

קריאה: – – –

מאיר כהן: – – אני רוצה לשאול אותך: 1.

מאיר כהן: האם "החברה לישראל" ומדינת ישראל – ואני חוזר: ומדינת ישראל – מעורבות במשא-ומתן?

מאיר כהן: האם משרד האוצר ומשרד ראש הממשלה מעורבים במשא-ומתן?

אמנון כהן: מאיר, מאיר, צריך לקרוא את השאילתה.

מאיר כהן: אוקיי, בסדר.

מאיר כהן: 2.

מאיר כהן: האם משרד האוצר יתיר למכור את המעסיק הגדול ביותר בנגב לידיים זרות?

מאיר כהן: תודה רבה.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, חברי חבר הכנסת מאיר כהן, איש הפריפריה, איש חיל רב-פעלים, שעשה עבודה מדהימה בתור ראש עיריית דימונה, לפני שאני אענה על השאלות שלך אני רק אומר בפן האישי: אני בזמני מאוד התנגדתי להפרטה של "כימיקלים לישראל".

יצחק כהן: לדעתי, מדינה לא צריכה להפריט אוצרות טבע שלה, במיוחד כשהם ממוקמים באזור שאמור להעסיק את תושבי הפריפריה, שאין להם מקורות הכנסה אחרים.

מאיר כהן: סגן השר, לא שומעים – – –

יצחק כהן: אולי אני אלך אחורה יותר, אתרחק – – –

בנימין בן-אליעזר: זקוק לכוס מים?

יצחק כהן: לא, אני – – –

אבישי ברוורמן: איציק, קשה לך לענות על השאלה?

בנימין בן-אליעזר: אולי אתה לא מרגיש טוב.

קריאה: לא שומעים.

יצחק כהן: אז התחלתי בברכות למאיר כהן – לא נחזור עליהן, תקרא אותן בפרוטוקול – והמשכתי לומר לחברי מאיר כהן שאני בזמני באופן אישי הייתי מאוד נחרץ נגד ההפרטה של "כימיקלים לישראל".

יצחק כהן: היו כמה שאילתות של דב חנין בנושא בזמנו, ותמיד הסוגיה עולה ויורדת, ולדעתי, לטעמי, מדינה לא צריכה להפריט אוצרות טבע שלה, במיוחד באזורים כמו הנגב.

יצחק כהן: על כל פנים, לגבי השאילתה שלך, רכישת השליטה ב"כימיקלים לישראל" טעונה, בין היתר, הסכמה של מחזיקי מניית המדינה המיוחדת בכי"ל.

יצחק כהן: יש מניית זהב למדינה, כך שאתה יכול להיות רגוע.

יצחק כהן: נכון למועד זה לא הוגשה בקשה רשמית של חברת "פוטאש" לקבלת הסכמה של מחזיקי מניית המדינה לרכישת השליטה ב"כימיקלים לישראל".

יצחק כהן: לא קיבלנו בקשה כזאת.

מיקי רוזנטל: לא רשמי, היו מגעים?

יצחק כהן: בבקשה?

מיקי רוזנטל: היו מגעים לא רשמיים?

יצחק כהן: קראתי בעיתון כמוך, מיקי.

מיקי רוזנטל: לא, אבל – – –

יצחק כהן: לא לא, ממש לא.

יצחק כהן: מיקי, גם לך אני אומר: אם תתקבל בקשה רשמית, כאמור, בצירוף כל המידע הנדרש, היא תיבחן על-ידי הגורמים המקצועיים הממשלתיים הרלוונטיים, אשר יביאו את המלצתם בנושא הבקשה בפני השרים המחזיקים במניית המדינה המיוחדת, מניית הזהב, לשם מתן תשובתם על הבקשה, והכול בהתחשב בעניינים החיוניים של המדינה ב"כימיקלים לישראל" ובחברות-הבנות שלה כפי שהוגדרו בתקנוני החברה שבהם הוקצתה מניית המדינה המיוחדת; כך שבינתיים אתה יכול להיות רגוע.

יצחק כהן: כל עוד אני שם – – –

מאיר כהן: אני רוצה להוסיף שאלה.

מיקי רוזנטל: – – –

יצחק כהן: בבקשה?

מאיר כהן: אדוני סגן השר – – –

יצחק כהן: מיקי, תהיה לך שאילתה נוספת, תשאל – – –

בנימין בן-אליעזר: שאלה נוספת לחבר הכנסת מאיר כהן.

מאיר כהן: אני רוצה לשמוע את הדברים בבירור מגרונך.

מאיר כהן: ממשלת ישראל לא הייתה שותפה במשא-ומתן האחרון בין חברת "פוטאש" לבין חברת כי"ל?

מאיר כהן: כן או לא? סליחה על הבוטות.

יצחק כהן: לא הוגשה בקשה לממשלת ישראל.

מאיר כהן: זה לא תשובה.

יצחק כהן: לא הוגשה בקשה.

מאיר כהן: האם היה משא-ומתן – –

יצחק כהן: לא שלי ידוע.

מאיר כהן: – – של נציג מהממשלה – – –

יצחק כהן: מאיר, מאיר, לא שלי ידוע.

מאיר כהן: לא שלך ידוע.

מאיר כהן: תודה רבה.

יצחק כהן: עד כמה שלי ידוע, לא היה.

מאיר כהן: אני רוצה רק להזכיר לך: והיה ותוגש בקשה כזאת, זה חשוב לנו שהתקנון של כי"ל מונע את המכירה הזאת.

מאיר כהן: אני מאוד מבקש.

יצחק כהן: זו הייתה התשובה שלי.

מאיר כהן: המיזוג הזה מנוגד לתקנון שאומר שהמדינה תאשר העברה של שליטה רק לצורך שמירה על האינטרסים החיוניים של המדינה.

מאיר כהן: אני מקווה שגם אתה וגם שר האוצר וגם ראש הממשלה תבינו שלמכור לחברת "פוטאש" זה בניגוד לתקנון, שאומר לשמור על הצרכים החיוניים של מדינת ישראל.

יצחק כהן: זה מהות מניית הזהב, מאיר.

יצחק כהן: אתה יכול להיות רגוע.

מאיר כהן: תודה רבה.

יצחק כהן: כן, מיקי.

יצחק כהן: אתה נותן לו רשות?

יצחק כהן: מר רוזנטל רוצה שאילתה נוספת.

מיקי רוזנטל: – – –

בנימין בן-אליעזר: אתה יכול לענות לו אם אתה רוצה.

יצחק כהן: בבקשה.

קריאה: – – –

בנימין בן-אליעזר: לא לא לא לא, רק רגע.

בנימין בן-אליעזר: חבר'ה, זה לא שוק.

בנימין בן-אליעזר: אני מזמין את חבר הכנסת ברוורמן לשאלה נוספת.

אבישי ברוורמן: ידידי סגן השר איציק כהן, אני מסכים עם הרישה שלך.

אבישי ברוורמן: אני חושב שהייתה פה טעות היסטורית.

אבישי ברוורמן: אני גם הייתי דירקטור חיצוני בכי"ל תקופה – – –

יצחק כהן: באיזה תקופה?

אבישי ברוורמן: הייתי כשויקטור מדינה היה מנכ"ל, אתה זוכר?

יצחק כהן: בתקופת ההפרטה?

אבישי ברוורמן: לא, אחרי זה, של אייזנברג.

יצחק כהן: ולא התנגדתם.

אבישי ברוורמן: והיום אני מסתכל אחורה – אנחנו בכלל לא הבנו את ההבדל בין תחרותיות והפרטה.

אבישי ברוורמן: לגבי משאבי הטבע זו הייתה טעות היסטורית.

אבישי ברוורמן: עכשיו, מה שקורה כאן – אני מבקש ממך, ששר האוצר וראש הממשלה יצהירו בצורה ברורה שהם לא ייתנו שום אפשרות להעביר לחברה הבין-לאומית את השליטה על משאבי הטבע כדי לסתום בור כרגע, שאולי יהיה בתקציב, להפסיק את התמלוגים בעתיד.

אבישי ברוורמן: אני חושב שרוב סיעות הבית – הליכוד לא הייתה, אבל כל סיעות הבית; מאיר כהן ארגן ואחרים, היינו כולם בבוקר – אנחנו מבקשים הצהרה ממך, אדוני, בבחינה ברורה, שהתהליך הזה לא יקרה.

אבישי ברוורמן: נקודה.

בנימין בן-אליעזר: תודה רבה.

יצחק כהן: מיקי, אתה לא רוצה לשאול?

יצחק כהן: אני לא מבין אותך.

מיקי רוזנטל: אני בכלל – – –

בנימין בן-אליעזר: לא לא לא, רגע, אולי תנהל את זה במקומי?

בנימין בן-אליעזר: בבקשה, אדוני סגן השר, אתה צריך לענות לו.

יצחק כהן: ברוך אתה ה' אלוהינו מלך העולם שהכול נהיה בדברו.

בנימין בן-אליעזר: אמן.

קריאות: אמן.

יצחק כהן: פרופסור ברוורמן, אני לא מחלק הצהרות מעל דוכן הכנסת.

יצחק כהן: אני יכול לומר לך מה שאמרתי לחברי מאיר כהן.

יצחק כהן: המהות של מניית הזהב פחות או יותר עוטפת את כל מה שאמרת.

אבישי ברוורמן: – – –

בנימין בן-אליעזר: אני מודה לך.

בנימין בן-אליעזר: חברת הכנסת איילת שקד, בבקשה.

איילת שקד: כבוד סגן השר, יש לי שאלה.

איילת שקד: האם אתה יודע – אני מנסה להשיג את המספר הזה כבר כמה זמן – כמה תמלוגים המדינה מקבלת מ"כימיקלים לישראל" כל שנה, נניח ב-2012?

קריאה: מעל השולחן או מתחת לשולחן?

יצחק כהן: שאלה טובה.

יצחק כהן: אני אבדוק ואני אשיב לך.

איילת שקד: תודה.

יצחק כהן: זו שאלה שצריכה בדיקה.

מאיר כהן: תשאלי את מיקי רוזנטל.

בנימין בן-אליעזר: ענית לה?

יצחק כהן: לא.

יצחק כהן: אני צריך לבדוק.

יצחק כהן: זה מספר מדויק.

יצחק כהן: אי-אפשר לתת מספרים לא מדויקים.

יצחק כהן: אני אענה לה.

איילת שקד: – – –

יצחק כהן: אני אבדוק ואני אתן לך תשובה.

בנימין בן-אליעזר: בסדר, אז תעביר לה את התשובה בכתב.

יצחק כהן: גם לפרוטוקול אני אעביר את התשובה.

בנימין בן-אליעזר: אני מודה לך, אדוני סגן השר.

בנימין בן-אליעזר: תודה רבה לך.

בנימין בן-אליעזר: תם ונשלם תור השאילתות.

בנימין בן-אליעזר: אנחנו ממשיכים כרגע בדיווח השרה לקליטת העלייה, חברתי חברת הכנסת סופה לנדבר, אשר תדווח על פעילות משרדה בממשלה ה-32.

בנימין בן-אליעזר: חברת הכנסת סופה לנדבר, בבקשה.

סופה לנדבר: אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת פואד, ידידים, חברי הכנסת, שרי ממשלת ישראל, אני קודם כול רוצה לברך את חברי הכנסת החדשים בכנסת התשע-עשרה, ואני רוצה לאחל לכולנו עבודה מוצלחת ופורייה.

סופה לנדבר: אני מתכוונת לתת סקירה על הפעילות של המשרד לקליטת העלייה בקדנציה שאנחנו מסיימים, בקדנציה שהתחילה לפני ארבע שנים, ב-1 באפריל שנת 2009.

סופה לנדבר: במשך הקדנציה הזאת לא פעם אחת הצגתי את הפעילות של המשרד לקליטת העלייה ואת ה"אני מאמין" שלי כשרה לקליטת העלייה ומה שקשור במדינת ישראל לקליטת העלייה.

סופה לנדבר: אני צריכה להגיד שבמדינת ישראל יש כאלה שחושבים שהעלייה נגמרה.

סופה לנדבר: בשמחה אני רוצה להודיע לכנסת התשע-עשרה שבמשך ארבע שנים הגיעו למדינת ישראל 74,000 עולים.

סופה לנדבר: אני צריכה להגיד גם שבמשך ארבע השנים האלה הגיעו למדינת ישראל 38,000 תושבים חוזרים.

סופה לנדבר: יש לזכור שהמשרד מטפל במשך שנה בלמעלה מ-300,000 עולים, מכיוון שהמנדט של המשרד לקליטת העלייה הוא עשר שנים של פעילות – עד עשר שנים של קיום העולה במדינת ישראל.

סופה לנדבר: רבותי, אני מאמינה שקליטת עלייה במדינת ישראל זו לא מילה גסה, ואנחנו הפכנו את המשרד הזה במשך הקדנציה הזאת למשרד חברתי, למשרד כלכלי.

סופה לנדבר: אנחנו חייבים לזכור, כולנו, שזה אחד מהמשרדים החשובים ביותר – ככה אני רואה את המשרד לקליטת העלייה – מכיוון שמחצית מהאוכלוסייה של מדינת ישראל, האוכלוסייה היהודית, לא נולדה כאן; הם הגיעו מכל התפוצות והתאספו כאן והפכו להיות ישראלים.

סופה לנדבר: 3.5 מיליון איש לא נולדו במדינת ישראל.

סופה לנדבר: הם הגיעו מכל פינות העולם, מכל המדינות.

סופה לנדבר: רבותי, בוודאי כבר אמרתי, אני רואה במשרד הזה משרד חברתי-כלכלי.

סופה לנדבר: דמותו החדשה של המשרד לקליטת העלייה – בזה שנעשו דברים במשרד הזה.

סופה לנדבר: אני, יחד עם העובדים של המשרד לקליטת העלייה, רואה בכך משימה לאומית-חברתית-כלכלית, והכול נעשה בזכות העובדים.

סופה לנדבר: וכאן יש לי אפשרות להגיד לעובדים של המשרד הקליטה – עובדים מצוינים, עובדים מקצועיים, עובדים אנושיים – כי כאשר אתה מקבל אזרח חדש אתה צריך להיות מאוד אנושי, אתה צריך לעבור יחד אתו את החיים או חלק של החיים במדינת ישראל, ובשביל זה צריכים להיות מקצועיים ואנושיים.

סופה לנדבר: בשנים האחרונות, בתקופה של הקדנציה הזאת, אנחנו שמנו דגש על קיצוץ הביורוקרטיה במשרד, ואני חושבת שעשינו את זה.

סופה לנדבר: אנחנו שמנו דגש על העולה – ותמיד אמרו שבמדינת ישראל אוהבים את העלייה ולא אוהבים את העולה – היחס לעולה היה במרכז הפעילות של המשרד לקליטת העלייה.

סופה לנדבר: וכאשר אני נבחרתי להיות השרה לקליטת עלייה אמרתי שנעשה הכול כדי שהנחיתה תהיה רכה.

סופה לנדבר: אני חושבת שאתם מבינים שלפני העלייה, עם צמצום הפעילות של הסוכנות ויעדי הסוכנות, וצמצום ושינויים ביעדי הסוכנות היהודית, אנחנו היינו צריכים לקחת על עצמנו חלק מהפעילות, וככה עשינו, בשלט רחוק: דרך אתרי אינטרנט של המשרד לקליטת העלייה אנחנו היום נותנים שירות עוד לפני שהעולה עושה עלייה; בזמן שהוא מקבל קוד עלייה הוא יכול להיכנס לאתר האינטרנט של המשרד לקליטת העלייה, לשאול אותנו את השאלות שבעצם עומדות לפניו ולקבל תשובות.

סופה לנדבר: זאת אומרת, מה שאנחנו עושים במשרד לקליטת העלייה במשך ארבע השנים האלו – אנחנו פוגשים את העולה לפני שהוא מגיע למדינת ישראל.

סופה לנדבר: עידוד עלייה וקשר עם העולה שם, לפני העלייה, זה דבר שמקצר את התהליכים כאן במדינה ונותן אפשרות לעולה החדש לדעת לאן הוא מגיע, לאיזה מדינה הוא עושה עלייה, מה יהיה קשור לחיים שלו במדינת ישראל; אנחנו פוגשים אותו לפני העלייה, וזה חשוב ביותר.

סופה לנדבר: על כל שאלה הוא מקבל תשובה, כלומר אנחנו נותנים לו את הקשר עם מדינת ישראל ועם המשרד לקליטת העלייה טרם עלייתו.

סופה לנדבר: אתם מבינים שתהליך הקליטה, כך אני חושבת, מתחיל בנתב"ג, כשהעולה נפגש בפעם הראשונה עם מדינת ישראל או עם פקידי מדינת ישראל.

סופה לנדבר: וכאן אנחנו מקבלים אותו במשרד הקליטה למעלה, בנתב"ג, ואנחנו עשינו שם שינויים רבים ביותר.

סופה לנדבר: עולה חדש – אחרי חצי שעה שהוא נמצא בנתב"ג, יוצא משם עם תיק עלייה; הוא מקבל חלק מסל הקליטה – מה שלא היה במשך שנים לפני שאני נכנסתי לתפקיד; הוא מקבל תעודת עולה ותעודת זהות – אחרי חצי שעה, אחרי חצי שעה מהנחיתה הוא מקבל תעודת עולה ותעודת זהות.

סופה לנדבר: זה לא היה, ואני כאן צריכה בהזדמנות זו להגיד תודה לשר הפנים, כי בלי פקידי משרד הפנים ובלי הפעילות המשותפת שלנו זה היה בלתי אפשרי.

סופה לנדבר: הוא מקבל תעודת עולה ותעודת זהות, הוא מקבל חלק מסל הקליטה, קישור לקופת-חולים – הוא בוחר שם בשדה התעופה, קישור לבנק.

סופה לנדבר: שם, בנתב"ג, רבותי, כמה דקות אחרי שהוא נחת במדינת ישראל, הוא מקבל מאתנו SIM-card ל-200 שיחות על-חשבון מדינת ישראל.

סופה לנדבר: ואתם יודעים למה זה קורה?

סופה לנדבר: כי היו מקרים שהעולה היה הולך לאיבוד.

סופה לנדבר: היום הוא לא הולך לאיבוד.

סופה לנדבר: היום אם הוא לא מצא את המשרד לקליטת העלייה, המשרד מתקשר אליו.

סופה לנדבר: ואתם יודעים מה הוא מקבל עוד?

סופה לנדבר: הוא מקבל פרויקטור, טלפון של פרויקטור, בן-אדם שממתין לעולה החדש שמגיע לעיר.

סופה לנדבר: הפרויקטורים שלנו עובדים בכמה שפות: בצרפתית, באנגלית, ברוסית ובאמהרית.

סופה לנדבר: הם לוקחים את העולה יד ביד, צד בצד, והולכים אתו יחד בשביל כל הדברים שהוא צריך וזקוק להם בחיים, ואני חושבת שזה מאוד מאוד חשוב.

סופה לנדבר: כמו שאני אמרתי, בקדנציה הנוכחית עלו למדינת ישראל 75,000 עולים חדשים.

סופה לנדבר: ואתם יודעים מה מאפיין את העלייה שהגיעה למדינת ישראל?

סופה לנדבר: לפני שנה, לפי הסקרים, העלייה שהגיעה הייתה בממוצע בגיל 29.5, כמעט 30 שנה.

סופה לנדבר: זאת אומרת, עולה צעיר, שכל החיים לפניו.

סופה לנדבר: 61% מהעולים הם בגילי העבודה, זאת אומרת, הם לא נטל על מדינת ישראל, הם נכס למדינת ישראל.

סופה לנדבר: עולים שמגיעים למדינת ישראל מכניסים את מדינת ישראל למועדון ה-OECD.

סופה לנדבר: אני חושבת שזה חשוב ביותר.

סופה לנדבר: הם לא נטל, הם לא הרווחה של מדינת ישראל, הם הכלכלה של מדינת ישראל.

סופה לנדבר: הם מביאים למדינת ישראל הון לאומי, הון אנושי והון כלכלי, ואת זה חשוב ביותר לציין כאן, בסיכום שלי, על ארבע השנים.

סופה לנדבר: אמרתי שהמשרד הפך להיות משרד כלכלי, ותסתכלו מה קורה: אנחנו החזרנו למדינת ישראל 38,000 תושבים חוזרים, 38,000 תושבים חוזרים.

סופה לנדבר: מדינת ישראל לא יכולה להרשות לעצמה להגיד: התפזרו בעולם, בחרו איפה שיותר טוב – או שחושבים ששם יותר טוב – וכמו שאני תמיד אומרת, דג מחפש איפה שיותר עמוק, בן-אדם מחפש איפה שיותר טוב.

סופה לנדבר: ומדינת ישראל חייבת לדאוג למיליון האיש האלו, שנמצאים רחוק מהגבולות שלה.

סופה לנדבר: מדינת ישראל חייבת לעשות הכול, וכך עשתה ממשלת ישראל בקדנציה הזאת; עשתה – אנחנו עשינו במשרד לקליטת העלייה קמפיין, אנחנו פנינו לישראלים שם, איפה שהם נמצאים, ואלו שחוזרים מביאים הון כלכלי למדינת ישראל.

סופה לנדבר: תביאו בחשבון שכל תושב חוזר מכניס לתל"ג, לתוצר הלאומי הגולמי, כל שנה 110,000 ש"ח.

סופה לנדבר: ואם להביא בחשבון שכל שנה הם מכניסים לתל"ג 2 מיליארד שקל – פואד, אתה שומע מה שמגיע וחוזר למדינת ישראל?

סופה לנדבר: לא שמנו פס על האנשים האלו, לא אמרנו: שיצאו ממדינת ישראל ויישארו איפה שהם נמצאים.

סופה לנדבר: אנחנו עשינו קמפיין, והיה ויכוח, ואתה כנראה זוכר שאני הופעתי כאן ואמרתי: הקמפיין הזה צריך לדבר לרגש, לרגש של בן-אדם שנמצא רחוק מכאן, חלק מהמשפחה כאן וחלק מהמשפחה שם.

סופה לנדבר: ועשינו הכול, ואני גאה בכך שהם מביאים גם הון אנושי וגם כסף לקופה המשותפת של כל מדינת ישראל.

סופה לנדבר: אני רוצה להגיד כמה מדינת ישראל חוסכת על הכנה של מהנדסים.

סופה לנדבר: כל מהנדס – ועלו בתקופה הזאת 4,400 איש, שזה תרומה למשק של למעלה מ-1.2 מיליארד ש"ח.

סופה לנדבר: עלות של רופא אחד שמגיע, או שלומד במדינת ישראל, זה רבע מיליון ש"ח.

סופה לנדבר: הגיעו למדינת ישראל, רק בקדנציה הזאת, 2,000 רופאים.

סופה לנדבר: זה חיסכון למשק של מדינת ישראל של 750 מיליון ש"ח.

סופה לנדבר: וכמו שאני אמרתי כבר, אני חוזרת על המשפט שאמרתי: עלייה זה נכס כלכלי, מועדון ה-OECD; עלייה זה נכס אנושי.

סופה לנדבר: יחד עם הכסף הם מכניסים את הידע שהם למדו שם, איפה שהם היו, מכניסים את זה למשק של מדינת ישראל.

סופה לנדבר: אנחנו לעתים קרובות אומרים שעלייה זה מנוף כלכלי של מדינת ישראל.

סופה לנדבר: אתה יודע, פואד, ושרים בממשלה, וחברי כנסת וחברי כנסת חדשים, אני רוצה לציין שבעצם כל עולה זה עולה שמגיע עם דיפלומה, עם ידע, זה עולה שמכניס למדינת ישראל, לקופה של מדינת ישראל, המון כסף, ויחד עם זאת הופך את המשרד לקליטת העלייה לאחד מהמשרדים החשובים במדינת ישראל.

סופה לנדבר: בקדנציה הזאת שמנו דגש על שירות אישי, יעיל ונגיש, ובכל הפעילות של המשרד עשינו את זה – דגש וריכוז על שירות אישי, יעיל ונגיש.

סופה לנדבר: אני בקדנציה הזאת אמרתי שבלי דיור, בלי תעסוקה ולימוד השפה העברית אין הצלחה בעלייה.

סופה לנדבר: יושבים כאן חלק מהעולים שהגיעו גם לכנסת של מדינת ישראל, והם יכולים להעיד – דיור זה אחד מהדברים; בלי דירה קשה לעולה להתמודד בחיים, לעולה ותיק ולעולה חדש ולאזרח שנולד במדינת ישראל.

סופה לנדבר: המשרד לקליטת עלייה ומדינת ישראל – לא הייתה בנייה ציבורית במשך שנים רבות.

סופה לנדבר: תכף אני אספר מה אנחנו עשינו בנושא הדיור ומה עשינו בנושא התעסוקה ולימוד השפה העברית.

סופה לנדבר: מכיוון ששמנו דגש על שירות, פתחתי בלשכתי מחלקת פניות ציבור, נוסף על מחלקת פניות הציבור שקיימת במשרד לקליטת העלייה; פניות הציבור זו מחלקה שקיימת בכל משרד ממשלתי.

סופה לנדבר: אנחנו בכל חודש מקבלים אלפי פניות של עולים, שלא מיועדות רק לשאלות מול משרד הקליטה, אבל לקחנו על עצמנו להיות גשר של העולה למשרדים אחרים, למדינת ישראל, אם יש בזה צורך, לרשויות.

סופה לנדבר: אני חושבת שבלי פניות הציבור, ואני, בכמה קדנציות הייתי יושבת-ראש הוועדה לפניות הציבור כאן – נתנו אפשרות לעולה לפנות למשרד לקליטת העלייה, המשרד שלו, בשפה שהוא מדבר, בשפה שהוא כותב.

סופה לנדבר: בגלל זה אנחנו לא צריכים מתווך בינינו.

סופה לנדבר: אנחנו נותנים לעולה חדש נגישות ואפשרות לפנות.

סופה לנדבר: פעם בכמה חודשים אנחנו פותחים קו פתוח, וגם אני משתתפת בקבלת הטלפונים האלה.

סופה לנדבר: מאות טלפונים מגיעים מעולים, עם שאלות, ויש להם אפשרות לשאול גם אותי.

סופה לנדבר: לקחתי את זה על עצמי מפני שצוות בכיר של המשרד לקליטת העלייה – יש אפשרות לעולה לגעת במשרד, לשאול אותנו שאלות, לפעמים שאלות די קשות, אבל כדי שהוא יהיה בטוח שיש לו כתובת אנחנו מטפלים בעולה הזה באופן אישי.

סופה לנדבר: פיתחתי בקדנציה הזאת מושג שלא היה במשרדי הממשלה: לשכה על גלגלים.

סופה לנדבר: אני יוצאת לכל מיני ערים, למקומות שיש בהם סניפים של המשרד לקליטת העלייה, מקבלת קהל, ואני חושבת שזה רצוי.

סופה לנדבר: צוות של אנשים יוצא יחד אתי, צוות מומחים, ועולה חדש יכול להגיע אלי ולקבל ממני תשובות על שאלות ועל פניות שהוא מציג מול המשרד לקליטת העלייה ומולי.

סופה לנדבר: בתחילת הקדנציה המליצו לי בעניין הדיור, שלא פתרו אותו במשך שנים רבות, לא לגעת בנושא הזה.

סופה לנדבר: אתם יודעים מה?

סופה לנדבר: בגאווה אני יכולה להגיד שיש כאלה שמדברים ויש כאלה שעושים, גם בכנסת השמונה-עשרה וגם בממשלת ישראל.

סופה לנדבר: למען הנושא הזה עשינו המון שינויים במשרד לקליטת העלייה, ואני גאה להציג את הדברים האלה.

סופה לנדבר: יזמתי בנייה על קרקע חומה.

סופה לנדבר: פניתי לראשי ערים בכל המרכז של מדינת ישראל ואמרתי: 20 שנה לא בנו במדינת ישראל; אנחנו בממשלת ישראל אישרנו בנייה על קרקע חומה – ראשי ערים לשעבר יודעים מה זה קרקע חומה, קרקע ציבורית, רבותי – ואנחנו יכולים לבנות על קרקע ציבורית גם לעולים וגם למבוגרים, גם לחיילים וגם לצעירים, לאלה שנולדו במדינת ישראל ואלה שגדלו ושירתו במדינת ישראל.

סופה לנדבר: קרקע ציבורית – – –

יעל גרמן: וגם לזוגות צעירים.

סופה לנדבר: לאלה שזקוקים לדיור.

סופה לנדבר: למה אני מציינת את זה?

סופה לנדבר: מפני שלא פעם אחת דיברו כאן על דיור, ואני חושבת שזה נושא חשוב ביותר – – –

בנימין בן-אליעזר: אגב, זה נושא שהשרה נלחמת עליו מ-1992.

בנימין בן-אליעזר: אני הייתי אז שר הבינוי והשיכון ואני זוכר אותה – שביתות אצלי כמעט יום ולילה כאשר היא נאבקה רק על הקצאת קרקע לבנייה זולה עבור העולים החדשים.

בנימין בן-אליעזר: בבקשה.

סופה לנדבר: בתחילת הקדנציה אמרנו: אנחנו נבנה, ואני רוצה להציג לכם את ראשי הערים שיחד עם משרד הקליטה לקחו על עצמם בנייה לעולים.

סופה לנדבר: המנדט שלי הוא קליטת עלייה, ובגלל זה דאגתי, כמו שאני דואגת לצעירי מדינת ישראל, לאלה שכולנו דואגים להם בנושא שכולנו מדברים עליו.

סופה לנדבר: אנחנו בממשלת ישראל אישרנו זאת, ואני כאן צריכה להגיד תודה ליושב-ראש סיעת ישראל ביתנו, שר החוץ אביגדור ליברמן; אני רוצה להגיד תודה ליושב-ראש הקבינט לקליטת העלייה, השר אביגדור ליברמן.

סופה לנדבר: כמובן, עשינו את זה יחד עם ראש הממשלה, עם נציגות לשכת ראש הממשלה, ואני גאה שעכשיו, אחרי קול קורא שהוצאנו, היו ראשי ערים שלא דיברו, היו ראשי ערים שהבינו שקליטת עלייה היא לא מילה גסה, היו ראשי ערים שהבינו שגם לעולים מגיע דיור, לקבל דירות.

סופה לנדבר: כאן אני מציגה שבערים אשדוד, ראשון-לציון, כפר-סבא, בת-ים, קריית-אונו, תל-אביב, חיפה, הרימו את הכפפה והתחילו לבנות.

סופה לנדבר: אני גאה בפרויקט הזה.

סופה לנדבר: אני חושבת שהפרויקט הזה יכול להיות גם פרויקט לצעירים, לזוגות צעירים ולבודדים צעירים, לאלה שהם חלק ממדינת ישראל ולאלה שמדינת ישראל חייבת לדאוג להם.

סופה לנדבר: אנחנו התחלנו בתהליכי בנייה ואנחנו נמשיך, בגלל שהאישור שקיבלנו הוא ל-5,000 יחידות דיור.

סופה לנדבר: דיברתי על ערים שהתחלנו לבנות בהן, ואני כאן רוצה להגיד תודה רבה לראשי הערים שהרימו את הכפפה.

סופה לנדבר: זו בנייה תקציבית, זו בנייה בערבות של מדינת ישראל.

סופה לנדבר: זה הנוסח שעליו יכולים ללכת במקרים אחרים שאנחנו דואגים להם.

סופה לנדבר: אני אדאג לממש את הנושא הזה גם בקדנציה הזאת.

סופה לנדבר: רבותי, בקדנציה הזאת נתנו 14,500 פתרונות דיור.

סופה לנדבר: 14,500 פתרונות דיור, גג מעל הראש לאנשים, ואחרי כל מקרה עומד בן-אדם.

סופה לנדבר: כאשר אני נכנסתי, אני חשבתי שקליטה זה דבר אישי, ובגלל זה שמנו טיפול אישי מול העולה – המשרד מול העולה, באג'נדה של המשרד לקליטת העלייה.

סופה לנדבר: אם אתם זוכרים, בתחילת הקדנציה עליתי על הבמה ואמרתי: במשרד השיכון יש דירות, ושיתפנו אתם פעולה.

סופה לנדבר: לקחנו דירות.

סופה לנדבר: אמרו: פריפריה.

סופה לנדבר: אני לא מאמינה שבמדינת ישראל יש פריפריה, או לא מאמינה שיש מקומות שאנשים לא רוצים לקבל שם דירות.

סופה לנדבר: אתמול הייתי בדימונה; יש שם פתרונות.

סופה לנדבר: קיבלנו דירות בעפולה – עכשיו לא אמנה את הערים – קיבלנו 600 יחידות דיור, ויחד עם משרד השיכון שיפצנו את הדירות האלה ואכלסנו אותן.

סופה לנדבר: זה היה בתחילת הקדנציה, כאשר אמרו שאין דירות.

סופה לנדבר: חיפשנו ומצאנו ושיפצנו את הדירות האלה.

סופה לנדבר: היו מקרים שנכנסתי לדירות עם חלק מהעולים.

סופה לנדבר: לא אשכח מקרה בעפולה, כאשר נכנסתי עם עולה חדשה, אם חד-הורית.

סופה לנדבר: במשך תשע וחצי שנים האישה הזאת חיה בשכירות; שילמה בפתח-תקווה על חדר אחד, עם רטיבות בדירה – ואני לא רוצה לתאר עכשיו איזה דירה משכירים במדינת ישראל – שילמה 3,500 שקלים על-חשבון האוכל של הילדים.

סופה לנדבר: היא נכנסה לבית הזה יחד אתי, יחד עם צוות המשרד לקליטת העלייה, עם תינוק בן כמה ימים, ופרצה בבכי.

סופה לנדבר: היא בכתה, ואני לא יכולה להסתיר שגם אני בכיתי.

סופה לנדבר: אתם יודעים מה היא אמרה?

סופה לנדבר: תודה שמצאתם לי את הבית, תודה שנתתם לי אפשרות לחיות כמו בן-אדם.

סופה לנדבר: והיה לא מקרה אחד, אבל המקרה הזה נכנס לי ללב, מפני שאני הכנסתי לבית הזה תינוק בן כמה ימים, והיא אמרה שהחיסכון של השכירות יהיה עכשיו השקעה בילדים שלה.

סופה לנדבר: בשבילנו זה היה חשוב.

סופה לנדבר: אנחנו עשינו תור גלוי, כמו שאני כבר אמרתי: שקיפות במשרד הקליטה.

סופה לנדבר: כל עולה, עד עשר שנים בארץ, בודדים, קשישים וזוגות, חד-הוריות.

סופה לנדבר: קשישים עד סוף החיים בטיפול של המשרד לקליטת העלייה; חד-הוריות – אני חושבת שמה אנחנו חייבים לעשות בכנסת הנוכחית, אנחנו חייבים להמשיך את הזכאות, להאריך את הזכאות, כי לעתים קרובות עולה חדש זקוק למשרד ולטיפול של המשרד הרבה מעבר לעשר שנים.

סופה לנדבר: את זה לא הצלחנו לעשות בקדנציה הנוכחית, אבל הצלחנו לעשות שקיפות.

סופה לנדבר: ואתם יודעים מה אנחנו עשינו עוד – כל עולה שמגיע יודע את מספרו בתור.

סופה לנדבר: זאת אומרת, זה שקוף, זה פתוח, כל אחד יכול לדעת את המספר שלו בתור.

סופה לנדבר: אנחנו הגדלנו את הסיוע בשכירות לעולים קשישים ב-40 מיליון – ועדת-טרכטנברג.

סופה לנדבר: אנחנו הגדלנו את הסיוע בשכירות לנכים, זכאי דירות נ"ר, ואנחנו הגדלנו את הסכום לקנייה של דירות נ"ר ב-7 מיליון ש"ח.

סופה לנדבר: זה לא סכום גדול, אבל אנחנו הגדלנו לכל נכה המרותק לכיסא גלגלים את סכום הכסף שהוא מקבל לשכירות ל-3,000.

סופה לנדבר: וכאשר ממשלת ישראל אישרה את זה, אנשים קיבלו את זה רטרואקטיבית, ובשבילי זה היה מאוד מאוד חשוב.

סופה לנדבר: אני יודעת, אני מבינה מה זה להיות נכה, זה היה אחד מהנושאים שלי.

סופה לנדבר: ונכה מרותק לכיסא גלגלים זה אחד מהדברים שהמשרד לקליטת העלייה מטפל בהם, ואני שמחה שהצלחנו, בממשלה הזאת, להגדיל את הסכום, הכסף לשכירות.

סופה לנדבר: ואני מאמינה שבקדנציה הבאה אנחנו נגדיל את הסכומים גם ליתר העולים שגרים בשכירות.

סופה לנדבר: אבל הוכפל הסיוע בשכר הדירה לחד-הוריות, פי-שניים.

סופה לנדבר: הוכפלה השכירות לנזקקים אחרים.

סופה לנדבר: הוגדל גובה הניקוד של משכנתה מקסימלית לחד-הוריות.

סופה לנדבר: אנחנו הארכנו את המסלול למשכנתה לעולים זכאים עד 15 שנה.

סופה לנדבר: וכמו שכבר אמרתי, תוספת שנתית של 7 ש"ח לדירות נ"ר.

סופה לנדבר: יש דברים מאוד טריוויאליים, אבל הדברים האלו לא נעשו במשך כמה קדנציות.

סופה לנדבר: סל קליטה – כאשר בכנסת ישראל, לפני 14 שנה, אושר חוק על סל קליטה, אתם יכולים לדעת או חייבים לדעת, רבותי, שאף אחד לא שם לב לפני הקדנציה הזאת לזה שהחקיקה עברה אבל לא היה עדכון.

סופה לנדבר: העדכון, בקדנציה הזאת, היה ב-12.5%.

סופה לנדבר: זה מהווה כמה אלפי שקלים תוספת לסל הקליטה, לכל עולה חדש שמגיע למדינת ישראל, ואתם יודעים מה זה כמה אלפי שקלים לבן-אדם בכלל, ולבן-אדם – לנזקקים ולעולה חדש בפרט.

סופה לנדבר: ואני שמחה שבקדנציה הזאת היה עדכון, וכל שנה יש עדכון.

סופה לנדבר: זה כסף שבעצם מדינת ישראל נותנת, כסל קליטה, לקליטת עלייה, וחשוב מאוד שהצלחנו לעשות את זה בקדנציה הזאת.

סופה לנדבר: אנחנו התחלנו, בקדנציה הזאת, בתעסוקה, ביזמות ומדע – אנחנו התחלנו לעשות רפורמה.

סופה לנדבר: זה לא היה פשוט.

סופה לנדבר: היו לנו מרכזי הכוון, קיבלנו אותם מהקדנציה הקודמת.

סופה לנדבר: מרכזי הכוון, סגרנו את ההסכם שהיה בינינו – מכרז שהתקיים במשך חלק של הקדנציה, וחלק גדול של הכסף הלך לתקורות, למבנים, לטלפונים, לרכבים של עובדים של מרכזי ההכוון.

סופה לנדבר: ובמקום תקורות וכל הדברים שאני עכשיו דיברתי עליהם, את כל הכסף שחסכנו אנחנו נתנו לעולים חדשים: לוואוצ'רים, להסבה מקצועית.

סופה לנדבר: אנחנו שמנו דגש – כסף שמדינת ישראל מאשרת צריך ללכת רק לעולה.

סופה לנדבר: אנחנו עשינו רפורמה באגף התעסוקה, ב-22 לשכות שמפוזרות במדינת ישראל, בארץ, בהשמות.

סופה לנדבר: אנחנו, ב"עלייה 2000" – יש לנו פרויקט כזה – הצלחנו להביא ולממש את הפוטנציאל שיש במקומות שהבאנו אליהם עולים.

סופה לנדבר: אגב, אני צריכה להגיד שאנחנו, יחד עם הסוכנות היהודית – נשלחו ראשי ערים, נציגות של חברי מועצת העיר, לכמה מדינות, ליישום תפקידים.

סופה לנדבר: ואנחנו בעצם בדקנו את השוק והבאנו את אנשי המקצוע שהשוק במדינת ישראל דורש.

סופה לנדבר: נניח, אנחנו הבאנו טבחים, אנשי מקצוע שונים, רופאים, אלפי עולים אקדמאים שהגיעו לפרויקטים.

סופה לנדבר: רישום מקצועות: אני גאה לספר כאן את הסיפור של כמה רופאים שבקדנציה הזאת יישמו את החלום והפכו להיות שוב רופאים, והחליפו חלוק ירוק או מקצוע זמני שהיה להם במדינת ישראל, במקצוע שבעצם למדו, מקצוע ששייך לבן-אדם הזה.

סופה לנדבר: אני, לפני חודשיים, השתתפתי בטקס משותף, טקס של המשרד לקליטת העלייה ובית-החולים קפלן; 80 רופאים קיבלו רישיון עבודה בארץ.

סופה לנדבר: ואתם יודעים?

סופה לנדבר: הייתה שם קבוצה של 30 רופאים.

סופה לנדבר: אחת מהם ניגשה אלי ואמרה: 15 פעמים ניגשתי למבחן ולא הצלחתי.

סופה לנדבר: בשינויים שאתם הבאתם, המשרד לקליטת העלייה, הצלחתי בפעם אחת לעבור את המבחנים.

סופה לנדבר: והיא רופאה מצוינת, עם ניסיון.

סופה לנדבר: פשוט מה שעשינו בקדנציה הזאת – עשינו תוספת במגן, זה 10% שנותנים לכל רופא.

סופה לנדבר: הוא מקבל 60% בציון, נותנים לו פלוס 10%, והוא עובר את המבחן.

סופה לנדבר: אנחנו השקענו בפרויקט של הרופאים המון כסף, המון מחשבה.

סופה לנדבר: ואני חושבת שהרופאים האלו, אם הם לא היו מגיעים למדינת ישראל, המשבר במשרד הבריאות היה יכול להיות הרבה יותר עמוק והרבה יותר כואב.

סופה לנדבר: ואתם יודעים שהעלייה האחרונה של מיליון איש, כמו שהיא נקראת במדינת ישראל, הביאה 50,000 רופאים ועובדים פארה-רפואיים ואחיות.

סופה לנדבר: בלי האנשים האלו אני לא יודעת איך היו נראים, איך היה נראה העסק בבתי-החולים ובקופות-החולים והעסק הרפואי במדינת ישראל.

סופה לנדבר: זה חיסכון למדינת ישראל, זה כלכלי, זה הון אנושי, ולכל הפינות של מדינת ישראל הגיעו עולים מכל רחבי העולם.

סופה לנדבר: ואני גאה בכך שבקדנציה הזאת לומדים בקורסים מיוחדים רופאים שהם בעצם, מהפעם הראשונה – חלק גדול ביותר מהם עוברים את המבחן ב-90% והופכים להיות רופאים.

סופה לנדבר: הכשרה מקצועית ורישוי מקצועות – זה אחד מהדברים החשובים ביותר במשרד לקליטת העלייה.

סופה לנדבר: עכשיו אני רוצה לציין את פרויקט קמ"ע.

סופה לנדבר: חברי כנסת ותיקים יודעים בדיוק מה קרה עם פרויקט קמ"ע.

סופה לנדבר: אתה זוכר?

סופה לנדבר: כל שנה הם היו מגיעים לוועדות של הכנסת, מפני שהיה איום של פיטורים על חלק מהמדענים האלה.

סופה לנדבר: פרויקט קמ"ע למדענים עולים, רבותי, שנמצאים באוניברסיטאות של מדינת ישראל.

סופה לנדבר: זו גאווה, זה ידע.

סופה לנדבר: אנחנו הוצאנו בקדנציה הזאת – קודם כול אנחנו הכנסנו את זה לתקציב, לבסיס התקציב, והיום הם צריכים רק לעבוד ולקבל משכורת ולתת תוצאות.

סופה לנדבר: ואתם יודעים מה?

סופה לנדבר: אני גאה בזה – שלפרויקט קמ"ע אף אחד לא היה מסוגל לשים לב.

סופה לנדבר: הם היו שנה-שנה מגיעים לוועדת הכספים, נמחצים, דואגים.

סופה לנדבר: היום אף עולה שהתקבל לפרויקט קמ"ע ועובד באוניברסיטאות של מדינת ישראל, לא צריך להגיע לכנסת.

סופה לנדבר: אנחנו הכנסנו את זה לבסיס התקציב, הם עובדים, ואנחנו במדינת ישראל מקבלים את הידע העצום שמביאים מרחבי הארץ.

סופה לנדבר: זה הספר שהוצאנו במדינת ישראל, במשרד לקליטת העלייה.

סופה לנדבר: הספר נקרא "מדענים בעלייה 1990–2010".

סופה לנדבר: אלה העבודות של כל העולים שנמצאים בפרויקט קמ"ע, העבודות שתורגמו לכמה שפות, בהמון מדינות: באמריקה ובאיטליה, בצרפת ובכל העולם כולו.

סופה לנדבר: רק במדינת ישראל לא ידעו שעל מגש הכסף קיבלנו את המדענים האלה ולא ניצלנו אותם כמו שהיינו צריכים לנצל.

סופה לנדבר: אני לא אוהבת את המילה ניצול, אבל במקרה הזה, לנצל את הידע שמביאים למדינת ישראל למען הדור הבא של מדינת ישראל, למען הכסף של הקופה המשותפת של כולנו, אני חושבת שזה דבר שהיה יכול לקרות, היה חייב לקרות.

סופה לנדבר: הספר הזה וכל דף בו וכל העבודות של המדענים האלו זה הנכס הלאומי של כולנו, ולזה, לפני הקדנציה הזאת, אף אחד לא שם לב.

סופה לנדבר: אני כן אסירת תודה ליושב-ראש קבינט קליטת העלייה ולראש הממשלה, שבלעדיהם זה לא היה קורה, כמו שזה לא קרה במשך שנים רבות.

סופה לנדבר: אנחנו בקדנציה הזאת החזרנו למדינת ישראל 700 מדענים; 700 מדענים, עולים ותושבים חוזרים, שנקלטו באקדמיה, במכוני מחקר, בבתי-חולים, במגזר העסקי.

סופה לנדבר: רבותי, אלו מדענים יהודים והמקום שלהם כאן, כאן במדינת ישראל, ועשינו הכול כדי שהם יחזרו, כדי שיעלו למדינת ישראל והידע הזה, ידע רחב, יהיה כאן למען העם היהודי.

סופה לנדבר: אנחנו השתתפנו במבצע החזרת מוחות לישראל, באיתור של מדענים, בקליטת מוחות בישראל.

סופה לנדבר: אנחנו שינינו את היחס לתושבים החוזרים.

סופה לנדבר: אתם יודעים מה היה עם תושבים חוזרים?

סופה לנדבר: תמיד היו אומרים: יצאו – שיהיו שם.

סופה לנדבר: ואני תמיד אמרתי – אתם זוכרים מה אמר רבין; התייחסו לאנשים האלו כלבוגדים.

סופה לנדבר: אני לא מתייחסת כך לישראלים.

סופה לנדבר: ישראלי, איפה שהוא לא נמצא, הוא נכס של העם היהודי, ואני מאמינה שמקומו כאן.

סופה לנדבר: אנחנו פתחנו 15 בתים ישראליים.

סופה לנדבר: הפעילות של 11 מהם נמצאת בארצות-הברית, חלק נמצא באירופה, ודרך הבתים האלו אנחנו נותנים כתובת לתושב חוזר וטיפול מוקדם לפני שהוא חוזר הביתה.

סופה לנדבר: רבותי, אנחנו לא משרד תרבות וספורט, אבל ספורטאים אולימפיים עולים על חשבון המשרד לקליטת העלייה.

סופה לנדבר: כל עולה אולימפי מקבל סיוע של 5,000 שקל כל חודש.

סופה לנדבר: צריכים יותר, אבל אנחנו משרד קטן – יעיל, אבל קטן.

סופה לנדבר: סיוע לאלפי אמנים.

סופה לנדבר: אתם יודעים, לפני כמה ימים אני השתתפתי – משרד התרבות של רוסיה הביא לכאן בלט ואני בנאום שלי שם אמרתי: עמוס עוז אמר שהתרבות של מדינת ישראל נבנית מכמה תרבויות, עם השפעה של כמה תרבויות – מצרפת, מאיטליה, מרומא, מרוסיה.

סופה לנדבר: ההשפעה הזאת היא בספרות, בשפה, בתיאטרון.

סופה לנדבר: האמנים האלו שעלו, שהגיעו מרוסיה, אמני בלט, הם הזכירו את השורשים של אותם אמנים שהגיעו גם מהמדינות האלו, ומרוסיה במיוחד.

סופה לנדבר: אמנים ותושבים חוזרים, אנחנו נותנים להם תמיכה מפני שאני מאמינה שהתמיכה באמנות ובספורט היא אחד מהאתגרים של מדינת ישראל ושל המשרד שלי בפרט.

סופה לנדבר: ואני צריכה לציין – כאשר דיברו על בוריס גלפנד, סגן אלוף העולם, אמרו שמדינת ישראל לא השקיעה בו.

סופה לנדבר: אני צריכה להגיד שהמשרד לקליטת העלייה – הוא נתמך על-ידי המשרד לקליטת העלייה במשך שנים, לאורך שנים.

סופה לנדבר: אני כל כך שמחה שהוא הגיע.

סופה לנדבר: בשבילי הוא אלוף העולם מפני שמדינת ישראל זכתה באמנים וספורטאים מסוג כזה שאם אנחנו נשקיע – לא רק מהמשרד לקליטת העלייה – יותר, אנחנו נקבל הרבה יותר, וההמנון של מדינת ישראל והדגל של מדינת ישראל בכל אולימפיאדה יעלו שוב ושוב.

סופה לנדבר: ככה אני מאמינה, ובגלל זה איווט נתן הוראה – איווט ליברמן – ואנחנו ביצענו את זה בשמחה, ואני שמחה בהצלחות של הספורטאים האלו, שלצערי רק עשר שנים שייכים למשרד לקליטת העלייה.

סופה לנדבר: אני שמחה מאוד.

סופה לנדבר: אנחנו פתחנו מרכזי עסקים, כמו שאמרתי, ואנחנו היום נותנים שירות למי שרוצה לפתוח עסק והוא זקוק להסברים של המשרד לקליטת העלייה – עד לבית של העולה.

סופה לנדבר: אנחנו מגיעים אליו, אנחנו מסבירים לו, אנחנו מקצרים את הדרך של הביורוקרטיה ונותנים לו טיפול מיוחד; טיפול מיוחד שפיתחנו בקדנציה הזאת.

סופה לנדבר: אנחנו גם נותנים טיפול מיוחד לאוכלוסייה מיוחדת.

סופה לנדבר: אנחנו נותנים טיפול למוקדים של אוכלוסייה ייחודית – יוצאי אתיופיה, לדוגמה, יוצאי קווקז והלאה והלאה.

סופה לנדבר: רק רבע מיליארד ש"ח אנחנו נותנים לפרויקטים ליוצאי אתיופיה, ואני גאה בכך שהמון דברים נעשו בקדנציה הזאת והמון דברים המשרד לקליטת העלייה ימשיך לעשות כהגשמה בקדנציה הבאה.

סופה לנדבר: מוקד להקמת סטרט-אפ, מוקדים להקמת סטרט-אפ, מוקדים עסקיים בחו"ל – אנחנו, לבן-אדם שירצה להעביר את הכספים מהמדינה שממנה הוא יעשה עלייה, מסוגלים היום לתת שירות והסבר לקראת ההגעה של העולה ארצה, עם פתיחת העסק בזמן שהוא מגיע למדינת ישראל.

סופה לנדבר: בשלט רחוק אנחנו נותנים אפשרות לעולה, לפני העלייה, כבר לחשוב על עסק שהוא מסוגל להעביר מהמדינה שהוא נמצא בה למדינת ישראל.

סופה לנדבר: אנחנו פתחנו במשותף עם כמה בנקים קרן לעולה עצמאי בהיקף של 50 מיליון ש"ח.

סופה לנדבר: עולה היום יכול לקבל הלוואה מהקרן, דרך המשרד לקליטת העלייה, של רבע מיליון ש"ח.

סופה לנדבר: זה לא היה, רבותי.

סופה לנדבר: אלו דברים שנקראים "פשוטים", אבל הם נעשו במשך ארבע שנים עם מאבקים רבים, ואני צריכה להגיד שאותו עולה שפותח את העסק מקבל גם מענק ליחסי ציבור במשרד לקליטת העלייה.

סופה לנדבר: נותנים לתושבים חוזרים הקלות במיסוי, גם את זה פיתחנו בקדנציה הזאת.

סופה לנדבר: הגדלת הסיוע לתקציב של 120 רשויות, האפשרות לפעול לפי החלטה של רשות – אנחנו נתנו לרשות, לוועדת היגוי של רשות, אפשרות לשים דגש על נושאים שקשורים לקליטת עלייה; לא מה שאנחנו מכתיבים – מה שמחליטים בעיר.

סופה לנדבר: תוכנית לקליטת אוכלוסייה ייחודית, כמו שאמרתי, תוכניות לאוכלוסייה ייחודית; תגבור לימודים בחינוך בלתי פורמלי.

סופה לנדבר: אצלנו, במשרד לקליטת עלייה, תגבור לימוד בחינוך בלתי פורמלי – 5,200 בני נוער מקבלים ב-40 אתרים בתקציב כולל של 22 מיליון.

סופה לנדבר: אנחנו נתנו לארבע רשויות, ועכשיו, לפני כמה ימים יצא קול קורא – במשך שנתיים, לפתוח תוכנית "מחוברים", תוכנית לנוער עולה, מדובר בארבע רשויות; "כחול ולבן" – פרויקט מאוד מאוד משמעותי למשרד לקליטת העלייה: זהות יהודית, קירוב העולים לתרבות של מדינת ישראל ותרגום של הצגות בכמה מקומות בארץ; פרויקט משותף עם שירות בתי-הסוהר – אני גם ביקרתי בבתי-כלא של הצבא, וחלק של העולים נמצאים, לצערי, שם.

סופה לנדבר: אנחנו פיתחנו אתם תוכניות בשיתוף פעולה, ואני הייתי גאה להציג את התוכניות האלה, אבל זה ייקח הרבה זמן, ואני אקצר, כמו שכתבו לי.

סופה לנדבר: מרכזי צעירים: ב-16 ערים פתחנו מרכזי צעירים, פעילות לצעירים.

סופה לנדבר: אני בכלל רואה כאחת המשימות של המשרד לקליטת העלייה לתת דגש על כל פעילות עם צעירים.

סופה לנדבר: זה העתיד של מדינת ישראל.

סופה לנדבר: ואיך שהם מתחילים במדינה, הדברים שהם נתקלים בהם, הבעיות, אם אנחנו מסוגלים לקצר את הדרך ולתת לאותו עולה צעיר את השביל הרחב או הדרך הרחבה – אני חושבת שאנחנו עושים את זה במשרד.

סופה לנדבר: מחשב לכל ילד, והלאה והלאה והלאה והלאה.

סופה לנדבר: רבותי, אנחנו עשינו בקדנציה הזאת המון אירועים חברתיים: אירועים חברתיים ליוצאי אתיופיה, 20 שנה ל"מבצע שלמה", חג הסיגד, אזכרות ממלכתיות לנספים בדרך לישראל מסודאן; אירוע של פרס ליוצרים, אמנים עולים; כנס עלייה באשדוד.

סופה לנדבר: אתם זוכרים את המילים, "ומכל הגלויות ועם כל הבעיות עם נוצר והארץ קמה" – זו הייתה הססמה של כנס העלייה בעיר אשדוד.

סופה לנדבר: יום הניצחון על גרמניה הנאצית לווטרנים שלנו.

סופה לנדבר: אני זוכרת איך אנחנו העברנו את החוק על ווטרנים ובלוקדניקים, ושם עמדתי והסברתי מה זה המצור של סנט-פטרסבורג; לא כולם בכנסת ידעו על המלחמה הזאת, ולא כולם ידעו מה זה המצור של סנט-פטרסבורג, אז לנינגרד.

סופה לנדבר: והאירוע בלטרון היה כל כך משמעותי.

סופה לנדבר: אני התקשרתי, פואד, לשר הביטחון אהוד ברק וביקשתי ממנו, לפי הבקשה של הסמנכ"ל, האחראי גם על האירועים, כמה דברים.

סופה לנדבר: אמרתי שאני צריכה שם על הבמה – שיהיו בלטרון 10,000 איש, ואני צריכה שם את כל ממשלת ישראל.

סופה לנדבר: והיו שם נשיא המדינה ושר הביטחון, והיו שם ראש הממשלה ואביגדור ליברמן שר החוץ, היו שרים וחברי כנסת, ויחד עם האנשים האלה חגגנו את היום הזה.

סופה לנדבר: יום ענק, יום גדול.

סופה לנדבר: ואז ביקשו ממני שיהיו כמה טנקים על הבמה, וביקשו מסוק וביקשו גם להקה צבאית.

סופה לנדבר: התקשרתי לאהוד ברק ואמרתי: תשמע, אני צריכה להקה; הוא אומר: קיבלת אישור.

סופה לנדבר: אני צריכה טנקים; הוא אמר: זה מוזיאון של מדינת ישראל, תיקחי טנק אבל תחזירי אותו למקום.

סופה לנדבר: אבל בשביל מה את צריכה, סופה, מסוק?

סופה לנדבר: אז אמרתי: באמת, למה אנחנו צריכים מסוק?

סופה לנדבר: זה היה קרב, זה היה כל כך אמיתי, שכל הנציגות של כל השגרירים שהיו שם אמרו שבקרמלין יכולים ללמוד איך החג שהביאו העולים לכאן – כמו חג הסיגד, יום הסיגד, שהביאו יוצאי אתיופיה, או חגים אחרים שהביאו עליות שונות – גם החג הזה הפך להיות חלק בלתי נפרד של מדינת ישראל.

סופה לנדבר: אמרתי, זה צריך להיות קרב והיה שם קרב, והיה שם אירוע כל כך משמעותי, שלא רק הווטרנים, גם המשרד לקליטת העלייה ומדינת ישראל יכולים להיות גאים.

סופה לנדבר: אני מסיימת.

סופה לנדבר: אנחנו נותנים מלגות על שם יורי שטרן לאמנים יוצרים, וזה אירוע משמעותי של המשרד לקליטת העלייה – חבר כנסת שנלחם עבור הזכויות של העולים, על שמו נותנים מלגות של המשרד לאמנים, לסופרים ולאנשי תרבות עולים במדינת ישראל.

סופה לנדבר: מגן השרה למתנדבים.

סופה לנדבר: יש המון ישראלים ותיקים שכל אחד מהם חושב שעלייה זה לא רק מילה גסה, עלייה זה עניין של כל אחד מאתנו.

סופה לנדבר: אני חולמת על זה שבכל משרד ממשלתי ישימו דגש; כמו ששמים דגש על כמה נושאים מיוחדים, ישימו גם דגש על קליטת עלייה.

סופה לנדבר: אני אסיים עם האירועים, ואני רוצה להגיד שפתחנו 22 מוקדים ליוצאי אתיופיה, איפה שנקלטים יוצאי אתיופיה.

סופה לנדבר: אני הייתי באתיופיה, ובתחילת הקדנציה אמרתי שאני רוצה שממשלת ישראל תדאג לסגור את המחנה בגונדר.

סופה לנדבר: הייתי שם, והצעתי לראש הממשלה, סיפרתי לו מה ראיתי ואמרתי שאלפי אנשים שעקרו אותם מהמקומות שהיו גרים בהם נמצאים במחנה הזה, וצריכים לסיים את הפרשה; צריכים לשים נקודה ולהגיד שמי שזכאי לעלייה יעלה, ומי שלא – שיחזור למקום שממנו הגיע לגונדר.

סופה לנדבר: ראש הממשלה קיבל החלטה, החלטה אמיצה.

סופה לנדבר: אנחנו מסיימים את הגעתם למדינת ישראל.

סופה לנדבר: תוכנית חומש.

סופה לנדבר: מושב קייסים.

סופה לנדבר: הנצחה של שמות הנספים בדרך מסודאן – מיקי איתן אחראי לפרויקט הזה, חבר כנסת ושר בממשלה.

סופה לנדבר: תוכניות מקצועיות.

סופה לנדבר: לימודים במשטרה; אתם יודעים ש-50% מהמצטיינים הם יוצאי אתיופיה.

סופה לנדבר: זה במימון משותף של המשרד של איציק אהרונוביץ והמשרד לקליטת העלייה.

סופה לנדבר: מינהל סטודנטים – 90% מהעולים שמקבלים מלגת קיום לסטודנטים, הם יוצאי אתיופיה; 10% הם מקרים סוציאליים אחרים.

סופה לנדבר: הוואוצ'רים שאנחנו נותנים גם ליוצאי אתיופיה, והלאה והלאה והלאה.

סופה לנדבר: תגבור לימוד, פל"א, הסברה, מרכזי קליטה שפתחנו עכשיו; זה במימון של מדינת ישראל, אבל מי שמבצע את הפרויקט בינתיים זה הסוכנות היהודית.

סופה לנדבר: אני רוצה לציין ולהגיד שגם פרויקט נגב וגליל – 2,200 איש עלו לנגב ולגליל, ואתם יודעים איך אומרים?

סופה לנדבר: הדלקנו אור גם בדימונה וגם בדגניה.

סופה לנדבר: אז אני רוצה להגיד שעולים מגיעים גם לנגב וגם לגליל, ואני חושבת שהפרויקט של סילבן שלום, הפרויקט של משרדו, לא היה לו יישום אם לא הייתה נמשכת עלייה מכוונת למקומות האלה במדינת ישראל.

סופה לנדבר: אנחנו תומכים בארגוני העולים.

סופה לנדבר: אני בעצמי הייתי יושבת-ראש הארגון הכי גדול בשטח יוצאי חבר המדינות.

סופה לנדבר: אני מבינה את המשמעות של התנדבות, ואני מבינה שקליטת עלייה עבור ארגוני העולים, עבור אלה שמדברים באותה שפה, זה אחד מהדברים החשובים ביותר.

סופה לנדבר: תנועת נוער – זה אחד מהפרויקטים שלנו, פרויקט חשוב ביותר.

סופה לנדבר: גרעיני "צבר" זה פרויקט של המשרד לקליטת העלייה במימון של המשרד לקליטת העלייה.

סופה לנדבר: עלייה לרשויות – אנחנו עובדים עם 120 רשויות, כמו שאני כבר ציינתי.

סופה לנדבר: ודברים נוספים: תוכניות חירום במשרד לקליטת העלייה, סיוע לחיילים עולים – חיילים עולים מקבלים 17 מיליון סיוע.

סופה לנדבר: זה סיוע כספי, ליווי והדרכה, שעות חירום – פרויקטים שנמצאים במסגרת פעילות של המשרד לקליטת העלייה.

סופה לנדבר: מכיוון שאני רוצה להשאיר זמן, אני רוצה לסיים ולהגיד שאנחנו עשינו המון במשרד לקליטת העלייה, ומובן שאני יכולה לקום ולספר במשך שעות, כמו שכבר עשיתי.

סופה לנדבר: אתם יודעים מה?

סופה לנדבר: המשרד הזה וקליטת עלייה במדינת ישראל – אני בעצמי הייתי עולה חדשה, ואני בחיים לא אשכח מה זה להיות עולה חדש.

סופה לנדבר: בגלל זה שמנו דגש על שירות, על אוכלוסייה מיוחדת, על אוכלוסיית עולים נזקקת, ואנחנו שמנו דגש על זה שתינתן לנו אפשרות להפוך את המשרד הזה לחברתי ולכלכלי.

סופה לנדבר: אני רוצה בסיום לקרוא לכם שיר.

סופה לנדבר: את השיר הזה כתב עולה חדש, ומאחורי הפעילות של כל משרד עומד קודם כול אזרח מדינת ישראל.

סופה לנדבר: כאן בפעילות המשרד לקליטת העלייה עומד אזרח חדש; אזרח שמתחיל צעדים ראשונים במדינת ישראל.

סופה לנדבר: את השיר הזה כתב עולה חדש מארצות-הברית, וכך הוא כותב: "חלמתי חלום כשהייתי קטן לעלות לארץ-ישראל תכף ומייד / אבל גדלתי והתעסקתי בענייני יום-יום, והחלום נשאר לי קבור בלבי / התחתנתי עם אשתי, נולדו לנו ילדים – היה לנו הכול חוץ מחיים.

סופה לנדבר: // הקליטה שלי מסתדרת / העברית שלי משתפרת / הדקדוק שלי 'על הפנים' / איך סובלים אותי?

סופה לנדבר: קשה להבין.

סופה לנדבר: // הייתה לי מכונית, עוד אחת לאשתי / הייתה לנו גינה שאי-אפשר להאמין / הייתה לי עבודה עם משכורת גבוהה" – הוא עורך דין במקצועו – "שנאתי אותה, אבל הייתה לי פרנסה – היה לנו הכול חוץ מהחיים.

סופה לנדבר: // הקליטה שלי מסתדרת / העברית שלי משתפרת / הדקדוק שלי 'על הפנים' / איך סובלים אותי?

סופה לנדבר: קשה להבין.

סופה לנדבר: // לבצע עלייה לפעמים מסובך / נמאס לי לשמוע 'לבי במזרח' / היה לנו הכול – חוץ מהחיים / הקליטה שלי מסתדרת".

סופה לנדבר: אני חושבת שבנאום שלי אני הדגשתי שבמשרד לקליטת העלייה החיים של כל עולה שמגיע למדינת ישראל הם הדגש של כל הפעילות שלנו, של העובדים.

סופה לנדבר: בהזדמנות זו אני שוב רוצה להגיד לעובדים של המשרד לקליטת העלייה: אנחנו שיפרנו גם את היחס לעובד, ולדעתי זה היה מאוד מאוד חשוב, בגלל שכאשר עובד במשרד מרוצה גם העולה מרוצה, גם הבן-אדם שנותן לו שירות מרוצה.

סופה לנדבר: פה, פואד, אני רוצה להשוויץ.

סופה לנדבר: אנחנו קיבלנו כמה פרסים על השירות במשרד לקליטת העלייה, נכון, מיקי?

סופה לנדבר: מיקי איתן.

סופה לנדבר: לא מקשיב.

סופה לנדבר: אנחנו קיבלנו את אות המעסיק על קידום נשים בשירות המדינה; קיבלנו אותו אתמול.

סופה לנדבר: יהיה טקס לציון השוויון בין המינים.

סופה לנדבר: זה במרכז הפעילות של המשרד לקליטת העלייה.

סופה לנדבר: והיום, לקראת יום האישה הבין-לאומי, אני צריכה לומר: יש כאלה שמדברים, ויש כאלה שעושים ומיישמים.

סופה לנדבר: כך עשינו בקדנציה הזאת, וכך המשרד לקליטת העלייה ימשיך, יחד עם העלייה, יחד עם תושבים חוזרים, ללכת קדימה למען מדינת ישראל, למען כל בן-אדם שחוזר ועולה למדינת ישראל.

סופה לנדבר: אני סיימתי.

בנימין בן-אליעזר: קודם כול אני רוצה להודות לך בשם הכנסת.

בנימין בן-אליעזר: אני אחד העדים שיכול לומר כאן לכנסת שבשבי

בנימין בן-אליעזר: לך נושא העלייה הפך להיות מפעל חיים.

בנימין בן-אליעזר: הקדשת לזה לפחות מהיום הראשון שנכנסת לפוליטיקה – ואני מלווה אותך כבר כמעט 20 שנה בפוליטיקה – ואני מוכרח לומר לך שעשית עבודה גדולה וחשובה.

בנימין בן-אליעזר: אני מאחל לך המשך הצלחה.

סופה לנדבר: תודה.

בנימין בן-אליעזר: עכשיו לשאלות.

בנימין בן-אליעזר: חבר הכנסת שמעון אוחיון, בבקשה.

שמעון אוחיון: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה לקליטת העלייה, שמענו בעניין רב את הסקירה המאלפת על פעילות משרדך, והרשי לי להביע הוקרה והערכה ואף התפעלות מן השינוי הדרסטי בהתנהלות למען קליטתו של העולה בישראל.

שמעון אוחיון: התרשמתי במיוחד מן השינוי ביחס לתושבים חוזרים.

שמעון אוחיון: אני, שהייתי שליח הסוכנות היהודית, יודע מה המשמעות בכך.

שמעון אוחיון: אני גם יודע מה המשמעות של לאחד את כל הכוחות תחת המשרד לקליטת העלייה ולמנוע את כל הביורוקרטיה בין הסוכנות לבין המשרד לקליטת העלייה ועוד.

שמעון אוחיון: שאלתי היא לגבי קהילת יהודי צרפת; הייתי רוצה לשמוע גם מהשרה.

שמעון אוחיון: זאת קהילה בעלת פוטנציאל רב מאוד, ובוודאי גם המשרד עושה.

שמעון אוחיון: האם יש פרויקטים מיוחדים לגבי קליטת עלייה קבוצתית לצד עלייה פרטנית של הקהילה הזאת, בעלת הפוטנציאל?

שמעון אוחיון: תודה.

סופה לנדבר: תודה רבה.

סופה לנדבר: קודם כול, על התושבים החוזרים – קודם כול תודה לך על המחמאות.

סופה לנדבר: אני שמתי לב בנאום הבכורה שלך שאתה שם דגש על קליטת עלייה.

סופה לנדבר: לא רבים במדינה ובכנסת, בפעילות שהם מתכוונים לעשות בכנסת ישראל, שמים דגש על נושא העלייה.

סופה לנדבר: הוא לא היה פופולרי, וחברי הכנסת החדשים שנכנסים לפעילות בכנסת התשע-עשרה ושמים לפניהם את נושא קליטת העלייה כנושא לאומי – זה פשוט מחמם לי את הלב.

סופה לנדבר: תודה רבה לך על כך שאתה מתכוון להקדיש את העבודה בכנסת התשע-עשרה לנושא העלייה.

סופה לנדבר: כמו שכבר אמרתי, אנחנו החלטנו שחוזרים למדינת ישראל תמיד, ובקדנציה הזאת שמנו דגש על תושבים חוזרים.

סופה לנדבר: אנחנו שלחנו לכמה מקומות – לארצות-הברית, לצרפת, לבריטניה – צוות מקצועי מהמשרד לקליטת העלייה כדי לתת שירות לאותם אנשים שרוצים לחזור הביתה לפני שהם חוזרים הביתה; להסביר להם את התנאים שהם צריכים לקבל כאן במדינה.

סופה לנדבר: אנחנו נתנו להם שירות מקצועי לא רק מהמשרד לקליטת העלייה, אלא גם במיסוי – נושאים שמעניינים את התושבים החוזרים.

סופה לנדבר: אנחנו היינו שם; היינו בצרפת, בבריטניה ובאמריקה.

סופה לנדבר: צוות מקצועי חרש את אמריקה, ואני חושבת שהתוצאה היא טיפול אישי.

סופה לנדבר: כאשר כבר מגיעים וחוזרים אנחנו מלווים אותם כמו שמלווים עולים חדשים.

סופה לנדבר: נכון שתושב חוזר לא זקוק לאותה עזרה שזקוק לה עולה חדש; יש לו שפה, הוא מדבר, הוא נקלט מהר מאוד, הרבה יותר מהר מעולה חדש.

סופה לנדבר: אבל יחד עם זה המשרד לקח על עצמו את הליווי של אותם אנשים.

סופה לנדבר: אתה יודע, מה שמחמם לי את הלב הוא שכאשר אני נפגשת עם אותם אנשים שראיתי בארצות-הברית או במקומות אחרים, והבטחנו להם את הטיפול האישי, הם אומרים: מה שהבטחתם, קיימתם.

סופה לנדבר: אני חושבת שאנחנו עושים את זה לא רק עם הלב, אנחנו עושים את זה בטיפול צמוד.

סופה לנדבר: יכול להיות שבגלל זה גם הייתה הצלחה בנושא הזה.

סופה לנדבר: עולים מצרפת – אנחנו מרגישים היום התעוררות של עולים מצרפת.

סופה לנדבר: בקדנציה הזאת המשרד ייקח כמה פרויקטים מיוחדים לעולים מצרפת.

סופה לנדבר: הייתי אחרי הפיצוץ בנתניה ונתקלתי שם במשפחות שיש להן בעיות עם נוער שלא נקלט כל כך מהר כמו שהיינו רוצים, אז פתחנו מרכזי צעירים שבפעילות שלהם נותנים דגש גם על עולים מאתיופיה, גם על עולים מצרפת, גם על עולים אחרים.

סופה לנדבר: כאשר עולה זקוק לנו אנחנו נותנים דגש על אותה פעילות מפני שצעירים – כמו שכבר אמרתי, זה לא רק עתיד – איך שמשפחה מתחילה, איך שצעיר מתחיל – אם הוא מתחיל יותר בקלות ונותנים לו את סל ההטבות שהוא זקוק להן הוא נקלט הרבה יותר מהר, וגם המשפחה נקלטת.

בנימין בן-אליעזר: תודה רבה לך.

בנימין בן-אליעזר: חבר הכנסת שמעון סולומון.

שמעון סולומון: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, בנושא מינהל הסטודנטים – לפני כן אני רוצה להצטרף לברכה של יישר כוח על העבודה הפורייה, במיוחד אצל תושבים חוזרים.

שמעון סולומון: בתקופה הזאת אתם עושים עבודה נפלאה, שבזכותה גם חוזרים, וזה מצוין.

שמעון סולומון: יש לי שלוש שאלות.

שמעון סולומון: שאלה אחת – לגבי מינהל הסטודנטים, שיש לו תקציב נכבד מאוד של 70 מיליון, בחלוקה של משרד ראש הממשלה, משרד הקליטה, הסוכנות היהודית והמועצה להשכלה גבוהה.

שמעון סולומון: עושים עבודה מצוינת; הרבה מהסטודנטים, כולל אני, הם יוצאי אתיופיה שלולא העזרה בוודאי לא היינו מגיעים להשכלה אקדמית.

שמעון סולומון: למרות הביקורת שאין עבודה אחרי רכישת ההשכלה, אנחנו יודעים שמשכיל הוא משכיל, הוא הורה טוב, הוא יודע להסתדר בסופו של דבר.

שמעון סולומון: בימים אלה – אני מקווה שאני טועה – קיבלתי הרבה תלונות שזה הולך להיסגר.

שמעון סולומון: אני רוצה לשמוע בעניין הזה.

שמעון סולומון: שאלה שנייה: ישנה החלטה, נדמה לי, לסגור את העלייה מאתיופיה באפריל 2014, ויש שאיפה גם, אם הכול יסתדר, לסגור את זה באוגוסט 2013.

שמעון סולומון: השאלה שלי: האם זה קיים גם לגבי מדינות אחרות שסוגרים עלייה?

שמעון סולומון: אם כן, אם אחרי ההחלטה הזאת נניח שאיזה יוצא אתיופיה שהוא זכאי שבות ירצה לעלות, מה יהיה אתו?

שמעון סולומון: השאלה השלישית – לגבי האגף.

שמעון סולומון: יש אגף יוצאי אתיופיה במשרד הקליטה.

שמעון סולומון: ציינת קודם, בצדק, שמוקד הקליטה עושים עבודה מצוינת.

שמעון סולומון: בתקציב שהוא חצי מיליון הם אמורים לעסוק בקליטה, בתעסוקה ובחינוך.

שמעון סולומון: השאלה שלי: האם זה נכון שהאגף הזה, שעושה עבודה טובה, הולך להיסגר?

שמעון סולומון: תודה.

סופה לנדבר: אני אתחיל מזה ששום דבר לא הולך להיסגר.

סופה לנדבר: יכולה להיות רפורמה, יכולים להיות שינויים לטובה.

סופה לנדבר: אנחנו לא סוגרים.

סופה לנדבר: אתה יודע שמי שממונה על האגף הזה הוא דוד יאסו, ואני מיניתי אותו בקדנציה הזאת.

סופה לנדבר: גם במוקד עובדים יוצאי אתיופיה.

סופה לנדבר: אין שם הסתכלות מלמעלה למטה.

סופה לנדבר: אני בקדנציה הזאת לא פעם אחת נפגשתי עם ארגוני עולים, עם נציגות של יוצאי אתיופיה.

סופה לנדבר: לא עשינו שום דבר בלי הסכמה, וכך אנחנו נמשיך לעשות.

סופה לנדבר: יכול להיות שיש כמה דברים שאין לנו תשובה חיובית בהם, אבל תשובה תמיד יש לנו.

סופה לנדבר: אני חושבת שכל דבר שעשינו ונעשה ונמשיך לעשות – רק לטובת העולים, מפני שהעולה עומד בראש סולם העדיפויות שלנו.

סופה לנדבר: לגבי מינהל הסטודנטים – תרשה לי להגיד שבמינהל הסטודנטים, חוץ מזה שיש סטודנטים יוצאי אתיופיה – 90% מהסטודנטים האתיופים מקבלים מלגות קיום, עולים אחרים לא.

סופה לנדבר: 6,500 סטודנטים לומדים על חשבון מדינת ישראל.

סופה לנדבר: אני רואה כאחת המשימות החשובות של משרד הקליטה שזה יימשך.

סופה לנדבר: הסוכנות היהודית, בגלל הקיצוצים, יצאו מהפרויקט הזה.

סופה לנדבר: בגלל זה ממשלת ישראל לקחה על עצמה את המימון של הפרויקט הזה.

סופה לנדבר: מכיוון שזאת תקופת מעבר, היינו צריכים אישורים מיוחדים כדי שהפרויקט של מינהל הסטודנטים ומלגות קיום – תאמין לי, לפני שזה עלה לתקשורת.

סופה לנדבר: אני בדרך כלל נוהגת לא לרוץ אחרי התקשורת – אומנם היום זה עולם של תקשורת – לא כדי לקבל מחמאות, בגלל שהעניין של המשרד לקליטת העלייה תמיד נשאר באיזה צד של ההתעניינות של התקשורת.

סופה לנדבר: אבל עשינו המון דברים ונמשיך לעשות המון דברים.

סופה לנדבר: מינהל הסטודנטים ומלגות הקיום של אותם יוצאי אתיופיה, ולא רק יוצאי אתיופיה, עמד בעדיפות.

סופה לנדבר: אנחנו פנינו לחשבת של משרד האוצר וביקשנו מוועדת חריגים לאשר לנו את הפרויקט הזה ולהמשיך את הפרויקט הזה, משום שהם לא צריכים להמתין ולחכות עד שאנחנו נרכיב את הממשלה ועד שאנחנו נאשר את התקציב של המדינה.

סופה לנדבר: אבל המון פרויקטים, לא רק במשרד לקליטת העלייה, נמצאים בסכנה או לקראת סגירה.

סופה לנדבר: אנחנו לא סוגרים.

סופה לנדבר: אנחנו קיבלנו אישור.

סופה לנדבר: זה לא רק לסטודנטים.

סופה לנדבר: אנחנו קיבלנו היום אישור גם לסטודנטים, גם לרופאים שמקבלים מלגות קיום וגם למורים שנמצאים בקורסים של המשרד לקליטת העלייה; גם לאלה שמקבלים חלק של המשכורת דרך המשרד לקליטת עלייה במקומות שהם נמצאים.

סופה לנדבר: אנחנו דאגנו לאנשים האלה, קיבלנו אישור, ואני אסירת תודה למשרד האוצר ולוועדת חריגים שהצליחו להבין אותנו ולהבין את החשיבות של הפרויקט, ואנחנו נמשיך.

סופה לנדבר: עם המוקדים ועם האגף אנחנו נמשיך בפעילות למען עולים, למען סטודנטים, למען העתיד של כולנו, מפני שאני מאמינה שהצ'ק הכי חשוב שמדינת ישראל, ההשקעה הכי חשובה של מדינת ישראל, זה דור ההמשך, הצעירים האלה שמתגייסים, אלה שמסיימים את השירות בצבא, אלה שנותנים בגיל הכי יפה שלהם שירות למדינת ישראל; מדינת ישראל גם חייבת להם.

בנימין בן-אליעזר: תודה רבה.

בנימין בן-אליעזר: אני מבקש להדגיש: שואלים שאלה אחת, אחרת אנחנו כמו בערב פסח.

בנימין בן-אליעזר: חבר הכנסת נחמן שי – איננו.

בנימין בן-אליעזר: חברת הכנסת יפעת קריב, בבקשה.

יפעת קריב: כבוד היושב-ראש, גברתי השרה, אני אהיה מאוד קצרה.

יפעת קריב: התייחסת בדברים שלך כמה פעמים למרכזי הצעירים.

יפעת קריב: דיברת על הצעירים, עד כמה הפרויקט מוצלח.

יפעת קריב: אין ספק שעשייה של רכזי העולים בתוך מרכזי הצעירים לטובת קידום תעסוקה, השכלה גבוהה, דיור, מעורבות חברתית – עושים עשייה ברוכה.

יפעת קריב: שתי שאלות קצרות בסוגיה הזאת: מחר החוזה להעסקתם של רכזי העולים במרכזי הצעירים מסתיים.

יפעת קריב: נכון להיום משרד הקליטה לא חתם על חוזה חדש עם מרכזי הצעירים, ולפי התוכנית נראה שגם אין בכוונתו לחתום.

יפעת קריב: אז כל מה שדיברת בעצם מחר יסתיים.

יפעת קריב: שנית, רכזי העולים פועלים על-פי החלטת ממשלה אך ורק ברשויות המקומיות בנגב ובגליל.

יפעת קריב: מה לגבי רשויות מקומיות עתירות עולים במרכז הארץ, כגון אשדוד, נתניה, אור-עקיבא, חדרה?

יפעת קריב: תודה.

סופה לנדבר: רבותי, המשרד לקליטת העלייה – התקציב של המשרד הוא תקציב די נמוך.

סופה לנדבר: אז המשרד לקליטת העלייה, עם כל הרצון שלי להשקיע, יכול להשקיע סכום די מוגבל.

סופה לנדבר: יחד עם זאת, אנחנו במרכזי הצעירים משקיעים ומשקיעים ונמשיך להשקיע.

סופה לנדבר: אנחנו גם בקדנציה הזאת מתכוונים לעשות רפורמה ולבנות את כל הפעילות עם הצעירים, עם נוער במצוקה, עם נוער עולה במצוקה, נוער עולים.

סופה לנדבר: אנחנו מתכוונים לבנות אגף של צעירים.

סופה לנדבר: בגלל זה, שום דבר אנחנו לא סוגרים.

סופה לנדבר: יש לנו פרויקט בערים שלפי החוק היינו צריכים לצאת בקול קורא.

סופה לנדבר: לפני כמה ימים יצאנו בקול קורא, ומי שייגש לקול קורא ומי שיזכה, יקבל את התמיכה של המשרד לקליטת העלייה לפתיחה של פרויקט "מחוברים".

סופה לנדבר: את מתכוונת לפרויקט "מחוברים".

סופה לנדבר: אנחנו נמצאים, רבותי, בתקציב של ממשלת מעבר.

סופה לנדבר: עם כל הרצון, עם כל הדברים, אנחנו זקוקים לאישורים של ועדת חריגים.

סופה לנדבר: לא כל דבר אנחנו יכולים לעשות ולהמשיך באופן אוטומטי.

סופה לנדבר: בגלל זה, עד כמה שיותר מהר תקום ממשלה, עד כמה שיותר מהר אנחנו נאשר את התקציב, אנחנו נמשיך עם אותם פרויקטים שעשינו בקדנציה הזאת.

סופה לנדבר: לכל פרויקט – גם של צעירים, גם של סטודנטים, גם של קשישים, גם של דיור – אנחנו חייבים אישורים.

סופה לנדבר: מה שאני אמרתי על הפרויקט של מינהל הסטודנטים ועל רופאים שאנחנו מעסיקים בבתי-חולים, שקיבלו רישיון ועושים המשך של דרך – חלק מהאנשים האלה מקבלים משכורת דרך המשרד לקליטת העלייה.

סופה לנדבר: לזה אומנם יש עכשיו תקופת מעבר, והיינו צריכים אישור מיוחד.

סופה לנדבר: כפי שציינתי, אנחנו קיבלנו אישור מיוחד, אבל סכום מוגבל וגם פרויקטים מוגבלים.

סופה לנדבר: בגלל זה, עם נוער – אנחנו נצא ונמשיך בקדנציה הזאת.

בנימין בן-אליעזר: תודה רבה.

בנימין בן-אליעזר: חבר הכנסת יוני שטבון.

יוני שטבון: אדוני היושב-ראש, כבוד השרה, שאלה קצרה מאוד.

יוני שטבון: יש סוגיה שאנחנו נפגשים, בפורום של עלייה נפגשתי גם עם העלייה הצרפתית, בפרט.

יוני שטבון: יש בעיה פשוטה: הרבה חבר'ה צעירים עולים לארץ, עושים תארים באוניברסיטאות מוכרות בכל העולם, מגיעים לארץ, התואר שלהם לא מוכר, בדגש על העלייה הצרפתית.

יוני שטבון: החבר'ה האלה חוזרים, אנחנו מאבדים אותם.

יוני שטבון: אני אשמח מאוד אם השרה תדגיש את הסוגיה הזאת, את המאבק על הסוגיה הזאת, שקיימת כבר לא מעט שנים, שמרחיקה את העלייה ומחזירה כוחות צעירים וותיקים חזרה.

יוני שטבון: תודה.

סופה לנדבר: תשמע, לצערי או לשמחתי, המשרד לקליטת העלייה לא אחראי לנשירה וירידה ממדינת ישראל.

סופה לנדבר: משרד הקליטה לקח על עצמו פעילות מול תושבים חוזרים; זאת אומרת, אלה שנמצאים בחוץ-לארץ, ישראלים שהיו כאן, היו חלק של מדינת ישראל, ובכל הגילים ומכל הסיבות עזבו את מדינת ישראל.

סופה לנדבר: לפעילות הזאת יש לנו מנדט, אנחנו קיבלנו מנדט בקדנציה הזאת.

סופה לנדבר: אני מאוד רוצה שהנוער יישאר כאן, אבל יש סטודנטים, בפרט, יכול להיות שעל חלק של הסטודנטים האלו אתה מדבר כעת, שעוזבים את המדינה אחרי הלימודים.

סופה לנדבר: אנחנו עושים הכול כדי שתהיה עלייה ותימשך עלייה.

סופה לנדבר: אנחנו עושים ונמשיך לעשות הכול שגם אלו שעזבו יחזרו הביתה, מפני שאני אישית – אני חושבת שגם אתם – מאמינה בכך שהמקום ליהודים הוא כאן, בבית שלנו.

בנימין בן-אליעזר: תודה רבה.

בנימין בן-אליעזר: חבר הכנסת דב ליפמן.

דב ליפמן: גברתי השרה, דיברת על המחנות בגונדר ועל סגירתם.

דב ליפמן: אני נסעתי לגונדר לפני כשנה ופגשתי קרובי משפחה – הורים, אחים ואחיות וילדים של עולים שכלל לא נכללים ברשימה הסופית לעלייה.

דב ליפמן: איך ייתכן שסוגרים את רשימת העלייה מאתיופיה ובכך משאירים משפחות קרועות בין יבשות?

דב ליפמן: תודה.

סופה לנדבר: תשמעו, רבותי, אנחנו מדברים על מחנה גונדר.

סופה לנדבר: במחנה גונדר היו קרוב ל-8,000 איש שבעצם היו זכאים והיו ברשימה של אלו שהיו צריכים לקבל אישור קבוצתי לכניסה למדינת ישראל; על אותם עולים אני מדברת.

סופה לנדבר: אחרי סגירת המחנה בגונדר תהיה עלייה של אנשים בודדים ומשפחות, כי גם השלטונות באתיופיה דרשו שהעלייה הקבוצתית תיסגר, ועל כך היה דגש באישור של ממשלת ישראל, וכך פועלת ממשלת ישראל.

סופה לנדבר: אני מאמינה שהעלייה, אלו שזכאים לעלייה, ימשיכו לעלות למדינת ישראל.

בנימין בן-אליעזר: תודה רבה.

בנימין בן-אליעזר: חברת הכנסת רינה פרנקל.

רינה פרנקל: אדוני היושב-ראש, כבוד שרת הקליטה סופה לנדבר, השאלה שלי היא בנושא של תעסוקה.

רינה פרנקל: בעבר, וגם היום, עושים פרויקטים משותפים בין משרד הקליטה, שירות התעסוקה ומשרד התמ"ת שקשורים לתעסוקת עולים, ואחוז ההשמה הוא מאוד גבוה.

רינה פרנקל: גם עבדנו עם מרכזי הכוון, גם פה העבודה הייתה מוצלחת, אך הם נסגרו.

רינה פרנקל: השאלה שלי היא לגבי 22 מוקדי תעסוקת עולים יוצאי אתיופיה – לא שמעתי עליהם.

רינה פרנקל: רציתי לדעת מהו אחוז הפונים, איפה הם ממוקמים ומה אחוז ההשמה של העולים האלה.

סופה לנדבר: העניין של מרכזי ההכוון היה עניין חשוב ביותר, אבל לא כל העולים שנמצאים במסגרת של המשרד לקליטת העלייה והם זכאים של מסלולים לתעסוקה היו מסוגלים לקבל שם את השירות.

סופה לנדבר: בגלל זה אנחנו החלטנו, כאשר הסתיים הפרויקט של מרכזי ההכוון, והמון כסף הלך לתשתיות – החלטתי שכסף שאנחנו מסוגלים לחסוך, אנחנו נשקיע באותם עולים; בוואוצ'רים, בכל מיני קורסים ודברים שקשורים לתעסוקה של העולים.

סופה לנדבר: וכך עשינו.

סופה לנדבר: אנחנו חסכנו הרבה מיליונים של תשתיות.

סופה לנדבר: אנחנו מתכוונים להמשיך את הפרויקט הזה, אבל מה שעשינו – את התעסוקה החזרנו למסגרת של פעילות של העובדים של המשרד לקליטת העלייה, נתנו להם כלים והתחלנו לבצע.

סופה לנדבר: אנחנו בהתחלה של הרפורמה; אני מאמינה שבקדנציה הזאת אנחנו ניפגש לא פעם אחת, גם בוועדת העלייה והקליטה וגם בוועדות אחרות, ואנחנו נמשיך בפעילות.

סופה לנדבר: כמו שאני אמרתי, אני בקדנציה הזאת שמתי דגש בכמה דברים טריוויאליים, אבל דברים חשובים לקליטה מוצלחת זה תעסוקה, דיור ולימוד השפה העברית.

סופה לנדבר: בכל הנושאים האלה יש לנו ריכוז ופעילות של המשרד לקליטת העלייה, ואנחנו נמשיך בפעילות.

סופה לנדבר: מה שאת אומרת על 22 מוקדים, אלה מוקדים ליוצאי אתיופיה.

סופה לנדבר: יש שם פעילות רק ליוצאי אתיופיה, וכל הקורסים וכל ההכשרה שיש שם זה רק לאותם אנשים שפונים למוקדים.

סופה לנדבר: זה בשיתוף פעולה עם העיריות, עם הרשות המוניציפלית, ואנחנו נמשיך בפעילות.

סופה לנדבר: אני חושבת שאנחנו נעשה שינויים בכמה דברים, אבל השינויים האלה הם לטובה, אנחנו נדבר בהמשך הקדנציה הזו.

בנימין בן-אליעזר: תם הדיון.

בנימין בן-אליעזר: אני מבקש שוב להודות לך על העשייה שלך, ומאחל לך הצלחה בהמשך דרכך.

בנימין בן-אליעזר: אני מקווה שתמשיכי להיות באותו תפקיד.

סופה לנדבר: תודה רבה.

בנימין בן-אליעזר: אנחנו עוברים לסדר-היום, לנאומי הבכורה.

בנימין בן-אליעזר: יש לי העונג המיוחד להזמין את חברי הטוב חבר הכנסת יעקב פרי לשאת את נאום הבכורה שלו.

יעקב פרי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, חברותי וחברי לסיעת יש עתיד, את נאום הבכורה שלי אבקש לפתוח במילה אחת – תקווה.

יעקב פרי: ב-1 במרס 1966 פסעתי בשערי שירות הביטחון הכללי, אחוז התרגשות, חושש מהבלתי נודע, נחוש ונפעם מההזדמנות לשרת את מדינתי.

יעקב פרי: אותה הרגשה, אותה התרגשות, אותו חשש ואותה נחישות מלווים אותי מאז תפסתי את כיסאי כאן, במליאת בית-המחוקקים של מדינת ישראל.

יעקב פרי: אני מוצא את עצמי מזיל דמעה, מתרגש ומתפעם למשמע נאומי הבכורה של חברותי וחברי ליש עתיד ולמשמע נאומיהם של חברות וחברי הכנסת החדשים מהמפלגות האחרות.

יעקב פרי: הפעם מתלווה לכך תקווה, תקווה גדולה ועמוקה; תקווה אמיתית להזדמנות היסטורית שנקרתה בדרכנו, לשינוי והתחדשות.

יעקב פרי: העם היושב בציון אמר את דברו.

יעקב פרי: הוא מבקש מעמנו, נבחרי הציבור, לשנות, לחדש, לתקן, להביא תקווה חדשה לצעיר ולזקן, לדתי ולחילוני, לבן המיעוטים וליהודי, לעני ולעשיר, לעולה ולוותיק, לאישה ולגבר, לתושבי המרכז והפריפריה, לעוסק הזעיר, לשכיר ולמובטל.

יעקב פרי: היענות חלקית או מגומגמת תהא מבחינתו בגידה בשליחות שלו אותנו, לכאן.

יעקב פרי: נקרתה בדרכנו ההזדמנות שלה כולנו מייחלים.

יעקב פרי: מדינת ישראל היא מקום מופלא ולעתים בלתי נתפס.

יעקב פרי: נס מדיני, פוליטי, כלכלי וחברתי.

יעקב פרי: כור היתוך מדהים, הרותח יומם וליל ומייצר קשיים וסיבוכים, בצד הזדמנויות אין-סופיות.

יעקב פרי: מסע חיי הארוך לימדני כי אין דבר בלתי אפשרי, כי אין נושא או תחום שאי-אפשר לשנותו, לתקנו, להתאימו למציאות משתנה ודינמית.

יעקב פרי: אין דבר שיכול לעמוד בפני התקווה הקיימת בחברה הישראלית, תקווה לעתיד טוב יותר – כן, אדוני היושב-ראש וידידי הוותיק וחברי לכנסת, גם בנושאים הפוליטיים, גם בסבך חילוקי הדעות והמחלוקות הקשות, גם בסבך המחנאות והסקטורים השונים והמגוונים, שכן דבר אחד יסודי ובסיסי משותף לכולנו: הרצון והצורך לחיות במדינה ובחברה שהיא ערכית יותר, שוויונית יותר וסובלנית יותר.

יעקב פרי: חברה שהיא פחות צינית, נטולת אינטרסים צרים.

יעקב פרי: חברה המכבדת את דעתו השונה של האחר, מאזינה לו ועושה כל מאמץ להגיע עמו לאיזון, הבנה וכבוד.

יעקב פרי: 30 שנות שירותי את עם ישראל בשירות הביטחון הכללי, השנים ששימשתי כמתאם מטעם ראש הממשלה בנושא השבויים והנעדרים, 18 השנים שעמדתי בראש ארגונים רבי-עוצמה בתחום הכלכלה והתקשורת והארגונים הרבים שבהם ואליהם התנדבתי בשנים האחרונות, לימדוני פרקים ארוכים וסבוכים בתחומי הביטחון, התקשורת, הכלכלה, התרבות והאוכלוסיות בסיכון, אך במיוחד בתחומי הניהול וההתנהלות שבין אדם לחברו ובין מנהל לכפופים לו.

יעקב פרי: את ניסיוני המצטבר רב-השנים, בכל הצניעות, אני מביא עמי לכנסת, ובכוונתי ליישמו כאן, יחד עמכם, עם כולכם, כל אחד בתחומי עיסוקיו ובתחומי דעותיו ואמונותיו.

יעקב פרי: נכבדי יושב-ראש הכנסת, שוב, ולא בפעם הראשונה, נמצאת מדינת ישראל בצומת דרכים חיצוני ופנימי סבוך, קשה, מאיים ומאתגר.

יעקב פרי: האביב הערבי לא מבטיח, בהמעטה, משטרים אוהדים יותר לישראל.

יעקב פרי: סוריה, נראה כי משטרה נמצא בישורת האחרונה שלו, מצרים סובלת מאי-יציבות שלטונית מתמשכת, ועם טורקיה טרם מצאנו נוסחת פישור.

יעקב פרי: רוחות האביב הערבי מנשבות גם לירדן ולשטחי הרשות הפלסטינית ורצועת-עזה.

יעקב פרי: הפרות הסדר האלימות ועליית מפלס הפעילות הטרוריסטית ביהודה ושומרון הן תוצאה של תסכול מהקיפאון המדיני המתמשך, מנושא האסירים הפלסטינים, מהעידוד ששואבת הרשות הפלסטינית מההכרה שקיבלה כמדינה משקיפה באו"ם, מהמצב הכלכלי הקשה בשטחי הרשות ומניצול ביקורו המתקרב של נשיא ארצות-הברית – כל אלה על רקע בידוד הולך ומתרחב של מדינת ישראל בעולם וביקורת בין-לאומית נוקבת על אי-התקדמותנו בתהליך המדיני.

יעקב פרי: לא אסנגר מעל בימה זו על שכנינו.

יעקב פרי: הם אינם נקיים מהחמצות, ממהלכים חד-צדדיים, מפעילויות טרור אכזריות ומטעויות מדיניות קשות.

יעקב פרי: אך אבקש לקבוע, ללא כחל ושרק, כי זהו אינטרס אסטרטגי קיומי וראשון במעלה של ישראל לחזור מייד לשולחן המשא-ומתן, לקדמו ולהגיע במהירות האפשרית להבנות להתקדמות ולמסגרת הסדר מדיני שיאפשר הפרדה ברורה ושתי מדינות לשני עמים.

יעקב פרי: אין לנו אלטרנטיבה טובה יותר, ויש לנו אפשרות אמיתית לנסות ולעשות שינוי אמיתי שיעניק תקווה לעתיד טוב יותר, לנו ולדורות הבאים.

יעקב פרי: זהו כורח המציאות; והזמן הולך ואוזל.

יעקב פרי: אעשה את מיטב ומרב מאמצי לתרום מניסיוני רב-השנים ומיכולותי על מנת לקדם משמעותית נושא ראשון במעלה זה.

יעקב פרי: וכבר אמר רבי נחמן מברסלב: עיקר הגאולה – תלוי בשלום.

יעקב פרי: רבותי חברי הכנסת, מגזר המיעוטים בישראל סובל זה עשרות שנים מאפליה, חוסר תכנון, הזנחה ואי-שילוב בתחומים רבים.

יעקב פרי: ניאבק כדי שאזרחי ישראל שאינם יהודים יהיו אזרחים שווי זכויות בפועל, ולא רק בכוח.

יעקב פרי: בצד מאבקנו בנושא השוויון בנטל אפעל לשילוב אחינו הערבים, המוסלמים, הנוצרים, הדרוזים והצ'רקסים בחיי המדינה, הכלכלה והחברה ואלחם בכל גילוי של גזענות, אפליה ואלימות.

יעקב פרי: אזרחי ישראל בני המיעוטים, תוכלו למצוא בי ובחברי לסיעה מייצגים נאמנים גם שלכם בכנסת.

יעקב פרי: עם זאת, כפי שכבר אמרתי, נעמוד בתקיפות על תוכניתנו לשוויון כל אזרחי ישראל בנשיאה בנטל.

יעקב פרי: אין כל הצדקה, אין כל סיבה ואין כל הנמקה הגיונית שילדי, חברי וילדיהם ישרתו את ישראל בצבא, בשירות האזרחי ובנשיאה בנטל כוח העבודה, וכמעט חציו האחר של העם – לא.

יעקב פרי: לא נוכל לעולם לבנות חברה שוויונית, אמיתית וצודקת אם חברינו מן המפלגות החרדיות לא יפנימו עובדה בסיסית ויסודית זו.

יעקב פרי: ישראל, ארץ זבת חלב ודבש, אינה מטפלת כראוי בעובדי האדמה שלה.

יעקב פרי: מעבר לחוסר הייצוג המספק בכנסת סובל המגזר החקלאי בישראל מבעיות רבות וקשות.

יעקב פרי: נהיה לכם, חקלאי ישראל, עובדי אדמתה, לפה, נושיט יד מסייעת, עוזרת ותומכת ונספק לכם את התקווה הכה נדרשת.

יעקב פרי: את ניסיוני רב-השנים בתחומי הכלכלה אני מביא עמי לכנסת.

יעקב פרי: הקלת ההכבדות הרגולטוריות, הטיפול בבעיות הריכוזיות במשק, התיקונים הדרושים בנושא מיסוי וההקלות המשמעותיות הנחוצות להקלת יוקר המחיה הם רק חלק מהנושאים הכלכליים-חברתיים שבהם אעסוק.

יעקב פרי: ההקלות, הדחיפה והטיפול שלהם זקוקים העסקים הקטנים יעמודו בראש מעייני, וכבר החילונו, יחד עם חברים מסיעות אחרות, וכפי שהבטחנו, בטיפול ב"מס הנישואין".

יעקב פרי: לא התרגשתי מקבלת הפנים התקשורתית הצוננת, בהמעטה, עם כניסתי לפוליטיקה, שכן הייתי שם, ראיתי, חוויתי, ואת ניסיוני אני מתכוון ליישם בפועל לתיקון אותם נושאים המחייבים שינוי ותיקון, כדי שכל משפחה בישראל תוכל להתקיים בכבוד; כדי שזוגות צעירים, אימהות חד-הוריות, יוכלו להגיע לפתרונות דיור; כדי שמערכת הבריאות הציבורית לא תמשיך להידרדר למצב שבו רק בעלי אמצעים יוכלו לזכות לטיפול רפואי נאות, מהיר ואיכותי; כדי שילדי ישראל יוכלו ללמוד במערכת חינוך מודרנית, מתקדמת, המחנכת לערכי אנוש, תרבות ומצוינות, ולא מתמקדת רק בהישגיות של ציונים ובחינות; שמערכת החינוך תייצא אזרחים טובים יותר ובני-אדם אנושיים וסובלניים יותר; כדי שתושבי הפריפריה יתמלאו בתקווה לעתיד טוב יותר, ויזכו לאותם תנאים ולעתים אף להעדפות בתחומי החינוך, התשתיות, המסים, הספורט והתרבות; ושנוכל להמשיך לפתח ולהעצים את המורשת והעשייה התרבותית המופלאה בישראל בתחומי התיאטרון, הקולנוע, המוזיקה והאמנות הפלסטית.

יעקב פרי: כי אמר כבר פרידריך שילר: "האמנות היא יד ימינו של הטבע; הטבע רק נתן לנו חיים, ואילו האמנות עשתה אותנו בני-אדם".

יעקב פרי: בחירתי לכנסת מרגשת אותי.

יעקב פרי: קבלת הפנים שלה אנו זוכים מכם, חברי הכנסת הוותיקים, יושב-ראש הכנסת וכל עובדות ועובדי הכנסת, היא מחבקת, אוהבת ומעודדת, ועל כך תודה נאמנה.

יעקב פרי: אני מבקש בחום רב להודות לחברותי וחברי לסיעה, ובראשם ליאיר: אתם חבורה מדהימה ומרגשת, ואין לי ספק שיחדיו נעשה דברים חשובים וערכיים לעם ישראל.

יעקב פרי: תודה למשפחתי, לאשתי, אהבת חיי, אסנת, ולילדי ונכדי האהובים.

יעקב פרי: עמי פה בכנסת, ישובים לידי, לוחשים לאוזני ורוחם עמי, מפקדי והשראתי למנהיגות, ליושר ולסבלנות, יצחק רבין ז"ל, ואחי ורעי אמנון ליפקין-שחק ז"ל, מצביא ולוחם שלום בלתי מתפשר – אני נושא אותך בלבי כל העת.

יעקב פרי: אני רואה בהימצאותי על הדוכן הזה, באולם המליאה ובוועדות השונות, שליחות.

יעקב פרי: ולמי מכם שמנסה לייחס לי תמימות-מה, או שמא טירונות פוליטית, אצטט מדברי וינסטון צ'רצ'יל: "פוליטיקה מרגשת כמעט כמו מלחמה, ומסוכנת ממש כמוה.

יעקב פרי: במלחמה אתה עלול להיהרג רק פעם אחת, ובפוליטיקה הרבה פעמים".

יעקב פרי: אל תטעו בי, אל תטעו בחברותי ובחברי ליש עתיד.

יעקב פרי: באנו באמת ובתמים לשנות, ונעשה זאת בכל כוחנו, מרצנו, ניסיוננו וכישורינו.

יעקב פרי: עזרו לנו לשנות, להיטיב ולהתגבר על המחלוקות והחסמים הקשים.

יעקב פרי: אזרחי ישראל זקוקים לכך, אזרחי ישראל זקוקים לנו, לכולנו.

יעקב פרי: כפי שאמר כבר צ'ארלס סויר: "מכל הכוחות המשפרים את העולם, אין כה הכרחי וכה חזק כתקווה.

יעקב פרי: בלא תקווה האדם רק חי למחצה.

יעקב פרי: עם תקווה הוא חושב וחולם ועובד".

יעקב פרי: תודה רבה.

בנימין בן-אליעזר: אני מזמין את חבר הכנסת שאול מופז לומר דברי ברכה.

בנימין בן-אליעזר: חברים, נגמרה מכסת הנשיקות.

בנימין בן-אליעזר: אני מבקש מחברי לשבת.

בנימין בן-אליעזר: חבר הכנסת מופז, בבקשה.

שאול מופז: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני נרגש, ולעונג לי, לברך את ידידי חבר הכנסת יעקב פרי.

שאול מופז: האיש מביא אתו לכנסת ישראל קודם כול יכולות ושכל ישר, והרבה מאוד ניסיון: 30 שנות שירות בשירות הביטחון הכללי – אחד מראשי השב"כ הבולטים של מדינת ישראל – ו-18 שנות עשייה בתחום הכלכלי.

שאול מופז: אני רוצה לספר על יעקב פרי מהתקופה שישבנו יחד, בפורומים הביטחוניים השונים.

שאול מופז: אני רוצה לומר שראש הממשלה ושר הביטחון יצחק רבין, זיכרונו לברכה, הקשיב ליעקב פרי.

שאול מופז: זאת הייתה תקופה שבעיצומם של אירועים ביטחוניים ואחרים, יחד עם ידידנו המשותף, הרמטכ"ל אמנון ליפקין-שחק, זיכרונו לברכה – אלה היו אנשים שרבין הקשיב להם קשב רב.

שאול מופז: אני חושב שהנאום המרגש שנשאת היום מבטא את משאלות לבם של מרבית חברי הכנסת בכנסת הנוכחית.

שאול מופז: אני רוצה לאחל לך ולנו, שגם עם הניסיון וגם עם הכישורים שאתה מביא לכנסת ישראל תסייע לכנסת ישראל ולמדינת ישראל להגשים את אתגריה באחת מהתקופות המורכבות ביותר שמדינת ישראל ניצבת בפניהן.

שאול מופז: אני רוצה לאחל לך הצלחה, ושתדע, בשכל הישר שלך, להביא גם את ההצעות, אבל גם לדעת לבצע, כפי שביצעת בתפקידיך הקודמים.

שאול מופז: הצלחה רבה.

בנימין בן-אליעזר: בטרם אזמין את הדובר הבא, אני רוצה לאחל הצלחה לחברי יעקב פרי, שאתו אני בידידות וחברות 32 שנים.

בנימין בן-אליעזר: לפני 32 שנים נפגשנו, כשאני הייתי מפקד יהודה ושומרון והוא מונה להיות מפקד המרחב הגדול והמסובך ביותר של השירות – מרחב ירושלים, יהודה ושומרון, תפקיד שבו בעצם שירת במשך שש שנים.

בנימין בן-אליעזר: קטונתי מלדבר על יכולותיו המבצעיות; אני חושב שהוא רשם שני פרקים חשובים – פרק אחד מבצעי, ואת זה אי-אפשר לשכוח, והפרק השני הוא בתחומי הכלכלה.

בנימין בן-אליעזר: בפרק הביטחוני הייתי עד לכך, אני יודע כמה רבין שמר לו כבוד וכמה העריך את דעתו ואת השקפתו.

בנימין בן-אליעזר: אבל הדבר המעניין הוא, וזה אולי בלט בין השורות כאשר יעקב דיבר, אף-על-פי שהוא היה הממונה של שירותי הביטחון בשטחים, הוא זכה להרבה אהבה דווקא מתושבי השטחים.

בנימין בן-אליעזר: את זה אני לא יכול לשכוח.

בנימין בן-אליעזר: אני הייתי שם, אני אז הייתי מפקד יהודה ושומרון, והייתי מתאם הפעולות בשטחים.

בנימין בן-אליעזר: אין לי צל של ספק שכל מה שאמר פה יעקב פרי – הוא מתכוון לזה.

בנימין בן-אליעזר: ואני גם, כאדם שמכיר את יכולותיו – הוא גם יעשה את זה.

בנימין בן-אליעזר: אני מאחל לך שתרווה נחת ותצליח במסגרת מפלגתך ובמסגרת כנסת ישראל.

בנימין בן-אליעזר: תודה רבה לך.

בנימין בן-אליעזר: אני מתכבד באופן מיוחד להזמין את חברי לסיעה, חבר הכנסת איציק שמולי.

בנימין בן-אליעזר: בבקשה.

איציק שמולי: אדוני היושב-ראש, חברותי וחברי חברי הכנסת, אני ניצב כאן היום נרגש ואסיר תודה על האמון שניתן בי על-ידי העם, אמון שאותו אשא עמי, כחבר הכנסת, ביראה ומתוך תחושת שליחות עמוקה; אמון ובצדו חובה גדולה, מפני שנושא הוא בתוכו תקווה לימים טובים יותר.

איציק שמולי: אני מגיע לכאן כנציגו של דור שלם שמביט בדאגה על האתגרים הגדולים שניצבים בפני ישראל, ועודנו מאמין ביכולתה לצלוח אותם.

איציק שמולי: אני ניצב כאן כשליחו של דור שמוכן תמיד להקריב את הכול, את הכול, ואינו מוכן לוותר על המדינה שלעתים, כך נדמה, ויתרה עליו כבר מזמן.

איציק שמולי: אני אוהב את המדינה הזאת יותר מכדי שאוכל לראותה מפולגת, מבולבלת וטועה, ומבקש לקיים מכאן את ההבטחה הכמוסה של ישראל עבור אלה שעדיין רעבים לצדק וצמאים לשוויון, וכמהים להזדמנות מחודשת.

איציק שמולי: בעת הזאת כותבים צעירי העולם פרקים שלמים בהיסטוריה של עמם ומסרבים לחיות עוד כתוצר ישיר של נסיבותיה.

איציק שמולי: באגרופים קפוצים וברוח שופעת אמונה הם מסתערים על המציאות המייאשת סביבם, מנערים כללים ומטלטלים מוסכמות במטרה להוביל את חברתם אל מחוזות טובים יותר.

איציק שמולי: רבים מאותם מתקוממים הם בני דורי, המצליחים להצית זיק של תקווה בלב האפלה של עמם.

איציק שמולי: ובקיץ המופלא ההוא הגיע גם תורנו; בקיץ 2011 התעוררה החברה הישראלית אל המחאה הגדולה ביותר שידעה מימיה והציבה דרישה לשינוי כיוון מהותי של המדיניות החברתית-כלכלית.

איציק שמולי: שבוע אחר שבוע יצאנו אל הרחובות כדי להזכיר לממשלה, וגם קצת לעצמנו, איזו חברה ישראלית אנו שואפים לראות כאן מחר.

איציק שמולי: אבל קריאתנו נתקלה בממשלה אטומה אשר העדיפה לסתום את האוזן ולהסיט את המבט.

איציק שמולי: שרדנו את המשבר העולמי, אך יש בקרבנו יותר עניים.

איציק שמולי: האבטלה ירדה, אך יש יותר עובדים שלא סוגרים את החודש.

איציק שמולי: התקציב הוא דו-שנתי, אך ההישרדות היא יומיומית.

איציק שמולי: מהבמה הקודמת ראיתי חצי מיליון זוגות עיניים כלות ומצפות.

איציק שמולי: ומהבמה הזאת, החשובה מכולן, אני רואה את הצורך בהכרעות.

איציק שמולי: אל תטעו, חברי, הכיכר כבר ריקה, אבל הכמיהה שהרעידה את יסודותיה עדיין כאן.

איציק שמולי: האוהלים היו רק המעטפת.

איציק שמולי: הישראלים החדשים, המאמינים בשינוי ומחוללים אותו, הם-הם הליבה.

איציק שמולי: לכן דיוני התקציב, העומדים בפתח, הם בגדר הזדמנות אחרונה, לפני שרגשות התסכול והכעס יכבשו מחדש את הרחוב ואת הכיכר.

איציק שמולי: חברותי וחברי חברי הכנסת, אנו נמצאים בנקודת מפנה ומתנדנדים על סף תהום.

איציק שמולי: אנו מסתכלים על ישראל שלנו, על הצלחותיה וגם על הישגיה, אך לעתים נוטים לשכוח שיש גם חצר אחורית עזובה ומופקרת, המאפילה על הודה.

איציק שמולי: האמת היא שישראל שלנו נקלעה למשבר; החברה סדוקה מול ממשלות שמפקירות שוב ושוב את החינוך, את הבריאות, את הרווחה, ומונעות מאתנו את הזכות לחיות בכבוד בארצנו.

איציק שמולי: החברה מפולגת ונקרעת במאבקי הזהות של מרכיביה השונים, אשר החומות שגבהו ביניהם מדגישות את המייחד במקום את המאחד.

איציק שמולי: החברה מבוהלת נוכח הקיפאון המדיני; דברי השטנה וענני המלחמה שכבר מתקדרים אולי מסמנים את הבאות.

איציק שמולי: אבל החמור מכול הוא שנראה כי אנו, הישראלים, עלולים בפעם הראשונה לאבד את התקווה.

איציק שמולי: אותה התקווה שהולידה את החזון הציוני, שהניעה את בניין האומה ועודדה את פריחתה, הולכת ומתפוגגת.

איציק שמולי: תחושה זו של אמונה רעועה, של ציניות בלתי נסבלת ושל חוסר אונים גובר היא המסוכנת ביותר לישראל שלנו, ומסמלת בעיני את האתגר החשוב ביותר של הבית הזה.

איציק שמולי: המדינה הזאת הרבה יותר טובה מארבע השנים האחרונות.

איציק שמולי: המדינה הזאת טובה יותר מזו שבה זוג צעיר יוצא לעבוד אך נאנק תחת יוקר המחיה, וגם מזו שבה משפחה שלמה חיה על ספסל ציבורי וחסרה קורת גג לראשה.

איציק שמולי: המדינה הזאת רחומה יותר מזו שבה ילדים נשלחים לקבץ נדבות ולחטט בפחי אשפה, ואף מזו שבה ניצולי השואה חווים התעמרות ביורוקרטית רק כי הם נאלצים להילחם על עוד כמה שקלים לקצבה.

איציק שמולי: המדינה הזאת הגונה יותר מזו שבה עובדי קבלן – גם מורים ועובדים סוציאליים, רופאים ואחיות – מנוצלים בצורה שיטתית, ועוד בחסות הממשלה, ומזו שבה המדינה עצמה מעניקה לכמה אנשים עשירים במיוחד תספורות, הטבות מפליגות, ואת אוצרות הטבע שלנו כמעט במתנה.

איציק שמולי: המדינה הזאת מוסרית יותר מזו שבה אוחזת מבוכה בגלל כמה נערים בשומרון שגובים "תג מחיר" ומגדפים חיילים, וגם מזו שבה כיתות בית-הספר סגורות ודירות העיר חסומות בפני אלה שהחלטנו שפשוט אינם דומים לנו מספיק.

איציק שמולי: המדינה הזאת אמיצה יותר מזו שבה הפחד משינוי המחר גוזר שיתוק וחוסר הכרעה היום, ואפילו מזו שבה היא כבר אינה יוזמת ומושלת אלא נתונה ללחצים ונקלעת למשברים.

איציק שמולי: ישראל שלנו טובה בהרבה מכל אלה.

איציק שמולי: הסימנים האלה הם סימנים של משבר, והם מבוססים על גרפים ועדויות ונתונים.

איציק שמולי: קשה יותר למדידה, אך לא פחות חמורה, היא התחושה שישראל שלנו נמצאת בנסיגה, והדור שלי ייאלץ להנמיך את ציפיותיו ממנה.

איציק שמולי: המדינה הזאת והחלום שהיא מייצגת עומדים עתה למבחן שאי-אפשר להתכונן אליו רק עם נוסחאות לשינוי הגירעון או הערכה של תקבולי המס.

איציק שמולי: כי מה שאבד בשנים האחרונות הוא גם הרעיון, החזון, הדרך, אותה התקווה המשותפת, וזה מה שעלינו לשקם, ומייד.

איציק שמולי: התקווה הזאת היא המורשת החשובה ביותר שלנו.

איציק שמולי: מקורה באמונה פשוטה שנכתבה במגילת העצמאות ועיטרה את הִמנונה של החברה שנולדה כאן, והיא הייעוד שנשאו בלבם יהודי העולם כולו, שעלו ארצה כדי להניח אבן הראשה בבניין האומה.

איציק שמולי: התקווה הזאת הייתה התפילה החרישית שלחשה סבתי לאמי בדרך מעיראק הרחוקה לעליבות המעברה, והגבורה שהתגלתה בגדוד השריון של אבי, שנאבק והגיף צבאות ענק לארצם בחזרה.

איציק שמולי: התקווה הזאת הייתה האומץ של קומץ מנהיגים שהושיטו יד לשלום, לעתים גם במחיר גדיעתה.

איציק שמולי: זאת הייתה קריאה של המונים שדרשו צדק חברתי, של זקן שהלך אל המדבר, של אסטרונאוט שכמעט נגע בירח.

איציק שמולי: הסיפור הישראלי הרי מעולם לא היה סיפור על דברים שבאים בקלות, אלא סיפור על התעלות ועל נחישות מול אתגרים קשים ועל אמונה עיקשת במה שהמדינה הזאת יכולה וגם צריכה להיות.

איציק שמולי: לא אמרנו נואש, ועל כן ישראל הייתה לפלא ולמופת.

איציק שמולי: עמדנו על המשמר, אבל גם על הערך והמוסר.

איציק שמולי: החיינו את שפתנו העתיקה, וגילינו יוזמה וחדשנות בהיי-טק ובתעשייה.

איציק שמולי: היינו עשירים בתרבות, וגם הרחקנו ראות ולכת בטכנולוגיה ובמדע.

איציק שמולי: אני גאה על מה שהשגנו, ועל מה שאנו עדיין חולמים להשיג, ולכן אותה התקווה היא ההבטחה שאני מבטיח לעצמי היום מול דור שלם שמשתוקק להאמין מחדש.

איציק שמולי: אכן, משימותינו גדולות ממידותינו, והאתגרים הם אולי חדשים, אבל הישראליות כבר טבועה בנו – המסירות, האומץ, הידיעה שמראה העיניים הוא גבול בלבד, אך יש עוד מעבר לו אם רק נדמיין חזק מספיק.

איציק שמולי: מול קונפליקט, משבר וייאוש השינוי עוד אפשרי, אם יהיו פה מספיק אנשים שיהיו מוכנים להאמין בו, ולפעול למענו, ולהילחם עבורו.

איציק שמולי: זה מה שלמדתי כמורה במערכת החינוך המיוחד, זה מה שראיתי במחאה החברתית ואני חווה היום בשכונותיה הקשות של לוד.

איציק שמולי: זה מה שנראה גם כאן.

איציק שמולי: חברותי וחברי חברי הכנסת, לא שאלנו מדוע נבחרנו דווקא אנו לבית הזה כדי לשאת הלאה את אותה התקווה, אך אנו יודעים היטב את אשר מצופה מאתנו כדי לממשה: לא להירתע מחזון, לא להיכנע למשבר, לא לעשות שקר בנפשנו.

איציק שמולי: בכוחנו להפוך למדינת מופת כפי שציוו לנו הנביאים.

איציק שמולי: הישגיה יוצאי הדופן של ישראל במעט שנותיה, יחד עם הסקרנות והיצירתיות של הדור הבא, מחזקים בי את האמונה כי בכוחה של ישראל לבנות עתיד טוב יותר, המבוסס על השאיפה לשלום, על החתירה לצדק, על חלוקת משאבים הוגנת ועל השוויון בפני החוק; עתיד שבו נגן בחירוף נפש על זכויות האדם והפרט, אך נתעקש באותה המידה שימלא את נטל חובותיו; עתיד שבו הזכויות החברתיות יעוגנו בחקיקה במקום בהפרטה, ובמרכזן תעמוד מערכת חינוך מפוארת ונגישה, שתקנה מיומנות וכישורים אך גם תחנך לציונות, להומניות ולערכים; עתיד שבו תהיה הדמוקרטיה יציבה ומוגנת ותובטח עצמאותו של שלטון החוק; עתיד שבו עבודה קשה תבטיח קיום בכבוד, וימוגר כל גילוי ונגע של אלימות או גזענות.

איציק שמולי: חברותי וחברי חברי הכנסת, חובה עלינו לרשת מקודמינו, אך אנחנו יכולים גם ליצור ולברוא בעצמנו.

איציק שמולי: יש לנו סיפורי רקע שונים, אך גם תקוות משותפות.

איציק שמולי: ינקנו ממסורות שונות, אך בכולנו קיים כישרון אדיר להתחדש ולהפתיע.

איציק שמולי: הגענו ממקומות שונים, אבל כולנו שואפים לאותו הכיוון, אל עבר עתיד טוב יותר.

איציק שמולי: את כל זאת אנחנו יכולים לעשות.

איציק שמולי: את כל זאת גם נעשה.

איציק שמולי: אדוני היושב-ראש, גברתי מזכירת הכנסת, בסוף דברי אני מבקש להודות מקרב לב לכם, וגם לחברי הכנסת הוותיקים, ולכלל צוות העובדים והעובדות של הבית הזה, על קבלת הפנים החמה שזכינו לה עם צעדינו הראשונים.

איציק שמולי: האדיבות, הסבלנות, הנכונות לסייע, ומעל לכול החיוך, מאפשרים לנו, חברי הכנסת החדשים, להעמיד עצמנו לרשות הציבור ללא שיהוי.

איציק שמולי: אני מבקש גם להודות למשפחתי המופלאה, אשר תמיד נמצאת שם בשבילי, תומכת, מחבקת, ובעיקר מאמינה בשיגעונותיו של ילד נחוש עם חלומות קצת מוזרים, שהסתיימו לעתים בהפגנות, במעצרים, בשיקום של עיר ובהקמה של בית-יתומים; לאבא שלי, שהוא העוגן שלי, שקיבל מכתב פיטורים לפני כשבועיים, רק מפני שסירב לאחר שנים של עבודה קשה ומסורה במסעדה להיקלט מחדש כעובד קבלן – אני גאה על החלטתך לעזוב בראש מורם, אבא, ומצטער על שלא הצלחנו למנוע את רוע הגזירה.

איציק שמולי: אני מתחייב שאנהג כאן כפי שלימדת אותי – לפרוץ דרכים באומץ, לשמור על צניעות, לנהוג ביושר, ובעיקר להאמין באדם.

איציק שמולי: כך אולי נוכל למנוע כאן את הגזירה הבאה.

איציק שמולי: לסיום, ראוי שנזכור כי ישראל טובה יותר לא תצמח רק מכוח החלטה או חקיקה.

איציק שמולי: הביצות כבר יבשו, אך הציונות עדיין קוראת לנו להיות חלק מאותו השינוי שנרצה לראות במדינה.

איציק שמולי: מדי יום אני פוגש בהם, צעירים בני גילי שבחרו לקשור את גורלם בגורל המדינה והתערבו בנקודות התורפה המעיבות על חוסנה ועל התפתחותה.

איציק שמולי: כמה מאות מהם כבר עברו אתי לשכונת חיסכון ג' בלוד במטרה להופכה ממוקד של משבר לסיפור של הצלחה.

איציק שמולי: האם נצליח במקום שבו נכשלו רבים?

איציק שמולי: זאת לא אדע.

איציק שמולי: אך צדק חברתי צריך גם להיעשות ולא רק להיאמר, ויש בנו אותה תקווה שנצליח.

איציק שמולי: והעיר לוד עוד תהיה יום אחד לסמל, ולא רק הסיפור עצמו; סמל לכך שכשאנשים צעירים בישראל נחושים להוביל שינוי, אין שום דבר שיוכל לעצור אותם.

איציק שמולי: לשם אנחנו חותרים, לשם אני מאמין שעוד נגיע.

איציק שמולי: תודה.

בנימין בן-אליעזר: יש לי הכבוד להזמין את יושב-ראש הכנסת לשעבר, חברי ורעי, חבר הכנסת רובי ריבלין, לשאת דברי ברכה לטובתו של חבר הכנסת שמולי.

ראובן ריבלין: כן, אלה הפסקות זמניות לרגל האירועים הקשורים בהצטרפותם של חברי כנסת חדשים וצעירים לבית.

בנימין בן-אליעזר: אבל תסביר להם שזה לא כל השנה – – –

ראובן ריבלין: לא, לא, לא.

ראובן ריבלין: זה לא יכול להיות כל השנה.

בנימין בן-אליעזר: כל השנה נישוקים?

בנימין בן-אליעזר: חביבי, אוהוהו – – –

ראובן ריבלין: אני מקווה שבכל השנה יהיו כל כך הרבה אנשים – –

בנימין בן-אליעזר: ואיזה נישוקים.

ראובן ריבלין: – – ולא רק אני ודב חנין נהיה פה.

בנימין בן-אליעזר: עוד מעט יתחילו הטורבינות לעבוד.

ראובן ריבלין: אדוני היושב-ראש, לפני שאתחיל לדבר על הנואם שאני אמור לברכו על נאומו הראשון בכנסת, הייתי רוצה להתייחס לעובדה שאנשים, לוחמים מכל הדורות, הם גם אנשים רגישים.

ראובן ריבלין: אנשים רגישים הם אנשים טובים, ואנשים רגישים הם אנשים שיכולים גם לקבל החלטות מכריעות, רציניות, ופעמים רבות כואבות – כואבות להם וכואבות לאחרים.

ראובן ריבלין: אני רוצה לומר שקדם לנואם הקודם אחד מראשי השב"כ ואחד מהאנשים היותר קובעים בביטחון ישראל בסוף שנות – –

בנימין בן-אליעזר: – – ה-90.

ראובן ריבלין: – – ה-80, ה-90 וגם בתחילת שנות האלפיים.

ראובן ריבלין: למרות הבדלי התפיסה הציונית בינינו, יש דבר אחד שמאחד אותנו וזה חוסר הרצון הציוני להיות פטרונים של אחרים.

ראובן ריבלין: החוויה הישראלית מחייבת אותנו לגשר ולהוכיח לא מתוך פטרונות את היכולת של כולנו לקיים מדינה יהודית ודמוקרטית ללא סייג ושיור, ואני רואה בכניסתך לפוליטיקה הישראלית, שכבר חשבת על זה שנים רבות – תרומה גדולה לאותו נושא, כי לא יהיה שלום בארץ עד אשר נבין כולנו שיש חוויה ישראלית וניתן לגשר בין המדינה היהודית למדינה הדמוקרטית למרות הקונפליקט בין העמים.

ראובן ריבלין: רבותי, אני מוכרח לומר שהתכוננתי לנאומי זה לאיציק שמולי כבר לפני ימים מספר, אפילו נדמה לי שבועיים, אבל ביקשו ממני, אדוני היושב-ראש הנכבד, חברי ואהובי פואד, לדחות את הנאום מהטעם הפשוט שחברנו – ויש לי הכבוד לומר "חברנו" למרות פערי הדורות, ואנחנו שנינו המגשרים בין הדורות – לא יכול היה לנאום את נאומו הראשון כי לא כגנרל ולא כרמטכ"ל ואפילו כראש שב"כ הוא חשב שהוא צריך למלא את מחויבותו כלפי העם והמדינה כאזרח מדינת ישראל ויצא, כלוחם מן השורה בשריון, למילואים.

ראובן ריבלין: לכן נאומו נדחה, וכתוצאה – גם נאומי נדחה, שכן גם אני בשנה הראשונה שהצטרפתי לכנסת ביקש הרמטכ"ל דאז, אהוד ברק, לשחרר אותי מהר משירות המילואים משום שלא יכול להיות שאני אפגוש אותו בוועדת חוץ וביטחון כמפקח על הרמטכ"ל.

ראובן ריבלין: זה כבוד גדול לכנסת שחבריה משרתים במילואים, מורמים מעם וחיים בתוך העם ואין הבדל בין זה לזה.

ראובן ריבלין: איציק הוא מנהיג באקדמיה.

ראובן ריבלין: לא נבחר רק לכנסת.

ראובן ריבלין: הוא נבחר גם להיות יושב-ראש התאחדות הסטודנטים.

ראובן ריבלין: אני זוכר כסטודנט, ואני אומר לך: היום, מניסיוני, הרבה יותר קל להיבחר לכנסת מאשר להיבחר ליושב-ראש התאחדות הסטודנטים.

ראובן ריבלין: אתה, כתוצאה מכך, מנהיג בחברה הישראלית, וכעת תיבחן מנהיגותך גם כאן, בשלטון המרכזי, בכנסת.

ראובן ריבלין: כוכבך, יחד עם אחרים אשר נבחרו כאן לכנסת, כמו שכנתך לספסל הכנסת – דרך כוכבכם במחאה החברתית בקיץ 2011.

ראובן ריבלין: ומבחנכם היום הוא להמשיך להשפיע, להמשיך להשפיע, לאחוז ולא לעזוב באותם דברים שאתם, כפי שכיניתם את עצמכם וכפי ששמעתי אותך ואת קולך המהדהד מהבמות הציבוריות באותה מחאה, כינית: הישראלים החדשים.

ראובן ריבלין: כן, יענקל'ה, יש ישראלים חדשים, ואנחנו צריכים להכיר בכך.

ראובן ריבלין: וטוב, בגישור הפערים והדורות הבא לידי ביטוי בכך שאנחנו – אנחנו לא זקנים אבל קצת ותיקים – מברכים את הצעירים החדשים, הישראלים החדשים, והעיקר שנהיה בעיקר ישראלים, על מנת להמשיך במשימה.

ראובן ריבלין: נפגשנו במהלך השביתה, כאשר אתה וסתיו הגעתם אלי, יחד עם חבריכם, ללשכת יושב-ראש הכנסת, וכבר אז הבחנתי במנהיגות הטבועה בכם ואשר מאפשרת לכם להיות פרלמנטרים לעילא ולעילא.

ראובן ריבלין: המחאה הייתה מלאת זעם, אבל אתם הייתם פניה המעשיות, המושכלות, המנהיגותיות.

ראובן ריבלין: אני מוכרח לומר שיחד עם כל אותם דברים אשר בוודאי תוכיחו עם הזמן, והעובדה שהתקשורת רוצה לשמוע את אשר אתם אומרים, בהתייחס לחילופי הדורות ולמהפכה של 2011, קיץ 2011, ואני יודע להבחין בזווית עיני מתי התקשורת מגיעה לשמוע ומתי לא – בדרך כלל היו מגיעים אותם מדווחי תקשורת לנאומים מאוד מרכזיים.

ראובן ריבלין: אני שם לב שהם באים כאשר מנהיגי אותה מהפכה, מנהיגי אותה הפגנה, מנהיגי אותה מחאה, כאשר הם באים ומגיעים הנה – התקשורת מבקשת לדעת ולשמוע מה אתם אומרים.

ראובן ריבלין: לסיום אני רוצה לומר לך דבר אחד שנוגע ללבי כוותיק הבית, וזה היחס שלך להוריך.

ראובן ריבלין: היכולת שלך לכבד – כיבוד אב ואם במובן היותר מזוקק של המילה כיבוד אב ואם, ואל תתבייש שאתה מתרגש כאשר אתה מכבד את אביך ואת אמך, משום שרק – רק מי שיכול לבוא ולכבד את עברו, ואת מוצאו, ואת מקורו, יכול גם להצליח בדרכו.

ראובן ריבלין: באמת, מכל הלב, שלנו – פואד, תרשה לי, אתה מהמפלגה שלו, אז אולי אתם צריכים האחד את השני – אני אומר לך, אני ופואד גאים על כך שאתם נמצאים כאן.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

בנימין בן-אליעזר: בטרם נעלה את הדובר הבא, אני רוצה להגיד לך, איציק – כפי שאני מסתכל על יום הולדתך, אתה נולדת ארבע שנים לפני שנכנסתי לכנסת.

בנימין בן-אליעזר: כשנכנסתי לכנסת, ויושב-ראש הכנסת שלמה הלל בירך אותי אז, אתה היית בן ארבע.

בנימין בן-אליעזר: בכל נאומי אמרתי, כששאלו אותי מה אני חש מול 50 החבר'ה הצעירים שנכנסו, אמרתי: אני מרגיש – אני בתחושה של חילופי דורות.

בנימין בן-אליעזר: אבל אני רוצה, אחרי שאני שומע את כל הנאומים האלה, וזה כבוד גדול לשבת כאן על הבמה הזאת כוותיק חברי הכנסת והמבוגר בהם ולשמוע את כולכם, אני אומר לך, אני יכול ללכת הביתה בשקט.

בנימין בן-אליעזר: אני יודע שאני מפקיד את הכנסת – – –

אורי אורבך: אבל לא למהר, פואד.

בנימין בן-אליעזר: לאט-לאט, חשבת שאני רץ?

בנימין בן-אליעזר: לאט-לאט.

בנימין בן-אליעזר: אבל אני חושב שאנחנו – אני, הדור שלי, שזה הדור אחרי תש"ח, שלי ושל רובי – רובי, תקשיב – –

ראובן ריבלין: שומע, עוד איך שומע.

ראובן ריבלין: אני מסביר לו – – –

בנימין בן-אליעזר: – – תאמין לי, אנחנו הולכים להפקיד את הכנסת בידיים טובות, ואין לי ספק שאתם תמשיכו להיות הלוחמים האמיתיים – לא מתרפקים על העבר, אבל יותר כדי להבטיח את העתיד של הילדים שלנו ושל הנכדים שלנו, ובשמי ובשם הכנסת אני מאחל לך מלוא ההצלחה.

איציק שמולי: תודה.

בנימין בן-אליעזר: מכובדי, אני מתכבד להזמין לנאום בכורה את חבר הכנסת יוני שטבון.

בנימין בן-אליעזר: בבקשה.

יוני שטבון: אדוני היושב-ראש, חברים וחברות, לפני קצת פחות משבע שנים, אפילו אולי באותה שעה, מצאתי את עצמי יחד עם חברי בלב מטעי הזיתים בלבנון, בעיירה בינת-ג'בל, מלחמת לבנון השנייה, אש מכל הכיוונים – עד היום אני יכול לשמוע את הקולות של הפצועים וההרוגים.

יוני שטבון: חברי, מפקדי, רועי קליין, זיכרונו לברכה, במעשה גבורה עילאי, מזנק על רימון, סופג את הפיצוץ לגוף שלו ומציל את חברי, את חיילי בעצם.

יוני שטבון: באותם רגעים של האש, של התופת, אני נמצאתי כ-400 מטרים מאזור הלחימה, בבית מוגן.

יוני שטבון: זה לחימה בשטח בנוי, ואת מה שסיפרתי לכם עכשיו אני שומע בקשר למעשה – אני שומע את הקולות, את הירי אני שומע באזור אחר בכלל, ואני רואה את הכול מהחלון, ואני לא יכול להסביר את זה במילים, אבל משהו אמר לי: יוני, אתה צריך להגיע לשם.

יוני שטבון: וקיבלתי החלטה, ששוב, אי-אפשר להסביר אותה, למה זה קורה, אבל קיבלתי החלטה להיכנס לשם, לתוך הקרב, יחד עם כמה חיילים, ובאמת, בתנועה רגלית הגענו לשם, לתוך התופת, לתוך הקרב, ואותם מראות ששמעתי בקשר, בעצם חוויתי שם, בתוך שדה הקרב, בלב מטעי הזיתים.

יוני שטבון: שוב – אש מכל הכיוונים, אנחנו תופסים פיקוד, מחלקים פקודות – אני יכול להריח עד היום, כשאני מספר לכם, את הדם של הפצועים – ולחימה של חמש-שש שעות ארוכות.

יוני שטבון: בדרך כלל שואלים אותי: יוני, תגיד לי, מה הנקודה הכי קשה שהייתה לך בקרב?

יוני שטבון: מה נקודת הזמן, מה היה הרגע הכי קשה בקרב הזה?

יוני שטבון: ומצפים לשמוע – המראות הקשים, הפחד, אולי, האש מכל הכיוונים.

יוני שטבון: ואני תמיד אומר שהנקודה הכי קשה זה לא הקרב עצמו; זה לא שאתה נמצא בתוך הקרב – יש כוחות נפש.

יוני שטבון: הנקודה המרכזית הקשה ביותר, באותם רגעים, באותן שניות, שדווקא הייתי מחוץ לאזור הלחימה, בבית המוגן, וקיבלתי את ההחלטה להיכנס לתוך האי-ודאות, לתוך הקרב.

יוני שטבון: אותן שניות אלה השניות הכי קשות שהיו לי באותן שעות ארוכות.

יוני שטבון: לא הקרב עצמו, אלא דווקא קבלת ההחלטה.

יוני שטבון: אני חושב שכמו בבינת-ג'בל, כמו בלבנון, גם בחיים האישיים והציבוריים שלנו יש לנו איזה סוג של אזורים מוגנים כאלה, אזורי נוחות שאנחנו מייצרים סביבנו, והחוכמה הגדולה זה להעז, זה לצאת מהאזור המוגן – לצאת ולהשפיע; במילים אחרות זה לקחת אחריות למה שקורה מסביבנו.

יוני שטבון: ולמעשה, המרחב הפוליטי זה מרחב של אי-ודאות, אי-ודאות אחת גדולה של החבורה הנפלאה שיושבת כאן; חברי הכנסת הם למעשה אנשים שבחרו לקחת אחריות, להעז, לצאת מהאזור המוגן הפרטי שלנו ולהיכנס ולהשפיע על החברה הישראלית ועל מדינת ישראל.

יוני שטבון: אפשר להגיד אולי שבאמת בכנסת הזאת – לפחות ככה אני חש מאווירת הדברים, שבאמת, הצעירים והוותיקים בכנסת הביאו שיח שבו המילה "פוליטיקה" היא כבר לא מילה גסה.

יוני שטבון: אפשר לדבר אידיאולוגיה.

יוני שטבון: במובן הזה זה לקיחת אחריות מבחינתי, זה העזה.

יוני שטבון: אני רוצה לשתף אתכם בכמה מילים שכתב מרן הרב קוק, זכר צדיק לברכה, שבמילים פשוטות ונקיות הסביר את מה שניסיתי להגיד.

יוני שטבון: אני אגיד בכמה מילים.

יוני שטבון: הוא כותב ככה: "הצדיקים הטהורים אינם קובלים על הרשעה, אלא מוסיפים צדק; אינם קובלים על הכפירה, אלא מוסיפים אמונה; אינם קובלים על הבערות, אלא מוסיפים חוכמה".

יוני שטבון: בקיצור, לא רק מתלוננים, לא מלכלכים, אלא פשוט קמים ועושים.

יוני שטבון: אז אומנם אנחנו לא צדיקים טהורים, אבל באמת כמו שאמרתי קודם, אני חש באמת שחברי הכנסת שפה, ובכלל, בחרנו לצאת מאזור הנוחות שלנו ולקחת אחריות, למעשה מנהיגות.

יוני שטבון: בשבועות האחרונים, כשאני יושב שם בכיסא החצי-נוח, שהולך אחורה, הסתכלתי קצת על המקום פה, שאני עומד לדבר בו, והיה חסר לי משהו, ואת התשובה, האמת, קיבלתי לפני יומיים.

יוני שטבון: אז הסתכלתי, ראיתי דגל ישראל.

יוני שטבון: דגל ישראל – מגן-דוד עם הפסים כחול-לבן של הטלית, מדינת ישראל; אני מסתכל על הרצל, חוזה מדינת היהודים, שמסמל את הציונות המדינית, הפשוטה, הברורה, שבזכותו אנחנו כאן, אבל היה חסר לי עוד משהו.

יוני שטבון: והסתכלתי ככה מסביב, ואת התשובה קיבלתי על הפיסול פה על הקיר.

יוני שטבון: אולי – אני לפחות לא הבנתי מה קורה פה עד עכשיו, וכשחקרתי ושאלתי, אמרו לי שהפסל דני קראון – –

ראובן ריבלין: קרוון.

קריאות: קרוון.

יוני שטבון: קרוון, סליחה.

יוני שטבון: – – בעצם פיסל למעשה את הנוף הירושלמי.

יוני שטבון: זה הנוף הירושלמי הנפלא.

ראובן ריבלין: זה מדבר יהודה, וירושלים במרכז.

יוני שטבון: וכששאלו אותו: מה המשמעות?

יוני שטבון: למה פיסלת את זה?

יוני שטבון: הוא אמר: אני בחרתי לחבר בין ירושלים של מעלה, הרוחנית, לבין ירושלים של מטה.

יוני שטבון: זה מה שהוא אמר.

יוני שטבון: ולמעשה, אחרי שאנחנו רואים את – כשהבנתי מה קורה פה על הקיר, מבחינתי הפאזל הציוני היה שלם.

יוני שטבון: זאת אומרת, שגם עולם המורשת שלנו, הרוח היהודית, מסורת ישראל, אנשים שאלפיים שנה חלמו והתפללו לראות את מדינת ישראל מתוך אותו סידור, מתוך אותה ירושלים של מעלה רוחנית, יחד עם דגל ישראל, יחד עם הרצל – זה הפאזל השלם.

יוני שטבון: ואני בטוח שאברהם, יצחק ויעקב, דוד המלך, שלמה, דוד בן-גוריון והרצל, העולים מצפון-אפריקה, מאירופה, מהמזרח, כשהם דיברו – המילה ציונות, כולם הבינו שהשורש זה ציון.

יוני שטבון: זה מה שחיבר בין כולנו, הערכים האלה של מורשת ישראל – הם חיברו בין כולנו.

יוני שטבון: חברים וחברות, בשבועות האחרונים, או יותר נכון בחודשים האחרונים, יש שיח אמיתי מברר סביב סוגיית לימודי הליבה במשרד החינוך.

יוני שטבון: עוד לפני לימודי האנגלית החשובים, והמתמטיקה והפיזיקה, לימודי הליבה המרכזיים של עם ישראל ושל מדינת היהודים זה בעצם ערכי היהדות, מורשת ישראל, המסורת.

יוני שטבון: ורק מכאן צריך להתחיל הדיון, אחרי שהדבר הזה נמצא; אלה לימודי הליבה, זה מה שיכול לחבר ולאחד אותנו.

יוני שטבון: אני רוצה להקריא לכם משהו ששמעתי, לצערי אני אומר את זה, לפני יומיים.

יוני שטבון: תשימו לב, תראו מי שמדבר איך הוא מדבר: "אני חושב שחרם נגד ישראל הוא פעולה חיובית.

יוני שטבון: יש לנקוט בישראל יד מאוד קשה על מנת להביא לשינוי".

יוני שטבון: את הדברים האלה אמר שלשום במאי – הוא קורא לעצמו במאי ישראלי – גיא דוידי, במאי של הסרט "חמש מצלמות שבורות", שקורא לחרם על מדינת ישראל.

יוני שטבון: בשנה ממוצעת נכנסים לתוך תחומי מדינת ישראל כ-14 מיליון דולר – לתוך תחומי מדינת ישראל, מארצות-הברית ומאירופה – שמגיעים מארגונים שיוצרים דה-לגיטימציה לצה"ל ולמדינת ישראל.

יוני שטבון: כקצין וכמפקד בגולני ששירת בכל גזרות הלחימה אני פגשתי את הארגונים האלה, פגשתי את החוויה, פגשתי את הפרובוקציות השקריות שעמדו מולנו, שבעצם פוגעים למעשה בקונסנזוס הישראלי שקוראים לו צה"ל.

יוני שטבון: זו שמורת הטבע האחרונה שנמצאת בקונצנזוס הישראלי, וקוראים לה צה"ל.

יוני שטבון: בבתי-הקברות של חיילי צה"ל שוכבים צעירים מיהודה ושומרון, מהצפון, מהדרום, מעיירות הפיתוח, מכל מקום, וכולם מסרו את החיים שלהם בשבילנו.

יוני שטבון: אני לא אתן לאף אחד לפגוע או לאף גורם לפגוע בשמורת הטבע הזאת שנקראת צה"ל.

יוני שטבון: אגב, זה לא אני, אני מקווה שגם חברי מהשמאל ומהימין נשתף פעולה בחקיקה ובפעילות ציבורית ציונית אמיתית כדי לשמור על אותה חבורה נפלאה שקוראים לה חיילי צה"ל.

יוני שטבון: אני רוצה לספר לכם, לפני קצת יותר מ-34 שנה ההורים שלי עלו מצרפת וממרוקו.

יוני שטבון: אימא שלי הייתה בחודש תשיעי, אני הייתי שם בבטן, והם התעקשו שהילד הראשון שלהם יהיה ישראלי.

יוני שטבון: והסוכנות היהודית – כן, כמו שזה נשמע – שמה אותנו בשכונה, קוראים לזה היום שכונת מצוקה, בעיר נהרייה שעל הגבול.

יוני שטבון: ויש לי איזה תמונה, יש לי איזה תמונה בראש כילד, שאני עולה במדרגות בבניין הרעוע, של אנשים מבוגרים מובטלים, משחקים שמה כל היום שש-בש בכניסה לבניין ושותים מים.

יוני שטבון: כשגדלתי הבנתי שזה היה עראק.

יוני שטבון: משם אני בא ולשם אני הולך.

יוני שטבון: תראו, כולם מדברים היום על סוגיית מעמד הביניים, שהיא חשובה מאוד, אבל אני חושב ששכחנו את השכונה בנהרייה.

יוני שטבון: שכחנו את אותן אוכלוסיות חלשות ומוחלשות שהיסטורית נעשה להן עוול משנות ה-50 בגלל הקצאת משאבים לקויה.

יוני שטבון: הנצחנו בעצם אוכלוסייה שלמה שיוצרת מעגל קסמים של עוני.

יוני שטבון: אני אתן דוגמה: הדיור הציבורי הכל-כך חשוב, במקום לפזר אותו, במקום לשלב בין אוכלוסיות, יצרנו גטאות; מדינת ישראל לאורך השנים יצרה גטאות של אוכלוסיות חלשות שהנציחו את העוני.

יוני שטבון: אבל כבר לפני 800 שנה, למעלה מ-800 שנה, הרמב"ם בהלכות מתנות עניים כבר נתן את הפתרון איך בעצם ממלכה צריכה להשקיע ולפתח אוכלוסייה שהיא ענייה או מוחלשת.

יוני שטבון: כותב הרמב"ם בהלכות מתנות עניים: "מעלה גדולה שאין למעלה ממנה – זה המחזיק בידי ישראל שמך, ונותן לו מתנה או הלוואה או עושה עמו שותפות", תקשיבו טוב, "או ממציא לו מלאכה, כדי לחזק את ידו עד שלא יצטרך לבריות ולא ישאל".

יוני שטבון: אנחנו למעשה נתנו הרבה דגים ולא נתנו חכות להצמיח את האוכלוסייה הזאת.

יוני שטבון: אני חושב שחברי הכנסת שנמצאים פה היום, במיוחד אלה שחוו את זה באופן אישי כילדים – יש לנו אחריות לקדם ולתעדף משאבים, תשתיות ותחבורה לאותן ערים ועיירות בדרום ובצפון, ובעצם לבטל את המושג ההזוי הזה שנקרא "פריפריה ומרכז".

יוני שטבון: לבטל את המושג הזה, זה לא צריך להיות השיח שלנו, וכמובן להשקיע בחינוך.

יוני שטבון: חינוך זה הבסיס שיכול להצמיח את אותן אוכלוסיות.

יוני שטבון: לסיום אני רוצה להגיד את שלושת עקרונות הפעולה שלי – ובעזרת השם אני אפעל, אנסה לפעול, בעזרת השם:

יוני שטבון: חיזוק ערכי היהדות והציונות במערכת החינוך; מאבק ברור בדה-לגיטימציה של צה"ל ומדינת ישראל; ומאבק למען האוכלוסיות החלשות והמוחלשות בעיירות, ובדרום ובצפון.

יוני שטבון: אני אשתף אתכם עכשיו במשהו – משהו שלא עשיתי אף פעם.

יוני שטבון: לפני למעלה מ-13 שנים סיימתי קורס קצינים.

יוני שטבון: לפני תפקיד ביחידת אגוז – תקבל חיילים – התקופה הייתה מורכבת מאוד, אני זוכר.

יוני שטבון: וכשסיימתי את הקורס לקחתי פתק קטן וכתבתי עליו כמה מילים שייתנו לי משמעות וכוח למה שאני עתיד לעשות בשנים הקרובות עם החיילים האלה, להבין מה אני עושה, לזכור מה אני עושה פה.

יוני שטבון: לקחתי את הפתק הקטן הזה, שמתי אותו בדסקית לפני 13 שנים, והדסקית הזאת ליוותה אותי בכל גזרות הלחימה, תחת אש, במצבים מורכבים, בשגרה, הרבה שנים.

יוני שטבון: והחלטתי שכשליח ציבור, כשאנחנו חשופים לציבור, כחבר כנסת, בעזרת השם, אני בעצם אפתח את הדסקית הזאת ואקרא את אותן מילים שכתבתי לעצמי, כדי להמשיך אותה מחויבות, הפעם בצורה ציבורית וגלויה, לא רק אני כחייל שעומד מול האש אלא הפעם כחבר כנסת.

יוני שטבון: אז הדסקית פה, הבאתי אותה כאן עלי.

יוני שטבון: אני פותח אותה.

יוני שטבון: ובפתק כתבתי – הפתק נראה לא טוב – כתבתי: "למען ציון לא אחשה ולמען ירושלים לא אשקוט, עד יצא כנגה צדקה וישועתה כלפיד יבער" – פסוק מישעיה.

יוני שטבון: תודה לבורא עולם, תודה לעם ישראל, תודה לאשתי ולילדים הנפלאים.

יוני שטבון: תודה רבה.

אופיר אקוניס: תודה רבה לך, חבר הכנסת שטבון, בהצלחה.

אופיר אקוניס: כן, את חבר הכנסת שטבון מברך חבר הכנסת נפתלי בנט.

אופיר אקוניס: זה אחרי החיבוקים, כמובן.

אופיר אקוניס: תן לו – – –

קריאה: – – –

אופיר אקוניס: בהחלט.

אופיר אקוניס: כל האחים והאחיות מתחבקים ומתחבקות.

אופיר אקוניס: ואחרי שהם יסיימו אתה תעלה.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת שטבון יחזור למקומו וחבר הכנסת בנט יברך אותו.

אופיר אקוניס: בבקשה, חבר הכנסת בנט.

נפתלי בנט: יוני.

נפתלי בנט: קודם כול, יוני הוא חבר הכנסת הכי צעיר במפלגה שלנו, ונדמה לי, לא עשיתי עם המחשבון, שאנחנו המפלגה הכי צעירה בכנסת – אנחנו צריכים עוד לבדוק את העניין.

נפתלי בנט: זה באמת מייצג את ההתרעננות הכל-כך חשובה.

נפתלי בנט: הרבה אנחנו מדברים על שוויון בנטל.

נפתלי בנט: אין באמת שוויון בנטל; בסופו של יום, אתה, יוני, מהמעטים כל כך שנושאים על הכתפיים עד הרגע הזה – אתה סמג"ד במילואים פעיל, נכון?

נפתלי בנט: אתה ממשיך?

יוני שטבון: כן.

נפתלי בנט: אז אנחנו באמת, קודם כול ומעל הכול, אומרים לך תודה, שאתה מהמעטים שממשיכים לשאת בנטל לא רק בשירות הסדיר, אלא בצבא האמיתי, שזה שנות המילואים הארוכות.

נפתלי בנט: לא דיברת על זה, אבל באמת, על הפעולות של יוני, הוא זכה לצל"ש הרמטכ"ל.

נפתלי בנט: באירוע הזה הוא נשא על כתפיו את חברו רועי קליין, זכרו לברכה, גיבור ישראל – אנחנו מאוד גאים בך.

נפתלי בנט: כשאני מסתכל עליך, מה שקופץ לי זה מילה אחת: "אחרַי".

נפתלי בנט: ה"אחרי" בתנ"ך בא לידי ביטוי בעיקר אצל גדעון, הוא אמר את זה בארבע מילים, אתה יודע איזה, כן?

נפתלי בנט: "ממני תראו וכן תעשו".

נפתלי בנט: ובשביל לומר את המילה "אחרי", שאנשים שאתה מוביל ילכו אחריך, נדרשות שלוש תכונות: יושר – שהם ידעו שהם הולכים אחרי בן-אדם שפיו ולבו שווים; אומץ – המוכנות לצאת מאותו בית מוגן, כשאנחנו יודעים שדווקא הבתים לא היו הכי מוגנים, אבל לצאת החוצה; ותבונה – לא מספיק להיות אמיץ וישר, צריך גם להפעיל שכל ישר.

נפתלי בנט: אני חושב שאתה מבטא בתכונות שלך את תכונות ה"אחרי", ופה, במקביל לעשייה הפרלמנטרית, שתמשיך גם להנהיג לאור העקרונות האלה.

נפתלי בנט: אני רק אסיים במזמור שאנחנו אומרים כל שבת, בערב שבת; אחר כך שרים את זה בשבת, אחד המשפטים היפים בתנ"ך: "גם כי אלך בגיא צלמות לא אירא רע כי אתה עמָדי, שבטך ומשענתך המה ינחמֻני.

נפתלי בנט: תערֹך לפני שלחן נגד צֹררי, דִשנת בשמן ראשי כוסי רוָיָה.

נפתלי בנט: אך טוב וחסד ירדפוני כל ימי חיי ושַבתי בבית ה' לאֹרך ימים".

נפתלי בנט: יוני, שיהיה לך המון הצלחה.

אופיר אקוניס: תודה רבה לחבר הכנסת נפתלי בנט.

אופיר אקוניס: נאום הבכורה הבא – של חברת הכנסת עדי קול.

אופיר אקוניס: בבקשה, גברתי.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת חנין, אתה מברך.

אופיר אקוניס: בבקשה.

אופיר אקוניס: את רוצה לעשות את נאום הבכורה משם?

אופיר אקוניס: מהצד?

עדי קול: כן.

אופיר אקוניס: אם את רוצה אני לא אמנע ממך, אבל – – –

עדי קול: מותר, סעיף 41(ג).

אופיר אקוניס: מותר הכול, פשוט דוכן הנואמים הוא מקום יותר נוח, וגם – אבל בבקשה.

אופיר אקוניס: רצונך כבודך, גברתי.

אופיר אקוניס: בבקשה, נאום הבכורה של חברת הכנסת עדי קול.

עדי קול: כבוד היושב-ראש, מזכירות נכבדה, עובדי הבית המסורים וחברי חברי הכנסת, אני מבקשת לנאום את נאום הבכורה שלי מעמדת שאלת השאלות, מאחר שיש בדברי, כפי שתראו מייד, יותר ספקנות מאשר ודאות.

עדי קול: וגם, כאמור, סעיף 41(ג) לתקנון מאפשר את זה.

עדי קול: סר פרנסיס בייקון נהג לומר כי אם אדם מתחיל עם ודאויות, הוא מסיים עם ספקות, אך אם תנוח דעתו להתחיל עם ספקות, הוא יסיים עם ודאויות.

עדי קול: אם אכן כך יהיה, אני מבטיחה לשאת את נאום הפרידה שלי מהבית הזה מעל דוכן הנאומים.

עדי קול: בינתיים, ברשותכם, אשאר פה.

עדי קול: חשוב לי לומר גם כי הבחירה במקום הזה אינה רק בחירה סמלית.

עדי קול: אני עומדת כאן היום משום שאת דברי הראשונים בבית הזה אני רוצה להפנות אליכם, ולא לדבר מעליכם.

עדי קול: חברי הכנסת הוותיקים אשר בירכו את קודמי חזרו ואמרו כי שותפות מטרות וכנות כוונות הן מיסודות העבודה הפרלמנטרית.

עדי קול: אתם, אם כן, אינכם קהל עבורי, אלא שותפי לדרך, ורק יחד נצליח להשיג את מבוקשנו.

עדי קול: לכן אני בוחרת לעמוד לצדכם, ולא מולכם, ולכן גם אשתדל להציג בפניכם עקרונות ולא תוכניות, או, אם להיתלות באילנות גבוהים, ערכים, לא ג'ובים.

עדי קול: מדברי תוכלו ללמוד גם עלי ועל תפיסת עולמי, אך זאת רק כהקדמה להיכרות מעמיקה, לשיח ולעשייה משותפת, ולא כדי שדברי יירשמו בדברי הימים של ערוץ הכנסת.

עדי קול: וכעת אחזור לספק.

עדי קול: הטלת הספק היא אחד העקרונות המנחים את דרכי, ובזכות היכולת והנוהג להטיל ספק הגעתי עד הלום.

עדי קול: הספקנות הפילוסופית שמקורה ביוון העתיקה בעיר בשם סקפסיס – משם גם לקוח המונח הלועזי סקפטיות – ביקשה לכפור בכל המוסכמות, בטענה שהידע של אדם הוא כה מוגבל, שעליו לחקור כל נושא, ולא לקבל דבר כמובן מאליו.

עדי קול: האסכולה הספקנית, שנודעה מאוחר יותר גם כפירוניזם, על שם מייסדה פירון – עוד אילן גבוה – גרסה כי כלל אין אפשרות להגיע לוודאות.

עדי קול: ספקנות כזו, שהיא למעשה ספקנות לצורך ספקנות, היא פילוסופית בעיקרה.

עדי קול: היא אינה מקדמת, אלא מעכבת; אינה מצמיחה, כי אם מנציחה.

עדי קול: לעומתה, ספקנות המעודדת חקירה, בחינה וגילוי מחדש היא בעיני הבסיס להתפתחות האישית והאנושית, ורק באמצעותה נוכל לברוא מציאות חדשה.

עדי קול: הפילוסוף הצרפתי רנה דקארט מוכר בעיקר בזכות קביעתו "אני חושב משמע אני קיים", אך מעטים מכירים את המשכה הרעיוני; מהו דבר חושב?

עדי קול: שואל דקארט, ועונה: זהו דבר שמטיל ספק, שתופס, שטוען, ששולל, שרוצה, שאינו רוצה, שמדמיין לעתים, שחש.

עדי קול: דקראט מטיל עלינו, האנשים החושבים, אחריות גדולה לחקר האמת.

עדי קול: הוא מלמד אותנו כי הקיום שלנו כבני-אדם מחייב אותנו לשאול, לבדוק, להלין, לקטרג – וגם להסכים, אבל לעולם לא להפסיק לחפש.

עדי קול: והאחריות הזאת מוטלת עלינו ביתר שאת, שליחי הציבור.

עדי קול: רבים מאתנו טועים לחשוב שציבור בוחרינו מצפה מאתנו להתנהגות ממלכתית, פורמלית, ייצוגית, כזו ההולמת את התואר הנכסף שבו זכינו – חברי הכנסת.

עדי קול: אין זה כך בעיני.

עדי קול: מסר אחד וברור עולה מתוצאות הבחירות האחרונות, מכל קצוות הקשת הפוליטית: הציבור בישראל רוצה שינוי.

עדי קול: לא בכדי הוא דרש להחליף כמעט מחצית מחברי הבית.

עדי קול: הוא לא עשה זאת כדי שאנחנו ניכנס בשערי המשכן המפואר הזה וננהג בדיוק כמו שנהגו קודמינו.

עדי קול: עיניהם של הצופים בנו אינן בוחנות את קוד הלבוש, את גינוני השפה, את תרבות הנהיגה או את הרגלי הבילוי שלנו.

עדי קול: בניגוד לדעתם המלומדת של יועצי התקשורת, לא אכפת להם אם אני לובשת ג'ינס – בדרך כלל קרוע – מדברת מהר ועם סמ"ך שורקת, רוכבת על אופנוע – לפעמים על מדרכה, אבל לא עוד, אני מבטיחה; אכפת להם מה אני אומרת, ויותר מכך, מה אני עושה.

עדי קול: והם מצפים שאהיה אחרת.

עדי קול: הם מצפים שאביא לכאן את אותה רוח שהבאתי אתי לאוניברסיטאות בישראל: הרוח המהפכנית, הספקנית, זו שאינה מקבלת כמובן מאליו את הנחות היסוד שאומרות שרק מי שנולד למשפחה בעלת כוחות ואמצעים יזכה לחינוך הולם ובהמשך ייכנס בשערי האולימפוס, האקדמיה הישראלית, זו שכלל אינה רואה צורך במיקומה של האקדמיה בראש האולימפוס; אותה רוח שגרמה לי להבין כי הידע הנצבר בין כותלי המוסדות האקדמיים הוא יקר מפז והוא שייך לנו, וגם עזרה לי למצוא דרך שונה ומקורית לחלוק את הידע הזה ואת חוויית הלמידה האקדמית עם מי שאלו היו חסומים בפניהם.

עדי קול: אתם ודאי יכולים להבין שהייתי תלמידה בעייתית.

עדי קול: מצטיינת – בכל זאת, פולנייה – אבל מאוד בעייתית.

עדי קול: הספקנות פחות מוערכת במוסדות החינוך הממלכתיים, ואני ארחיב על כך בהמשך.

עדי קול: אם אינני טועה, הייתי אחת הסטודנטיות היחידות בפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית שכבר בשבוע הראשון התבקשה לצאת מהכיתה ולהביא את ההורים.

עדי קול: אבל עוד לפני שיצאתי מהכיתה הספקתי ללמוד עובדה שאני מציגה מאז ככלי הכי שימושי שקיבלתי מהאוניברסיטה: בשיעור הראשון בדיני חוזים למדתי כי הצהרה לציבור היא מחייבת.

עדי קול: ואיך, ודאי תשאלו, הפכה עובדה זו לשימושית כל כך?

עדי קול: ובכן, היא שימושית מאין כמוה בתפקידי החדש – בדרכי הפוליטית, ואני מתחייבת וממליצה לכולנו לפעול לאורה.

עדי קול: אבל זהו אך שימוש מהעת האחרונה.

עדי קול: הדוגמה הניתנת לתלמידי משפטים כדי להמחיש כלל זה היא, שכאשר מוטבע מחיר כלשהו על מוצר המוצג בפני הציבור, המחיר מחייב גם אם נפלה בו טעות סופר.

עדי קול: אני לא יכולה לתאר במילים את תחושת הכוח והעוצמה שאחזה בי כאשר באותו שבוע ראשון ללימודים נעמדתי בגאון מול הקופאית בסופר ואמרתי לה שעל קופסת הגלידה שקניתי היה רשום 19.90, ולא 29.90 כפי שהיא ביקשה שאשלם; ועוד יותר – כשהוספתי בארשת פנים רצינית שאני לומדת משפטים ומדובר בהצעה לציבור המחייבת את המציע.

עדי קול: לקופאית כמובן לא היה אכפת.

עדי קול: השעה הייתה שעת סוף המשמרת, והיא עמדה שעות על הרגליים, כי שלי – חברת הכנסת יחימוביץ – עוד הייתה עיתונאית מצליחה, אבל עבורי היה זה רגע מכונן.

עדי קול: הבנתי באמת, לא כססמה, לא כציטוט – שדרך אגב, גם הוא מיוחס לפרנסיס בייקון – שידע הוא כוח, וגמרתי אומר להבטיח שהידע הזה, שעד אז נשמר כסוד כמוס בין סטודנטים למשפטים, יהיה נגיש לכולם.

עדי קול: הבטחתי בראשית דברי להציג עקרונות ולא לדבר על עצמי, ובכל זאת אספר כי מאותו הרגע הקדשתי את חיי למשימה הזאת.

עדי קול: כסטודנטית לתואר ראשון, הקמתי באוניברסיטה העברית את מרכז "ברירה", שביקש להציג בפני סטודנטים למשפטים ברירה אחרת.

עדי קול: עוד לפני שנפוצו הקליניקות המשפטיות, קראתי לסטודנטים למשפטים לבחור לעשות שימוש בידע המשפטי שלהם לטובת אוכלוסיות מוחלשות, ולא רק לטובת עצמם.

עדי קול: כתבתי תוכנית לימודים, שאותה כיניתי "דיני רחוב", שעסקה בהוראת משפטים ככלי חינוכי ושיקומי לנוער רחוב, והפכה לתוכנית לאומית מוכרת שאליה מופנים נערים בתקופת המבחן שלהם כחלק – ולעתים אף במקום העונש שלהם, תוכנית הפועלת יותר מעשור.

עדי קול: ואחרי שהשלמתי את לימודי הדוקטורט במשפטים באוניברסיטת קולומביה בניו-יורק חזרתי לישראל רק כדי להשאיר את הקריירה האקדמית שלי בצד כדי להפוך את האוניברסיטה על פיה.

עדי קול: ה"אוניברסיטה בעם" שהקמתי מציעה הסתכלות אחרת, כזו המטילה ספק במוסכמות שעליהן בנויה האקדמיה, ובזאת גם על מטרותיה ודרכי פעולתה.

עדי קול: ה"אוניברסיטה בעם", כשמה כן היא: תוכנית הדורשת מהאוניברסיטה לחיות בתוך עמה ומטילה עליה אחריות חברתית להפצת הידע הנצבר בה.

עדי קול: המרצים בה אינם פרופסורים מלומדים כי אם סטודנטים מצטיינים לתואר ראשון, והסטודנטים אינם צעירים זבי חוטם שזה עתה סיימו את שירותם הצבאי והם ממהרים להמשיך במירוץ חיים קבוע מראש, אלא הם מבוגרים קשי יום, בשנות ה-30, ה-40, ה-50 וה-60 לחייהם, שגורלם לא שפר עליהם והם מצאו את עצמם נסחפים בזרם השינויים, אך לעולם לא משפיעים עליו.

עדי קול: והם לומדים שלא על מנת לקבל ציון או תואר.

עדי קול: הם לומדים כדי לדעת.

עדי קול: הם לומדים כיוון שתמיד רצו לעשות זאת ולא יכלו; לא יכלו להרשות לעצמם, לא יכלו להתקבל, לא יכלו לעזוב את שלוש העבודות וארבעת הילדים ולבחור לעשות משהו למען עצמם.

עדי קול: הם לומדים כמו שאף סטודנט מן המניין באוניברסיטה לא לומד, כדי להוכיח שהם יכולים; כדי להראות לילדים שלהם שאפשר; כדי לעשות שינוי.

עדי קול: ואם הם יכולים, אז גם אנחנו, כאן, בכנסת, יכולים לעשות שינוי.

עדי קול: זה תלוי רק בנו, החדשים והוותיקים, והצוות המקצועי, והניהולי, והאורחים הקבועים והמזדמנים.

עדי קול: בשבוע שעבר ביקשתי לשאול שאלה את שר הרווחה, שהגיע למליאה להשיב על שאילתות דחופות.

עדי קול: ניגשתי למזכירות וביקשתי להירשם, אך שני חברים נרשמו לפני ולכן לא קיבלתי אישור; תודה, ירדנה, שהסברת לי למה.

עדי קול: חזרתי למקומי מתוסכלת; מתוסכלת מכך שאינני בקיאה בכללים – כמו שאתם מבינים, הלכתי לקרוא את התקנון מייד – אבל לא רק.

עדי קול: מתוסכלת על כך שבחרתי להשלים עם המצב.

עדי קול: הרי בכל מקום אחר שהייתי בו לא הייתי מקבלת כזאת תשובה, שעניינה פרוצדורה ולא מהות; לא הייתי מוותרת על האפשרות לשאול את שר הרווחה מדוע משרדו לא ידע על אותו ילד בן 12 חולה סרטן המשוטט לבד ברחובות צ'אנג-מאי שבתאילנד, ואם ידע, מדוע לא השתמש בסמכותו על-פי חוק הנוער ומילא את חובתו לבחון את טובת הילד.

עדי קול: ובכן, למה שתקתי?

עדי קול: ראשית, כי אני מאמינה שצריך להכיר את כללי המשחק על בוריים לפני שמבקשים לשנותם.

עדי קול: לכן גם הרחקתי עד ניו-יורק והשלמתי תואר שלישי לפני שפניתי לקדם תוכנית שמאדירה ידע ולא תארים.

עדי קול: אבל אם להיות כנה – והנה לכם עוד עיקרון מומלץ לכולנו – נכנעתי למה שמקובל.

עדי קול: במקום למלא את שליחותי ולהטיל ספק בנוהג הקיים, הלכתי שבי אחריו.

עדי קול: במקום לאתגר את הבית ולשאול אם חשוב יותר להקפיד על סדר השאלות וגבולות השיח מאשר לבקר את פעולות הממשלה ולהבטיח את שלומו של הילד, קיבלתי על עצמי את דין המקום, ולא לשם כך יצאתי לדרך הזאת, ואני מאמינה שגם אתם לא.

עדי קול: אני קוראת לכולנו אפוא ללמוד את הכללים והמנהגים של הבית הזה, להכיר את מקומם ההיסטורי ואת ההיגיון שהנחה את כתיבתם בספר החוקים, ואז לעצור ולחשוב – לחשוב במובן הקרטזיאני: לשאול, לשלול, להרגיש ולנסות למצוא דרך אחרת, טובה יותר, צודקת יותר.

עדי קול: להגשים את המטרות שלשמן הגענו לכאן.

עדי קול: רבים צופים בבוז בתמונות ממליאת הכנסת הריקה ומאזינים בזלזול לנאומים מלאי פתוס הנישאים מעל הדוכן אל מול קהל של כיסאות ריקים.

עדי קול: חברי לסיעה ואני החלטנו לעשות זאת אחרת: באנו לשנות, והנה אנחנו כאן.

עדי קול: אבל אני שואלת את עצמי, ורוצה לשתף אתכם בשאלה: האם די בשינוי זה?

עדי קול: הרי היום, אחרי זמן קצר בבית הזה, אנחנו יודעים לספר כי מרבית חברינו אינם יושבים במליאה, כיוון שהם עסוקים בעבודה קשה ונמרצת הנעשית מאחורי הקלעים: הם עונים לפניות ציבור, נפגשים עם נציגי ארגונים ופקידי ממשלה.

עדי קול: חוקרים, לומדים, מקיימים כנסים וגם כותבים את אותן הצעות חוק אשר יציגו, בבוא הימים, לפני המליאה הזאת.

עדי קול: האם ייתכן שהם אינם יושבים כאן כיוון שעצם הישיבה משמעותה אי-עשייה, ולא להפך?

עדי קול: בשבועות האחרונים הוקדשו ישיבות המליאה לנאומי הפתיחה של החברים החדשים, ולכן הנוכחות במליאה הייתה עבורנו לא רק חובה אלא זכות גדולה.

עדי קול: זו, כאמור, הדרך היחידה להכיר את חברינו ושותפינו החדשים.

עדי קול: אבל כעת עלינו לשאול את עצמנו, האם נכון להמשיך לקיים את המליאה כפי שזו התקיימה בשנים עברו, או שמא עלינו להציע מסגרת דיונית שבה ייקחו חלק כל חברי הבית ותהיה בה משום עשייה ההולמת יותר את שליחותנו?

עדי קול: סעיף 13 לתקנון הכנסת – זה ספר נהדר, אני ממליצה לכם – דורש מחבר הכנסת להתמיד בהשתתפותו בישיבות הכנסת כמיטב יכולתו.

עדי קול: האם בכך אנחנו מסתפקים?

עדי קול: האם לא הגיעה העת שנדרוש מעצמנו יותר מרק מיטב המאמצים?

עדי קול: האם היינו משלימים עם דרישה כזו מכל איש מקצוע אחר?

עדי קול: אני קוראת, אם כן, לי, ולכם, ולכנסת הזאת, להניח למה שמקובל.

עדי קול: שיטת המשפט המקובלת, שעל יסודותיה נבנתה מערכת המשפט הישראלית, פועלת על-פי עקרון "התקדים המחייב".

עדי קול: אבל גם באנגליה, מולדתה, היה אפשר לגבור על מנהג ותיק מכוח ה-equity – ההגינות והצדק.

עדי קול: אני קוראת לנו היום להיות הוגנים וצודקים, מוסריים ומסורים, קשובים ומדויקים, יותר מאשר ממלכתיים ודווקניים.

עדי קול: אני קוראת לנו להטיל ספק בכל מה שניתן, ואני משוכנעת שאם כך נעשה, אחרים ילכו בעקבותינו.

עדי קול: אם נעז להטיל ספק בדרך שבה הבית הזה פועל, אולי נמשיך ונעז להטיל ספק במוסכמות חברתיות נוספות – אלה המנחות את חלוקת המשאבים הבלתי-שוויונית הנהוגה; זו המגדילה את הפערים החברתיים, הקורעים אותנו מבפנים, או אלה שבעזרתן אנו מצדיקים את היחס הקלוקל שלנו, כפרטים וכחברה, לכל מי ומה שהוא שונה ואחר, ובעיקר חלש, מאתנו.

עדי קול: אולי – כן, אולי – אז, נעז לדבר לא רק על מגבלות, אלא גם על גבולות.

עדי קול: כיוון שרק הטלת ספק במצב הקיים, ואפילו בפתרונות המונחים על השולחן, תאפשר לא רק לפתוח את הדיון מחדש, אלא גם למצוא פתרון, ואנחנו זקוקים לפתרון; פתרון יצירתי.

עדי קול: אחר.

עדי קול: ומי כמונו יכולים להגיע אליו.

עדי קול: הרי התקומה שלנו כעם מבוססת על היכולת לראות דברים אחרת, וגם, יש שיגידו, לראות את הנולד.

עדי קול: והשגשוג שלנו כמדינה מבוסס על אותם עקרונות: יזמות, חדשנות, יצירתיות.

עדי קול: אנחנו המצאנו את Waze.

עדי קול: כל אלה אבדו, בעיני, לקודמינו, ואל לנו להמשיך בדרכם.

עדי קול: אותה סטגנציה – אותו קיפאון מאפיין את כל תחומי החיים שלנו, לא רק את המשא-ומתן המדיני.

עדי קול: הוא מתחיל מלמעלה, כפי שניכר בתהליך הרכבת הממשלה, ועובר דרך המשרדים השונים.

עדי קול: רק השבוע פניתי בשאלה למשרד התמ"ת לגבי הנחה במעונות של "נעמת" לנשים לומדות ועובדות, ונעניתי כי משרד התמ"ת אינו מעוניין לעודד נשים ללמוד, אלא לעבוד.

עדי קול: לימודים, כך נאמר לי, זה משרד החינוך.

עדי קול: בהתאם, כאשר פניתי למשרד הרווחה בבקשה להמשיך במתן קצבה לאם חד-הורית לחמישה ילדים שנרשמה ללימודי ערב להשלמת השכלה, נאמר לי כי אם היא יכולה ללמוד, היא אינה זכאית להמשך תמיכה.

עדי קול: ההתבצרות הזאת והיעדר הראייה הרחבה והאינטרדיסציפלינרית הם תוצאה של קיפאון, קיבעון מחשבתי שפשט בנו, והמקום שבו הקיבעון הזה פוגע בנו יותר מכול הוא מערכת החינוך.

עדי קול: אנו מגדלים דורות של ילדים שלא ידעו, וכנראה גם לא ירצו, להטיל ספק.

עדי קול: ילדים ונוער מבריקים, בעלי מעוף, שאנו מכשירים לשנן, לצטט ולדקלם במקום לחשוב.

עדי קול: אנו הופכים אותם לכלי קיבול, מפקידים במוחם עובדות נטולות חיים וחסרות כוח מניע.

עדי קול: אנו מקנים להם מיומנויות שאינן מתאימות לתקופתם, המפתחות יכולות אנליטיות ומתעלמות מהיכולות המעשיות והיצירתיות הדרושות כדי לפתח את מה שהחוקרים מכנים "אינטליגנציה מצליחה", כזו המבוססת לא רק על יכולת אנליטית אלא גם על חשיבה מקורית, כזו המאפשרת לתלמיד הנתקל במצב חדש להמציא כמה שיותר פתרונות ודרכי התמודדות, ולא לפעול באופן המקובל.

עדי קול: רובכם בוודאי הורים ששרדו או שורדים בימים אלה את התקופה המעיקה, אך יש אומרים קסומה, בחיי הילדים, שבה הם שואלים על כל דבר "למה?"

עדי קול: מעטים, עם זאת, שמים לב שאותם ילדים שכל דבר סביבם נראה להם חדש, מעניין, מסקרן, שרוצים לדעת עוד ועוד ולא מקבלים שום תשובה, מפסיקים לשאול ככל שהם מתמידים במערכת החינוך.

עדי קול: ככל שנוקפות השנים הם תוהים פחות, קוראים פחות ומתעניינים פחות, וכשהם מגיעים לאוניברסיטה הם כבר מתייחסים לשאלות פתוחות כאל משימה בלתי אפשרית.

עדי קול: מערכת החינוך למעשה גוזלת מהם את היכולת הבסיסית הטבועה בהם, מייבשת את נטייתם הטבעית לשאול "למה?"

עדי קול: אם לא נחזיר להם אותה לא נוכל להוביל שינוי.

עדי קול: אם לא נחזיר אותה לעצמנו, לא נוכל לעמוד בהתחייבויותינו.

עדי קול: אני קוראת לכולנו היום לחזור ולשאול "למה?"

עדי קול: פתחתי ואמרתי שדברי יעסקו בספקות, ואני אסיים דווקא בוודאות: להטיל ספק זה בוודאי לא קל.

עדי קול: הספקנות מערערת על המוכר, הידוע, הבטוח, ולכן דורשת אומץ, מחויבות, עקביות, ובעיקר שיתוף פעולה, אבל היא אפשרית.

עדי קול: יש בוודאי יאמרו שאני חדשה, צעירה, חסרת ניסיון ואפילו נאיבית – זאת, דרך אגב, לא מילת גנאי בעיני – אבל אני מאמינה, ואני מזמינה אתכם להאמין יחד אתי.

עדי קול: ולפני סיום, ולא רק כיוון שמקובל, אלא כי באמת מגיע, אני רוצה להודות ליושב-ראש הסיעה שלי, חבר הכנסת יאיר לפיד.

עדי קול: אני רוצה להודות לך על כך שאינך מפחד לשאול או להעז לעשות דברים אחרת, ועל כך שאתה נותן לי, ולנו, את המקום והזמן להיות שונים.

עדי קול: אני רוצה להודות גם לחברי המחבקים, על שהם מחבקים לא רק אחרי נאומי בכורה.

עדי קול: אני רוצה להודות לאילן שלי, ואני רוצה להודות לכם על שהקשבתם.

עדי קול: תודה.

אופיר אקוניס: תודה רבה, חברת הכנסת קול.

אופיר אקוניס: בבקשה, האם – עכשיו, מה יהיה עם החיבוקים?

אופיר אקוניס: איפה יהיו החיבוקים, בצד הזה או ליד הדוכן?

מיקי לוי: גם וגם, אדוני היושב-ראש.

אופיר אקוניס: אז תלכו לשם בבקשה.

אופיר אקוניס: בבקשה, רק דקה.

אופיר אקוניס: יושב-ראש הכנסת חבר הכנסת ריבלין ביקש לומר כמה דברים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ריבלין מבקש להעיר הערה לתקנון: לא מפריעים לחבר כנסת בנאומו הראשון, ולכן לא הפרעתי.

ראובן ריבלין: תקנה 41(ג) קובעת במפורש שדוכן הכנסת הוא דוכן הנאומים – – –

אופיר אקוניס: נכון.

ראובן ריבלין: – – – קבוע לגבי הצעה נוספת, לגבי נאומים בני דקה, כפי שנוהג הכנסת קבע, שאפשר לדבר גם מהצד.

ראובן ריבלין: יושב-ראש הישיבה, היושב-ראש וסגניו, יכולים לאפשר, על-פי בקשה מיוחדת מחבר כנסת, לדבר מהצד.

ראובן ריבלין: אבל אני לא רוצה שתהיה אי-הבנה – זה לא לשיקול דעתו המוחלט והבלעדי של כל חבר כנסת מאיפה הוא מדבר.

ראובן ריבלין: דוכן הכנסת הוא דוכן הנואמים, וטוב שכך ימשיך להיות, ואני מברך אותך על נאומך הראשון היפה.

אופיר אקוניס: נכון.

אופיר אקוניס: תודה רבה על ההערה, אדוני היושב-ראש, יושב-ראש הכנסת הקודמת.

אופיר אקוניס: בכל מקרה, חברת הכנסת קול, זה כבוד גדול לדבר מדוכן הנואמים.

אופיר אקוניס: נאמו פה כמה מנהיגים דגולים של מדינת ישראל ושל מדינות אחרות.

אופיר אקוניס: אבל אני אפשרתי, גברתי המזכירה, משום שזה היה נאום בכורה, ולא נקלקל את שמחתה של חברת הכנסת קול בנאום הבכורה שלה.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת חנין, לעומתה, יברך אותה, אדוני, מדוכן הנואמים, ואני מקווה שגם חברת הכנסת שולי מועלם, שהיא הבאה בתור, תכבד את הדוכן בכך שהיא תישא את נאום הבכורה מעליו.

אופיר אקוניס: אני מכיר באופן אישי כמה אנשים שמשתוקקים לדבר מעל הדוכן הזה אבל כנראה עובדים מאוד מאוד קשה.

אופיר אקוניס: כן, חבר הכנסת חנין עושה את דרכו?

אופיר אקוניס: איפה אתה?

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני.

אופיר אקוניס: אחריו – חברת הכנסת מועלם.

קריאה: – – –

אופיר אקוניס: צודק.

אופיר אקוניס: מועלם-רפאלי.

אופיר אקוניס: קיבלתי.

אופיר אקוניס: אני אזמין אותה בשמה המלא, בצורה מוחלטת.

דב חנין: תודה רבה, אדוני – – –

אופיר אקוניס: בבקשה, חבר הכנסת חנין.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, אני גאה לברך את חברת הכנסת ד"ר עדי קול.

דב חנין: אני חושב שכולנו כבר, אחרי נאום הבכורה שלה, מבינים, ברגע הזה, שבעצם כולנו בכנסת צריכים להתגאות בכך שחברת הכנסת קול מכבדת אותנו בהצטרפותה לבית הזה.

דב חנין: חברת הכנסת קול היא אישה צעירה, אבל מאחוריה דרך ארוכה ומרשימה במיוחד.

דב חנין: זה כמובן כי היא התחילה בגיל מאוד צעיר, כמו שהיא הזכירה, אבל כמנהגה היא מדברת מאוד מהר אז אולי לא כולם קלטו את כל הפרקים החשובים בביוגרפיה הזאת.

דב חנין: כבר בלימודי התואר הראשון היא הקימה את מרכז "ברירה" באוניברסיטה העברית בירושלים, בפקולטה למשפטים, שקידם מעורבות חברתית של סטודנטים.

דב חנין: המרכז הזה נתן סיוע משפטי לנזקקים, סייע לנשים בשכונות עניות, קידם זכויות נשים, העביר סדנאות חינוכיות לנוער במצוקה – זו הייתה ההתחלה, בתואר הראשון.

דב חנין: בהמשך הדרך חברת הכנסת קול השלימה תואר שני ושלישי במשפטים באוניברסיטת קולומביה בארצות-הברית.

דב חנין: הדוקטורט שלה עסק – עוסק – באחריות לקבלת ההחלטות המשפטיות של הורים בשל ילדים ומידת ההתאמה של החלטות כאלה לטובת הילד, שזה העיקרון הכללי, עקרון הגג, שעל-פיו אנחנו מנסים לבחון שאלות שנוגעות בילדים.

דב חנין: ד"ר קול, תהיה לך עבודה רבה בכנסת הזאת בתחום הזה, כי את יודעת שגם בפני הכנסת יש הצעות רבות בתחום הזה, שיש עליהן ויכוח קשה, ואני אשמח ללמוד ממך ולנסות לפלס גם את דרכי, כי גם אני מתלבט וגם אני מלא ספקות בשאלה מה נכון לעשות בשאלות האלה.

דב חנין: אחד הדברים המרשימים ביותר שעדי הייתה מעורבת בהם זה המהלכים שלה בתחום החינוך המשפטי, וכמי שבא בעצמו מהעולם המשפטי – גם אני איש הפקולטה למשפטים, ואפילו אותה פקולטה למשפטים, בתל-אביב, מקום שאני מצד אחד מאוד אוהב אותו ומאוד גא בו, אבל מצד שני מקום ללא ספק מאוד מאוד שמרני.

דב חנין: מאוד שמרני.

דב חנין: הפרויקטים שעדי הובילה היו בהחלט פריצת דרך, היו בהחלט מעשה מהפכני של שינוי ושל ראייה אחרת של תפקידה של האקדמיה ושל מקומה של האקדמיה בחברה.

דב חנין: התוכנית "אוניברסיטה בעם" שוכנה בקומת הקרקע של הפקולטה למשפטים.

דב חנין: אני הייתי בצד השני של אותה קומת קרקע עם התוכנית שאני עמדתי בראשה, התוכנית לצדק סביבתי, ועקבתי בהתפעלות אדירה אחרי הדברים שמתרחשים שם, בצד השני של הקומה, שבאמת אתגרו את גבולותיה של האוניברסיטה ואת השאלה מהי בכלל אוניברסיטה ואיך היא צריכה להתנהל, מהם גבולותיה של האוניברסיטה ומי רשאי וזכאי וראוי להיכנס בשעריה של האוניברסיטה.

דב חנין: התוכנית הזאת היא מפעל אדיר.

דב חנין: אני מבין שהיום יש כבר 1,500, אפילו יותר – זה כבר לא רק אוניברסיטת תל-אביב, זה גם אוניברסיטת בן-גוריון, ואני מקווה שהמגפה הזאת תדבק גם במקומות אחרים.

דב חנין: פתיחה של שערי האוניברסיטה לאנשים שעל-פי כל הכללים הקיימים היום היו אמורים להישאר בחוץ, אבל הם לא צריכים להישאר בחוץ – האוניברסיטה צריכה, החברה צריכה – והם זכאים להיות בפנים ולהיכנס לתוך המעגל הזה של הידע.

דב חנין: לד"ר קול יש קשר לא רק עם האקדמיה, ולא רק עם האוניברסיטה, אלא גם עם הכנסת, וקשריה של ד"ר קול עם הכנסת מתחילים הרבה שנים לפני שהיא נבחרה לבית הזה באופן פורמלי.

דב חנין: היא הובילה, או ריכזה, את השדולה למען הילד עוד לפני שהוקמה הוועדה לזכויות הילד.

דב חנין: היית אז כבר בוגרת הפקולטה למשפטים, או עוד לא?

עדי קול: במהלך.

דב חנין: אבל כבר אז, אני הבנתי, ניסחת הצעות חוק וקידמת הצעות חוק, ותרמת לעבודה המדהימה והנהדרת שהתחילה אז להיעשות ונמשכה אחר כך.

דב חנין: אנחנו חבים לך תודה על הדברים שעשית אז ועל הדברים שבעצם עזרת לחולל בבית הזה, כי אותה שדולה הפכה אחר כך לוועדה, והוועדה הזאת ממשיכה ללוות אותנו עד היום ועושה דברים מאוד חשובים בתחום הזה.

דב חנין: המפגש הבא של ד"ר קול עם הכנסת היה, כמובן, כשהיא קיבלה את אות יושב-ראש הכנסת לאיכות חיים בשנת 2010, וחבר הכנסת רובי ריבלין העניק לך אותו על תרומתך לצמצום הפערים בישראל, ועוד תארים ואותות ופרסים כמו אות אומ"ץ ואות ספרא למצוינות חברתית.

דב חנין: פעילות מרשימה ויפה.

דב חנין: ואני חייב להוסיף דברי התפעלות מנאום הבכורה שלך.

דב חנין: אני דווקא מאוד התרגשתי מזה שבחרת לדבר מהצד, אף שכפי שרובי ריבלין, שהוא המומחה הגדול מכולם בתקנון הכנסת – אני חושב שהוא הולך לישון כל ערב עם התקנון לידו – אני בטוח שהוא צודק ופורמלית צריך לדבר מהדוכן, אבל כמה טוב לאתגר מדי פעם את הפורמליות הזאת, וכמה טוב להציב סימני שאלה מאחורי דברים שאנחנו כולנו חושבים שהם מקובלות – –

עדי קול: – – – זה עניין פרשני – – –

דב חנין: – – ותמיד אפשר לפרש את הדברים אחרת וטוב לפרש את הדברים אחרת.

דב חנין: אבל מעבר למקום שממנו דיברת, הטיעון שאת הצבת בפנינו היה, לטעמי, טיעון ערכי, רב-עוצמה, מעמיק, משכנע, מעורר התפעלות.

דב חנין: אני מתקשה להוסיף על דברי הטעם שאמרת, אבל בכל זאת, אני רוצה רק על אחריותי להזכיר עוד הוגה אחד שאלי, לפחות, הוא מאוד קרוב, והוא קרל מרקס.

דב חנין: כששאלו אותו מהי האמירה שהכי קרובה ללבו, הוא אמר: De omnibus dubitandum– הטל ספק בכול.

דב חנין: זה מדריך נהדר לאינטלקטואלים, לאנשי חשיבה, ואתם יודעים מה?

דב חנין: זה מדריך נהדר לאנשי מעשה.

דב חנין: אז אני מאחל לכולנו שמדי פעם נחזור ונקרא את נאום הבכורה של עדי קול, ואולי נשכיל לאמץ ממנו כמה דברים.

דב חנין: אני מאחל לך הצלחה גדולה בבית הזה.

דב חנין: אני בטוח שאת תצליחי רבות, ואני מקווה שכולנו נוכל ללכת בעקבותייך לעוד מהפכות נהדרות שתעשי בחברה הישראלית.

דב חנין: תודה רבה.

אופיר אקוניס: תודה רבה לך, חבר הכנסת חנין.

אופיר אקוניס: אני מתכבד להזמין את חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

אופיר אקוניס: בבקשה, גברתי.

אופיר אקוניס: אני מבין שאת מעדיפה מהדוכן.

אופיר אקוניס: הדוכן הזה, דרך אגב, חבר הכנסת פירון, ענקים נאמו ממנו.

אופיר אקוניס: אני לא אומר את זה בלשון – ממש ענקי הדור.

אופיר אקוניס: וענקיות גם.

אופיר אקוניס: בוודאי חברת הכנסת מיכאלי תדבר על זה, היו ענקיות גם.

אופיר אקוניס: בבקשה, גברתי.

שולי מועלם-רפאלי: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, חברי לסיעת הבית היהודי ובני משפחתי היקרים, תמונות חיים רבות ומלאות משמעות עולות ומציפות אותי בעומדי כאן לראשונה, על דוכן הנואמים בכנסת ישראל.

שולי מועלם-רפאלי: כל כך הרבה קולות ומראות, מילים ופסוקים, דמויות ואנשים.

שולי מועלם-רפאלי: כולם, כולם חולפים בתוכי ובראשי, וכולם מבקשים ממני להיות להם לפה ולשליחת ציבור.

שולי מועלם-רפאלי: כל כך הרבה מעגלי חיים נפתחים ונסגרים אצלי בימים אלה, עד שלפעמים אני חשה שלא פשוט להכיל כל כך הרבה, ולהבין את המציאות שאליה הוביל אותנו ואותי בורא העולם.

שולי מועלם-רפאלי: "השביל הזה מתחיל כאן", כך שר ידידי אהוד בנאי; "הוא לא סלול, לא תמיד מסומן.

שולי מועלם-רפאלי: השביל הזה מתחיל כאן.

שולי מועלם-רפאלי: " תחילתו של השביל בתמונה הבאה – השנה היא 1964.

שולי מועלם-רפאלי: את דרכה מדימנט שבמרוקו אל ארץ-ישראל, אל מדינת ישראל, עושה משפחת תורג'מן, הרב יעקב ואשתו סימי ואתם שבעת ילדיהם, כשסימי, אם המשפחה, בחודש השביעי להריונה נושאת ברחמה עוברית קטנה, שתיוולד חודשיים מאוחר יותר כבר בארץ-ישראל.

שולי מועלם-רפאלי: הילדה הזו היא אני, שולי, שולמית, בת לרב יעקב תורג'מן, זכרו לברכה, רב ומנהיג ציבור, איש תורה ועבודה שעלה ממרוקו לחיפה.

שולי מועלם-רפאלי: שם, בצד התמדתו בלימוד תורה, בחסד ובעיסוק בצורכי ציבור, עבד בעיריית חיפה במסירות ובנאמנות.

שולי מועלם-רפאלי: אהוב למקום ואהוב על הבריות.

שולי מועלם-רפאלי: בת לאמי סימי, זכרה לברכה, שאף שנפטרה כאשר הייתה רק בת 51, כשאני בת 14, הספיקה להנחיל לי דגם ודוגמה לתורת חסד ואהבת אדם, צניעות וענווה, אמונה ומסירות.

שולי מועלם-רפאלי: דמותם המאירה של הורי, אנשים גיבורים, אנשי אמת ואמונה, ניצבת אתי ולידי בעומדי כאן לפניכם.

שולי מועלם-רפאלי: החיים החדשים בארץ המשיכו בבית ציוני-דתי, בלימודים, בתנועת הנוער "בני עקיבא" ובשירות צבאי שבחרתי בו, כשכל המסלול הזה טוען את המצברים ומכוון את הדרך לחיים של ייעוד.

שולי מועלם-רפאלי: הרב סולובייצ'יק מרבה להשתמש במונחים "שותפות גורל" ו"שותפות ייעוד".

שולי מועלם-רפאלי: "שותפות גורל" היא שותפות ברמה הנמוכה.

שולי מועלם-רפאלי: זו שותפות שרק גורל מקרי יצר אותה.

שולי מועלם-רפאלי: לעומתה, "שותפות ייעוד" היא שותפות המחברת אנשים שבחרו לעצמם ייעוד משותף.

שולי מועלם-רפאלי: את חיי הבוגרים בחרתי להקדיש לחיבור ולשותפות ייעוד; לחיבור בין אנשים, בין עדות, בין דעות וזרמים, בין אדם לארצו ובין ישראל לאביהם שבשמים.

שולי מועלם-רפאלי: את חיבורי החיים והייעוד הללו מימשתי באופן המלא והעוצמתי ביותר כאשר הקמתי את ביתי עם משה מועלם; לימים, סגן-אלוף משה מועלם, מג"ד בגולני, ובתפקידו האחרון מפקד מוצב הבופור.

שולי מועלם-רפאלי: כלפי חוץ, מועלם ואני באנו מבתים שונים ומרקעים שונים, אבל בעומק היה חיבור מדהים של ייעוד, עם הרבה דמיון וקשר.

שולי מועלם-רפאלי: הוריו אצילי הנפש של מועלם, רחל ויחזקאל, עלו לארץ מעיראק.

שולי מועלם-רפאלי: יחזקאל הוברח לארץ לבדו כבחור צעיר בעלייה בלתי לגלית, עד שהגיע לקיבוץ בית-אורן.

שולי מועלם-רפאלי: כאן, בארץ, הכיר מאוחר יותר את רעייתו רחל, שעלתה ארצה מבגדד ב-1951.

שולי מועלם-רפאלי: וכך, על אדני הציונות, הקימו בני-הזוג מועלם את ביתם בחיפה.

שולי מועלם-רפאלי: אנשים הגונים ומסורים אשר רק לאחר שמונה שנים זכו להיפקד בבנם הבכור, משה.

שולי מועלם-רפאלי: רחל ויחזקאל הם סמל ומופת לדור של גיבורים.

שולי מועלם-רפאלי: הורים למשה, הגיבור האישי שלי, שאתו זכיתי להקים בית מתוך אותה שותפות ייעוד, ואתו זכיתי להביא לעולם שתי בנות, נועם וניצן.

שולי מועלם-רפאלי: באופן הסמלי, השביל הזה, שהתחיל שם, בגולני, ממשיך עתה כאן כאשר ניצן, בתנו, משרתת היום כחיילת, מש"קית ת"ש בגדוד 51 של גולני שבו שירת אביה.

שולי מועלם-רפאלי: נועם, בתנו הבכורה, בחרה לשרת בשירות הלאומי, בסיוע לילדים בעלי צרכים מיוחדים ומשפחותיהם.

שולי מועלם-רפאלי: כל אחת מהן בחרה בדרכה להתגייס למען העם והחברה.

שולי מועלם-רפאלי: שוב אני נזקקת למילותיו המדויקות והרגישות כל כך של אהוד בנאי בשירו "איש ציפור".

שולי מועלם-רפאלי: "תמונת הלוויין מטושטשת, אזור דמדומים.

שולי מועלם-רפאלי: בקצה הרקיע אתה נוגע, קודקוד לציפור, האם שומע?

שולי מועלם-רפאלי: " מאז אותו לילה שבו נדם קולו של איש הציפור שלי, כמו גם קולם של 72 חבריו שהיו עמו, ידעתי שבפני ניצבים שני שבילים בלבד: שביל העצב והייאוש, השכול והחידלון, וממולו ניצב שביל הגבורה, הבחירה בחיים.

שולי מועלם-רפאלי: ידעתי שהשביל הזה מתחיל כאן.

שולי מועלם-רפאלי: כאן ברגע ובמקום האסון.

שולי מועלם-רפאלי: הבחירה הייתה ברורה וחד-משמעית – בחיים.

שולי מועלם-רפאלי: גבורתם של הורי ושל הוריו של מועלם ניצבה לנגד עיני.

שולי מועלם-רפאלי: "לך עליו, עלה עליו עכשיו / מלאכי ציפורים מעליך מלווים את צעדיך / מרחוק נדלק אור / אל תסטה כדי שתוכל לחזור.

שולי מועלם-רפאלי: " שימשתי אז כאחות ראשית בטיפול נמרץ ילדים בבית-החולים סורוקה בבאר-שבע.

שולי מועלם-רפאלי: ראיתי לנגד עיני את הקושי של הילדים והמשפחות, והידיעה כי יש בכוחי לסייע ולהשיב חיים הובילה אותי לבחור בחיים.

שולי מועלם-רפאלי: לאורך השביל הזה צעדו אתי חברים ותיקים וחדשים, אנשים מכל גוני החברה, למסע חיים ולבחירה בחיים.

שולי מועלם-רפאלי: האנשים הללו, הפסיפס האנושי המגוון הזה, ניצבים אתי כאן על הדוכן; הם הראיה שאפשר, שצריך, שחייבים לחבר.

שולי מועלם-רפאלי: החברים הללו, שהלכו אתי לאורך כל המסע, הם הגיבורים שלי.

שולי מועלם-רפאלי: במעלה ההר, על שביל החיים, מצאתי את שאהבה נפשי, אתו הקמתי מחדש את ביתי, סגן-אלוף במילואים, ד"ר אלי רפאלי, שגם הוא עוסק ומקדיש את חייו למען ביטחון ישראל.

שולי מועלם-רפאלי: בנינו את ביתנו בנווה-דניאל שבגוש-עציון, והקמנו בית גדול ורחב המכיל בתוכו את ילדי, את ילדיו ואת ילדינו המשותפים, שבעה במספר, כמספר קני המנורה המסמלת את כנסת ישראל.

שולי מועלם-רפאלי: שנים רבות אני מובילה מסעות נוער לפולין.

שולי מועלם-רפאלי: צועדת אתם בגיאיות ההשמדה, שרה אתם בגטאות, מדליקה את נרות הזיכרון, מחבקת אותם ברגעי הדממה, ומקשיבה לסיפוריהם של אנשי העדות שבחרו בחיים; אנשי העדות השורדים והניצולים, הגיבורים של כולנו.

שולי מועלם-רפאלי: המסעות האלה לפולין הם מסעות מטלטלים ומכוננים.

שולי מועלם-רפאלי: מסע שכזה משיב ארצה את משתתפיו שונים משנסעו, יהודים יותר, ציוניים יותר, ישראלים יותר, רגישים וקשובים יותר.

שולי מועלם-רפאלי: כל עוד נשמה באפי, וכל עוד נשמה באפם של הניצולים, לא אחדל מכל מאמץ להביא לחייהם של הגיבורים הללו בשנות זיקנתם חיים של כבוד, חיים של נחת, חיים של שמחה ורווחה.

שולי מועלם-רפאלי: חברותי וחברי לכנסת ישראל, משימות רבות ניצבות לפתחנו, עניינים חברתיים וחינוכיים, כלכליים וביטחוניים, בין-לאומיים ומקומיים.

שולי מועלם-רפאלי: המרחק הגדול מדי שבין מרכז לפריפריה, כמו גם בין עניים לעשירים ובין דתיים לחילונים, מערער את חוסנה של המדינה.

שולי מועלם-רפאלי: אינני מנסה לטשטש את המחלוקת והאתגרים, אבל אני יודעת, עם כניסתי למשכן הזה, את שלימדו אותי הורי ומורי בדוגמתם האישית: אל תגידו למה לא, תגידו איך כן.

שולי מועלם-רפאלי: אין לי ספק ולו קל שבקלים שברצון אמיתי ובמאמץ משותף נוכל להפוך את מציאות חיינו מחיים של שותפות גורל לשותפות של ייעוד.

שולי מועלם-רפאלי: לשם כך עלינו להציב לנגד עינינו שתי מילות מפתח: ענווה וצניעות.

שולי מועלם-רפאלי: דווקא בעולם כוחני ושחצני, דווקא מול תרבות של ראווה ומציאות מדומה, מעושה, דווקא מול תופעות של אלימות ואטימות, של ריקנות ושל תרבת רייטינג, עלינו לבוא ולטפל בכל הסוגיות הניצבות לפתחנו עם הרבה עוז.

שולי מועלם-רפאלי: אבל בתנאי שהעוז הזה מחובר ויונק מאמת פנימית ומערכים שקצת איבדנו בפוסענו על שביל החיים היהודי והישראלי.

שולי מועלם-רפאלי: הבית הזה, המזוהה כל כך כמקור של מחלוקת ופלגנות, יכול להפוך למקום של חיבור והקשבה, למקום של אחריות לאומית ולמקום של כבוד.

שולי מועלם-רפאלי: בידינו הדבר; בתרבות הדיבור ובדוגמה האישית, במאור הפנים ובזמינות שלנו לבריות ולשולחינו.

שולי מועלם-רפאלי: כגודל הזכות אני מרגישה את גודל החובה.

שולי מועלם-רפאלי: הבה נהפוך את הבית הזה למקום של כבוד, של תפארת; למקום שבו נשמח בשליחותנו ויתכבדו בנו שולחינו.

שולי מועלם-רפאלי: כל אחד מאתנו נשלח לכאן על-ידי רבבות בוחריו.

שולי מועלם-רפאלי: באופן סמלי כל כך, ההודעה על בחירתי לוותה בציפייה במשך שעות ארוכות, וכניסתי לכאן, בזכות מה שכולנו מכירים כמושג הידוע "קולות החיילים", מהווה מסר ברור עבורי על בורא עולם, הצועד אתי בחיי, בבחירה שלי ללכת קדימה ולמעלה.

שולי מועלם-רפאלי: לחיילים ולמשפחותיהם אהיה, בעזרת השם, לפה.

שולי מועלם-רפאלי: אהיה לפה גם לקול הנשי המתחדש בישראל; קול שבא להשפיע, קול השותף לעיצוב הדור והחברה, קול עם זווית ומבט ייחודיים, המגוונים ומחדשים את הקולות הקיימים בשיח הישראלי.

שולי מועלם-רפאלי: שימשתי במשך שנים ארוכות בצוות ההנהגה של ארגון אלמנות ויתומי צה"ל.

שולי מועלם-רפאלי: זכיתי להיות שותפה לחוקים ולתקנות ששינו עוולות ועיוותים היסטוריים ביחסה של המדינה.

שולי מועלם-רפאלי: אמשיך ואפעל למען אלו שאיבדו את היקר להם גם בתפקידי הזה, עכשיו.

שולי מועלם-רפאלי: חברי וחברותי, הרגשות גואים ומציפים, האחריות גדולה וההתרגשות גדולה שבעתיים.

שולי מועלם-רפאלי: כמה סגירות מעגל וכמה פתיחות של מעגלים חדשים יכולים להתנקז לאירוע אחד.

שולי מועלם-רפאלי: אני מבקשת לסיים במזמור ל' בתהילים: "מזמור שיר חנֻכַּת הבית לדוד.

שולי מועלם-רפאלי: ארוממך ה' כי דִליתני ולא שִׂמחתָּ אֹיְבַי לי.

שולי מועלם-רפאלי: ה' אלהי שִׁוַּעתי אליךָ ותרפאני – – – הפכת מספדי למחול לי: פִּתַּחת שקי ותאזרני שמחה.

שולי מועלם-רפאלי: למען יזמרך כבוד ולא יִדֹּם, ה' אלהי לעולם אודך".

אופיר אקוניס: תודה רבה לחברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי על נאום הבכורה המרגש, אני מוכרח להודות, שהיא נשאה פה.

אופיר אקוניס: מרגש מאוד.

אופיר אקוניס: תודה רבה לך.

אופיר אקוניס: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

אורלי לוי אבקסיס: באמת אחרי נאום מרגש, אני חושבת שחלקנו אפילו הזיל דמעה, אני חייבת להודות שזה קרה לי – אי-אפשר להישאר אדיש לדברים שיוצאים ככה מהלב.

אורלי לוי אבקסיס: הם מספרים בעצם סיפור חיים שהוא מדהים, ושלצערנו הרב לא מעט משפחות במדינת ישראל חוו אותו במקור ראשון.

אורלי לוי אבקסיס: שולי, קודם כול ברוכה הבאה לכנסת ישראל.

אורלי לוי אבקסיס: אני שמחה, ויותר מכך מתרגשת שנפל בחלקי להיות זו שמברכת אותך על כניסתך לבית הזה, ובכלל, על התחלה של דרך חדשה ומאתגרת עבורך.

אורלי לוי אבקסיס: למי מאתנו שלא מכיר את שולי – עשייה למען הכלל אינה זרה לה, אם מפעילותה כאחות בטיפול נמרץ ילדים, ואם מפעולותיה ומאבקה למען אלמנות ויתומי צה"ל.

אורלי לוי אבקסיס: אגב, בכובע הזה של שולי פגשתי אותה לראשונה בחיי בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

אורלי לוי אבקסיס: זה היה דיון סוער, אני הייתי חברת כנסת חדשה ומאוד נמרצת, ולא יכולתי, ביחד כמובן עם יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות חיים כץ וחברים אחרים להישאר אדישים לעוול הזה שנמשך יותר מדי שנים בכל מה שנוגע לאלמנות ויתומי צה"ל.

אורלי לוי אבקסיס: אני גם שמחה שנפל בחלקי להיות בין אלה ששינו את אותה מגמה, ובאמת, אולי פיצו במקצת, ואולי טיפה מאוחר מדי, על הקושי הזה ועל האטימות שהייתה נהוגה עד היום.

אורלי לוי אבקסיס: אני חושבת שהרבה מעבר לתכנים שנדונו באותו דיון, ואיך שהצגת את הבעיה האמיתית של אותן נשים, מה שהותיר בי חותם היה האישיות שלך, האכפתיות, הרגישות, וכמובן הבן-אדם שעמד מאחוריהן.

אורלי לוי אבקסיס: חברים, שולי מועלם מסמלת בעבורי את ניצחון הרוח, האופטימיות הנצחית, האמונה והאהבה.

אורלי לוי אבקסיס: העם היהודי, כמו בסיפור חייה המרתק של שולי מועלם-רפאלי, ידע משברים, מבחני אמונה לא פשוטים ולא מעטים, מורדות ורגעי שיא.

אורלי לוי אבקסיס: ניצחון הרוח של העם היהודי מורכב מפאזל של אנשים מורכבים ומיוחדים כשולי.

אורלי לוי אבקסיס: מעורר השראה היה לראות מישהי שלקחה את הכאב ותרגמה אותו לעשייה, לפעילות חברתית, להקלה על נשים ומשפחות שנמצאו עצמן בסיטואציה דומה.

אורלי לוי אבקסיס: ומעבר לכל השבחים, אני חושבת שעוד אישה בכנסת זאת תמיד ברכה.

אורלי לוי אבקסיס: ואני מברכת באמת את כל הנשים שהצטרפו לכנסת התשע-עשרה בברכה שכן ירבו.

אורלי לוי אבקסיס: התחושה שלי באמת היא שאת הולכת לעשות פה לא מעט בכנסת הזאת – במפגשים המעטים שכבר היו לנו.

אורלי לוי אבקסיס: אבל מה שנוגע ללבי זה הנושאים הקרובים שאנחנו מדברים בהם, בשיחות המעטות שהיו לנו, ושעוד יהיו לנו רבות כמותן – הנושאים של ילדים בסיכון, של הקושי של חלק מהאוכלוסייה שלנו להרים את הראש, לתת לילדים את ההזדמנות, כי בלי הזדמנויות במדינה שלנו ובכלל בעולם אין הצלחות.

אורלי לוי אבקסיס: כל הצלחה היא פועל יוצא של הזדמנות, זו מנטרה שאני מאמינה בה, וזה מוכיח את עצמו.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו ביחד – אני מאמינה שיש פה עוד הרבה חברי כנסת חדשים ואחרים, גם ותיקים, שידאגו לכך שיהיו מספיק הזדמנויות בארגזי הכלים לא רק של הילדים ושל נערים בסיכון, אלא בכלל של האזרחים שלנו, כי כל הצלחה שלהם זו הצלחה של החברה.

אורלי לוי אבקסיס: זו הצלחה כלכלית, כי במקום להוציא כסף על שיקום וטיפול ורווחה, אנחנו נשקיע, כדי שאחר כך יהיה גם מה לקטוף.

אורלי לוי אבקסיס: אני מאחלת לך הצלחה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: אני בטוחה שעם האמפתיה והרגישות שבהן את בורכת, גם הכנסת התברכה, והכניסה שלך עכשיו לפוליטיקה היא רק תחנה בזמן, ועוד נכונו לך הצלחות נוספות.

אורלי לוי אבקסיס: ואני, ברשותך וברשות

אורלי לוי אבקסיס: כם, רוצה לסיים בציטטה מהמקורות, ומה מתאים יותר ממה שאנחנו נוהגים לומר כל ערב יום שישי לפני הקידוש, "אשת חיל", כי בעיני את אשת חיל: "פיה פתחה בחכמה, ותורת חסד על לשונה.

אורלי לוי אבקסיס: צופיה הליכות ביתה ולחם עצלות לא תאכֵל.

אורלי לוי אבקסיס: קמו בניה ויאשרוה בעלה ויהללה.

אורלי לוי אבקסיס: רבות בנות עשו חיל ואת עלית על כלנה.

אורלי לוי אבקסיס: שקר החן והבל היפי, אשה יראת ה' היא תתהלל.

אורלי לוי אבקסיס: תנו לה מפרי ידיה ויהללוה בשערים מעשיה".

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

בנימין בן-אליעזר: יש לי הכבוד המיוחד להזמין לנאום הבכורה את חברתי חברת הכנסת מרב מיכאלי.

בנימין בן-אליעזר: בבקשה.

מרב מיכאלי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, חברותי חברות וחברי הכנסת, בבוקר יום שני, 3 ביולי 1944, עמד יהודי ציוני בחליפה במשרדו של אדולף אייכמן בבודפשט.

מרב מיכאלי: עצביך נראים לי רופפים, אמר לו אייכמן, אולי אשלח אותך קצת לנופש באושוויץ.

מרב מיכאלי: היהודי הציוני שמולו לא התבלבל.

מרב מיכאלי: הוא שלף מכיסו קופסה והדליק לעצמו סיגריה – שווה בין שווים.

מרב מיכאלי: האיש הזה היה ד"ר ישראל קסטנר.

מרב מיכאלי: הוא היה במשרד משום שהוא ניהל עם אדולף אייכמן משא-ומתן, וגם עם קצינים נאצים נוספים, וכך הציל עשרות אלפי יהודיות ויהודים מהשמדה.

מרב מיכאלי: אחר כך הוא עלה לישראל והיה מועמד לכנסת מטעם מפא"י.

מרב מיכאלי: רז'ה קסטנר היה סבא שלי.

מרב מיכאלי: יש לי זכות גדולה להיות חלק מרצף של דורות שמחויבים למפעל הזה שנקרא מדינת ישראל, ולאופן שבו הוא מחזיק את האנשים והנשים שהיו פזורה, מתוך הבנה שאין לנו מקום אחר מלבד המקום הזה.

מרב מיכאלי: אבל מתוך המקום הזה גם צומחת הביקורת.

מרב מיכאלי: המקום שבו מצד אחד אני חלק משושלת מייסדת, אבל מצד שני אני אישה.

מרב מיכאלי: אומנם אישה פריבילגית, אומנם אישה שהיא הנכדה של, אבל אישה.

מרב מיכאלי: אישה שהיא עדיין מיעוט בחברה גברית וצבאית, כמו שאפשר לשמוע שוב ושוב כאן בנאומי הבכורה, שבה ערך הגבריות של הצבר היה ערך עליון, לא פחות.

מרב מיכאלי: המקום הזה הוא המקום שממנו צומחת הביקורת, ואני מגיעה לבית הזה מתוך הרגישות הביקורתית הזאת.

מרב מיכאלי: אני ממש לא באה בתור קורבן.

מרב מיכאלי: אם יש משהו שלמדתי מהסיפור של סבא שלי, זה לא להיות קורבן.

מרב מיכאלי: הוא, שאפילו במקום שנכתב עבורו התפקיד האולטימטיבי של הקורבן – יהודי מול משמיד היהודים הראשי – הצליח לא להיות קורבן, אלא לקחת את הגורל שלו ושל הקהילה שלו בידיים.

מרב מיכאלי: ככה אנחנו, הנשים הפמיניסטיות, לא באות כקורבן; אנחנו באות כשוות לכל דבר ועניין.

מרב מיכאלי: לקחת את גורלנו בידנו ולעצב את מציאות החיים שלנו.

מרב מיכאלי: אבל לא רק את מציאות החיים שלנו, הנשים.

מרב מיכאלי: כי אין הרי נשים בנפרד מגברים; אין נשים בנפרד מחברה, מכלכלה, מעבודה, מצבא, ממלחמה, משלום, מביטחון.

מרב מיכאלי: ואף שאתם עושים כל מאמץ, ככל יכולתכם, לא לתת לנו שום דריסת רגל בהחלטה על מלחמות, במשאים-ומתנים על שלום ובהחלטות לגבי מהו ביטחון ואיך משיגים אותו – אין מה לעשות, אנחנו חלק מהדיון.

מרב מיכאלי: כי אנחנו משלמות את המחיר בעורף כשאתם מחליטים על מלחמה בחזית.

מרב מיכאלי: אנחנו משלמות את המחיר כשילדים נופלים או נפצעים כי אין שלום, אנחנו משלמות את המחיר כשאתם משקיעים חמישית מתקציב המדינה שלנו בתקציב שאיננו מביא ביטחון.

מרב מיכאלי: הבעיה בהדרת נשים בישראל לא מתחילה ולא נגמרת בטקסים בצבא או באוטובוסים.

מרב מיכאלי: הדרת נשים נמצאת קודם כול כאן, בבית הזה, כשאנחנו בקושי רבע מהייצוג ואתם יותר משלושה-רבעים.

מרב מיכאלי: ההדרה היא בממשלה, בעמדות המפתח בכלכלה, באקדמיה, בצה"ל.

מרב מיכאלי: אני מגיעה לכאן אחרי שנים ארוכות של פעילות פמיניסטית.

מרב מיכאלי: אני מגיעה אל המקום הזה כפמיניסטית שלא חושבת רק על עשייה למען נשים.

מרב מיכאלי: אני לא באה הנה כדי לקבץ נדבות ולעזור למיעוט שאני מייצגת.

מרב מיכאלי: אני באה משום שהחשיבה הפמיניסטית יכולה לעשות שינוי בכל האופן שבו אנחנו חושבות וחושבים בכלל על חברה ועל מדינה.

מרב מיכאלי: אני באה כפמיניסטית שלא חושבת איך אנחנו כחברה מצילות את הנשים הלא-פריבילגיות בחברה שלנו, אלא כפמיניסטית שחושבת איך אנחנו כנשים מצילות את החברה כולה, כי הדרת נשים היא רק סימפטום להדרה של הרבה מאוד אחרות ואחרים.

מרב מיכאלי: בישראל, בדיוק באותו אופן יש הדרה של מזרחיות ומזרחים, אתיופיות ואתיופים, ערביות וערבים, רוסיות ורוסים, נכות ונכים, קשישות וקשישים, זרים, לא-יהודים – מי סופרת?

מרב מיכאלי: יש הדרה מנגישות לכסף, הדרה מנגישות למשפט, הדרה מאזרחות פעילה, הדרה של מוחלשות ומוחלשים מזכויות אדם בסיסיות כמו דיור, כמו קיום בכבוד.

מרב מיכאלי: הנאומים בבית הזה בחודש האחרון ממש התרכזו בכותרת שקוראים לה שוויון בנטל, אבל מי שדורש את השוויון בנטל – באופן מדהים אינם המיעוטים המוחלשים, אינם כל אלה שסובלים מהדרה ממוקדי הכוח, מהכסף או מהצדק.

מרב מיכאלי: לא, לא.

מרב מיכאלי: לא עומדים פה עניים ודורשים מבעלי ההון להתחלק אתם בנטל ובמשאבים; לא עומדות כאן נשים ותובעות שוויון בשכרן.

מרב מיכאלי: עומדים כאן בעלי הכוח, בעלי השליטה בחברה הישראלית, והם תובעים מהמיעוט שוויון בנטל.

מרב מיכאלי: עולם הפוך.

מרב מיכאלי: אף אחד לא תובע שוויון בנטל העבודה והתנאים הירודים של עובדות ועובדי הקבלן, אף אחד לא תובע שוויון בנטל הגזענות של יוצאי אירופה – אה, אתיופיה; אירופה – זה כבר מאחוריהם.

מרב מיכאלי: אף אחת לא מתנדבת להשתתף בנטל האבטלה של האקדמאיות הערביות.

מרב מיכאלי: רק הפריבילגיים ביותר בחברה הישראלית דורשים השתתפות בנטל השירות, אותו שירות שמביא אותם לעמדות הכוח והמפתח בשלטון ובכלכלה הישראלית.

מרב מיכאלי: העניין הוא שאף אחת ואחד בחברה הישראלית היום לא לוקחת אחריות ולא מודָה בעמדת הכוח שלו.

מרב מיכאלי: אף אחד לא לוקח אחריות על מה שעמדת היתרון הזאת נותנת לו.

מרב מיכאלי: מה שהיה צריך היום לקרות בחברה הישראלית הוא שבעלי חברות גדולות ומצליחות יעלו מיוזמתם את השכר הנמוך בחברות שלהם, שמיוזמתם ידאגו לביטחון התעסוקתי של העובדות והעובדים שלהם.

מרב מיכאלי: מה שהיה צריך לקרות הוא שממשלה שמתגאה בצמיחה ובשגשוג של הכלכלה שלה תקלוט חזרה את העובדות והעובדים שהפקירה לחסדי קבלנים.

מרב מיכאלי: מה שהיה צריך לקרות הוא שיורשים עשירים יתרמו חלק גדול מירושתם לקרנות ציבוריות, שבהן תושבות ותושבי שכונות לא משוקמות יוכלו לרכוש השכלה גבוהה; שרשויות עשירות יתחלקו עם רשויות שכנות עניות יותר, שכנות, בהכנסות שלהן מיוזמתן.

מרב מיכאלי: לקחת אחריות על המקום הפריבילגי.

מרב מיכאלי: לא מספיק לדבר על צדק חברתי ועל שוויון.

מרב מיכאלי: לקחת אחריות משמעותו להבין שבשביל שלאלה שיש להם פחות יהיה יותר, צריך שלך יהיה פחות.

מרב מיכאלי: אבל בישראל של היום שום דבר מכל זה לא קורה.

מרב מיכאלי: בישראל של היום כולן רבות ורבים מי יותר מקופח, מי יותר סובל ומי יותר מסכן, מי יותר קורבן.

מרב מיכאלי: וככל שתחרות הקורבנות מסלימה, כך גם ההסתה כלפי האחרות והאחרים בתחרות הזאת.

מרב מיכאלי: גם חברי הבית הזה וחברות הבית הזה חטאו לא פעם במירוץ הקורבנות וההסתה.

מרב מיכאלי: גם כמדינה מדינת ישראל לא לוקחת אחריות על המקום החזק והפריבילגי שלה מול שכנינו-אויבינו הפלסטיניות והפלסטינים.

מרב מיכאלי: במקום שניקח את המקום שלנו, אנחנו המדינה החזקה, העשירה, הקיימת, במקום שניקח את עמדת היתרון הזאת ונציע שלום אמיתי, שמבוסס על אמון ושיתוף פעולה, ישראל מתבצרת בהתגוננות תוקפנית.

מרב מיכאלי: במקום שנושיט יד לשכנינו שחיות וחיים כבר הרבה מאוד שנים – באשמתם ובאשמתנו – חיים קשים ביותר, ונעזור להם לבנות את עצמן לטובת כולנו, ישראל החזקה ממשיכה להילחם עם הפלסטינים והפלסטיניות על עמדת הקורבן.

מרב מיכאלי: אפשר, כמובן, להבין למה אנחנו בעמדת הקורבן הזאת.

מרב מיכאלי: מעטים הם העמים שיש להם טראומה כמו השואה.

מרב מיכאלי: אבל התקומה כבר כאן, כבר די הרבה זמן.

מרב מיכאלי: אנחנו חייבות וחייבים להתחיל להפנים את המקום הזה של התקומה, אנחנו לא יכולות ויכולים להישאר רק הקורבן של השואה.

מרב מיכאלי: כי שיח של קורבנות לא יכול להיות שיח בונה.

מרב מיכאלי: שום דבר לא יכול לצמוח ממנו.

מרב מיכאלי: אני באתי כדי לשנות את השיח הזה לשיח של העצמה, של תרומה הדדית, של קבלת כל אחד ואחת את האחרת והאחר, קבלה אמיתית ומלאה.

מרב מיכאלי: אני באתי בשביל שיח שמוותר על ההתלהמות לטובת שיח של שיתוף פעולה, שבונה מקום בטוח.

מרב מיכאלי: ומקום בטוח זה מקום שבו יש לי מקום עבודה בטוח, עם משכורת שממנה אני יכולה לחיות; זה ללכת ברחוב בביטחון שלא יירקו עלי ולא יכו אותי ולא יטרידו אותי ולא ידירו אותי, לא כי אני אישה ולא כי אני שחור, לא כי אני יהודי ולא כי אני לא-יהודי, לא כי אני ישראלית ולא כי אני לא-ישראלית.

מרב מיכאלי: זה מקום שיש בו שלום, לא מלחמה.

מרב מיכאלי: סבא שלי הציל עשרות-אלפי יהודיות ויהודים בשואה, והוא נרצח כאן, במדינת ישראל, לפני שהספיק להיות חבר כנסת, משום שהוא הציל את היהודיות והיהודים האלה באמצעות משא-ומתן עם הנאצים שרצו להשמיד אותם.

מרב מיכאלי: הוא עשה את זה בדרך שנראתה לחלק דרך לא נכונה, לא מספיק יהודית, לא מספיק ציונית.

מרב מיכאלי: אני באה משושלת מייסדת, אבל גם משושלת של לא לגמרי ב"מיינסטרים", לא בקונסנזוס.

מרב מיכאלי: שושלת של לעשות דברים אחרת.

מרב מיכאלי: המקום הזה של לרצות לתקן את העולם הוא הרבה פעמים מקום של חולשה.

מרב מיכאלי: הזדהות עם מצוקה היא מקום פגיע, לרצות לשמור גם על זכויות בנות ובני אדם שהם לא כמוני, לא דומות ודומים לי, שהן לא מהצד שלי, עושה אותך הרבה פעמים עוף מוזר, נחשדת ביפי נפש; את לא אמינה.

מרב מיכאלי: בישראל פעמים רבות כל ביקורת על המדינה או על האופן שבו אנחנו מתקיימות ומתנהלות מתקבלת כלא פחות ממעשה בגידה.

מרב מיכאלי: אבל האמת היא שזה נעשה מתוך מחויבות למקום הזה, מתוך הזדהות גדולה עם המקום הזה; מתוך רצון לחיות כאן ולעשות את מה שצריך כדי להפוך את המקום הזה למקום הכי טוב עבורנו, הכי נעים, הכי ראוי, הכי מחזק.

מרב מיכאלי: בשביל זה אני כאן.

מרב מיכאלי: יותר מזה, היכולת להכיל את האחרות והאחרים, את השוני של מה שסימנו אנחנו בתור האחרות והאחרים מאתנו, הוא היכולת להכיל את השוני שנמצא בתוך כל אחת ואחד מאתנו, היא היכולת לחיות בשלום עם עצמנו.

מרב מיכאלי: רק היכולת להפסיק לדחות ולהדחיק את כל הדברים האלה שאנחנו מחזיקים מהם – לא-אנחנו, לא-שלנו – רק היכולת לקבל את עצמנו ולאפשר לכל אחד מהחלקים שלנו להיות נוכחות ונוכחים במלואם, במלוא עוצמתם, ולתרום את מלוא תרומתם, תאפשר לנו להיות חברה בריאה ושלמה, חברה משגשגת, חברה עם עוצמה.

מרב מיכאלי: לשם אנחנו צריכות ללכת, על זה אנחנו צריכות וצריכים לעבוד.

מרב מיכאלי: בשביל זה אני כאן.

מרב מיכאלי: תודה.

בנימין בן-אליעזר: יש לי הכבוד המיוחד להזמין את חבר הכנסת גפני לומר כמה מילות ברכה לטובתה של מרב מיכאלי.

בנימין בן-אליעזר: שולי, שולי, אני רוצה לברך אותך, אני לא הייתי פה.

בנימין בן-אליעזר: ברכות והצלחה.

בנימין בן-אליעזר: נא לשבת, נא לשבת.

בנימין בן-אליעזר: מרבי, את רואה, רק בכנסת ישראל יכול להיות דבר כזה שחבר הכנסת גפני מאגודת ישראל מברך אותך.

בנימין בן-אליעזר: בבקשה.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, נדירים המקרים במשך השנים שבהם אני עולה כאן לדוכן ואני לא יודע מה אני הולך להגיד.

משה גפני: כשחברת הכנסת מרב מיכאלי הציעה לי לברך אותה, עשיתי חשבון – אנחנו כמעט מייצגים שני ניגודים שיש בכנסת, כמעט שני ניגודים.

משה גפני: אני לא מדבר באופן אישי, אבל הייצוג של מה שמרב מיכאלי מייצגת ומה שאני מייצג – תהום אידיאולוגית פעורה בינינו.

משה גפני: עשיתי חשבון שאני הולך לחטוף ממנה עכשיו נאום, שאני אזוז על הכיסא שלי כמו מטוטלת, על דברים שאני לא יכול להסכים אתם.

משה גפני: אבל תכננתי שאני אדבר על מעמד הכנסת.

משה גפני: במקום שנהיה ברחובות, נריב, אנחנו דנים כאן, מדברים זה עם זו.

משה גפני: ואני אומר לכם, אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני שמעתי את הנאום שלה, מעטים הדברים שאני חולק עליה, מעטים הדברים.

משה גפני: יכול להיות שזה נובע ממקומות אחרים, יכול להיות שהיא מגיעה לזה מאידיאולוגיה.

משה גפני: מרב מגיעה לזה מאידיאולוגיה שונה מהאידיאולוגיה שלי, אבל הדברים נאמרו באופן כזה שאם הייתי עוצם את העיניים, מוריד פה קטע, שם קטע, לא מעבר לזה, הייתי אומר: מקומך בדגל התורה.

בנימין בן-אליעזר: וואי.

בנימין בן-אליעזר: בבקשה, הנה.

בנימין בן-אליעזר: כבר הגענו – – –

מרב מיכאלי: אני מוכנה.

מרב מיכאלי: בשביל התקדים אני באה.

מרב מיכאלי: אבל – – – חזרה.

מרב מיכאלי: בלי חזרה.

מרב מיכאלי: גמרנו, גמרנו – – –

קריאות: – – –

משה גפני: רגע.

בנימין בן-אליעזר: תעביר לנו את הרב פרוש – – – מה קרה.

סילבן שלום: אותך לרב שטיינמן, תיזהר.

קריאה: הוא גדול בתורה.

משה גפני: אני נמצא בכנסת הרבה שנים.

משה גפני: אני מסתכל על החקיקה שאני עשיתי כמייצג – אני לא מדבר עלי באופן אישי – בנושא של מעמד הנשים, שמרב מיכאלי מצטיינת בזה, בנושא שאישה במדינת ישראל שווה פחות מגבר, נקודה.

משה גפני: אישה וגבר שעובדים באותו מקום עבודה עם אותם כישורים, עם אותן יכולות, הגבר משתכר שכר יותר גבוה מהשכר של אישה.

משה גפני: אני יכול לעבור על הכול – אז אצלך זה נובע ממקום אחד, אצלי זה נובע ממקום אחר.

משה גפני: אנחנו נמצאים בבניין – אולי אני אתחיל הפוך – עברנו מערכת בחירות, עד היום ידענו: יש גושים, יש אידיאולוגיות, ידענו בדיוק איפה הם עומדים פחות או יותר.

משה גפני: אנחנו הגענו עכשיו לכנסת שאנחנו לא בדיוק יודעים איפה אנחנו עומדים.

משה גפני: אני כנראה אתחיל להתגעגע לימי מפא"י של פעם, ותכף אני אדבר על השושלת שלך, גם של ד"ר ישראל קסטנר, שהיה שנוי מאוד במחלוקת, אבל היה איש מפא"י מובהק, כפי שאת עצמך אמרת, הוא עמד להיבחר לכנסת, או סבא, סבא – – –

מרב מיכאלי: נחמיה.

משה גפני: נחמיה.

משה גפני: נחמיה מיכאלי, בן 94, שיהיה בריא, שהגיע עם "השומר הצעיר" לגרעין בית-זרע, נטע, סלל, חצב, היה איש מרכז מפ"ם ומזכיר הוועידה, איש הוועד הפועל של ההסתדרות, המרכז החקלאי, נציג ציבור בבית-דין לעבודה – סוציאליסט מושבע.

משה גפני: מה זה סוציאליזם בימינו?

משה גפני: המלחמה של מפלגת העבודה כאן על הנושא הזה של המאבק החברתי – על הדיור, על השוויון בנטל בין מנכ"ל בנק גדול לבין איש או משפחה שגרה בשכונת-הארגזים – שוויון בנטל.

משה גפני: אמרת או לא אמרת את זה?

משה גפני: אני חותם על זה.

משה גפני: אני הסתכסכתי עם מנכ"ל בנק גדול בארץ בגלל שאמרתי שעם המשכורת שלו הוא יכול לפרנס שכונת עוני שלמה – היית שם רכזת שכבה, בשערייה – עם משכורת של מנכ"ל בנק במדינת ישראל.

משה גפני: מדינה שהייתה צריכה להיות מדינת רווחה ומדינה סוציאליסטית – חותם על זה במאה אחוז.

משה גפני: עכשיו מה, יושבים פה, ובמקום לדבר על הבעיות האמיתיות – הרי עברנו קדנציה מאוד קשה – כשלנו בנושא של הדיור, הצלחנו בעיצוב הכלכלה, כאשר סביב ייהום הסער – הצלחנו להחזיק משק יציב בצמיחה – כשלנו לחלוטין בנושא החברתי.

משה גפני: מה צריך לעשות אחרי מערכת בחירות כזאת?

משה גפני: על מה צריך לנהל משא-ומתן קואליציוני – מי שרוצה להיכנס לקואליציה?

משה גפני: ואני מתפלל לקדוש-ברוך-הוא שאתם תיכנסו לקואליציה.

משה גפני: מפני שצריך שמישהו ידבר כבר על השוויון האמיתי בנטל, ולא כל היום מברברים בשכל עם כל מיני דברים אחרים, שכשנגיע לחיי היום-יום, כשתוקם ממשלה והדבר הראשון שהיא תצטרך לעשות הוא לפגוע בתקציב.

משה גפני: חלק מאתנו יודע מי יסבול הראשון, ומה שהיה עד היום יהיה משל לעומת מה שיהיה הלאה.

משה גפני: במקום זה אנחנו צריכים אנשים שרגישים לשכבות החלשות, שרגישים באמת למעמד הביניים, לא למעמד הביניים הגבוה, למעמד הביניים לא צריך לדאוג.

משה גפני: האם אנחנו מעלים את מס החברות?

משה גפני: האם אנחנו לא נותנים לקיצוץ בתקציב לגרום נזק כל כך גדול כמו שהוא עלול לגרום?

משה גפני: הרי אני יודע את התוכניות של האוצר, והשאלה – מי ישב בקואליציה הזאת?

משה גפני: אז כל היום דנים.

משה גפני: נפגשו בבוקר ונפגשים בערב, נפגשו אתמול וייפגשו מחר, וידברו על דבר שלא יבוא לָעולם.

משה גפני: על זה מדברים כל הזמן, על שוויון בנטל.

משה גפני: איך הגדרת את הצבא?

משה גפני: ואני בעד – את יודעת מה, יותר טוב שאני לא אגיד, אם הייתי חבר כנסת חילוני הייתי אומר מה אני חושב שצריך לעשות, אבל מכיוון שאני חרדי יש עלי מגבלות.

משה גפני: גם את זה תלמדי.

משה גפני: לא חשוב, לא חשוב.

מיקי רוזנטל: אל תאיים, אל תאיים.

מיקי רוזנטל: עד עכשיו דיברת יפה.

משה גפני: לא חשוב.

משה גפני: אני הייתי אומר איזו מלחמה – אנחנו מתפללים לה' שלא תהיה, אבל המלחמה שתהיה, אם חס וחלילה תהיה, היא תהיה מלחמת טילים.

משה גפני: אנחנו עושים את הכול בעניין הזה?

משה גפני: בסדר.

משה גפני: לא חשוב.

משה גפני: אני לא יכול להגיד את זה.

משה גפני: אני אגיד לך אחרי זה בארבע עיניים.

משה גפני: אבל אני מסכים עם מה שאמרת.

משה גפני: את זה מותר לי להגיד.

קריאה: אתה יכול להישאר אתה בארבע עיניים?

משה גפני: משם מגיעים, ולא תמיד אנשי הצבא בכנסת היו הטובים ביותר.

משה גפני: בין הטובים ביותר היו כאלה שקוראים להם – שלא לומדים ליבה.

אבישי ברוורמן: אנדרסטייטמנט.

משה גפני: לא חשוב.

משה גפני: זה המקום היחיד, דרך אגב, שהחרדים מתקבלים לעבודה בלי פרוטקציה.

משה גפני: הם מתקבלים לעבודה, הם הולכים לבחירות, בוחרים בהם, הם נכנסים, לא שואלים אותם איפה למדת ומה למדת, ובאיזו אוניברסיטה גדלת וכו'.

משה גפני: והם באים לפה, וחוץ ממני, קודמי, שהיו חרדים, בוועדת הכספים, ניהלו כלכלה מצוינת – למדו בישיבה.

משה גפני: זה המקום היחיד שאנחנו יכולים להגיד לכולם: תראו מה היה קורה אם חרדים, שלא מקבלים אותם, היו מתקבלים לעבודה.

משה גפני: הם השכבות המוחלשות.

משה גפני: היום היה לנו דיון בוועדת הכספים על זה שהפסיקו את התקציב של מסלול תעסוקה שמכניס ערבים וחרדים – איך את אומרת?

משה גפני: חרדיות וחרדים, ערביות וערבים, ואני מסכים אתך – מכניסים אותם לתעסוקה והתקציב הוא אפס.

משה גפני: עומד ראש ממשלה לדורותיו, ושר אוצר לדורותיו, ושר התמ"ת לדורותיו, והוא אומר: הייעוד הלאומי של מדינת ישראל זה לשלב אותם בעבודה.

משה גפני: כשתראי את זה בטלוויזיה – הרי את באת מהצד השני של המסך – תדעי שהם משקרים, הם לא אומרים אמת.

משה גפני: זה לא ייעוד לאומי.

משה גפני: לייעוד לאומי לא משקיעים אפס.

משה גפני: ובכל המעמד הזה אנחנו מדברים – אצלנו אין נשים ברשימה.

משה גפני: אנחנו הולכים לבחירות, ואנחנו אומרים ככה: אין לנו נשים ברשימה – לא חשוב, אצלנו הנשים הן ברמה יותר גבוהה מהגברים, על זה כבר דיברתי הרבה מאוד, הן לא ברשימה.

משה גפני: אבל הופענו ביחד, ומשם אני חשבתי שאני צריך לברך אותך.

משה גפני: הופענו יחד באילת, בפאנל על הדרת נשים.

משה גפני: אני מול הנשיא לשעבר מאיר שמגר, איש חשוב מאוד, שדיבר על הדרת נשים.

משה גפני: ואת היית באמת קשובה; וזה דבר שנדיר לראות היום.

משה גפני: הרי את עיתונאית, והיו לך תוכניות מצליחות, וכל הדברים.

משה גפני: ואת מקשיבה.

משה גפני: והיה לנו ויכוח, ובין יתר הדברים טענתי מה שאמר ינאי המלך לאשתו:

משה גפני: אל תתייראו מן הפרושים ולא מן הצדוקים, אלא מן הצבועים, העושים מעשה זמרי ומבקשים שכר כפנחס.

משה גפני: אני נמצא בכנסת הרבה זמן.

משה גפני: הסתכלתי על שולחן הממשלה.

משה גפני: אנחנו – יהדות התורה לא נמצאת ליד שולחן הממשלה.

משה גפני: לא חשוב, זה עוד סיפור בפני עצמו.

משה גפני: והסתכלתי על המפלגות הגדולות, ובכלל המפלגות, שאומרות שצריך לתת שוויון לנשים.

משה גפני: נשים הן לפחות 50% מהאוכלוסייה.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: אז אם מטיפים לנו מוסר, אז קודם כול בממשלה היה צריך שחצי יהיה נשים.

משה גפני: כשהיו שתיים זה היה הרבה.

משה גפני: הסתכלתי בכנסת.

משה גפני: היום יש משהו רציני – 27 חברות כנסת.

משה גפני: טוב, זו כנסת של 54.

משה גפני: אם ניקח גם את המפלגות החרדיות, אז זו כנסת של 60, בסדר.

משה גפני: אין.

משה גפני: תגידו שאתם לא רוצים.

משה גפני: אני רוצה לראות את הגבר שמפנה את המקום שלו לאישה בכל מפלגה.

משה גפני: אצלנו לא, אנחנו אומרים שלא.

משה גפני: אנחנו אומרים שלא.

משה גפני: אין אצלנו אישה.

משה גפני: לא חשוב.

משה גפני: יש הרבה דברים שאני מתאפק מלהגיד.

אראל מרגלית: אישה – – – אצלכם?

יצחק הרצוג: – – – לעלות לתורה.

משה גפני: אם היה לי חוש הומור הייתי אומר שאין לנו אישה שהידרדרה לכנסת, אבל אין לי חוש הומור.

משה גפני: אין לי חוש הומור בעניין הזה.

משה גפני: חיפשנו פעם אישה שתרצה ללכת לכנסת, לא רוצה.

משה גפני: מה אני אעשה?

משה גפני: לא חשוב.

משה גפני: אבל זה דיון אחר, זה לא הדיון של הברכות למרב מיכאלי.

מרב מיכאלי: אצלכם הכול בצורה חופשית.

משה גפני: בסדר, נדבר על זה.

משה גפני: אני מסכים עם כל הדברים, להוציא כמה קטעים.

משה גפני: מסכים עם כל הדברים.

משה גפני: מה אני רציתי להגיד?

משה גפני: עכשיו אני אחזור לנאום המקורי שלי, ובזה אני מסיים.

משה גפני: הכנסת היא מקום לתת לכולם לחיות, לנהל דיאלוג אמיתי בין הקצוות השונים, בין אנשים שקרובים האחד לשני, בין אנשים שרחוקים מאוד אחד מהשני, ולהגיד: בואו נעשה את הטוב לאזרחי המדינה.

משה גפני: נמצא – והנאום שלך כל כך עזר לי לזה, שאף שתהום אידיאולוגית פעורה בינינו, 95% מהדברים שהכנסת דנה באמת, שאין עליהם כותרות – אנחנו מסכימים.

משה גפני: התברר לי בנאום שלך שזה המצב.

משה גפני: רציתי להציע לך, שאף שיש לי אידיאולוגיה שונה, נדבר הרבה כדי להגיע לפתרונות.

משה גפני: אני כבר לא צריך להגיד את זה.

משה גפני: אני הולך אתך בנושא החברתי.

משה גפני: אני הולך אתך בנושא של השוויון.

משה גפני: אני הולך אתך בנושא – את קוראת לזה הפמיניסטי, אני קורא לזה השוויון לאישה במדינת ישראל.

משה גפני: שהיא לא תהיה מופלית לרעה.

משה גפני: היא מופלית לרעה.

משה גפני: אני הולך אתך בזה.

משה גפני: אני הולך אתך, אני מדבר על המפלגות החרדיות; אני לא אומר את זה בשם עצמי.

משה גפני: אני לא אגיד פה דבר שמחר יצלבו אותי.

משה גפני: אני הולך אתך בכל הדברים האלה.

משה גפני: אני הולך אתך בשוויון בנטל.

משה גפני: אני לא הולך אתם.

משה גפני: אני הולך אתך.

משה גפני: שוויון בנטל – צריך שיהיה פה שוויון בנטל באופן אמיתי.

משה גפני: כאן, אם אנחנו נדבר מה עושה תלמיד ישיבה, אז אני אקרא רק קטע מעיתון "הארץ" שראיתי שכתבת.

משה גפני: אני לא אקרא דברים אחרים שאני לא מסכים להם.

משה גפני: "צריך להבין" אומרת מרב מיכאלי בעיתון "הארץ" – עיתון הבית של היהדות החרדית – "בשונה מהיחס המזלזל של חילונים ללימודי גמרא, אלה לימודים קשים ותובעניים מאוד.

משה גפני: מדובר בטקסטים מורכבים, בכמויות עצומות של חומר שמדבר בשפות מתקופות שונות ובעולם ידע עצום בפני עצמו.

משה גפני: מעטים ערוכים ללימודים האלה, ודאי לאורח חיים הכולל רק את הלימודים האלה".

משה גפני: את זה אפשר לכתוב ב"המודיע".

משה גפני: אבל "המודיע" לא – טוב, לא חשוב.

משה גפני: אפשר גם ב"יתד נאמן".

יצחק הרצוג: – – –

משה גפני: אפשר.

משה גפני: היה לך אומץ להגיד את זה.

משה גפני: היה לך אומץ להגיד דברים שלי לא תמיד יש האומץ.

משה גפני: יש לי, לא כמו שלך.

משה גפני: אני שמח שאת כאן.

משה גפני: אני מברך אותך על זה שנבחרת.

משה גפני: אני מברך את המפלגה שלך שבחרה אותך.

משה גפני: אני מבקש שתעשי כל מאמץ שתיכנסו למוקדי ההשפעה, שזו הקואליציה.

נחמן שי: אין כמוך.

משה גפני: אני אומר לכם – – –

מרב מיכאלי: אם אתה סוגר אתי גם על העניינים המדיניים, אז יש לנו על מה לדבר.

מרב מיכאלי: בוא.

משה גפני: יש אצלנו החלטה שאני לא אומר את עמדתי המדינית עד שייגמר המשא-ומתן הקואליציוני.

משה גפני: אבל תשאלי את שלי יחימוביץ, או את בוז'י הרצוג או את אחרים – בסדר, לא חשוב, נשאיר את העניין הזה.

משה גפני: אל תסבכי אותי.

משה גפני: אני אומר, אני מברך אותך על כך – – –

שלי יחימוביץ': גפני, היא לא מונתה פורמלית לנהל את המשא-ומתן.

משה גפני: לא.

משה גפני: לא, מה פתאום, זאת – – –

מרב מיכאלי: למיטב ידיעתי גם גפני לא.

משה גפני: נכון.

משה גפני: נכון.

משה גפני: לא חשוב.

שלי יחימוביץ': – – –

משה גפני: חברת הכנסת יחימוביץ, מה שאמרתי, אמרתי, צריך דעות כמו של מפלגת העבודה היום.

משה גפני: צריך דעות כאלה במוקדי – – –

שלי יחימוביץ': בזה אתה צודק.

משה גפני: אני לא אומר לכם מה לעשות.

משה גפני: אתם מפלגה סוברנית.

משה גפני: יש לכם מועצת גדולי – לא מועצת גדולי התורה.

משה גפני: יש לכם ועידה שלכם.

משה גפני: אני לא מתערב.

משה גפני: אני אומר, מהניסיון שלי, אם אין אפשרות לשנות, אל תיכנסו.

משה גפני: אני לא אומר לכם את זה עכשיו ספציפית, אני אומר כללית, בכנסת לדורותיה.

משה גפני: אם יש יכולת להשפיע בדברים שאת מאמינה בהם, בדברים שאת חושבת שזו טובת אזרחי המדינה, ויש לך את הכוח לעשות את זה, צריך לעשות את זה.

משה גפני: אין מטרה להיות באופוזיציה.

משה גפני: אין מטרה, ואנחנו, יהדות התורה, מפלגה שפעם אנחנו בקואליציה, פעם אנחנו באופוזיציה.

משה גפני: אצלנו הקואליציה זה לא חזות הכול.

משה גפני: אם תבחני את הקדנציה, היו שנים רבות שהיינו באופוזיציה, חלק אנחנו בקואליציה.

משה גפני: אין אצלנו אחת מתרי"ג מצוות להיות בקואליציה.

משה גפני: אבל ברגע שאת במערכת הפוליטית את צריכה להשפיע, ושם בממשלה, או בקואליציה, יש יכולת הרבה יותר גדולה.

משה גפני: ואני לא מזלזל באופוזיציה, אופוזיציה זה דבר מאוד מעניין.

משה גפני: במיוחד אני – נאומים של אופוזיציה בשבילי זה בסדר גמור.

משה גפני: אבל אני חוזר, אני מברך אותך.

משה גפני: היה לך נאום – הרבה זמן אני לא שמעתי כזה, והיו נאומים טובים פה.

משה גפני: והקדמת גם את הנאומים הקודמים, ואני מכבד את כולם.

משה גפני: אבל זה נאום שעל חלקו הגדול אני חותם.

משה גפני: עוד לא הגעת לכנסת ותפסת מהר לאיזה בית הגעת.

משה גפני: תודה רבה.

בנימין בן-אליעזר: אני מוכרח לומר לכם שכדאי לתת למרב לדבר בשביל לשמוע את חבר הכנסת גפני.

בנימין בן-אליעזר: לא, אסור להתנשק.

בנימין בן-אליעזר: לאט-לאט.

בנימין בן-אליעזר: אני צריך לשמור עליך?

בנימין בן-אליעזר: בחייך.

משה גפני: תגיד לפחות שלא לחצתי לה יד.

בנימין בן-אליעזר: שיוציאו אותך להורג?

ראובן ריבלין: היושב-ראש – – – ארבע עיניים – – –

בנימין בן-אליעזר: מרב, אני חושב שנאום יותר מחמיא מהנאום של גפני לא תזכי לשמוע הרבה זמן.

בנימין בן-אליעזר: מבחינתי את אחת הנשים היותר שנונות, החריפות, החכמות וחדות התפיסה, ולטעמי גם מקסימה.

בנימין בן-אליעזר: ואין לי ספק, גם כשאומרים עלייך שאת בלתי שגרתית, ולפעמים גם שערורייתית – זה בדיוק מה שצריכה הכנסת, אחת כמוך, לוחמת אמיצה שעוברת את כל המכשולים, שהיא מסמנת לה את המטרה.

בנימין בן-אליעזר: ואת תשיגי את המטרות שלך.

בנימין בן-אליעזר: שיהיה לך בהצלחה.

בנימין בן-אליעזר: אני מתכבד להזמין את חברי ושכני, את ידידי הטוב, שר התיירות סטס מיסז'ניקוב, לדווח על פעילות משרדו בממשלה ה-32.

בנימין בן-אליעזר: סטס, היות שאני חייב ללכת, אני מוכרח לומר לחברי חברי הכנסת, זכיתי לזכות גדולה בכך שאני בממשלות ישראל כבר מ-1992 עד היום הזה – –

סטס מיסז'ניקוב: אבל את התפקיד שלי לא – – –

בנימין בן-אליעזר: – – וראיתי הרבה שרי תיירות; אני מוכרח לומר לך שאני מצדיע לך על העבודה שלך, על הפעילות שלך.

בנימין בן-אליעזר: אתה בין הבודדים שהצליחו להרים את נושא התיירות לאחד הנושאים הכי חשובים והיותר מכניסים למדינת ישראל.

סטס מיסז'ניקוב: תודה.

בנימין בן-אליעזר: בשם הכנסת, אני רוצה להודות לך.

בנימין בן-אליעזר: אני חושב שעם ישראל חייב לך על שירות נאמן בן הרבה שנים פה.

בנימין בן-אליעזר: ואני מקווה לראותך במהרה בימינו חזרה פה בכנסת – כשאני כבר לא אהיה.

סטס מיסז'ניקוב: תודה רבה.

סטס מיסז'ניקוב: אדוני היושב-ראש, רבותי וגבירותי, חברי וחברות הכנסת – א.

סטס מיסז'ניקוב: את התפקיד הזה, פואד, אדוני היושב-ראש, של שר התיירות, לא הזדמן לך למלא, אף-על-פי שמילאת הרבה מאוד תפקידי שרים.

בנימין בן-אליעזר: נכון.

סטס מיסז'ניקוב: אני חייב להגיד משהו למשה גפני לפני שהוא הולך.

משה גפני: לא, אני לא הולך.

סטס מיסז'ניקוב: אחרי ששמעתי אותך, אני הבנתי מה היום המאושר בחיי; מה היה היום המאושר בחיי.

סטס מיסז'ניקוב: היום המאושר בחיי היה כשמשה גפני, פרלמנטר מעולה, נכנס ללשכה שלי במשרד התיירות וביקש ממני להתייעץ איך מנהלים את ועדת הכספים.

סטס מיסז'ניקוב: עכשיו אני הבנתי, מוישה, שזה היה היום המאושר בחיי.

סטס מיסז'ניקוב: כי בארבע השנים האלה שניהלת את ועדת הכספים – חוץ מדברים מדהימים אחרים שעשית – למדת המון, גם על הנושא של הדרת נשים, ונתת והרבצת בנו עכשיו ציונות.

סטס מיסז'ניקוב: רק בוא ונתחיל, מה שנקרא, לא להדיר את הנשים קודם כול באוטובוסים, ואחר כך גם נדבר על המשכורות השוות.

סטס מיסז'ניקוב: בהזדמנות הזאת אני רוצה גם לברך את כל חברי הכנסת וחברות הכנסת החדשים והחדשות שנשאו נאומים חדשים, נאומי פתיחה – – –

בנימין בן-אליעזר: נאומי הבכורה.

סטס מיסז'ניקוב: – – – בכורה.

סטס מיסז'ניקוב: זה רגע מרגש.

סטס מיסז'ניקוב: אני, מרגע שנאמתי את נאום הבכורה שלי – כבר נאמתי מאות נאומים מהדוכן הזה, ועדיין אני מתרגש, אולי מפני שלא התמודדתי לכנסת התשע-עשרה, וזה כרגע הנאום האחרון שלי.

סטס מיסז'ניקוב: אני רוצה להציג לכם בקצרה, ככל שיאפשרו לי היושב-ראש והזמן, את משרד התיירות, את הפעילות שלנו בקדנציה הזאת, שהייתה קדנציה מאוד מוצלחת מבחינת משרד התיירות, מבחינת התיירות בכלל, מבחינת תעשיית התיירות המפוארת שיש לנו בארץ.

סטס מיסז'ניקוב: אתחיל בזה שכשהייתי יושב-ראש ועדת הכספים, אחת הוועדות החשובות בכנסת, בקדנציה הקודמת, באו אלי מלונאים – היושב-ראש אז היה אלי גונן, יושב-ראש התאחדות בתי-המלון, שבמרוצת השנים הפך להיות חבר אישי – ואתה בטח מכיר אותו, הוא מה שנקרא, מהבית שלכם – והציע לי לקחת על עצמי שדולת תיירות בכנסת.

סטס מיסז'ניקוב: עשיתי כמה ישיבות ועדה בנושא התיירות, וכבר אז ראיתי שזה מנוע צמיחה שפשוט לא מבינים עד כמה הוא מנוע צמיחה, ואמרתי: כן, אני אקח על עצמי לנהל את שדולת התיירות בכנסת – בקדנציה הקודמת.

סטס מיסז'ניקוב: לא פיללתי ולא חשבתי שבקדנציה הנוכחית אני אכהן כשר התיירות.

סטס מיסז'ניקוב: חשוב לי להדגיש שלפני ארבע שנים ניהלתי את המשא-ומתן של המפלגה שלי על ההצטרפות לקואליציה, ואני ביקשתי לעצמי את התיק הזה.

סטס מיסז'ניקוב: מי שיבוא למשרד התיירות, מי שיבוא ללשכה, יסתכל ויראה הרבה מאוד תמונות של שרי התיירות הקודמים.

סטס מיסז'ניקוב: ב-12 השנים האחרונות, בלי הארבע האלה שאני מכהן בהן – בעשר שנים, לפני ארבע השנים האלה – כיהנו 12 שרים ושרות; 12 בעשר שנים.

סטס מיסז'ניקוב: זה אומר משהו גם לגבי היציבות השלטונית שלנו, שאני מניח שרבים מכם, במיוחד חברי הכנסת החדשים, באו לתקן אותה לטובה, לייצב אותה, לעשות אותה יותר יציבה, יותר משילה, אבל זה גם אומר משהו לגבי המשרד ואיך הוא נחשב בעיני רבים, שראו בו איזו מקפצה לתפקיד יותר בכיר, איזו תחנת ביניים עד שיציעו משהו חדש.

סטס מיסז'ניקוב: אני כמובן לא עושה הכללה חלילה, אבל היו כאלה.

סטס מיסז'ניקוב: אני ביקשתי את התפקיד הזה.

סטס מיסז'ניקוב: אני לא ראיתי בו בררת מחדל.

סטס מיסז'ניקוב: אני גם אמרתי, בלי לדעת, שהכנסת הזאת תהיה יציבה, שהממשלה הזאת תהיה יציבה מכל הממשלות שהיו פה עשרות שנים.

סטס מיסז'ניקוב: אמרתי שאני רוצה להישאר בתפקיד הזה ארבע שנים ולבנות משהו חדש ולהוביל איזו מהפכה בתחום הזה, ובאמת, לא טעיתי בכך.

סטס מיסז'ניקוב: משרד התיירות הוא אחד המשרדים היצרניים ביותר שיש היום במשק.

סטס מיסז'ניקוב: זה מנוע צמיחה מרכזי, מנוע צמיחה אמיתי.

סטס מיסז'ניקוב: פואד, תודה.

בנימין בן-אליעזר: בהצלחה.

סטס מיסז'ניקוב: לא בכדי מי שמחליף את היושב-ראש זה ידידי אופיר אקוניס, שגם הוביל את שדולת התיירות בכנסת הקודמת.

אופיר אקוניס: נכון, אכן כך.

סטס מיסז'ניקוב: אז אולי תמשיך לנהל את זה גם עכשיו, אלא אם כן תהיה שר – אני לא יודע – או סגן שר.

סטס מיסז'ניקוב: אדוני היושב-ראש, אתה תסכים אתי שזה אחד המשרדים היצרניים ביותר שיש בארץ, במשק – –

אופיר אקוניס: נכון.

סטס מיסז'ניקוב: – – אחד ממנועי הצמיחה הגדולים ביותר שיש היום במדינת ישראל – מייצר מקומות תעסוקה, מייצר הכנסות גדולות למשק, מקים ומפתח עסקים קטנים ובינוניים, ומה שלא פחות חשוב – מאוד משפר ומאוד משפיע על התדמית שלנו ברחבי העולם.

סטס מיסז'ניקוב: איך שנכנסתי לתפקיד, אני יחד עם כל תעשיית התיירות נאלצנו להתמודד עם סוגיה אחת שנפלה עלינו; כמו גם בכנסת הזאת, אנחנו אז נכנסנו במרס והיינו צריכים לקבל את תקציב המדינה, ופתאום מישהו חכם – לא אגיד אחרת, חכם במירכאות – החליט שבגזירות התקציביות צריך לבטל את הפטור ממע"מ על התיירות הנכנסת, לחסוך כמה גרושים וממש להכניס את היד לכיס.

סטס מיסז'ניקוב: אני ממשיל את זה לאותו נוסע שקונה כרטיס, משלם על הכרטיס, ובסופו של דבר הולך ברגל כדי להעניש את זה שבודק את הכרטיסים באוטובוס – כי לבטל פטור ממע"מ על התיירות הנכנסת זה לפגוע באחד ממנועי הצמיחה היחידים שיש לנו היום במשק.

סטס מיסז'ניקוב: מאיפה יש לנו מט"ח?

סטס מיסז'ניקוב: מאיפה יש לנו הכנסות?

סטס מיסז'ניקוב: מאיפה יש לנו מקומות תעסוקה?

סטס מיסז'ניקוב: מהתיירים הנכנסים.

סטס מיסז'ניקוב: אני אגיע לזה, למה הפוטנציאל שלנו לא מממש את עצמו – אבל גם להעניש אותם ולגרום להם לחשוב פעמיים בכלל לפני שהם באים לפה?

סטס מיסז'ניקוב: מפני שברגע שאתה מבטל את הפטור ממע"מ על התיירות הנכנסת, המחירים לתיירים בבתי-מלון מזנקים, העלויות, היסעי תיירות מזנקים, הכול מזנק.

סטס מיסז'ניקוב: ואז הם חושבים פעמיים אם לבוא אלינו, או לבוא למקום אולי יותר נורמלי.

סטס מיסז'ניקוב: אנחנו הצלחנו, יחד עם כל תעשיית התיירות, למנוע את ביטול הפטור ממע"מ.

סטס מיסז'ניקוב: אני מפציר בכם, חברי הכנסת החדשים והישנים: ברגע שתהיה ממשלה, וממשלה תהיה בעוד כמה שבועות, יתחילו דיוני התקציב, ואני שוב שומע מאוד מאוד חכמים – אלא אם כן זה עז שרוצים להכניס בכוח לחוק ההסדרים או לתקציב.

סטס מיסז'ניקוב: חבר הכנסת גפני, זה אליך לגבי העזים התקציביות – – –

משה גפני: – – – לימדת אותי גם על העזים.

סטס מיסז'ניקוב: כן, לימדתי אותך על כמה עזים, אבל לא על כולן.

סטס מיסז'ניקוב: עכשיו אתה יכול לעזור לי וללמד אותי על הרבה מאוד עזים גדולות יותר.

סטס מיסז'ניקוב: אבל, שוב אני שומע את האיוולת הזאת, להטיל עכשיו, באמצע תנופה תיירותית, באמצע שנות שיא מבחינת התיירות הנכנסת – לבטל את הפטור ממע"מ.

סטס מיסז'ניקוב: זה יותר מאיוולת.

סטס מיסז'ניקוב: אני חושב שמי שיעשה את זה יחבל בכוונה תחילה בכלכלת ישראל.

סטס מיסז'ניקוב: זה רשום וזה לפרוטוקול: מי שירשה לעצמו לבטל פטור ממע"מ על התיירות הנכנסת, מחבל בכוונה תחילה בכלכלת ישראל.

סטס מיסז'ניקוב: אנחנו כל הזמן מדברים על פוטנציאל ענק של מדינת ישראל מבחינה תיירותית.

סטס מיסז'ניקוב: כן, ארץ הקודש, ארץ זבת חלב ודבש.

סטס מיסז'ניקוב: למה אנחנו לא מנצלים את הפוטנציאל הזה?

סטס מיסז'ניקוב: למה לא מגיעים אלינו אותם 80 מיליון תיירים שמגיעים למדריד, לברצלונה, לפריז?

סטס מיסז'ניקוב: למה אצלנו – ואני אגיע לזה – 3.5 מיליון תיירים שלוש פעמים ברציפות זה שנות השיא?

סטס מיסז'ניקוב: מה לעשות, הגיאו-פוליטיקה סביבנו גועשת; המשבר הכלכלי המתמשך מפריע לתיירים בכל זאת לטייל במקומות רחוקים מהבית; סטיגמה – סטיגמה של מקום לא בטיחותי, לא בטוח.

סטס מיסז'ניקוב: מחקרי שוק שעשינו בכמה שווקים הראו שלא אוהבים אותנו גם בגלל שנאת זרים אבל גם בגלל סטיגמות כאלה ואחרות, דימויים כאלה ואחרים.

סטס מיסז'ניקוב: אם אני אגיד לך, אדוני היושב-ראש, שראיתי מחקרי שוק בצרפת ובאנגליה שבדקו למה לא מגיעים אלינו ובנו איזה עולם דימויים למה דומה מדינת ישראל, אז תיירים פוטנציאליים שלא מגיעים אלינו אמרו:

סטס מיסז'ניקוב: בית חשוך שיש רק כניסה ואין יציאה, שהכול מגודר בגדר תיל, בלי חלונות, הכול חושך.

סטס מיסז'ניקוב: אלה הדימויים.

סטס מיסז'ניקוב: איך אתה מצפה מאנשים שיגיעו לבית בלי חלונות, למקום שפוגשים את אותם אנשים לא נעימים, עם בדיקות ביטחונית קפדניות מאוד בשדה התעופה בגלל האילוץ הביטחוני, ועם יוקר הנופש שלנו?

סטס מיסז'ניקוב: כל זה עושה פער עצום בין הפוטנציאל התיירותי שלנו לבין מה שאנחנו ממצים הלכה למעשה.

סטס מיסז'ניקוב: אני אומר עוד הפעם: הפטור ממע"מ הזה, שאז הצלנו מלבטל אותו ועכשיו צריך שוב ללחוץ כדי לא להעלות את הדבר ההזוי הזה – אז לישראל ביתנו היה הרבה כוח פוליטי, היינו שחקן דומיננטי, והצלחנו להוריד את הגזירה הזאת.

סטס מיסז'ניקוב: אני חושב שאמרתי מספיק כדי שהיא שוב לא תעלה.

סטס מיסז'ניקוב: כשאני החלטתי וכשאמרתי שאני נשאר במשרד ארבע שנים, החלטנו לחשוב איך אנחנו רצים למרחקים ארוכים, איך אנחנו שמים לעצמנו מטרת-על לבנות תוכנית תלת-שנתית, מה להציב בראש המטרה הזאת.

סטס מיסז'ניקוב: המטרה הייתה להביא מיליון תיירים נוספים במהלך השנים האלה, 2010–2012.

סטס מיסז'ניקוב: התוכנית, שהתקבלה בנובמבר 2009 בהרצלייה ונוסחה על-ידי כל הגורמים התיירותיים בארץ, התבססה על ארבעה עוגנים מדידים; ממש שמנו מדד מספרי מול כל עוגן ומול כל תת-עוגן.

סטס מיסז'ניקוב: ארבעת העוגנים האלה התמקדו בשיווק מפולח, הכשרה מקצועית של כוח-אדם מיומן, השבחה של המוצר התיירותי הקיים והרחבתו על-ידי מוצרים תיירותיים חדשים והגדלת ההיצע המלונאי.

סטס מיסז'ניקוב: אני עוד מעט אגע בקצרה בכל אחד מהם.

סטס מיסז'ניקוב: למחרת, אדוני היושב-ראש, אחרי אותו כנס תיירותי גדול בהרצלייה, בדצמבר 2009, הופיעה כתבה ב-ynet, והכתבת, רוית נאור, קראה לי "שר התיירות הקוסם".

סטס מיסז'ניקוב: אני בארבע השנים האלה קיבלתי – – –

סילבן שלום: שר התיירות מה?

סטס מיסז'ניקוב: שר התיירות הקוסם.

אופיר אקוניס: The Magician.

סטס מיסז'ניקוב: כן.

סטס מיסז'ניקוב: אני בארבע השנים האלה זכיתי להרבה כינויים מהעיתונאים.

סטס מיסז'ניקוב: זה היה הכינוי הראשון – הקוסם.

סטס מיסז'ניקוב: למה קוסם?

סטס מיסז'ניקוב: היא מפרטת בכתבה: אנחנו היום נמצאים בשלב שיש 2 מיליון ו-700,000 איש, ואתה מדבר אתנו על עוד תוספת של מיליון תיירים – כאילו, תחשבו באחוזים כמה צריכים להגיע.

סטס מיסז'ניקוב: מה, אתה קוסם?

סטס מיסז'ניקוב: מה, אתה חולם?

סטס מיסז'ניקוב: מה, אתה הזוי?

סטס מיסז'ניקוב: איך אפשר?

סטס מיסז'ניקוב: חבר'ה, אפשר.

סטס מיסז'ניקוב: מה לעשות, אפשר, בעבודה מתמידה – דרך אגב, הנה הכתבה הזאת, אני לא ממציא כלום, זה באמת היה ככה.

סטס מיסז'ניקוב: מ-2.7 מיליון תיירים אז, ביום כתיבת הכתבה, איך אפשר לעלות?

סטס מיסז'ניקוב: רבותי, היום אנחנו עומדים על 3 מיליון ו-520,000 תיירים, שלוש שנים ברציפות של שיא מאז קום המדינה בתיירות נכנסת.

סטס מיסז'ניקוב: נכון, יש כאלה ראשי ערים שמדברים על 10 מיליון תיירים.

סטס מיסז'ניקוב: תביאו.

סטס מיסז'ניקוב: תביאו.

סטס מיסז'ניקוב: נכון לכתיבת הכתבה היה 2.7, ואמרו לי: אתה קוסם, אתה לא יכול להבטיח עוד מיליון תיירים.

סטס מיסז'ניקוב: עובדה, עוד מיליון תיירים הגיעו בשלוש השנים האלה.

סטס מיסז'ניקוב: חסרים 140,000, בגלל מבצע "עמוד ענן" ועוד כמה.

סטס מיסז'ניקוב: התוספת הזאת של מיליון תיירים שקרתה בשלוש השנים האלה יצרה 34 מקומות תעסוקה חדשים – – –

אורלי לוי אבקסיס: 34,000.

סטס מיסז'ניקוב: 34,000 מקומות תעסוקה חדשים סביב התיירות, במיוחד בפריפריה, במיוחד בקרב אותן אוכלוסיות שאף שהתקבלנו ל-OECD, תמיד אמרו לנו – באוכלוסיות האלה אתם נמצאים בתת-תעסוקה; אנחנו כולנו יודעים על איזה אוכלוסיות אנחנו מדברים.

סטס מיסז'ניקוב: סך הכול אנחנו אז, בדצמבר 2009, קבענו לעצמנו יעד של 190,000 מועסקים בצורה ישירה ועקיפה בתחום התיירות, ואנחנו עומדים היום על 209,000 – 20,000 יותר ממה שקבענו.

סטס מיסז'ניקוב: הכנסות המדינה מהתיירות הגיעו ל-37 מיליארד שקלים כל שנה, שזה גם כן שיא של כל השיאים.

סטס מיסז'ניקוב: בשלוש השנים האלה נוצרו 1,200 עסקים קטנים ובינוניים, במיוחד בפריפריה, בצפון ובדרום, סביב ענפי תיירות – 1,200 עסקים קטנים ובינוניים.

סטס מיסז'ניקוב: תחשבו כמה משפחות וכמה אנשים הם מפרנסים.

סטס מיסז'ניקוב: אנחנו שמנו לעצמנו מטרה, מדד – להגיע ל-2012 עם 16.5 מיליון לינות בתיירות פנים.

סטס מיסז'ניקוב: אנחנו בדיוק, בדיוק הגענו למספר הזה, ולא קוראים לי פינקלשטיין, לא משלמים לי כל כך הרבה כספים כדי לפגוע בול.

סטס מיסז'ניקוב: לא.

סטס מיסז'ניקוב: למרות זאת פגענו.

סטס מיסז'ניקוב: דיברנו על המדדים.

סטס מיסז'ניקוב: כמו שאמרתי, אנחנו עומדים היום – נכון לרגעים אלה סיימנו את שנת 2012 עם שיא חדש, 3 מיליון ו-520,000 תיירים, 180,000 פחות ממה שאני אז הבטחתי כדי להוסיף מיליון על אותם 2.7 מיליון שהיו.

סטס מיסז'ניקוב: תזכרו שוב באיזה מצב גיאו-פוליטי אנחנו נמצאים, מה קורה סביבנו.

סטס מיסז'ניקוב: אנחנו אי השפיות היחידי במזרח התיכון.

סטס מיסז'ניקוב: תזכרו את המשבר הכלכלי המתמשך, את "עופרת יצוקה" בהתחלת 2009 ו"עמוד ענן" עכשיו.

סטס מיסז'ניקוב: הפוטנציאל ענק, רק צריך לדעת להמשיך לעבוד ולממש אותו.

סטס מיסז'ניקוב: לכן חבל לי, אדוני היושב-ראש, שלא הרבה חברי כנסת באו לסקירה של המשרד הזה, כי יכול להיות שמי שמפספס עתיד להיות שר התיירות הבא, ודווקא יכול היה ללמוד קצת לפני שאני – – –

אופיר אקוניס: יכול להיות שמי שנמצא, הוא עתיד להיות שר התיירות הבא.

סטס מיסז'ניקוב: יכול להיות.

אופיר אקוניס: אתה לא יכול לדעת.

אופיר אקוניס: אתה פשוט לא יכול לדעת.

אופיר אקוניס: מי נמצא?

אופיר אקוניס: באמת מועמדים ראויים.

סטס מיסז'ניקוב: אם אני רוצה לברך מישהו, אני אאחל לו להיות שר התיירות – –

אופיר אקוניס: נכון.

רוברט אילטוב: – – –

סטס מיסז'ניקוב: – – וזה באמת יהיה מבחינתי ברכה.

אופיר אקוניס: כשיבינו שזה משרד כלכלי, לפני שהוא תיירות – תיירות, כמו שאתה אמרת, ועשינו הרבה דיונים בוועדת הכלכלה אתך, אתה זוכר, במהלך הקדנציה?

סטס מיסז'ניקוב: כן.

אופיר אקוניס: עשינו הרבה מאוד דיונים.

אופיר אקוניס: זה משרד כלכלי, אמרנו את הדברים.

סטס מיסז'ניקוב: אדוני היושב-ראש, שום משרד לא עושה את האדם; האדם עושה את המשרד – –

אופיר אקוניס: זה נכון.

סטס מיסז'ניקוב: – – וברגע שאתה באמת רואה במשרד, קטן כגדול, מטרה ולא אמצעי קפיצה למשהו אחר, אז הכול מתחבר.

סטס מיסז'ניקוב: אתה גם מצליח.

אופיר אקוניס: נכון.

סטס מיסז'ניקוב: לפני שאני עושה איזשהו drill down לארבעת העוגנים, אני רוצה להדגיש כמה רפורמות גדולות שהן מבחינתי באמת אבני דרך וה-legacy שאני משאיר לעם ישראל ולאזרחי מדינת ישראל, שאני אחד מהם.

סטס מיסז'ניקוב: הראשונה, שהיא למעשה הייתה האחרונה, זו רפורמה בנופש במדינת ישראל.

סטס מיסז'ניקוב: אנחנו אמרנו כבר שחוץ מאותן סיבות אובייקטיביות למה אנשים ממעטים להגיע לפה, הנופש שלנו יקר.

סטס מיסז'ניקוב: לכן גם, דרך אגב, ישראלים מעדיפים לנפוש ברובם בחוץ-לארץ – – –

אורלי לוי אבקסיס: זה יוצא יותר זול.

סטס מיסז'ניקוב: כן, יותר זול.

סטס מיסז'ניקוב: אנחנו עשינו סקר וראינו ש-40% מאזרחי מדינת ישראל לא נופשים בארץ, חלקם כי הם לא יכולים להרשות לעצמם בכלל לנפוש, חלקם כי הם מעדיפים לנפוש בחוץ-לארץ.

סטס מיסז'ניקוב: זה אבסורד, זה עלוב, זה מאוד מאוד עצוב, גם בשביל הכלכלה וגם בשביל הגאווה הלאומית.

סטס מיסז'ניקוב: לפני שנה וחצי יצרתי ועדה ציבורית בראשות המנכ"ל של המשרד, נועז בר-ניר, לבדוק ממה מורכבות עלויות הנופש שלנו, וראינו שאם אנחנו עושים שלושה דברים אנחנו יכולים להוריד את עלויות הנופש שלנו, כאזרחי מדינת ישראל, בארץ, ושל התיירים הנכנסים – ב-20%.

סטס מיסז'ניקוב: מה הם שלושת הדברים?

סטס מיסז'ניקוב: שקיפות יתר – יותר שקיפות לגבי העלויות שלנו.

סטס מיסז'ניקוב: דרך אגב, אני מדבר על העלויות הקרקעיות; אני לא מדבר על התעופה, שזה סיפור אחר.

סטס מיסז'ניקוב: שם צריך לחתום על שמים פתוחים עם האיחוד האירופי, והמחירים ירדו גם מפני שיותר שחקנים ייכנסו לשוק.

סטס מיסז'ניקוב: כמובן, צריך לשמור על תעופה כחול-לבן ולא לעשות מאפס מאה בבת-אחת אלא גם לשמור על "אל על", "ארקיע" ו"ישראייר" שלא ייעלמו לנו ולא ייפגעו לנו, אבל אני מדבר על שירותי הקרקע – שקיפות.

סטס מיסז'ניקוב: ואז עשינו רפורמה נוספת עם התאחדות בתי-המלון: החזרנו את שיטת הכוכבים.

סטס מיסז'ניקוב: כל סוכן נסיעות יכול היה לדרג בתי-מלון איך שהוא רצה.

סטס מיסז'ניקוב: אני עובד אתך, אתה בעל-מלון, אני נותן לך חמישה כוכבים; לא משנה שכשאני נכנס לשם נופלת עלי צנרת רקובה.

סטס מיסז'ניקוב: ברגע שאנחנו מחזירים את הדירוג וברגע שיש שקיפות כלפי עלויות של בתי-מלון, המחירים מתחילים לרדת, והוכחנו את זה בדוח ציבורי.

סטס מיסז'ניקוב: שנית, יש אובר-רגולציות שמושתות כמעט על כל עסק תיירותי, במיוחד על בתי-מלון: ארנונה הכי גבוהה על בתי-מלון; תעריפי מים הכי גבוהים על בתי-מלון; משגיחי כשרות.

סטס מיסז'ניקוב: זה חייב להיות, חייב להיות, אבל למה כל המשפחה שלהם צריכה להסתובב שם בסוף שבוע ולחיות שם על חשבוננו?

סטס מיסז'ניקוב: בגלל שהם לא יכולים להתנייד בשבת.

סטס מיסז'ניקוב: ולפעמים יש בבתי-מלון גם משגיח כשרות אשכנזי וגם ספרדי.

סטס מיסז'ניקוב: זה הכול על חשבוננו.

סטס מיסז'ניקוב: בודק בריכה – רמת הכלור בבריכה.

סטס מיסז'ניקוב: הסתבר שבמאה ה-21 עוד צריך מישהו, תקן, שבודק את רמת הכלור בבריכה, לא מספיק המחשוב המתקדם במדינת ישראל.

סטס מיסז'ניקוב: זה עלינו.

סטס מיסז'ניקוב: כל הרגולציות האלה, ואני פירטתי לכם רק קצת, מושתות בסופו של דבר על האזרחים, עלינו, ואנחנו משלמים את המחיר.

סטס מיסז'ניקוב: אני הצלחתי להעביר הצעת מחליטים בממשלה לבטל את הרגולציות האלה, להחזיר את השקיפות, וגם לרווח את התחרות במשק כדי שייבנו יותר מהר יותר בתי-מלון.

סטס מיסז'ניקוב: ראש הממשלה הבין את הסיפור הזה, ובאמצע המבצע הצבאי "עמוד ענן" נתן לי להעביר את זה בממשלה והבטיח לי באופן אישי שהוא מטפל בזה גם אחרי קום הממשלה החדשה.

סטס מיסז'ניקוב: בדבר אחד אנחנו בטוחים ויודעים: הוא ימשיך להיות ראש הממשלה; כל השאר אנחנו לא יודעים – איך תורכב הקואליציה ומי יהיו שרים, אבל הוא יהיה ראש הממשלה.

סטס מיסז'ניקוב: והוא הבטיח שהוא באופן אישי מטפל בזה, כי זה חשוב, כי הוא מבין ברגולציה וברגולציות עודף, והוא גם מבין עד כמה התיירות חשובה למדינת ישראל.

סטס מיסז'ניקוב: זאת רפורמה מאוד מאוד חשובה, שתשאיר יותר אנשים בארץ ותביא יותר תיירים מחו"ל.

סטס מיסז'ניקוב: אנחנו בדקנו ומצאנו שלמשפחה ממוצעת שנופשת פעם בשנה זה יחסוך יותר מ-1,100 שקלים.

סטס מיסז'ניקוב: על דירוג בתי-מלון דיברנו.

סטס מיסז'ניקוב: ים-המלח זה דבר שאני מתגאה בו באופן מיוחד.

סטס מיסז'ניקוב: ים-המלח, אחד משבעה או עשרה פלאי עולם; כל מי שחי בחו"ל יודע שהמקום הכי נמוך בעולם, בעל סגולות רפואיות, תרבותיות, היסטוריות, נמצא אצלנו.

סטס מיסז'ניקוב: אצלנו זה אזור מוזנח, אזור שאם לא ועדי עובדים, וחלילה חולים, הוא היה פשוט גווע, גם מחוסר – בגלל שאנשים לא באים לשם, כי למשפחות עם ילדים פשוט אין מה לעשות שם, נכון לעכשיו.

סטס מיסז'ניקוב: ולכן, כשראיתי שיש בעיה של עליית המפלס בחלק הדרומי, איפה שממוקמים כל בתי-המלון, וצריך לפתור את הבעיה הזאת ולא לגלגל את התפוח הלוהט הזה משר לשר – זה באחריות שר התיירות – אני החלטתי לפתור את הבעיה של שיקום האזור הזה בגלל עליית המפלס והסכנה שבתי-מלון יוצפו, וגם תשתיות כמו כביש 90 יוצפו.

סטס מיסז'ניקוב: ואני אמרתי: לא, לא, לא רק שיקום, גם פיתוח.

סטס מיסז'ניקוב: ובסופו של יום, ב-1 בינואר 2012 אנחנו העברנו בממשלה – א. שאנחנו משקמים את האזור הזה על-ידי הטלת קציר מלח על "מפעלי ים-המלח", אלה שנהנו במשך עשרות שנים מהפקת האשלג, וכתוצאה מהפקת האשלג המלח שקע בקרקעית האגם.

סטס מיסז'ניקוב: מי שלא יודע, איפה שאנחנו שוחים, בחלק הדרומי של ים-המלח, זה לא ים פתוח; זה בריכה תעשייתית ענקית – ענקית, אבל זו בריכה, היא סגורה.

סטס מיסז'ניקוב: אל תחששו, היא לא מזוהמת, אבל זה לא ים פתוח, זה לא החלק הצפוני.

סטס מיסז'ניקוב: ואז קיבלנו החלטה ש-90%–95% מעלויות קציר המלח – להוציא את המלח מקרקעית הבריכה – זה על חשבון מפעלים שנהנו מזה.

סטס מיסז'ניקוב: אבל יותר מזה, הממשלה קיבלה החלטה להעביר 850 מיליון שקל לתוכנית חומש לפיתוח, ולפתח את האזור להפיכתו לאחד הריזורטים הכי הכי מבוקשים והכי מפורסמים בעולם.

סטס מיסז'ניקוב: תבדקו אותי, כיוון ששנה מתוך תוכנית החומש הזאת עברה, ובעוד ארבע שנים זה יהיה באמת ריזורט מן החשובים ביותר ומהמפורסמים ביותר בעולם, עם עוד 4,000 חדרי מלון חדישים – מה שיוריד לנו את מחירי הנופש, כיוון שיש היצע נוסף של בתי-מלון, של חדרים – עם אטרקציות לילדים, עם מרכזי תרבות, עם מרכזים מסחריים, עם מסעדות.

סטס מיסז'ניקוב: זה יהיה מקום שוקק חיים.

סטס מיסז'ניקוב: וזה legacy שלנו לדורות הבאים.

סטס מיסז'ניקוב: אילת.

סטס מיסז'ניקוב: אילת הולכת ונעלמת בגלל התחרות גם עם שארם-א-שיח' וגם בגלל עקבה.

סטס מיסז'ניקוב: מה שעשינו באילת – מיצבנו את זה כמקום, כריזורט האורבני היחידי בים האדום, על כל המשתמע מכך, עם השקעות של מאות מיליוני שקלים בתשתיות תיירותיות, בשיווק אירועים, בקידום אירועים.

סטס מיסז'ניקוב: החזרנו את אילת למפת אזורי העדיפות הלאומית.

סטס מיסז'ניקוב: זה אומר שהיום משרד התיירות מסוגל, על כל יזם שרוצה לחדש שם ולבנות שם בית-מלון חדש, לתת לו מענק של 20% על כל השווי, מענק שהוא לא צריך להחזיר.

סטס מיסז'ניקוב: זה נותן אוויר לנשימה לאילת.

סטס מיסז'ניקוב: אני גם מאוד מאוד גאה שכשהייתי יו"ר ועדת כספים הצלחנו להעביר חוק שנותן 10% הנחה במס, הטבה במס, לתושבי העיר אילת שבוחרים לחיות שם.

סטס מיסז'ניקוב: עוד רפורמה מאוד מאוד חשובה לעם היהודי – קבר רשב"י.

סטס מיסז'ניקוב: קבר רשב"י, ת"פ משרד התיירות – אני זוכר שב-2009, בגלל התשתיות הקבועות שם, וגם המשתנות, הייתה שם תאונה מחרידה, שנמחקה משפחה שלמה.

סטס מיסז'ניקוב: אני חושב שמעולם לא זכיתי לכל כך הרבה תשבחות כמו שזכיתי במהלך ארבע השנים האלה מהעיתונות החרדית; נכון, חבר הכנסת מיכאלי?

סטס מיסז'ניקוב: אתה כל הזמן משבח אותי על הפעילות שם, בקבר רשב"י.

סטס מיסז'ניקוב: הפכתי להיות יקיר המגזר החרדי והעיתונות החרדית.

סטס מיסז'ניקוב: אני חושב שאם הייתי עכשיו רוצה להתמודד על ראשות עיר באחת מהערים החרדיות – ואני לא רוצה להזכיר איזו עיר, כי חס וחלילה ראש העיר עוד יחשוב שאני באמת מתכוון ברצינות – יכולתי להיבחר שם בקולות של חרדים.

סטס מיסז'ניקוב: קבר רשב"י בהילולת ל"ג בעומר הוא המקום המתויר מספר שתיים לעם היהודי אחרי הכותל המערבי.

סטס מיסז'ניקוב: צריך לזכור את זה, וצריך להתייחס אליו בתור שכזה, ואני מאוד שמח שהצלחנו ליצור שם מהפכה של ממש.

סטס מיסז'ניקוב: גם הצלחנו לשבור את החסם להגדלת ההיצע המלונאי.

סטס מיסז'ניקוב: הרי זה לא קונץ רק להביא תיירים.

סטס מיסז'ניקוב: זה לא – בסדר, שלוש שנים אנחנו מגדילים, מגדילים, מגדילים ביקושים של התיירות הנכנסת.

סטס מיסז'ניקוב: איפה נאכסן את כולם?

סטס מיסז'ניקוב: כשנכנסתי לתפקיד היינו במחסור של 19,000 חדרים.

סטס מיסז'ניקוב: היום בשלבי – אלה שכבר הוקמו, אלה שכבר מושבים לשוק של חדרי המלון ואלה שנמצאים בתכנון מתקדם – אני מדבר על 14,500 חדרים שאו שנכנסו או שנכנסים כרגע לשוק, מה שאמור להבטיח, א. אכסון לכל תייר שמגיע, בלי להגיד לו: בירושלים אין מקום, לך לעיר כזאת או אחרת; ב. שלא יעלה לנו מחיר הנופש עוד יותר בגלל המחסור בחדרים.

סטס מיסז'ניקוב: עכשיו במהירות רבה, אדוני היושב-ראש.

סטס מיסז'ניקוב: אני דיברתי על ארבעה עוגנים שעליהם מושתתת תוכנית תלת-שנתית – הייתה מושתת תוכנית תלת-שנתית – והעוגן הראשון דיבר על שיווק מפולח.

סטס מיסז'ניקוב: מה זה שיווק מפולח?

סטס מיסז'ניקוב: זה אומר שצריך להפסיק לירות בכל התותחים בציפור שטסה בשמים.

סטס מיסז'ניקוב: זה אומר שאם אני רוצה להביא תיירים מארצות-הברית, אני לא יכול לפרסם ב-CNN שרואים כל תושבי ארצות-הברית, ואני יודע מצוין שהם לא באים, כי יש קהלי יעד שלא באים אלינו, ויש להפך – קהלי יעד שאם אני רוצה להגיע אליהם, אז אני צריך להשתמש במסר שמתאים להם, במדיה שהם קולטים, ולהגיע אליהם עם המוצר שאני מגבש עבורם.

סטס מיסז'ניקוב: זה בדיוק השיווק המפולח.

סטס מיסז'ניקוב: אנחנו מיצבנו את מדינת ישראל כארץ הקודש שמרכזה ירושלים.

סטס מיסז'ניקוב: זה הערך המוסף שלנו מול כל השכנים שלנו.

סטס מיסז'ניקוב: מספיק להתחרות למי יש ים יותר כחול ולמי יש חול יותר לבן ולמי יש שמש יותר זורחת.

סטס מיסז'ניקוב: זה לא הערך המוסף שלנו.

סטס מיסז'ניקוב: ארץ הקודש היא היסטורית, תרבותית, דתית; מכל החוויה זה הערך המוסף שלנו, בגלל זה אנשים באים לפה, בגלל זה כל אדם עלי אדמות רוצה לפחות פעם אחת בחיים לגעת באבנים ההיסטוריות של ירושלים, וזה מה שאנחנו הבנו וככה התחלנו לעבוד.

סטס מיסז'ניקוב: הצלחתי לשכנע את משרד האוצר ואת משרד ראש הממשלה שצריך להגדיל בצורה משמעותית את תקציב השיווק של משרד התיירות, והבאתי את התקציב הזה לתקציב חסר תקדים בהיסטוריה של המשרד: 270 מיליון שקל לפעילויות שיווק, גם בחוץ-לארץ וגם בארץ.

סטס מיסז'ניקוב: מובן שפנינו לשווקים הקלאסיים: ארצות-הברית, איטליה, צרפת, אנגליה; אבל פיתחנו גם שווקים חדשים שימלאו לנו את המכסה הזאת של אנשים שלא באו.

סטס מיסז'ניקוב: למשל רוסיה, שוק המתפתח בצורה גרנדיוזית, אנשים שיש להם כסף, שמטיילים; מה בסך הכול היינו צריכים לעשות?

סטס מיסז'ניקוב: לבטל את הוויזות.

סטס מיסז'ניקוב: ביטלנו את הוויזות, ומ-70,000 תיירים לפני ביטול הוויזות זה קפץ ל-600,000; פעילות פשוטה, פעולה פשוטה, הורדת חסם ביורוקרטי פשוט.

סטס מיסז'ניקוב: הלכנו דרך נוספת וביטלנו את זה לגבי אוקראינה.

סטס מיסז'ניקוב: כמה דיונים, כמה דיונים בוועדות השונות, כמה דיונים בכנסת, כמה דיונים בממשלה: איך אנחנו מבטלים ויזות למדינה שהוכנסה לאיזה "ספר שחור"?

סטס מיסז'ניקוב: לא יודע מי כתב את "הספר השחור" ומי גם השחיר אותו, את הספר הזה.

סטס מיסז'ניקוב: אף גורם פלילי לא נשאר בארץ מאז, ועברו כבר שנתיים; אף "נערה עובדת", נגיד ככה – או "גבר עובד", לא רוצה להפלות פה אף אחד – לא נשאר פה.

סטס מיסז'ניקוב: להפך, התיירות מאוקראינה קפצה ב-97%, כולל כמובן ההכנסות, וכך הלאה וכך הלאה וכך הלאה.

סטס מיסז'ניקוב: פעילות פשוטה.

סטס מיסז'ניקוב: הלכנו לאסיה, פתחנו שוק הודי, פתחנו שם לשכה כדי להתקרב אליהם.

סטס מיסז'ניקוב: היום ההודים נותנים לנו 45,000 תיירים בשנה.

סטס מיסז'ניקוב: השוק האסיאתי הכי גדול.

סטס מיסז'ניקוב: הלכנו לברזיל; יחד עם "אל על" פתחנו שם קו תעופה, פתחנו שם לשכה כדי שיבואו.

סטס מיסז'ניקוב: ופנינו שוב לשוק האוונגלי, לקתולי.

סטס מיסז'ניקוב: ניצלנו את הביקור ההיסטורי של האפיפיור; אני הייתי המארח שלו מטעם הממשלה כדי להדגיש לקתולים: האפיפיור עשה את הצעד הזה של צליינות בארץ, תלכו בעקבותיו.

סטס מיסז'ניקוב: והלכו.

סטס מיסז'ניקוב: אלה השווקים החדשים, כולל סין, כולל מקומות אחרים שנפתחנו אליהם בעקבות השיווק המפולח הזה.

סטס מיסז'ניקוב: מובן שאני לא רוצה להלאות את המליאה הכמעט-ריקה הזאת ואת צופינו בבית, אבל עשינו הרבה מאוד פעילויות כדי לסכם חוזים עם הסיטונאים המובילים בעולם כדי שיעבדו אתנו וישווקו אותנו, ולהביא לפה טיסות חדשות, ולהביא לפה צ'רטרים ישירות לאילת.

סטס מיסז'ניקוב: אתם יודעים מה זה להביא צ'רטר לאילת, כמה שנים זה לוקח – צ'רטר אחד לאילת?

סטס מיסז'ניקוב: זה לוקח לפחות שנתיים של עבודה, אם לא שלוש.

סטס מיסז'ניקוב: אתם יודעים כמה זמן לוקח לאבד צ'רטר לאילת?

סטס מיסז'ניקוב: שישה ימים של מבצע "עמוד ענן".

סטס מיסז'ניקוב: זו עבודה סיזיפית, זו עבודה משתלמת, זו עבודה לפעמים כפוית טובה, כי מה לעשות?

סטס מיסז'ניקוב: אנחנו חיים במציאות מיוחדת, גם במזרח התיכון וגם במדינה שלנו בפני עצמה.

סטס מיסז'ניקוב: אבל בעבודה סיזיפית מצליחים מאוד.

סטס מיסז'ניקוב: פתחנו דסק דתות במשרד התיירות על מנת לעמוד בשיווק המפולח, כדי לשאול מה הצרכים של אותן אוכלוסיות יעד שאנחנו מביאים ולהשתמש בדסק הדתות כדי להביא את המסרים.

סטס מיסז'ניקוב: דוגמה קטנה: מי שפעם הלך בין נצרת לכפר-נחום, 63 קילומטר, דרך-הבשורה, זו הדרך שלפי ה-Bible הלך בה ישו, שגורש מנצרת והלך לכפר-נחום, ושם עשה את הנסים שלו.

סטס מיסז'ניקוב: בשביל העולם הנוצרי זה מסלול מדהים.

סטס מיסז'ניקוב: הם בוכים כי הם מאמינים שהם דורכים על העקבות של ישו.

סטס מיסז'ניקוב: זה נקרא פיתוח של מוצר תיירותי והשבחתו, וזה מה שעשינו.

סטס מיסז'ניקוב: שיווק פנים – הגדלנו את התקציב לשיווק פנים.

סטס מיסז'ניקוב: אני מאמין מאוד במוצר התיירותי שלנו אחרי שהרפורמה הזאת של הורדת 20% מעלויות הנופש שלנו תעבור, ואנחנו יותר ויותר ננפוש בארץ.

סטס מיסז'ניקוב: כולנו נרוויח מזה גם מבחינת זה שאנחנו נתוודע לארץ, גם נתוודע למוצר התיירותי העשיר שיש לנו בארץ, וגם נשאיר כסף פה, ולא בחוץ-לארץ.

סטס מיסז'ניקוב: העוגן השני, כמו שאמרתי – הכשרת כוח-אדם.

סטס מיסז'ניקוב: אם יש לנו כל כך הרבה תיירים חדשים אנחנו צריכים אנשי מקצוע בכל הרמות, וזה מה שעשינו.

סטס מיסז'ניקוב: השתתפנו בכל הכנסים של חיילים משוחררים, השתתפנו בכל ההכשרות המקצועיות, נכנסו לכל הנישות האלה, והיום אנחנו רואים – שלום, חבר הכנסת מוזס, חברי ורעי – אנחנו רואים איך מקצוע התיירות תופס יותר ויותר נפח, איך אנשים כבר לא מתביישים להגיד שהם לומדים מלונאות, שהם לומדים תיירות, ואני חושב שגם בזה יש תרומה עצומה בקדנציה הזאת.

סטס מיסז'ניקוב: העוגן השלישי – הגדרה והשבחה של המוצר התיירותי.

סטס מיסז'ניקוב: כדי שהתייר יקבל value for money, ערך לכסף, הוא רוצה שיהיה לו מה לראות והוא צריך שאנחנו נציע לו את הדרכים שהוא אוהב.

סטס מיסז'ניקוב: אם הוא אוהב לרכוב על אופניים לאורך הצפון והדרום בארץ, מצפון לדרום וממזרח למערב, אז אנחנו רישתנו בתוכנית חומש את כל הארץ במסלולי אופניים; אם הוא אוהב להיות מתוחכם, לקחת אייפון ולהכניס לכאן צ'יפ עם אפליקציה תיירותית ולהכיר את כל המוצרים שיש לנו וכל הדברים שקשורים בדיעבד לתיירות דרך האפליקציה הזאת, אז אנחנו נותנים לו; אם הוא אוהב גולף אז אנחנו מפתחים את המגרשים; אם הוא אוהב לשמוע אופרה למרגלות המצדה, אז אנחנו יחד עם האופרה הישראלית כבר שלוש שנים עושים את המופע הזה בשביל אלה שאוהבים לשלב תיירות ותרבות.

סטס מיסז'ניקוב: פיתוח אתרי קמפינג – להסתובב בארץ בקרוון; לדעתי זה המוצר האחרון שאני השתתפתי בפיתוחו.

סטס מיסז'ניקוב: אנחנו לא צריכים יותר לנסוע לחוץ-לארץ, לשכור שם קרוון.

סטס מיסז'ניקוב: אפשר לעשות את זה גם פה ולהשתמש בזה כאן.

סטס מיסז'ניקוב: אני מאוד גאה שבתקופה שלי שמתי לב לתיירות מגזרית, לתיירות חרדית במיוחד.

סטס מיסז'ניקוב: אני זוכר ישיבה אצלי בחדר כשהצלחתי להושיב סביב שולחן אחד את חבר הכנסת ליצמן עם גפני ועם פרוש ועם אלי ישי.

סטס מיסז'ניקוב: אמרו לי שרק אני, עם הנושא התיירותי, יכולתי להושיב את כל האנשים המכובדים האלה סביב שולחן אחד ולהפיק תוכנית עבודה למגזר החרדי.

סטס מיסז'ניקוב: זה עבד.

סטס מיסז'ניקוב: המגזר החרדי שראה שהמוצרים, מקומות הלינה מותאמים לצרכים שלו, התחיל להגיע – מברוקלין, מאנטוורפן, מברלין ומהמקומות האחרים.

סטס מיסז'ניקוב: אותו הדבר במגזרי הדרוזים והצ'רקסים והבדואים בצפון ובדרום.

סטס מיסז'ניקוב: הרי אלה מוצרים אותנטיים שרק צריך לשווק אותם ולמצב אותם ולבנות אותם, ואז יש לנו גיוון.

סטס מיסז'ניקוב: זה לא שאני עוזר לדרוזים מפני שאני רוצה לתקן איזה עוול.

סטס מיסז'ניקוב: לא. המוצר שלהם עוזר לי למכור יותר את הארץ.

סטס מיסז'ניקוב: ואת זה טוב שהבנו וטוב שעשינו.

סטס מיסז'ניקוב: יושב פה חבר הכנסת חמד עמאר, חברי, שהשתתף אתי בכל הבנייה המחודשת של המוצר הדרוזי וטיפוח של המוצר הזה ביישובים הדרוזיים; דרך אגב, אותו הדבר בכפרים הצ'רקסיים.

סטס מיסז'ניקוב: העוגן האחרון, כמו שאמרתי – אם אנחנו הבאנו 3.5 מיליון תיירים בשלוש שנות שיא, צריך להלין אותם.

סטס מיסז'ניקוב: הסתבר לי בתחילת הקדנציה שקרקע תיירותית היא הקרקע הכי זולה.

סטס מיסז'ניקוב: מכיוון שהיא לא מיועדת על-ידי ועדות תכנון למיניהן והייתה תקועה עשרות שנים בוועדת תכנון ארצית, אז כל ראש עיר שלא כל כך התעניין בתיירות פשוט זינב אחרי הקרקע הזאת ולקח אותה לצרכים של בנייה למגורים – שם יש הרבה יותר כסף, שם הארנונה יותר גבוהה, שם ההיטלים יותר גדולים.

סטס מיסז'ניקוב: הצלחנו להוציא סוף-סוף את תמ"א 1/12 מוועדת התכנון הארצית, להגדיר את הקרקע ששייכת לתיירות, והיום אף אחד לא יכול להשתמש בקרקע הזאת לצרכים אחרים חוץ ממלונאות, נופש, אטרקציות וכן הלאה וכן הלאה.

סטס מיסז'ניקוב: לכן אנחנו יכולים לבנות יותר ויותר בתי-מלון.

סטס מיסז'ניקוב: אנחנו במשרד התיירות נותנים מענק ליזמים שבונים באזורי עדיפות לאומית – 20% מענק משווי כל העסקה.

סטס מיסז'ניקוב: בשני מקומות הצלחתי לשפר את התנאים האלה על מנת לתת למקומות האלה זריקת עידוד – לא שהפליתי את שני המקומות האלה לטובה בגלל אינטרסים פוליטיים או אחרים, כמו שבטח עכשיו ירצו לכתוב, אלא מכיוון שבמקומות האלה יש ביקושים מוגדלים: זה ירושלים וטבריה, והעלינו את המענק ל-28%.

סטס מיסז'ניקוב: אני שמח שהדלתא הזאת בין 20% ל-28% עשתה את ההבדל, ובאו יזמים לבנות בירושלים ובאו יזמים לבנות בטבריה.

סטס מיסז'ניקוב: ואת ים-המלח ואת אילת בכלל החזרתי לאזור עדיפות לאומית ויכולתי לתת להם 20%, אז באו יזמים גם לאזורים האלה.

סטס מיסז'ניקוב: כמו שאמרתי, היינו בפער של 19,000 חדרים.

סטס מיסז'ניקוב: היום הדבקנו ואנחנו נמצאים בשלבי סיום – 14,5000 חדרים.

סטס מיסז'ניקוב: לבסוף, אדוני היושב-ראש – או שאת הסוף הזה אעשה אחרי השאלות אולי?

אופיר אקוניס: אני לא יודע מה הסוף.

סטס מיסז'ניקוב: הסוף זה קצת תודות.

אופיר אקוניס: אוקיי, אז אחרי השאלות, רעיון טוב.

אופיר אקוניס: פשוט הצטברו פה כמה וכמה שואלים, ואני רוצה לתת לחברי הכנסת.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת אוחיון יירשם גם, גם מצטרף.

אופיר אקוניס: ראשון השואלים, חבר הכנסת רוברט אילטוב – בבקשה, אדוני.

אופיר אקוניס: דרך אגב, לפני שאתה אומר, אני, גם כיושב-ראש שדולת התיירות בכנסת היוצאת וגם כיושב-ראש ועדת הכלכלה, אני באמת מודה לך על פעילות עם הרבה אנרגיות ועם הרבה רצון טוב, וגם עם הרבה הצלחות.

אופיר אקוניס: בעצם אני חושב שעל-פי התקנון, גברתי המזכירה, ועדת הכלכלה מפקחת על תחום התיירות.

סטס מיסז'ניקוב: נכון, נכון.

אופיר אקוניס: אני יכול להגיד לך שבאמת הייתה פעילות נמרצת שלך ושל משרדך, והתוצאות באו לידי ביטוי.

אופיר אקוניס: פה התוצאות נמדדות, רואים את התוצאות.

סטס מיסז'ניקוב: תודה, אדוני היושב-ראש.

אופיר אקוניס: יישר כוח גדול, אדוני.

סטס מיסז'ניקוב: תודה רבה.

אופיר אקוניס: בבקשה, חבר הכנסת אילטוב.

אופיר אקוניס: אני מזכיר, ברשותכם – שאלה אחת לכל שואל, ואם אפשר שאלה ולא נאום.

מנחם אליעזר מוזס: אפשר לברך?

אופיר אקוניס: ברכה בהחלט, ושאלה ולא נאום.

רוברט אילטוב: קודם כול אני רוצה להודות לסטס על הפעילות המבורכת של המשרד.

רוברט אילטוב: המשרד, באמת – הוא היה כיעד אסטרטגי של המפלגה שלנו לטיפול בנושא התיירות, ואני חושב שעשית שם פעילות מאוד מבורכת.

רוברט אילטוב: ואני, באופן אישי, רוצה להודות לך לא רק על זה, אלא גם על הפעילות שלך והשקפות העולם שלך בנושאים כלכליים, גם בוועדת השרים לענייני חקיקה.

רוברט אילטוב: אני חושב שתרמת רבות לכלכלת ישראל.

רוברט אילטוב: על כך אני רוצה להודות לך בשמי ובשם סיעת ישראל ביתנו, והיום הליכוד ביתנו.

רוברט אילטוב: דיברת על הנושא של הפלונטרים והפטור מוויזות מרוסיה ואוקראינה, וזו פעולה מבורכת.

רוברט אילטוב: הייתי רוצה לדעת האם יש לך עוד יעדים שחשוב לפטור אותם מוויזות.

רוברט אילטוב: זו שאלה אחת.

רוברט אילטוב: והשנייה: דיברת על – אנחנו יודעים על התרומה שלך לנושא ולמען ים-המלח.

רוברט אילטוב: הייתי רוצה שקצת תפרט על ביצוע התוכנית בנוגע לים-המלח.

אופיר אקוניס: תודה.

סטס מיסז'ניקוב: תודה, חבר הכנסת אילטוב, על הברכות ועל התודות.

סטס מיסז'ניקוב: כמו שאמרתי, פעולה פשוטה כמו ביטול ויזות תרמה לכמות מאוד מאוד מכובדת של תיירים – כמו שאמרתי, מ-70,000 לפני ביטול הוויזות הגענו ל-600,000 אחרי ביטול הוויזות מרוסיה.

סטס מיסז'ניקוב: הגענו ל-200,000 תיירים מאוקראינה, כשבהתחלה זה היה ממש עשרות בודדות.

סטס מיסז'ניקוב: כן, יש לי אספירציה ויש לי אספירציה מאוד – הייתה לי, לא הספקתי לעשות אותה, ואני משאיר את זה גם כן כנקודה למחשבה; אגב, גם לשר החוץ הבא וגם לשר התיירות הבא.

סטס מיסז'ניקוב: יש מדינה ענקית – או שאולי נגיד קטנה, אני לא יודע, בהשוואה אלינו – שקוראים לה סין.

סטס מיסז'ניקוב: עכשיו, בסין יש הרבה מחוזות.

סטס מיסז'ניקוב: יש מחוז בייג'ין, ובאמת האנשים שם, לא חושב שבחייהם יוכלו להרשות לעצמם לנסוע לארץ הקודש.

סטס מיסז'ניקוב: אבל יש למשל מחוז בשנגחאי, ששם יש שכבת אוכלוסייה מאוד עשירה.

סטס מיסז'ניקוב: אני לא אומר כולם, כן?

סטס מיסז'ניקוב: אבל מספיק לנו בשנגחאי איזה 1%; אני מבטיח לכם.

סטס מיסז'ניקוב: דווקא משנגחאי אין לנו טיסות ישירות, ולא מצליחים להקים, לא צ'רטר ולא טיסות ישירות.

סטס מיסז'ניקוב: למה?

סטס מיסז'ניקוב: כי את הוויזות מנפיקים רחוק.

סטס מיסז'ניקוב: ואלה שבאים לשנגחאי – יש לנו קונסוליה בשנגחאי, כמובן – אבל אלה שנגיד נמצאים במחוזות מרוחקים משנגחאי צריכים לבוא לשנגחאי.

סטס מיסז'ניקוב: אם היינו יכולים – אני לא אומר לבטל ויזות לסינים, זה יותר מדי דרמטי, אם כי אולי מתישהו נגיע גם לזה.

סטס מיסז'ניקוב: אם אנחנו נמצאים על כדור-הארץ, שהפך להיות מקום גלובלי, אז למה כל החסמים האלה?

סטס מיסז'ניקוב: אבל אם היינו יכולים למצוא דרך להקל קבלת ויזות בסין כדי להגיע לארץ, זה היה עוזר לתיירות, לכלכלה, למדינת ישראל, בצורה מופלאה.

סטס מיסז'ניקוב: לגבי ים-המלח, אמרתי שלדעתי – זה דבר שאני הכי מתגאה בו במה שעשיתי במשרד התיירות.

סטס מיסז'ניקוב: זה ה-legacy לדורות הבאים.

סטס מיסז'ניקוב: יש היום 850 מיליון שקל בקופה של החברה לפיתוח ים-המלח, חל"י – היא מסונפת למשרד התיירות – שעושה היום תכנון איך ייראה הריזורט, כן?

סטס מיסז'ניקוב: – מי שלא יודע, אני מניח שכולם יודעים מה זה המושג הזה, התיירותי, ריזורט: כפר נופש ענק, מקום נופש ענק – איך הוא צריך להיראות.

סטס מיסז'ניקוב: אנחנו, דרך אגב, פתחנו במשרד התיירות את השאלה הזאת לפני הציבור הרחב על-ידי האינטרנט.

סטס מיסז'ניקוב: שאלנו: קחו כמה אופציות.

סטס מיסז'ניקוב: אם זה צריך להיות משהו – שטח מדברי, אם זה אורבני, אם זה מיקס.

סטס מיסז'ניקוב: קיבלנו תשובות.

סטס מיסז'ניקוב: שכרנו אדריכל מאוד מאוד ידוע, עם שם עולמי, משה ספדיה, שעושה לנו את התכנון על-פי האדריכלות שאנחנו קבענו.

סטס מיסז'ניקוב: לקחנו את חברת הליווי האסטרטגית שנקראת Deloitte, ויחד אתנו היא מתווה את האסטרטגיה של המקום הזה.

סטס מיסז'ניקוב: ובסופו של יום, בעוד ארבע שנים צריכים להיות שם עוד 4,000 חדרי מלון חדשים, אטרקציות לכל המשפחה, כדי שלכל המשפחה יהיה שם מה לעשות – בלי לפגוע כמובן בסביבה, בנוף, במינרלים לבריאות, באקלים שהוא טוב לאלה שבאים להתרפא שם; יהיו שם מסעדות מהרשתות הידועות שקיימות במרכז הארץ, שעד עכשיו לא הגיעו לשם כי אין קליינטים; מרכזי מסחר, קניונים ועוד הרבה מאוד דברים.

סטס מיסז'ניקוב: אני כל הזמן אומר – עכשיו אני נוסע לגרמניה, לתערוכת התיירות הכי גדולה בעולם, שכל פעם מתקיימת במרס, בתחילת מרס, בברלין, ואני אומר: תבדקו אותנו.

סטס מיסז'ניקוב: תבואו היום לים-המלח, תבקרו שוב בעוד ארבע שנים, תראו מה זה פלא עולמי – לא בדמיון שלכם אלא במציאות.

סטס מיסז'ניקוב: תודה.

אופיר אקוניס: בבקשה, חבר הכנסת חמד עמאר.

אופיר אקוניס: אחריו – חבר הכנסת דוד צור.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני, מהצד.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, קודם כול אני רוצה להודות לך על העשייה המרובה שלך במשרד התיירות, ובמיוחד על פיתוח תיירותי ייחודי במגזר הדרוזי.

חמד עמאר: אני יודע היום שיש הרבה משפחות, מאות משפחות, שמתפרנסות מהתיירות.

חמד עמאר: יש לנו תיירות פנים מעולה.

חמד עמאר: אני מסתובב הרבה בכפרים.

חמד עמאר: שאלתי אליך: איך המוצר התיירותי הזה של המגזר הדרוזי, מפתחים אותו למוצר תיירותי כך שגם תיירים מחו"ל יגיעו לכפרים הדרוזיים?

אופיר אקוניס: תודה.

חמד עמאר: תודה, ואני רוצה לאחל לך בהצלחה.

סטס מיסז'ניקוב: תודה, חבר הכנסת חמד עמאר.

סטס מיסז'ניקוב: כמו שאמרתי, אתה היית שותף ארבע שנים בבנייה של המוצר הזה.

סטס מיסז'ניקוב: אני מאמין שלפני שאנחנו מתחילים לשווק משהו, אנחנו צריכים לבנות מוצר.

סטס מיסז'ניקוב: לכן, כל הזמן אמרתי: אל תמהרו לשווק את מה שאתם רוצים או רואים בדמיון בירידים בין-לאומיים לתיירים.

סטס מיסז'ניקוב: תיירים לא יגיעו מיפן, מסין או מרוסיה כדי להיכנס לבית-ג'ן או לעוספיא.

סטס מיסז'ניקוב: אתם לא תהפכו את זה למרכז הביקור שלהם.

סטס מיסז'ניקוב: אבל כן אפשר לשלב את המוצר האותנטי הדרוזי בתוך המוצרים שאנחנו מציעים בצפון הארץ, ואז כולם ירוויחו: התיירים יקבלו גיוון של מוצר יותר עשיר, והיישובים הדרוזיים ירוויחו בזה שתוך כדי הסיור הרחב התיירים יוכלו להיכנס ולהתרשם, לקנות ולבלות במסעדה.

סטס מיסז'ניקוב: וכשיהיו גם בתי-מלון ביישובים הדרוזיים – ואני מאוד רוצה שיוקמו שם גם בתי-מלון, ויש כבר צימרים במקומות האלה, כדי שגם יעצרו שם וילונו שם.

סטס מיסז'ניקוב: לכן, אני חושב שעכשיו, כשהמוצר מתחיל להתהוות ומתחיל לקבל צורה של מוצר מוכר, שמופיע אצלנו באתר האינטרנט בכל השפות, ומופיע בברושורות בכל השפות – ואני בטוח שכשאני בשבוע הבא אפתח את הדוכן שלנו, את הביתן שלנו – סליחה על המילה, לא דוכן, ביתן שלנו – ב-ITB בברלין, ביתן ישראלי ענק, תהיה שם גם נציגות לתיירות דרוזית, ואם לא תהיה נציגות מהתיירות הדרוזית, אז אנחנו, כמשרד התיירות, נייצג את המוצר התיירותי הדרוזי בברושורות, בפלקטים, בהסברים, בכל השפות.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: באמת, בדיוני ועדת הכלכלה, חבר הכנסת חמד עמאר, שהיה מאוד פעיל בהם, תמיד כשנגענו בענייני תיירות היה מתעקש על הנושא של תיירות.

אופיר אקוניס: אני לא יודע על תיירות חוץ, אבל תיירות הפנים בשבתות בדאלית-אל-כרמל, אדוני, מאוד מפותחת.

סטס מיסז'ניקוב: מאוד.

אופיר אקוניס: וגם תיירות פנים היא חשובה.

אופיר אקוניס: גם תיירות פנים היא מאוד חשובה.

אופיר אקוניס: בבקשה, חבר הכנסת צור, ואחריו – חבר הכנסת מיקי לוי.

דוד צור: אדוני היושב-ראש, השר, אין ספק שהנתונים שהצבעת עליהם, וגם אובייקטיבית בכל קנה מידה – מספר התיירים שהיו פה בשנים האחרונות הוא יוצא מהכלל.

דוד צור: כמי שגם היה דווקא קצת על הקו, גם לאזור מוסקבה ואוקראינה, אני חייב לומר שזו מהפכה.

דוד צור: כבר השר הקודם, אהרונוביץ, שביטל את הוויזות מרוסיה – יוצא מהכלל.

דוד צור: שאלה דווקא בהקשר הזה: אחרי "אביב העמים" או "שחור העמים" במצרים, שבעצם כמעט ביטל את הקו הזה, שהיה קו אלטרנטיבי שמאוד פגע בתיירות, גם באילת וגם בים-המלח, בעיקר, זו הפכה להיות איזו תיירות שבאים רק כבדרך אגב לים-המלח – האם נעשה מספיק מבחינה שיווקית דווקא לנצל את המצב הזה שנוצר שם, שהבסיס יהיה דווקא כניסה לאילת ולים-המלח?

סטס מיסז'ניקוב: תודה רבה על השאלה.

סטס מיסז'ניקוב: א.

סטס מיסז'ניקוב: כן.

סטס מיסז'ניקוב: אנחנו זיהינו את אביב העמים, כמו שאמרת, או החורף המוסלמי הזה, וראינו הזדמנות.

סטס מיסז'ניקוב: דרך אגב, ראינו גם סכנה שהתממשה.

סטס מיסז'ניקוב: ראה, כשאתה מסתכל על הגלובוס אתה – לא יודע, אתה נמצא באסיה, בסדר, או כשאתה נמצא בארצות-הברית ואתה לא מכיר כל כך טוב את הגיאוגרפיה של המזרח התיכון כמו שאנחנו מכירים, אתה לא יודע איפה אילת מתחילה ואיפה מצרים נגמרת.

סטס מיסז'ניקוב: בשבילם זה אותו אזור.

סטס מיסז'ניקוב: אתה לא תיקח את הילדים שלך לאזור שהוא לא יציב רק מפני שיגידו לך שיש איזה ספוט קטן בתוך האזור הזה שהוא אי של יציבות, דמוקרטיה יחידה במזרח התיכון.

סטס מיסז'ניקוב: לא תיקח.

סטס מיסז'ניקוב: ואם תיקח, תעשה את כל הבדיקות וגם תתייעץ עם הרבה מאוד אנשים שאתה מאמין בהם.

סטס מיסז'ניקוב: לכן, כל מה שקרה סביבנו היווה מבחינתנו קודם כול איום, וממשיך להוות איום, כי אנשים פוחדים להגיע לאזור הזה, נקודה.

סטס מיסז'ניקוב: סטטיסטית, יש נתונים, כמות התיירים למזרח התיכון בשנתיים האחרונות פחתה ב-25%, ואצלנו, ברוך השם, זה במגמת עלייה.

סטס מיסז'ניקוב: מצד שני, אנחנו כן עשינו קמפיינים במקומות מרכזיים כמו ברוסיה, כמו בארצות-הברית, לא כדי להדגיש את מה שקורה, הדברים הרעים שקורים במצרים ובסוריה, אלא כדי להדגיש שאצלנו שקט.

סטס מיסז'ניקוב: אמרנו בשלטים גדולים ברחבי מוסקבה: ים אדום יש גם בישראל, בלי מה שנקרא לסטור או לתקוע אצבע בעין של המצרים.

אופיר אקוניס: חתיכה קטנה.

סטס מיסז'ניקוב: מה, של אצבע?

אופיר אקוניס: של הים האדום.

אופיר אקוניס: לא, לא של האצבע, של הים.

סטס מיסז'ניקוב: בסדר.

סטס מיסז'ניקוב: עם כל הכבוד, עם כל הכבוד, אי-אפשר להתחרות במחירי הנופש במצרים באילת.

סטס מיסז'ניקוב: יש כאלה שעדיין מעדיפים לנפוש במצרים למרות כל הסיכונים – –

אופיר אקוניס: נכון.

סטס מיסז'ניקוב: – – אבל התיירות שמה פחתה, ואנחנו ראינו – היום קראתי בעיתון – אני לא יודע, לא עשיתי את המדידה הזאת, אבל מתוך 15 מיליון נשארו להם 5.

סטס מיסז'ניקוב: זאת קטסטרופה.

סטס מיסז'ניקוב: מדינה שמושתתת ב-GDP שלהם, בתל"ג שלהם, על תיירות, לא כמונו 3%, אלא בעשרות אחוזים, זאת קריסה טוטלית של כל הכלכלה.

סטס מיסז'ניקוב: דרך אגב, ככה קרה ביוון, ככה קרה גם בספרד.

סטס מיסז'ניקוב: אנחנו מדינה היי-טקיסטית, גם של low-tech מאוד מפותח.

סטס מיסז'ניקוב: אצלנו רק 3% זה תיירות.

סטס מיסז'ניקוב: אז אם חלילה יקרה, חלילה, טפו-טפו, אם יקרה מה שקרה ב-2000, 2001, עם אינתיפאדה, והתיירות תקרוס לגמרי, הכלכלה שלנו לא תקרוס.

סטס מיסז'ניקוב: היא לא מושתתת על תיירות.

סטס מיסז'ניקוב: התיירות אומנם ספק מספר אחת של כוח-אדם, של מקומות תעסוקה, של הכנסות שמוזרמות למשק.

סטס מיסז'ניקוב: אבל כן, עשינו קמפיינים, ניסינו למשוך.

סטס מיסז'ניקוב: נסעתי ישירות לדבר עם סיטונאים בצרפת, באנגליה.

סטס מיסז'ניקוב: הם כולם אמרו: אתם יקרים מדי.

סטס מיסז'ניקוב: ולכן גם יזמתי – אם ישבת פה, אני לא יודע אם שמעת את הפתיח שלי – יזמתי את הרפורמה הזאת בהורדת עלויות הנופש בארץ ב-20%, מה שעבר בממשלה, מה שאני מקווה מאוד שייושם בממשלה הבאה, על-ידי הממשלה הבאה, על-ידי הכנסת הבאה; תלוי בכם, דרך אגב.

סטס מיסז'ניקוב: זה יגיע לכנסת בסופו של דבר.

סטס מיסז'ניקוב: להוריד את עלויות הנופש זה אפשרי.

סטס מיסז'ניקוב: העברנו את זה בממשלה, הראיתי איך, כדי שגם אנחנו נישאר פה בארץ בתיירות פנים, וכדי שיבואו אלה שעד עכשיו לא הגיעו מפני שאנחנו יקרים מדי.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת מיקי לוי, בבקשה.

אופיר אקוניס: אחריו – חבר הכנסת מוזס, ואחריו – חבר הכנסת מיכאלי.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, אני בראשית דברי רוצה להודות לך על ארבע השנים ולאחל לך הצלחה עתידית.

סטס מיסז'ניקוב: תודה רבה.

מיקי לוי: אני מבקש, ברשותך, לנצל את הניסיון שנצבר אצלך ולשאול מה עמדתך כשר התיירות היוצא – וזה מתחבר לחברי חבר הכנסת צור – לגבי הקמת רשות לאומית לשיווק התיירות, כמקובל בכל מדינות העולם.

סטס מיסז'ניקוב: אני שמח – קודם כול, תודה רבה, חבר הכנסת מיקי לוי, על השאלה ועל ההתעניינות; היית פה ושמעת את כל ההרצאה שלי, את כל הסקירה שלי.

סטס מיסז'ניקוב: אני רואה שהלוביסטים של התאחדות בתי-המלון לא נחים לרגע בשום קדנציה – – –

מיקי לוי: היינו שם אתמול, אדוני – – –

סטס מיסז'ניקוב: לא – – –

אורלי לוי אבקסיס: אתה היית בין השלושה?

מיקי לוי: מה?

אורלי לוי אבקסיס: אתה היית בין השלושה?

מיקי לוי: אני באתי לעשר דקות, בירכתי וברחתי.

סטס מיסז'ניקוב: איפה שם?

מיקי לוי: הייתה אתמול ישיבת התאחדות בעלי המלון במלון – באיזה מלון, חברת הכנסת לוי?

אורלי לוי אבקסיס: אני חושבת ש"ליאונרדו".

מיקי לוי: "ליאונרדו" – – –

אופיר אקוניס: אנחנו לא הוזמנו, כבוד השר.

אופיר אקוניס: אנחנו פעם היינו – – –

אורלי לוי אבקסיס: לא, אנחנו לא חדשים, אנחנו – – –

אופיר אקוניס: פעם היינו, חברת הכנסת לוי – רק החדשים הוזמנו?

אופיר אקוניס: הבנתי.

מיקי לוי: לא בטוח.

סטס מיסז'ניקוב: אני אחרי ארבע שנים לא כל כך מכיר את בתי-המלון ולא ביקרתי בהם, שהיה חסר לי גם אתמול לבקר באחד.

סטס מיסז'ניקוב: אבל לשאלתך, אני חושב שמי שמתמקצע בתיירות צריך שיהיו לו כל הכלים לעשות את התיירות.

סטס מיסז'ניקוב: מה זה אומר?

סטס מיסז'ניקוב: אחת המלחמות הכי קשות שאני ניהלתי עם משרד האוצר – אני אמרתי: חבר'ה, אני אחד השרים הבודדים שאומר לכם משפט לא פופולרי: אני לא זקוק לשקל נוסף; קיבלתי מכם כל מה שרציתי.

סטס מיסז'ניקוב: ביקשתי תקציב שיווק מוכפל – קיבלתי; ביקשתי השקעות – קיבלתי.

סטס מיסז'ניקוב: אבל תנו לי גם למשול.

סטס מיסז'ניקוב: אתם נותנים לי כסף אבל שוללים ממני אפשרות כרגולטור להגיד לכם שלמשל אזורי הביקוש, מבחינת היזמים, השתנו, ואולי אני צריך לתת יותר מענקים לא לאזור א' אלא לאזור ב', לפי זה שאנחנו במשרד יודעים שהיזמים רוצים לבנות בתי-מלון דווקא שם.

סטס מיסז'ניקוב: לא, אתה לא יכול.

סטס מיסז'ניקוב: ככה קבענו.

סטס מיסז'ניקוב: למה?

סטס מיסז'ניקוב: ככה, כי אנחנו הרגולטור הכי אלים בארץ.

סטס מיסז'ניקוב: אגף התקציבים יכול להתחרות באלימות עם רגולטור בשם משרד המשפטים.

סטס מיסז'ניקוב: למה?

סטס מיסז'ניקוב: ככה.

סטס מיסז'ניקוב: נגזר משמים.

סטס מיסז'ניקוב: ואני אומר לך, בהתמדה הצלחנו להחזיר לידינו שליטה על הרבה מאוד דברים, גם בתחום בניית בתי-מלון, גם בתחום השיווק, גם בתחום ההשבחה של המוצר התיירותי, כי אנחנו מבינים בזה.

סטס מיסז'ניקוב: מי זה אנחנו?

סטס מיסז'ניקוב: אני קטונתי, אני באתי לארבע שנים.

סטס מיסז'ניקוב: אני חושב שעשיתי עבודה בכלל לא רעה.

סטס מיסז'ניקוב: למדתי תיירות, אני יודע תיירות, אבל יש אנשים שעוסקים בזה עשרות שנים, והם הגרעין הקשה של משרד התיירות.

סטס מיסז'ניקוב: הם מומחים בתיירות, והם הסתובבו ברחבי העולם, למדו תיירות.

סטס מיסז'ניקוב: הם למדו שיווק – אגב, שיווק זה גם המקצוע שלי.

סטס מיסז'ניקוב: אני למדתי מינהל עסקים באוניברסיטת תל-אביב, שיווק, ולכן באתי עם המקצוע מוכן לתיירות, כי ה"מיינסטרים" של התיירות זה לשווק.

סטס מיסז'ניקוב: אני חושב שהכלים והתקציב נמצאים בידיים נכונות.

סטס מיסז'ניקוב: אני לא חושב שצריך להפריט כל דבר, אני לא חושב שצריך להוציא כל דבר, ודווקא את מה שצריך להפריט ולהוציא – אנחנו לא עושים את זה.

סטס מיסז'ניקוב: אז אני מבטיח לך ששום שר – ברגע שהוא נכנס למשרד התיירות, מתחיל להתעמק במשרד הזה, הוא מתחיל לאהוב אותו, הוא מתחיל להתעורר בבוקר עם חדוות יצירה.

סטס מיסז'ניקוב: זה משרד באמת עם הרבה מאוד יצירה.

סטס מיסז'ניקוב: אתה יכול לחשוב שמה מחוץ לקופסה, וכשאתה חושב מחוץ לקופסה, אתה גם מצליח ליצור נקודות זכות והצלחות.

סטס מיסז'ניקוב: אף שר לא יוותר על השיווק מהמשרד שלו – להוציא את זה לרשות כלשהי.

מיקי לוי: האם את הרשות הזאת אפשר להקים כרשות עצמאית בתוך משרד התיירות – – –

אופיר אקוניס: אתה כבר עשית סקירה, השר לנדאו?

אופיר אקוניס: לא, אתה בסיעת הליכוד ביתנו.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת לוי, יש איזה מין תשוקה לא מובנת לעשות רשויות במקום משרדים.

אופיר אקוניס: בסדר, בחלק מהמקומות זה תופס, בחלק מהמקומות זה לא תופס.

אופיר אקוניס: אני לא בטוח שאזרחי ישראל, אם תשאל אותם על רשות המים, יגידו לך: כן, טוב מאוד, זה היה דבר ענק.

אופיר אקוניס: לא יודע, לא בטוח.

אופיר אקוניס: יכול להיות שכן, יכול להיות שלא.

אופיר אקוניס: או רשות החשמל.

אופיר אקוניס: ואז לפעמים – לא תמיד זה דבר טוב, לא תמיד.

אופיר אקוניס: לפעמים לא ולפעמים זה טוב.

אופיר אקוניס: בטח אתה תתייחס לזה – – –

עוזי לנדאו: אני אתייחס לזה.

סטס מיסז'ניקוב: חבר הכנסת לוי, אותו לוביסט – – –

מיקי לוי: זה עלה בפגישה אתמול.

אופיר אקוניס: לגיטימי שזה עלה בפגישה.

אופיר אקוניס: זה עלה גם בפגישה שלנו בפעם הקודמת, ובטח שלך, לפני שתי כנסות.

סטס מיסז'ניקוב: ב-2007, בהיותי יושב-ראש ועדת הכספים – –

אופיר אקוניס: נכון.

סטס מיסז'ניקוב: – – הגיעו אלי אנשים, שדרך אגב חלקם הפכו להיות חברים אישיים שלי.

סטס מיסז'ניקוב: אלי גונן, יושב-ראש התאחדות בתי-המלון אז, ב-2007, שהפך להיות חבר אישי שלי אף שהוא חבר מפלגת העבודה, בא אלי ואמר: תקשיב, הנה הצעת חוק, תוביל אותה; צריך להקים רשות עצמאית לשיווק תיירות.

סטס מיסז'ניקוב: אמרתי: תקשיב, אני כאיש שיווק מאוד מתחבר להצעת החוק הזאת.

סטס מיסז'ניקוב: אם אני שר – אני מוריד לך סטירה.

סטס מיסז'ניקוב: אתה מוציא ממני את כל הסמכויות שלי, אז איזה שר אני?

סטס מיסז'ניקוב: הנה, יושב פה השר לנדאו, דרך אגב, דוגמה מצוינת – – –

מיקי לוי: אדוני השר, למדתי ממך.

סטס מיסז'ניקוב: אם שכנעתי אותך, אדוני ראש מחוז משטרה לשעבר, אז – – –

אופיר אקוניס: תודה, תודה.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת מוזס.

אופיר אקוניס: אחריו – חבר הכנסת מיכאלי, אמרתי שאתה, אבל חברת הכנסת לוי אבקסיס יש לה נסיעה ארוכה והיא תרצה לצאת קודם, אז היא תהיה לפניך.

אופיר אקוניס: בבקשה, חבר הכנסת מוזס.

מנחם אליעזר מוזס: אדוני היושב-ראש, ידידי וחברי הטוב השר סטס מיסז'ניקוב, נתגעגע לזמנים שלך.

מנחם אליעזר מוזס: אני רוצה לומר לכם, לפני ארבע שנים, כשהתמנית להיות שר התיירות, הרבה הביעו ספקות אם יהיה ביכולתך להרים את המקום המתויר מספר שתיים במדינה, וזה קבר הרשב"י במירון, שאחרי הכותל – בכותל מבקרים בשנה קרוב ל-10 מיליון איש ובקבר הרשב"י מבקרים קרוב ל-2 מיליון איש.

מנחם אליעזר מוזס: המקום היה מוזנח, והוכחת יכולת מרשימה.

מנחם אליעזר מוזס: הלכתי אתך יד ביד, והוכחת שאפשר באמת לעשות ממקום של מהפכה מהפך אמיתי.

מנחם אליעזר מוזס: הבאת את המקום למקום נקי, מצוחצח, יפה.

מנחם אליעזר מוזס: השקעת הרבה, ועיקר העיקרים – הצלחת לשנע ב-24 שעות בל"ג בעומר למעלה מ-400,000 איש ללא שום תקלות וללא שום עיכוב.

מנחם אליעזר מוזס: אנשים היום שבאים מחו"ל לבד – מגיעים קרוב לל"ג בעומר קרוב ל-50,000 תיירים – כולם משבחים ומהללים, ואני בתוכם.

מנחם אליעזר מוזס: אני רוצה באמת – אני ממש לא יודע מה אני אעשה בל"ג בעומר הקרוב.

סטס מיסז'ניקוב: אתה תזמין אותי, אני אבוא.

מנחם אליעזר מוזס: אני מזמין אותך, אבל אני צריך אותך עם כל הסמכויות.

מנחם אליעזר מוזס: באת לסיור כבר חודשיים קודם ובדקת את כל הצרכים, וסגרת את כל הפערים.

מנחם אליעזר מוזס: עשית דברים גדולים.

מנחם אליעזר מוזס: אני רק רוצה לאחל לך: בכל אשר תפנה תשכיל ותצליח בזכות הרשב"י; כמו שהצלחת כאן, תצליח בכל מה שעומד לפניך.

אופיר אקוניס: תודה רבה.

סטס מיסז'ניקוב: תודה רבה.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, בבקשה.

אופיר אקוניס: אגב, חבר הכנסת מוזס בתחילת הקדנציה הקודמת היה חבר בוועדת הכלכלה והעלה את זה גם.

אופיר אקוניס: זה דברים שעלו שם, קרה אתם משהו בסוף.

מנחם אליעזר מוזס: אני מקווה שנחזור לשם.

אופיר אקוניס: אולי למקומות אחרים.

אורלי לוי אבקסיס: ראשית, אני רוצה להגיד תודה לחבר הכנסת מיכאלי, שככה פינה לי את הבמה, ושאף אחד לא יאמר עליך שאתה מדיר נשים; אני אצא להגנתך אם יאמרו כך.

אורלי לוי אבקסיס: אני באמת רוצה לנצל את הרגע הזה ולומר תודה גדולה וענקית למי שנחשב לשר התיירות, סטס.

אורלי לוי אבקסיס: אני חייבת לומר משהו: כולם באמת מכירים את העשייה שלך במשרד התיירות, ומבחן התוצאה הוא המבחן שמדבר.

אורלי לוי אבקסיס: בכל זאת, שלוש שנים שיא בתיירות, גם כאשר מסביבנו הכול גועש, וחוסר ידיעה מה הולך להיות ואיך זה ישפיע ביטחונית.

אורלי לוי אבקסיס: אבל אני רוצה להאיר ככה, בספוט, נקודה מסוימת שאני לא חושבת שהצליחה להגיע לכלל הציבור, וזו נקודה שעזרה לי מאוד בכנסת שעברה, בכנסת האחרונה, להעביר כמה דברים שהיו לי קרובים מאוד ללב, ומצאתי בך שותף – זה כל הנושא החברתי, עם דגש על ילדים ובני נוער בסיכון.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לגלות פה סוד: כאשר אני ידעתי שאני צריכה להריץ בוועדת שרים לענייני חקיקה חוק שהוא חשוב לי במיוחד, הייתי בודקת מתי סטס נמצא בארץ והוא לא באיזו שליחות של משרד התיירות או משהו כזה, כי אז ידעתי שהחוק בטוח לא מת, גם אם לא הצלחתי להשיג רוב בוועדת שרים.

אורלי לוי אבקסיס: ואז גם הייתי משגרת אליו, פחות או יותר, ראשי דברים ואת החוק ואת המהות שלו.

אורלי לוי אבקסיס: אני חייבת להגיד שיש לו תפיסה מדהימה ויכולת לשכנע, ותמיד אחר כך הייתי מקבלת מסרים אחרים, משוב על כך שתמיד הדיונים סביב החוקים שלי מעוררים הרבה אמוציות.

אורלי לוי אבקסיס: אבל זה מעיד על כך שאתה, סטס, למדת את הדברים לעומק.

אורלי לוי אבקסיס: יכולת להציג אותם כמו שצריך, היית פרזנטור מצוין של החוקים שניסיתי להעביר, ואת חלקם הגדול גם העברנו בכנסת האחרונה.

אורלי לוי אבקסיס: אז אתה באמת שותף לכל חוק וחוק, וגם כשהצגת היום את המשרד שלך, אהבתי את הדגש ששמת על הנושא החברתי-כלכלי, על הנושא של הפריפריה, על הנושא של מקומות עבודה נוספים.

אורלי לוי אבקסיס: אנשים לא יודעים שבעצם הגדילה בתיירות הנכנסת מביאה לגדילה וצמיחה גם של הכלכלה המקומית, ובעיקר של עובדים שקשה להם היום מאוד למצוא פרנסה גם בפריפריה, אבל גם משהו ארוך טווח.

אורלי לוי אבקסיס: וככל שהמשרד הזה בעצם ימשיך ויקדם את התיירות, אנחנו נדע שיש לנו יותר מקומות עבודה.

אורלי לוי אבקסיס: באמת, תודה ענקית מקרב לב, וגם על התמיכה בסיעה בנושאים החברתיים.

אורלי לוי אבקסיס: כדאי שידעו שאתה גם איש חברתי, ומי שלא יודע ידע עכשיו.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, ובהצלחה בכל דרך שתבחר.

סטס מיסז'ניקוב: תודה רבה.

אופיר אקוניס: תודה רבה לך.

אופיר אקוניס: בבקשה, חבר הכנסת מיכאלי.

אופיר אקוניס: זה דבר מדהים מה שקורה פה.

אופיר אקוניס: בישראל אתה צריך להיות לשעבר כדי שיגידו עליך כמה דברים טובים.

אופיר אקוניס: לא יכול להיות שאתה תהיה במצב – – –

סטס מיסז'ניקוב: אופיר, אני עוד בחיי שומע את זה.

אופיר אקוניס: לא, אמרתי לשעבר, ועוד בחייך.

אופיר אקוניס: תחשוב.

אופיר אקוניס: זה פשוט דבר פנטסטי.

מנחם אליעזר מוזס: הכי נחמד זה לשמוע בחיים.

אופיר אקוניס: זה נכון.

רוברט אילטוב: אופיר, אפשר להגיד שהוא גם לעתיד.

רוברט אילטוב: אני בטוח שהוא יחזור לפוליטיקה, ובגדול.

אופיר אקוניס: בשמחה.

אופיר אקוניס: בבקשה, חבר הכנסת מיכאלי.

סטס מיסז'ניקוב: אם זה הכסף האחרון שלך, לא הייתי מהמר על זה, רוברט, אבל בסדר.

רוברט אילטוב: אני הייתי מהמר על זה.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, חברי השרים, חברי חברי הכנסת, אני חושב, השר מיסז'ניקוב – אנחנו כבר מכירים אותו גם כחבר הכנסת וכיושב-ראש ועדת הכספים, ולכן אולי קצת לא נעים שאנחנו עושים איזה סיכום תקופה.

אברהם מיכאלי: עוד עתיד גדול לפניך, ואני מקווה שנראה אותך בבית הזה בהמשך, שתחזור ותמשיך בעשייה פרלמנטרית, וגם ממשלתית.

אברהם מיכאלי: אני חושב שהברכות ושחברים הודו לך – ואני לא רוצה לחזור על כל הדברים – מראים באמת על האופי שלך.

אברהם מיכאלי: אתה היית קשוב לדברים ואמרת: לא התפקיד עושה את האדם אלא האדם עושה את התפקיד, ובכך הוכחת שלהרבה מאוד דברים שהיינו צריכים לחשוב איך לתקן או איך לשפר היית קשוב.

אברהם מיכאלי: הפרויקטים שהזכרת, כולל הפרויקטים של המגזר החרדי – באמת היית מהפכן בחשיבה הזאת.

אברהם מיכאלי: אמרת: אם אנשים יוצאים לנפוש, צריך ליצור להם תשתיות נכונות כדי שיצאו לנפוש.

אברהם מיכאלי: לכן, התשבחות שקיבלת על כך הן תשבחות על תוצאות בשטח.

אברהם מיכאלי: אנשים מרוצים מזה.

אברהם מיכאלי: אנחנו התייחסנו לנושא של הוויזות.

אברהם מיכאלי: אני ואתה כבר שתי קדנציות מנסים בכמה וכמה מדינות, אפילו בגאורגיה.

אברהם מיכאלי: אתה יודע שאנחנו עדיין לא פתרנו את זה, אבל בדרך לפתור את זה, הכול בחשיבה איך לייצר את הפלטפורמה הנכונה להגדיל את התיירות.

אברהם מיכאלי: והכי חשוב שבשורה התחתונה הצלחת להגביר את התיירות לישראל, ובכל מקום שלא הספקנו עוד לייצר את התשתית הנכונה, אני מאמין שבעזרת השם אנחנו עוד נמשיך, ותמיד נשתף אותך בשמחות האלה.

סטס מיסז'ניקוב: תודה רבה.

אופיר אקוניס: תודה רבה לך, חבר הכנסת מיכאלי.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת שמעון אוחיון – אחרון השואלים.

אופיר אקוניס: אחר כך יש עוד תודות.

אופיר אקוניס: בבקשה, חבר הכנסת אוחיון.

שמעון אוחיון: אדוני היושב-ראש, שר התיירות, אני בין החדשים, ורק מתרשם, בוודאי מתוך הקריאה, מהעשייה הנפלאה, ותרשה לי לשלוח לך ברכות על ההישגים הנפלאים, במיוחד על ראיית משרד התיירות כמנוע צמיחה לתעסוקה, להכנסת מטבע זר ועוד הרבה דברים נפלאים בהקשר הכלכלי והחברתי.

שמעון אוחיון: דיברת באמת על מגוון של פעילויות ועל הרשות של משרד התיירות, שבאמת נעשו בצורה מאוד מגוונת וגם מאוד יצירתית, ואני רוצה לשאול לגבי הפילוח של מקומות שבדרך כלל – כל מה שנוגע למקומות כמו קבר רשב"י ואחרים, שהציבור מתעניין בהם – הלוא יש לנו מקומות נוספים.

שמעון אוחיון: האם המשרד חשב עליהם?

שמעון אוחיון: לא רק קבר רבי מאיר אלא בעיקר צפת.

שמעון אוחיון: יש לי משאלת לב – אני מקווה שזה לא יגרום לצרות עם ארצות אחרות – אולי את הקבר באומן להביא לנו לפה.

שמעון אוחיון: בעניין הזה, אני רואה את הנהירה בראש השנה וביום כיפור, ואני שואל את עצמי מדוע תופעה כזאת לא יכולה להיות כאן.

שמעון אוחיון: מי שמחפש גם דברים שקשורים, בוודאי ובוודאי בעניין של קדושה ומיסטיקה מאוד מאוד מיוחדת, בלי לזלזל, צפת שלנו, ברוך השם, משופעת.

שמעון אוחיון: האם גם חשבתם על זה?

שמעון אוחיון: דבר שני, הייתי רוצה – אולי המשרד, עם כזאת אנרגיה ויצירתיות – העולם היהודי, הנוער היהודי.

שמעון אוחיון: אני יודע שמדברים על "תגלית".

שמעון אוחיון: מעט מאוד מהנוער היהודי הגיע בסופו של דבר לארץ.

שמעון אוחיון: אולי הרוח החדשה של משרד התיירות תיקח את "תגלית" ותביא אותו לממדים הרבה יותר מרשימים.

שמעון אוחיון: תודה.

אופיר אקוניס: תודה.

סטס מיסז'ניקוב: תודה רבה.

סטס מיסז'ניקוב: חבר הכנסת אוחיון, גם תודה על ההקשבה וגם תודה על הפידבק.

סטס מיסז'ניקוב: לגבי צפת – אחת הערים התיירותיות ביותר שיש בארץ, השקענו שם עשרות מיליוני שקלים בתשתיות תיירותיות, בשיפור של בתי-מלון שמיועדים למגזר החרדי, על מנת להביא את המגזר, כמו שאמרתי.

סטס מיסז'ניקוב: דווקא בצפת עשינו מהפכה בתחום הזה.

סטס מיסז'ניקוב: היה לנו שם פרטנר מצוין בדמותו של ראש העיר.

סטס מיסז'ניקוב: שמע, קטונתי מלייעץ אם להביא את קבר רבי נחמן מאומן לצפת.

סטס מיסז'ניקוב: אנחנו נגיע ככה רחוק.

סטס מיסז'ניקוב: ביקרתי בסמרקנד, ופתאום התגלה לי שקבר הנביא דניאל נמצא בסמרקנד.

סטס מיסז'ניקוב: אז גם את הקבר הזה אנחנו נצטרך להביא לצפת?

סטס מיסז'ניקוב: כך אנחנו נסתכסך עם כל אומות העולם, ואנחנו רוצים להפך, להתיידד אתן.

סטס מיסז'ניקוב: כן, בצפת הושקעה הרבה מאוד מחשבה.

סטס מיסז'ניקוב: צפת הפכה להיות מוצר תיירותי מובהק.

סטס מיסז'ניקוב: כאשר אנחנו פונים ל-second comers, לאלה שבאים וחוזרים למדינת ישראל, אנחנו שואלים אותם: ביקרתם בצפת?

סטס מיסז'ניקוב: האם ביקרתם בפסטיבל הכלייזמרים?

סטס מיסז'ניקוב: האם ביקרתם בשיעורי קבלה שניתנים בצפת?

סטס מיסז'ניקוב: אני מדבר לאו דווקא על היהודים, אני מדבר על כלל האוכלוסייה.

סטס מיסז'ניקוב: מדונה עשתה לנו שירות מדהים.

סטס מיסז'ניקוב: בכל ההופעות שלה, כשהיא הופיעה בלילות בצפת ולמדה שם קבלה, היא הביאה להיכרות מחודשת עם עיר האבות הזאת.

סטס מיסז'ניקוב: לגבי השאלה השנייה, לגבי הנוער היהודי – כן, הרעיון מצוין, חשבנו עליו.

סטס מיסז'ניקוב: בסיור אחרון בארה"ב, בפברואר שנה שעברה, דיברתי עם רוברט שטרן, שדווקא ייסד את התנועה הצעירה הזאת ורצה לקחת תחת החסות שלו את "תגלית", אבל לא לנוער יהודי אלא לנוער אוונגליסטי, שיכיר את הארץ.

סטס מיסז'ניקוב: אנחנו יודעים שהאוונגליסטים הם אוהבי מדינת ישראל, מהסיבות שלהם.

סטס מיסז'ניקוב: אני לא רוצה לפרט עכשיו מדוכן הכנסת למה.

סטס מיסז'ניקוב: יש להם סיבות משלהם, אבל הם גם אוהבים את מדינת ישראל וגם מבקרים במדינת ישראל וגם מחנכים את ילדיהם לאהבת מדינת ישראל.

סטס מיסז'ניקוב: את זה אפשר לנצל ברוח הטובה, כמובן, על-ידי יצירת "תגלית" גם לנוער נוצרי.

סטס מיסז'ניקוב: לעודד "תגלית" לנוער יהודי.

סטס מיסז'ניקוב: אני השתתפתי בבר-מצווה של התוכנית הזאת בכנס מאוד גדול בתל-אביב או ברמת-גן, אני כבר לא זוכר איפה זה היה.

סטס מיסז'ניקוב: משרד התיירות מאוד מסייע שהתוכנית הזאת תצא לפועל ושהילדים האלה ובני-הנוער האלה יכירו את הארץ וידעו לאהוב אותה גם דרך הרגליים, ולא רק דרך הספרים.

אופיר אקוניס: בבקשה, תודות.

סטס מיסז'ניקוב: אני רוצה להודות לכל אלה שהודו לי ולכל אלה שבירכו אותי.

סטס מיסז'ניקוב: אתם עשיתם את זה לא רק היום, אתם עשיתם את זה גם בפעמים הקודמות כשאני סקרתי את משרד התיירות במרוצת ארבע השנים האלה.

סטס מיסז'ניקוב: לכן זכיתי עוד בחיי למילות תודה.

סטס מיסז'ניקוב: כנראה באמת עשינו משהו טוב.

סטס מיסז'ניקוב: אני אנצל את הרגע, אדוני היושב-ראש, שזה נאום הפרידה שלי נכון לעכשיו מכנסת ישראל.

אופיר אקוניס: אילטוב שם על זה כסף.

סטס מיסז'ניקוב: הדבר האחרון שאני רוצה לעשות זה לרושש את חברי רוברט אילטוב.

סטס מיסז'ניקוב: אני אחשוב.

אברהם מיכאלי: מי ששם כסף לא רוצה להפסיד.

סטס מיסז'ניקוב: אם אתם כבר שמים כסף, אתם לא מוכנים להפסיד, נכון.

סטס מיסז'ניקוב: אני קודם כול רוצה להודות לצמד האנשים שהביאו אותי לפה, שבזכותם יש לי כבוד לייצג את מדינת ישראל ואת עם ישראל בבית הזה, את הורי.

סטס מיסז'ניקוב: לפני 30 שנה בדיוק, באמצע מלחמת לבנון הראשונה, הורי החליטו לעשות מעשה, אף-על-פי שכל העולם הגדול היה פתוח בפניהם ולא נסגר.

סטס מיסז'ניקוב: הם יכלו לבוא לכל מקום בעולם והם החליטו לעלות לארץ מתוך הכרה שזה המקום היחיד שבו צריכים לחיות יהודים.

סטס מיסז'ניקוב: הם סיפקו לי השכלה נכונה, הכשרה נכונה, חינוך נכון.

סטס מיסז'ניקוב: 23 שנה אחרי שעליתי לארץ כילד קטן זכיתי לכהן כחבר כנסת וכיו"ר ועדה, אחת הגדולות ביותר במשכן הזה, וכשר במדינת ישראל במשכן הזה.

סטס מיסז'ניקוב: זה לא בכדי, ועל כך מגיע להם המון המון תודה.

סטס מיסז'ניקוב: לכל תעשיית התיירות שליוותה אותי במהלך הקדנציה הזאת, שעזרה לי להתמקצע, שעזרה לי להבין, שעזרה לי להכין תוכנית עבודה תלת-שנתית, עזרה לי לעזור להם ולהצליח ביחד ולסכם קדנציה נפלאה.

סטס מיסז'ניקוב: אני באמת רוצה להזכיר בקצרה כמה מהשמות: תיירן גדול, מיקי פדרמן, שהוא יו"ר ראש לשכת התיאום של הארגונים התיירותיים; עמי פדרמן, שהוא יו"ר התאחדות בתי-המלון, והמנכ"ל שלו, שמואל צוראל; שמואל מרום, שהוא הנשיא של התאחדות התיירות הנכנסת, והמנכ"ל שלו עמי אתגר; קובי קרני, שהוא יו"ר התאחדות סוכני הנסיעות, והמנכ"ל שלו יוסי פתאל; אבי פרידמן, יו"ר חברות התעופה הזרות; מוני בר, יו"ר חברות השכרות רכב; יעקב מיטרני, כל מורי הדרך – אגב, זאת החזית וזה חלון הראווה שלנו.

סטס מיסז'ניקוב: דרך הרגליים מלמדים את התיירים לאהוב את הארץ.

סטס מיסז'ניקוב: מנכ"לים של חברות תעופה ישראליות, אליעזר שקדי, גדי טפר, דוד קמיניץ, וכל תעשיית התיירות המפוארת.

סטס מיסז'ניקוב: סליחה שלא הזכרתי את כולם, אבל הזכרתי אנשים שבאמת התוו את הדרך.

סטס מיסז'ניקוב: מנהלי ועובדי משרד התיירות שאני עדיין עומד בראשם – אנשים נפלאים, אנשים שבאמת קמים בבוקר כדי לעשות למען מדינת ישראל, למען כלכלת מדינת ישראל, חושבים מחוץ לקופסה ומצליחים.

סטס מיסז'ניקוב: בראשם – המנכ"ל שמיניתי ולא טעיתי במינוי שלו, נועז בר-ניר, שהוביל את הוועדה שהזכרתי כבר להורדת עלויות הנופש.

סטס מיסז'ניקוב: זה רשום על שמו, ועל כך הוא גם קיבל פרס איש השנה בתיירות.

סטס מיסז'ניקוב: אני רוצה להודות לצוות שלי שליווה אותי – חלקם חוץ מארבע השנים האלה, גם כשהייתי יושב-ראש ועדת הכספים, גם כשהייתי חבר כנסת רגיל: טלי קידר, יועצת בכירה, ואמנון ליברמן, יועץ תקשורת, שיושבים פה בשקט בפינה.

סטס מיסז'ניקוב: הם הפכו בשבילי לחלק מהמשפחה, הרבה יותר מיועצים – חברים; ראש המטה שלי לאורך שנים רבות, רועי וולר, שהיום הוא מנכ"ל המועצה האזורית גוש-עציון.

סטס מיסז'ניקוב: הרבה שנים היה אתי הבחור הזה, המון תודה גם לו; ראש המטה נכון להיום, יעל ברנדט; הרל"שית שלי רינה פורטנוי.

סטס מיסז'ניקוב: יועצים נוספים הם אינה אמחניצקי, יפים טרכטנברג, מיכאל טולמן, וכמובן כל צוות המזכירות שמלווה אותי בארבע השנים האלה.

סטס מיסז'ניקוב: לבסוף – למפלגת האם שלי, ישראל ביתנו.

סטס מיסז'ניקוב: נבחרתי מטעמה, הייתי בין המייסדים של המפלגה הזאת במרס 1999.

סטס מיסז'ניקוב: אני בטוח שהיא תמשיך להיות כוח מוביל בפוליטיקה הישראלית, כוח דומיננטי בציבוריות הישראלית.

סטס מיסז'ניקוב: זאת כבר מפלגה של כלל הישראלים.

סטס מיסז'ניקוב: אני מאוד מודה לפעיליה, לבוחריה.

סטס מיסז'ניקוב: את כל הפעילים אני מכיר כמו את כף ידי השמאלית.

סטס מיסז'ניקוב: הבוחרים רבים הם; הם שלחו אותי לתפקידים האלה שמילאתי, לשני התפקידים הרמים שמילאתי.

סטס מיסז'ניקוב: כמובן מילות תודה רבות מגיעות ליושב-ראש ולמייסד של המפלגה אביגדור ליברמן, שבסופו של דבר האמין בי תמיד, כמו שאני מאמין בו תמיד, ומינה אותי לשני התפקידים שמילאתי בכנסת טרום הקודמת ובכנסת הקודמת כיו"ר ועדת כספים וכשר התיירות.

סטס מיסז'ניקוב: אני מאחל הרבה הצלחה לחברי הכנסת החדשים ולחברי הכנסת הנשארים.

סטס מיסז'ניקוב: אני מאחל לזה שימלא את תפקיד שר התיירות ליהנות מהמשרד הזה ומהעשייה הברוכה של המשרד הזה כמו שאני נהניתי ולהמשיך את העשייה שעשינו, כי בסופו של דבר אנחנו עובדים בשביל המדינה ובשביל העם הנפלא שלנו.

סטס מיסז'ניקוב: תודה רבה.

אופיר אקוניס: תודה רבה לשר התיירות סטס מיסז'ניקוב על סקירתו ועל שירותו בכנסת ובממשלה.

אופיר אקוניס: אני בטוח שאילטוב – ההימור שלו הוא בסדר.

אופיר אקוניס: חברות וחברי הכנסת, תם סדר-היום.

אופיר אקוניס: הישיבה הבאה תתקיים ביום שני, כ"ב באדר התשע"ג, 4 במרס 2013, בשעה 16:00.

אופיר אקוניס: ישיבה זו נעולה.