ישיבת מליאה, כנסת 19, פרוטוקול מספר 8, 2013-02-26 00:00

בנימין בן-אליעזר: מכובדי, היום יום שלישי, ט"ז באדר התשע"ג, 26 בפברואר 2013.

בנימין בן-אליעזר: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

בנימין בן-אליעזר: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת בפועל, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – הסכם קואליציוני לכינון הממשלה ה-33 למדינת ישראל, שנערך ונחתם בתאריך ט' באדר תשע"ג, 19 בפברואר 2013, בין סיעת הליכוד – ישראל ביתנו בכנסת התשע-עשרה לבין סיעת התנועה בראשות ציפי לבני בכנסת ה-19.

ירדנה מלר-הורוביץ: הסכם שיתוף פעולה בתחום טכנולוגיית המידע והתקשורת בין ממשלת מדינת ישראל לבין ממשלת הרפובליקה של בולגריה.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה רבה.

בנימין בן-אליעזר: חברות וחברים, אני עובר עכשיו לנושא הראשון והוא נאומים בני דקה.

בנימין בן-אליעזר: אני רוצה להסביר: אני אפעיל את ההצבעה, אלחץ על הכפתור כאן.

בנימין בן-אליעזר: כל מי שרוצה לדבר לוחץ, ואז אני אקבל את הרשימה כאן, ואחר כך אני אקרא לכם.

בנימין בן-אליעזר: אני אקפיד על הזמן.

בנימין בן-אליעזר: מדובר בדקה וכל אחד יכול לומר כל מה שהוא רוצה.

בנימין בן-אליעזר: אני מודה לכם.

בנימין בן-אליעזר: בבקשה, נא להצביע.

בנימין בן-אליעזר: אני מזמין את חבר הכנסת מוחמד ברכה להיות הראשון.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אלה הדברים הראשונים שלי בכנסת הזאת, ולכן אני מברך את כל חברי הכנסת, במיוחד החדשים, ומאחל להם הצלחה.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, הוחלט לפני כמה חודשים על סלילת כביש בתוך הכפר בית-צפאפא, אחרי שכבר בשנות ה-80 נסלל כביש שקוראים לו היום דב יוסף, שחצה את הכפר במקביל ל"טדי", ועכשיו עושים את ההצלבה לכביש הזה עם כביש חדש.

מוחמד ברכה: בעצם, הכביש החדש חוצה את הכפר והופך אותו לא לשני חצאים אלא לארבעה רבעים.

מוחמד ברכה: זה דבר שלדעתי הורס את המרקם החברתי של הכפר, הורס את מערכת החינוך, הורס את היחסים החברתיים בתוך הכפר, וזה דבר שהוא בלתי סביר.

מוחמד ברכה: הפתרון הוא פתרון פשוט, שהתושבים מקבלים אותו, והוא שקטע מהכביש יהיה מנהרה – תת-קרקעית – בעלות מינימלית, ואפשר יהיה דרך כך לשמור על הכפר ככפר אחד ועל היחסים החברתיים בין התושבים.

מוחמד ברכה: לכן אני קורא גם למשרד התחבורה אבל גם לעיריית ירושלים, שימשיכו במתווה הנוכחי, אבל שקטע מזה יהיה מנהרה, על מנת לשמור על הכפר ועל אישיותו ועל היחסים בתוכו.

מוחמד ברכה: תודה רבה, אדוני.

בנימין בן-אליעזר: אני מודה לך.

בנימין בן-אליעזר: חבר הכנסת גטאס, בבקשה.

באסל גטאס: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אנחנו עדים בימים אלה ממש לשיח נוקב בעניין האם תהיה אינתיפאדה או לא תהיה אינתיפאדה.

באסל גטאס: כולם מדברים על זה כאילו שזה נושא לשיחות ולאקטואליה ולא לדיונים מעשיים ופרקטיים.

באסל גטאס: אני חושב שבכל מה שקורה מסביבנו, שבאמת אפשר לתאר אותו כמצב נפיץ, על ממשלת ישראל לנקוט צעדים מיידיים שמאפשרים ויאפשרו לפתור את העניין ולמנוע פרוץ או המשך מעשי האלימות.

באסל גטאס: במיוחד בעניינו של האסיר סאמר עיסאווי, שיש בית-משפט בישראל שכבר פסק לו עונש של שמונה חודשים, שמסתיימים ב-6 במרס.

באסל גטאס: אם יבוא למליאה או לתקשורת שר הביטחון ברק ויכריז שסאמר עיסאווי עומד להשתחרר ב-6 במרס, 50% מהמתח שאנו עדים לו – כי סאמר עיסאווי כבר מעל 220 יום בשביתת רעב ומצבו הבריאותי מאוד קשה.

באסל גטאס: לפחות בקטע הזה יכולים להוריד 50% מהמתח, מה עוד שיש עוד שלושה אסירים שעברו את ה-100 יום – שניים ממשוחררי עסקת שליט ושניים במעצר מינהלי.

באסל גטאס: לדעתי, פה יש מקום לעשות מעשה ולא רק לדבר על זה כאילו שזו גזירה משמים, ורק מנתחים מתי ואיך יקרה ולמי יש אינטרס להמשיך בזה או לא.

בנימין בן-אליעזר: אני מודה לך.

בנימין בן-אליעזר: חבר הכנסת חיליק בר.

יחיאל חיליק בר: אדוני היושב-ראש, אנחנו נמצאים בקיפאון מדיני, אבל לזה כבר התרגלנו.

יחיאל חיליק בר: אבל קורה משהו בקרוב, ומגיע נשיא ארצות-הברית, וזה אחרי שהצטרפו לחגיגה גם אביב ערבי, אולי פרוץ אינתיפאדה שלישית, שליחים למזרח התיכון שהתייאשו וחזרו.

יחיאל חיליק בר: טרם כינונה של ממשלה חדשה, אם תיכון, אני מבקש לקרוא לראש הממשלה, טרם הגעתו של נשיא ארצות-הברית לפה, לכונן מיידית צוות משא-ומתן שיתחיל לעבוד עם מה שיש.

יחיאל חיליק בר: יש לו כבר את ציפי לבני לצדו, אז אולי גם היא תצטרף, אל מול הרשות הפלסטינית, כדי שכשיגיע לפה נשיא ארצות-הברית, כדי שלא נחזיר אותו בבושת פנים כמו את סגן הנשיא שהיה פה והתחלנו בנייה בירושלים.

יחיאל חיליק בר: יהיה משא-ומתן או לפחות הליך משא-ומתן שמתחיל לקרום עור וגידים.

יחיאל חיליק בר: אנחנו צריכים את זה מבחינה פנימית, מדינית, ובוודאי אל מול שכנינו הערבים ומדינות העולם.

יחיאל חיליק בר: אני קורא לו לעשות את זה מיידית, כאן ועכשיו.

יחיאל חיליק בר: תודה.

בנימין בן-אליעזר: תודה רבה לך.

בנימין בן-אליעזר: חבר הכנסת הורוביץ.

ניצן הורוביץ: אדוני היושב-ראש, אתמול התקיימה הפגנה באזור ה"דולפינריום", בין יפו לתל-אביב, במחאה על הלינץ' שנעשה בעובד ניקיון של עיריית תל-אביב, ששמו חסן אוסרוף, שהותקף שם, בטיילת, על-ידי קבוצת צעירים בגלל היותו ערבי.

ניצן הורוביץ: הוא הוכה קשות, הוא נפצע ושוכב פצוע בבית-החולים.

ניצן הורוביץ: אני חושב שמהכנסת הזאת צריכה לצאת קריאת גינוי תקיפה כלפי מעשים כאלה.

ניצן הורוביץ: חמור מאוד שחבורת פרחחים, אני לא יודע אם שיכורים או לא, תקפו אדם על רקע כזה, גרמו לו חבלה חמורה, וזה לא מקרה יחיד וזה לא מקרה בודד.

ניצן הורוביץ: הדרך להתמודד – אנחנו, כחברה – בין הדרכים להתמודד היא להעניק לאדם כזה שנפצע בפשע שנאה הכרה של נפגע פעולת איבה, משום שפשע שנאה הוא מעשה שמכוון כלפי החברה כולה, וגילויי גזענות מהסוג הזה מכוונים נגד כולנו.

ניצן הורוביץ: אדם כזה הוא בעיני, וצריך שיהיה בעינינו, נפגע של פעולת איבה, מה שנקרא על רקע לאומני, כמו שנוהגים לכנות את זה, ולכן גם מגיע לו הפיצוי המתאים.

ניצן הורוביץ: כי, אדוני היושב-ראש, האיש הוא אפילו לא עובד עירייה, הוא עובד קבלן.

ניצן הורוביץ: ואם הוא יקבל את הפיצוי, אם בכלל, לפי הכללים הקיימים, זה לא יכסה לו שום דבר מהפגיעה.

ניצן הורוביץ: ולכן צריך להכיר בו כנפגע פעולת איבה, קורבן הלינץ' חסן אוסרוף.

ניצן הורוביץ: תודה רבה.

בנימין בן-אליעזר: תודה רבה לך.

בנימין בן-אליעזר: חבר הכנסת אראל מרגלית.

אראל מרגלית: כבוד היושב-ראש, אני רוצה לברך את עיתון "כלכליסט", שבימים האחרונים בעצם מביא לנו את הפרוטוקולים הגנוזים של ועדת-טרכטנברג.

אראל מרגלית: ואחד הדברים המרכזיים שמופיעים שם, על-ידי ראשי הממשל, אלה שייצגו את הממשלה – אייל גבאי, שהיה מנכ"ל משרד ראש הממשלה, בראשם – זה חוסר האונים שהממשלה בעצמה הרגישה עקב המחאה החברתית של קיץ 2011, ביכולת שלה להגיב לצורך, לסדרי עדיפויות משתנים, ולגבש תקציב שישקף את סדרי העדיפויות החברתיים יותר שהרבה מראשי המחאה גיבשו ושמו בפני הממשלה.

אראל מרגלית: הדבר המרכזי שהוא אומר שם – ואני חוזר, אומר את זה מישהו שמייצג את הממשלה – שאסור להמשיך בניסוי הזה בעולם שמשתנה, בכלכלה שמשתנה, אי-אפשר לשים תחזית ממוסמרת לשנתיים קדימה, ושזעקת המחאה החברתית באמצע 2011 הייתה יכולה להישמע אם ניתן היה לשנות או לתעדף אחרת את התוצאה.

אראל מרגלית: עקב הגילויים האלה, ועקב ההירתמות של חלק מכלי התקשורת כדי להראות כמה זה היה קשה, אני קורא עוד פעם לנו, חברי הכנסת, לשנות ולהחזיר את חוק-היסוד לתקציב בן שנה, ואני מקווה שהדבר הזה לא יצריך מאתנו לחזור שוב לבג"ץ, ונטפל בזה פה, בתוך הבית הזה.

אראל מרגלית: תודה.

בנימין בן-אליעזר: מודה לך.

בנימין בן-אליעזר: חבר הכנסת אבו עראר.

טלב אבו עראר: מכובדי היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, היום בשעות הבוקר היו עימותים ביישוב ביר-הדאג' שבנגב, יישוב מוכר מזה עשר שנים, על רקע הדבקת צווי הריסה של משרד הפנים על מבנים ביישוב, למרות ניסיונם, או ניסיונות, מאמצים של הוועד המקומי לקדם תוכניות, לקבל היתרי בנייה.

טלב אבו עראר: זו מדיניות של גזענות ואפליה בלתי פוסקת שנוהג בה משרד הפנים, והוא מעדיף לקדם עימותים עם האוכלוסייה הערבית בנגב במקום לדאוג לקדם פתרונות ולאפשר אשרור המבנים.

טלב אבו עראר: הייתכן שיישוב מוכר מזה עשר שנים ואין בו ולו היתר בנייה אחד, והריסת הבתים נמשכת?

טלב אבו עראר: משרד הפנים מעדיף לחתום על צווי הריסה ולא לחתום על היתרי בנייה.

טלב אבו עראר: אני קורא מכאן לממשלה להפסיק את מדיניות הריסת הבתים ומזהיר מפני עימותים מיותרים, כפי שאירע היום בביר-הדאג'.

טלב אבו עראר: תודה רבה.

בנימין בן-אליעזר: אני מודה לך.

בנימין בן-אליעזר: חבר הכנסת גנאים, בבקשה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מצטרף לחברי ניצן בקשר למקרה שקרה בתל-אביב ביום ראשון לעובד חסן אוסרוף, שהותקף על-ידי קבוצה של נערים יהודים לא בגלל דבר – אלא בגלל שהוא ערבי, וזה מחזק באמת את האמרה על הגזענות, שהיא מקסימום שנאה במינימום סיבה.

מסעוד גנאים: אבל הגזענות, אדוני היושב-ראש, יש לה שורשים והיא ניזונה מאקלים, ואנחנו ידענו את זה בכנסת שעברה.

מסעוד גנאים: אז אני רק מקווה שבכנסת הזו לא יהיו לנו פוליטיקאים או חברי כנסת שירכבו על גבו של נמר זה, שבסוף יטרוף אותם, כי גזענות, אנחנו אמרנו, לא תעצור על גבולותיו של המיעוט הערבי הפלסטיני אלא היא תתפשט, ומה שקרה ב"בית"ר ירושלים" הוא הוכחה לזה.

מסעוד גנאים: תודה.

בנימין בן-אליעזר: אני מודה לך.

בנימין בן-אליעזר: חבר הכנסת איציק שמולי.

איציק שמולי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני, כמו חברי חבר הכנסת מרגלית, מבקש לציין את חשיפת הפרוטוקולים מוועדת-טרכטנברג השבוע.

איציק שמולי: אני חושב שמה שהפרוטוקולים האלו מלמדים אותנו זה פער, פער בלתי מוסבר, בין ההבנה של אותם חברים בוועדה על אודות הסיבות שהביאו לפרוץ המחאה ובין ההמלצות, שהיו רפות מדי ומינימליסטיות מדי, וגם אותן, ממילא, למרות התחייבות מפורשת, לא יישמה הממשלה ככתבן וכלשונן.

איציק שמולי: אני חושב שבעת הזאת הקריאה הזאת מופנית בעיקר למפלגות, לסיעות שנמצאות בעיצומו של משא-ומתן קואליציוני – לקחת את הדברים האלו בחשבון, כמובן.

איציק שמולי: מחירי הדיור עלו בחמש השנים האחרונות כמעט ב-70%.

איציק שמולי: רק בשבוע שעבר התבשרנו על עלייה נוספת במחירי החלב, מוצרי החלב שבפיקוח, ב-3.5%.

איציק שמולי: ואנחנו מתבשרים על עלייה נוספת במחירי הדלק.

איציק שמולי: יש תקציב לפנינו, יש משא-ומתן קואליציוני, ואני מבקש מכל החברים והסיעות להביא את הדברים האלו בחשבון.

איציק שמולי: תודה.

בנימין בן-אליעזר: אני מודה לך.

בנימין בן-אליעזר: חבר הכנסת דב ליפמן, בבקשה.

דב ליפמן: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, ברצוני לשתף אתכם בפניית ציבור שהגיעה אלי מהגברת שפרה שחר, מנכ"לית עמותת "בית חם לכל חייל".

דב ליפמן: הנה עיקרי הדברים – ישנה בעיה: תקציבי מדינת ישראל אמורים לעודד עבודה במעונות, הסעדה, בניין וכדומה.

דב ליפמן: גופים שבהחלט זקוקים לעזרת המדינה במציאת ידיים עובדות מעודדים, מבלי להתכוון, אפליה על רקע דתי.

דב ליפמן: כיום רוב המלונות, כמו גם תחנות הדלק, אינם מעוניינים להעסיק חיילים משוחררים שלפי אמונתם הדתית אסור להם לעבוד בשבת.

דב ליפמן: השאלה הראשונה שנשאל חייל משוחרר בריאיון הטלפוני היא: האם יש לך בעיה עם עבודה בשבת?

דב ליפמן: אסור שתקציבי ממשלה יפלו אדם לרעה רק מכיוון שהוא לא מוכן לעבוד בשבת, יום המנוחה הרשמי של מדינת ישראל.

דב ליפמן: יחד עם מציאת פתרונות הולמים והוגנים לשוויון בנטל, עלינו לדאוג טוב יותר למי שכבר נתן את הכול לביטחון המדינה ואזרחיה.

דב ליפמן: לדעתי יש לבחון מחדש את סוגיית מענק עבודה מועדפת לגופים אשר מפלים חיילים שנתנו את מיטב שנותיהם לביטחון המדינה וכל חטאם הוא שהם שומרים שבת.

בנימין בן-אליעזר: אני מודה לך.

בנימין בן-אליעזר: חבר הכנסת מיקי רוזנטל.

מיקי רוזנטל: אדוני היושב-ראש, את הנאום הזה אני נושא בשמו של תומר אנונילס, הוא בן 34 מראשון-לציון.

מיקי רוזנטל: מדי שבוע אני אקריא כאן נאום שנכתב על-ידי מישהו מהציבור, איש או אישה, בנושאים שמטרידים אותם.

מיקי רוזנטל: רציתי להביא לתשומת לב חברי הכנסת אפליה המתרחשת על בסיס יומיומי ופוגעת בעשרות אלפי אזרחים בישראל: בעיית הנגישות של בעלי מוגבלויות.

מיקי רוזנטל: אלפי נכים לא יכולים להגיע למחוז חפצם כי הם לא יכולים, ולעתים אין להם איך.

מיקי רוזנטל: מתחיל מנוהל של "רכבת ישראל", שבו בעל מוגבלות צריך להודיע מראש על הגעתו לרכבת; ממשיך במדרכה שמסוכן או בלתי אפשרי לרדת ממנה עם כיסא גלגלים וברמפה עם שיפוע בזווית בלתי אפשרית לעלייה.

מיקי רוזנטל: כשכל יציאה מהבית דורשת תכנון לפרטים, אין זה פלא שיש המעדיפים להישאר בסביבה מוכרת וכזו שלא מפלה אותם לרעה.

מיקי רוזנטל: תודה רבה.

בנימין בן-אליעזר: אני מודה לך.

בנימין בן-אליעזר: חבר כנסת עמר בר-לב.

עמר בר-לב: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, היום בבוקר נפלה בשטח אשקלון רקטה שנורתה מרצועת-עזה.

עמר בר-לב: סביר כי במצב הנוכחי ההסלמה ביהודה ושומרון תימשך, והיא מובילה, כפי שאנחנו רואים כבר מהבוקר, להסלמה גם בעזה ולמציאות קשה שהפכה כבר לשגרת חייהם של תושבי הדרום.

עמר בר-לב: אנו איננו יכולים להישאר אדישים.

עמר בר-לב: הפתרון היחיד הוא חתירה מתמדת ועיקשת להסדר מדיני.

עמר בר-לב: כניסתם הצפויה של חברי הבית היהודי לקואליציה תקצין את מדיניות הממשלה ותעצים את הקיפאון המדיני, שלא לדבר על הסכנה בהכנסת מפלגה קיצונית לקואליציה, שערכיה סותרים ערכים ליברליים כמו שמירה על בית-המשפט העליון ומתן אפשרות לנישואים, גירושים וקבורה לכל אחד על-פי דרכו או על-פי דרכה.

עמר בר-לב: חבר הכנסת לפיד, כיצד ייתכן כי אתה, שמצביעיך בוודאי מאמינים בערכים הליברליים, סולל את דרכו של בנט לקואליציה?

עמר בר-לב: זוהי הנפילה האמיתית והכואבת, והיא שתפגע בתושבי הדרום ובשאר אזרחי המדינה.

בנימין בן-אליעזר: אני מודה לך.

בנימין בן-אליעזר: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת דב חנין.

בנימין בן-אליעזר: בבקשה.

דב חנין: תודה, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: שלוש הערות.

דב חנין: בראשונה, אני מצרף את קולי לדבריו של חברי ניצן הורוביץ.

דב חנין: בחסן אוסרוף חייבים להכיר כקורבן פעולת איבה.

דב חנין: החוק מאפשר את זה, המצפון מחייב את זה.

דב חנין: זה נכון גם לגבי יהודים שהותקפו על-ידי ערבים וגם לגבי ערבים שהותקפו על-ידי יהודים.

דב חנין: הערה שנייה, אדוני היושב-ראש – הספירה לאחור בשטחים כבר התחילה.

דב חנין: ארבע שנים של קיפאון מדיני ושל הרחבת התנחלויות יובילו אותנו לאסון.

דב חנין: אני קורא לכולנו לעשות הכול כדי להקדים הפעם את ההידברות להתפוצצות, והכול אפשרי כדי להקדים את ההידברות להתפוצצות הזאת.

דב חנין: הדבר הקל ביותר הוא לתת מענה נבון ונכון לבעיות האסירים.

דב חנין: זה אפשרי, זה מתחייב.

דב חנין: הערה שלישית, אדוני היושב-ראש – היום התבשרנו בצער שטרקטור דרס גבר ששכב על החוף בבת-ים.

דב חנין: זה מחייב הקפדה על אותה נורמה כללית שאנחנו חוקקנו בכנסת הקודמת: על איסור נהיגה בחופי ישראל.

דב חנין: אם נקפיד על הנורמה הזאת, אנחנו נוכל למנוע בעתיד מקרי מוות ואסונות דומים נוספים.

דב חנין: תודה.

בנימין בן-אליעזר: אני מודה לך.

בנימין בן-אליעזר: חברת הכנסת סתיו שפיר, בבקשה.

סתיו שפיר: אדוני היושב-ראש, לפני שנה וחצי ראש הממשלה הקים את אותה ועדת-טרכטנברג והציב בה את האנשים שהוא בחר – לדבריו, כדי לפתור את מצוקותיה של החברה הישראלית כפי שחווינו אותן עם פרוץ המחאה החברתית.

סתיו שפיר: הפרוטוקולים של אותה ועדה הוסתרו במשך שנה וחצי מעינו של הציבור, נחשפו על-ידי העיתון "כלכליסט" ולא על-ידי הממשלה, ומעיון בהם ברור לגמרי למה.

סתיו שפיר: אותם אנשים בכירים באוצר ובממשלה מודים שם באשמה: מדיניות האוצר חיסלה את מדינת הרווחה; "שברנו את גבם של 500,000 איש".

סתיו שפיר: הדברים האלה כתובים שם.

סתיו שפיר: המדיניות של הממשלה היא שהובילה לפערים החברתיים, לאי-שוויון ולריסוק של החברה שלנו.

סתיו שפיר: ועכשיו נשאלת השאלה: מאחר שאנחנו יודעים מדוע הוסתרו הפרוטוקולים האלה, האם אין לציבור הזכות לדעת – כמו שעכשיו אנחנו מגלים שוועדה הוקמה על מנת למסמס מחאה חברתית – האם אין לציבור זכות לדעת מה נבחריו עושים מאחורי דלתיים סגורות?

סתיו שפיר: אולי אנחנו צריכים לשקול לפתוח פרוטוקולים של ועדות נוספות, למשל ועדת השרים לענייני חקיקה.

סתיו שפיר: אולי אנחנו צריכים לברר איפה עוד הציבור לא רואה את מה שנבחריו מעוללים לו, בעיקר היכן שאותם נבחרים יודעים היטב שהמדיניות הזו גורמת לכולנו נזק יקר.

סתיו שפיר: תודה.

בנימין בן-אליעזר: אני מודה לך.

בנימין בן-אליעזר: חבר הכנסת עמרם מצנע, בבקשה.

עמרם מצנע: מכובדי יושב-ראש הכנסת, חברי חברי הכנסת, שתי הערות.

עמרם מצנע: אחת – נפלה בידי הזכות להשתתף אתמול באירוע בבאר-שבע של חנוכת בית שהוא בעצם בית להגנה על ילדים ובני-נוער שהותקפו מינית.

עמרם מצנע: הבית הזה הוא לא מעון אלא הוא מרכז את הפעילות של משרד הבריאות, המשטרה, העובדים הסוציאליים, הרווחה, כדי לתת אווירה ומקום נוח לאותם ילדים ובני-נוער שנפגעו.

עמרם מצנע: אני מוכרח לומר – זה אחד משני מרכזים, נדמה לי, שהוקמו עד עכשיו.

עמרם מצנע: אני מאוד מברך על כך – מרכז יוצא מן הכלל, שייתן טיפול הולם – ומברך את מי שתנהל את המרכז הזה, גל אבני, שאני מכיר היטב, עובדת סוציאלית שמייצגת היטב את כל העובדים הסוציאליים.

עמרם מצנע: הערה קטנה לידידי חבר הכנסת בר-לב: טול קורה מבין עיניך.

עמרם מצנע: מה אתה רוצה מיאיר לפיד ומה אתה רוצה מבנט?

עמרם מצנע: תצטרפו לממשלה ותשימו את הנושא המדיני על השולחן.

בנימין בן-אליעזר: תודה רבה.

בנימין בן-אליעזר: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת משה מזרחי, בבקשה.

משה מזרחי: אדוני היושב-ראש, זה לא משהו הרה גורל, אבל הוא שווה דקה.

משה מזרחי: אני מחזיק כותרת מלפני החג, שבחודש הבא יקצצו שלוש שעות סיעוד לניצולי שואה.

משה מזרחי: ואני רוצה להביא כאן – לא רק שאנחנו עושים זילות לשואה, אלא גם למעטים שנותרו מהתופת ההוא.

משה מזרחי: אני רוצה להביא את קולה של ניצולת השואה אילנה חרוסט, בת 82, שנפגעה גם פיזית וגם בהיבטים קשים מהמקום ההוא.

משה מזרחי: היא שואלת – ואני רוצה לשאול גם את כולנו ואת אלה שאחראים לזה: למה לוקחים לי את השעות?

משה מזרחי: היא שואלת בייאוש.

משה מזרחי: כמה שנים עוד יש לי לחיות?

משה מזרחי: היו לי תשע שעות בשבוע, מישהי שמגיעה לרחוץ אותי ויורדת לעשות לי קניות.

משה מזרחי: אני לא אוכל להסתדר בלעדיה.

משה מזרחי: ואני אומר שצריך באמת לא עור של פיל אלא עור של קרוקודיל כדי להיות אטום לקול הזה.

משה מזרחי: ואני רוצה להגיד לפקידים המוגנים שדואגים לקיצוץ הזה משפט שאני לקחתי ממטה מאבק למען הנכים, שאמר תיאודור רוזוולט: אנשים שנלחמים לחיות עוד יום, לחייהם יש טעם שהאנשים המוגנים לעולם לא יטעמו.

משה מזרחי: לעצמנו אנחנו מעלים את השכר אפילו בלי להניד עפעף.

בנימין בן-אליעזר: אני מודה לך.

בנימין בן-אליעזר: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת חמד עמאר.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, השבוע נפגשתי עם כמה ראשי רשויות מהמגזר הדרוזי, והם דיברו אתי על המחיר של החלקות לחיילים משוחררים.

חמד עמאר: כאן אני רוצה לספר לכם על התרגיל של משרד השיכון.

חמד עמאר: בכנסת הקודמת בדקנו את נושא העלויות של החלקות לחיילים משוחררים, והתברר שהמחיר מחולק לשתיים: אחת זה מחיר הקרקע, ושתיים זה מחיר הביטוח.

חמד עמאר: בתוכנית הרב-שנתית של הממשלה ב-2011 הוחלט לסבסד 40 מיליון שקל בארבע שנים לביטוח – לסבסד את הביטוח של החלקות.

חמד עמאר: מה משרד השיכון עשה?

חמד עמאר: הוא הוזיל את הסבסוד כי סובסד – הוזיל את הביטוח, כי זה סובסד, והעלה את המחיר של הקרקע.

חמד עמאר: המחיר של הקרקע היה לפני 2011 קרוב ל-40,000 שקל, והמחיר של הביטוח היה 80,000–90,000 שקל.

חמד עמאר: ברגע שהוזילו את הביטוח לפחות מ-30,000 שקל, מחיר הקרקע המריא פי-שניים ופי-שלושה, ואז, מה שיצא, שבמקום להוזיל את המחיר של הקרקע לחיילים משוחררים, המחיר של הקרקע לחיילים משוחררים נשאר אותו דבר ואפילו עלה.

חמד עמאר: תודה רבה.

בנימין בן-אליעזר: אני מודה לך.

בנימין בן-אליעזר: זה נושא שראוי – חבר הכנסת אלעזר שטרן, בבקשה.

אלעזר שטרן: אדוני היושב-ראש, אני, במשפט אחד, מבקש להצטרף לקריאה של חבר הכנסת משה מזרחי.

אלעזר שטרן: לצערי הרב זה עלה פה גם לפני שבוע וגם לפני שבועיים, אותה שאלה בדיוק, של 50 מיליון שקל לשלוש שעות סיעוד לניצולי שואה.

אלעזר שטרן: אני חושב שזה באמת – אני מתבייש.

אלעזר שטרן: אני רציתי לדבר כאן, לנוכח ההתייחסויות לפגיעה בחסן אוסרוף – לפני שבוע דיברתי פה על סכנת הגזענות, שאכן קיימת בתוכנו, אבל אני עליתי לכאן לומר שגם לא נהיה קלים מדי על ההדק, בשביל לא להוריד מדי – או את המהירות שבה אנחנו מגדירים דבר כגזענות.

אלעזר שטרן: יש פה יותר מחבר כנסת אחד שאני פניתי אליו אתמול שיבדוק את האפשרות להצטרף אלי לביקור של חסן בבית-החולים.

אלעזר שטרן: אני דחיתי את הביקור כיוון שלצערי יכול להיות שהסיפור הזה הוא לא בדיוק סיפור של גזענות.

אלעזר שטרן: אולי הוא לא פחות חמור – הוא סיפור של אלימות וברוטליות שפושות במקומותינו יותר מדי.

קריאה: – – –

אלעזר שטרן: אני חושב – יש את זה – אני אומר את זה עוד פעם:

אלעזר שטרן: דיברתי פה על גזענות, אף אחד שלא יחשוד בי.

אלעזר שטרן: במקרה הזה – – –

קריאה: – – –

אלעזר שטרן: במקרה הזה, גם מבדיקות שעשיתי עם המשטרה, עדיין לא ברור שזה סיפור של גזענות.

אלעזר שטרן: למה אני עולה לכאן להגיד את זה?

אלעזר שטרן: כיוון שאני חושב שגם אם המקרה הזה הוא ברוטליות לשמה, ויש פה עניין של שתייה מופרזת, כשאנחנו שמים את הכול על כותרת של גזענות, שהיא לצערי הרב קורית במקומותינו, אנחנו מתמודדים פחות עם תופעה של אלימות ושל אלימות תחת שכרות, שקורות במקומותינו הרבה יותר.

אלעזר שטרן: תודה.

בנימין בן-אליעזר: אני מודה לך.

בנימין בן-אליעזר: אני מכריז בזה על סגירת הרשימה.

בנימין בן-אליעזר: אני מזמין את חברת הכנסת איילת שקד.

בנימין בן-אליעזר: בבקשה.

איילת שקד: שתי הערות בנוגע להתפרעויות שיש בימים האחרונים ביהודה ושומרון.

איילת שקד: התקשורת הממלכתית: "גלי צה"ל", "קול ישראל", לצערנו אימצו את הטרמינולוגיה הפלסטינית ומשתמשים במונחים "גדה מערבית" במקום "יהודה ושומרון" ו"אסירים" במקום "פעילי טרור" או "מחבלים כלואים", וזה חבל.

איילת שקד: דבר שני, אני רוצה להזכיר שמשוחררי עסקת ג'יבריל היו המנוע לאינתיפאדה הראשונה, ומשוחררי שליט – מתוך משוחררי העסקה 60 מחבלים ששוחררו ליהודה ושומרון נעצרו שוב, מתוכם 35 עדיין עצורים ושניים מתוך הארבעה שהתחילו את שביתת הרעב וגרמו למהומה הם משוחררי עסקת שליט.

איילת שקד: אני רק רוצה שנזכור את זה אם חס וחלילה תיפתח אינתיפאדה שלישית.

בנימין בן-אליעזר: אני מודה לך.

בנימין בן-אליעזר: בטרם אזמין את חבר הכנסת יעקב אשר, אני מדגיש עוד פעם: הנאומים בני דקה.

בנימין בן-אליעזר: בבקשה להקפיד.

בנימין בן-אליעזר: חבר הכנסת יעקב אשר, בבקשה.

אדוני היושב-ראש, שמענו בימים האחרונים על מקרה אלימות נוסף כנגד ראשי רשויות.

אני חושב שהנושא הזה – למיטב ידיעתי יש כעשרה ראשי רשויות, לדעתי גם יותר, שנקראים "מאוימים בדרגה גבוהה"; הנושא הזה חוזר על עצמו אחת לכמה זמן, ואני חושב שנושא של ראש רשות שנמצא בחזית, גם מול גורמים כאלה ואחרים, המדינה צריכה לחשוב על הנושא הזה משתי סיבות: גם הרבה מאוד החלטות עלולות להיות כאלה ואחרות מלחצים כאלה ואחרים, ודבר נוסף, ראש רשות הוא עדיין ייצוגי, הוא מכהן בתפקיד, בתפקיד ממלכתי, והדברים האלה מחייבים, כי הם אחר כך פורצים מסגרות אחרות.

למיטב ידיעתי ישנו תקציב זעום מאוד לנושא של אבטחה של ראשי רשויות, מפילים את זה שוב על ראשי הרשויות.

המקרה האחרון – ראש עיריית חדרה, ראש עיר מצליח ומצוין, שחווה את הדבר הזה, ואני מבקש גם מהשר לביטחון פנים, גם ממפכ"ל המשטרה וגם מגורמים במשרד האוצר ומשרד הפנים לתת את דעתם על הנושא הזה, כדי שלא נצטער אחר כך.

בנימין בן-אליעזר: אני מודה לך.

בנימין בן-אליעזר: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת יואל רזבוזוב.

יואל רזבוזוב: אדוני היושב-ראש, אני מבקש לנצל את הדקה שיש לי על מנת לתת דוגמה קטנה איך בכסף קטן אפשר לעשות דבר גדול.

יואל רזבוזוב: לפני כארבע שנים נכנסתי לעיריית נתניה וקיבלתי את תיק הספורט.

יואל רזבוזוב: גיליתי אגודת שחייה עירונית בשם "דולפין נתניה".

יואל רזבוזוב: יושב-ראש האגודה, סימון דוידסון, עם אש בעיניים, הציג לי תוכנית לארבע שנים של פיתוח האגודה, והעירייה החליטה לתמוך בהצעה.

יואל רזבוזוב: מה קרה לאחר ארבע שנים?

יואל רזבוזוב: האגודה הפכה מקומץ קטן של משתתפים לענק של יותר מ-500 שחיינים.

יואל רזבוזוב: האגודה שברה את רצף הזכיות של אגודה ירושלמית שבמשך 20 שנה החזיקה בתואר אלופת המדינה וזכתה באליפות המדינה.

יואל רזבוזוב: האגודה עשתה עשרות פרויקטים למען נוער בסיכון בנתניה.

יואל רזבוזוב: מה הרוויחו העיר והמדינה מההשקעה היחסית קטנה?

יואל רזבוזוב: דור של ילדים, שיכול היה להידרדר לפשיעה ולהוות מעמסה על תקציבי השיקום והרווחה של העירייה והמדינה – פנו לתחום החינוך ולספורט.

יואל רזבוזוב: אותם ילדים מתחנכים לערכים של מצוינות, הגשמה עצמית, משמעת וניהול אורח חיים ספורטיבי ומהווים מקור השראה לחבריהם.

יואל רזבוזוב: הילדים האלה, שהם הגאווה של כולנו, מייצגים כבר היום את המועדון במדינה ובחו"ל, והמוכשרים ביותר מהווים את התשתית של ישראל לבריכת השחייה האולימפית בריו 2016.

יואל רזבוזוב: פה אני עוד פעם מזכיר דוגמה קטנה, איך בכסף קטן אפשר לעשות דבר גדול ולהוציא את הנוער שלנו ולשים אותו במסגרת הנכונה.

יואל רזבוזוב: תודה.

בנימין בן-אליעזר: כל הכבוד לך ותודה לך.

בנימין בן-אליעזר: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת מוטי יוגב.

מרדכי יוגב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני רוצה לדבר על כך שההתיישבות היהודית ביהודה ושומרון נשלטת בשליטה של ריבון צבאי, ואתה מכיר את המציאות.

מרדכי יוגב: המציאות הזאת של שלטון, בעצם של דן יחיד, על למעלה מ-360,000 נפש, מביאה למציאויות שאינן בריאות.

מרדכי יוגב: בהחלטה על קיצוץ בתקציב הגנת היישובים הוחלט גם לקצץ את העמדה המזרחית של אריאל.

מרדכי יוגב: כביש חוצה את אריאל ומחבר את תל-אביב, שומרון, אריאל, אל בנימין וירושלים.

מרדכי יוגב: וההודעה נתלתה על השערים, שתוך ארבעה ימים, ב-1 במרס – ההודעה נתלתה לפני כשבוע, פער של עשרה ימים – 20,000 איש הגרים שם, מעל 10,000 סטודנטים, מוצאים את עצמם בעצם ללא מעבר.

מרדכי יוגב: זו החלטה שיש בה שערורייה מסוימת גם במהות וגם בעצם הסמכות להחלטתה.

מרדכי יוגב: שלשום נכנס לתפקידו ראש עיר חדש לאריאל, מר אלי שבירו, ואני מברך אותו.

מרדכי יוגב: היום הצליחו ראשי הרשויות של בנימין, אריאל והשומרון לדחות את ההחלטה בחודש ימים.

מרדכי יוגב: אני מבקש לקרוא לשר הביטחון, לרמטכ"ל ולאלוף הפיקוד לעמוד על הטעות של ההחלטה, וקורא לכל הנוגעים בדבר למצוא פתרון ובשום אופן לא לאפשר סגירה של שער שמהווה דרך של רבים – פגיעה קשה מאוד בתושבים, אזרחים, נשים, סטודנטים, ילדים, בתחבורה ציבורית, שנוסעים דרכו יום-יום.

מרדכי יוגב: אני סבור שצריך לקרוא לממשלה הבאה שתקים ועדת שרים, ועד שתוחל ריבונות יהודית על היישובים היהודיים ביהודה ושומרון היא תהיה זו שתקבל את ההחלטות לגבי ההתיישבות ביהודה ושומרון, ולא שקבלת ההחלטות על יותר מ-360,000 נפש תהיה בידי קצין, בכיר ככל שיהיה.

מרדכי יוגב: תודה.

בנימין בן-אליעזר: אני מודה לך.

בנימין בן-אליעזר: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת אברהם מיכאלי.

בנימין בן-אליעזר: בבקשה.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, חברי השרים, חברי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, חגגנו חג פורים לפני יומיים או אתמול בירושלים, והתופעה הלא-נעימה, שלקראת פורים אנחנו כל הזמן חווים, ובערי ישראל זה מורגש מאוד – העניין הזה של נפצים.

אברהם מיכאלי: אני אולי מייצג פה את קולם של הרבה ישראלים שסבלו בשבוע האחרון הרבה רעש בשעות לא שעות, בשתיים, שלוש בלילה.

אברהם מיכאלי: לא רק שהנפצים האלה מפחידים ילדים, זה כבר מפחיד מבוגרים.

אברהם מיכאלי: אני חושב שהממשלה עשתה אולי קצת בעניין הזה, אבל לדעתי אנחנו צריכים להתבייש שלאכוף תופעה כזאת, שהיא לא כל כך קשה – אנחנו שיגרנו "חץ 3" ולא יכולים לאכוף גם על הסוחרים וגם על מי שמשתמש בנפצים האלה לעקור את התופעה הנלוזה, אני קורא לזה, שעם ישראל יחגוג בפורים שמחה אמיתית ולא יסבול מהרעשים הנוראיים האלה?

בנימין בן-אליעזר: אני מודה לך.

בנימין בן-אליעזר: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת משה גפני.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, שמעתי את חברי הכנסת החדשים מהבית היהודי, חברי החדשים, על אריאל ועל משוחררי ג'יבריל.

משה גפני: זאת אומרת, היה איזה קו מאוד מעניין, וביקשתי בגלל זה, לא להביע עמדה, אלא רק לספר לכם מה היה פה בהיסטוריה של הכנסת.

משה גפני: ב-2003 אריאל שרון היה ראש הממשלה, והוא החליט להקים ממשלה בלי החרדים.

משה גפני: הוא הקים ממשלה עם מפלגת שינוי, בראשותו של השר המנוח טומי לפיד, והצטרפו לממשלה הזאת המפד"ל, האיחוד הלאומי וישראל ביתנו, והחרדים היו בחוץ.

משה גפני: והממשלה הזאת – אני לא מביע עמדה, אני רק מספר לכם שתדעו את ההיסטוריה, ואני גם לא יודע מה יהיה בסוף המשא-ומתן – והממשלה הזאת החליטה על ההתנתקות.

משה גפני: חברת הכנסת שקד, חבר הכנסת יוגב – אה, הוא כבר לא פה, הוא דיבר על אריאל – זאת הייתה הממשלה שהביאה לקרע לא קטן בין הציבור החרדי לבין הציונות הדתית.

משה גפני: הצלחנו אחרי זה לאחות את זה, אבל זאת הממשלה – – –

אורי אורבך: זאת הממשלה שנכנסתם אליה.

משה גפני: שנכנסנו אליה.

משה גפני: אתם יכולים גם לתבוע אותי לדין תורה על זה שנכנסתי אליה.

משה גפני: הרי בגללי שינוי יצאה, וזה מה ששרון עשה, את מה שאתם קלקלתם אנחנו תיקנו.

משה גפני: אבל אני לא באתי להגיד פרשנות, באתי רק להגיד עובדה.

משה גפני: העובדה היא שהנתק בין הימין, הדתיים והחרדים הביא לממשלה שהיא הייתה ממשלת ליכוד אז בשעתו – שרון ושינוי – שהביאה להתנתקות.

משה גפני: זאת הממשלה שהחליטה על ההתנתקות.

משה גפני: זאת ממשלה שככל הנראה, אנחנו לא מביעים עמדה בנושא המדיני עכשיו, אני לא מביע עמדה, אבל שתדעו: הדיבורים על אריאל והדיבורים על המחבלים המשוחררים – מה שהיה בעסקת שליט וכדומה, כל הדברים האלה, שאני אפילו יכול להזדהות עם הדברים האלה – כאן בכנסת אנשים בסופו של דבר, חברי כנסת, מביאים את זה, בגלל הנאה רגעית או בגלל איזשהו יצר נקמנות רגעי מביאים אסון על מה שאתם מאמינים בו.

משה גפני: אני מקווה שתהיה ממשלה רחבה שכולנו נהיה בה.

משה גפני: אנחנו רוצים, אנחנו יודעים שמדינת ישראל עומדת בפני אתגרים קשים גם בנושא המדיני-ביטחוני וגם בנושא החברתי-הכלכלי.

משה גפני: הבלוף הזה של השוויון בנטל, שכל הזמן מביאים אותו רק כדי לנהל משא-ומתן – ביום שאחרי הרי נצטרך להחליט החלטות איפה מקצצים, מה עושים עם תקציב המדינה, מה עונים לאובמה.

משה גפני: תזכרו שהניתוק בין הציונות הדתית לחרדים הביא את ההתנתקות.

משה גפני: זה מה שהיה, בלי פרשנות.

בנימין בן-אליעזר: אני מודה לך.

קריאה: – – –

בנימין בן-אליעזר: טוב, זכות התשובה לחבר הכנסת מיקי לוי.

משה גפני: – – –

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, אני אנחת מכל הדברים המאוד-חשובים שנאמרו במליאה.

מיקי לוי: כשהכנסת שבתה מפעילותה בפורים, חברי כנסת ממפלגת יש עתיד השקיעו את זמנם בהגעה לבית-החולים שניידר לילדים, חילקו מאות מנות לפורים ושימחו את הילדים.

מיקי לוי: לא זאת – ועוד, אתמול חברי כנסת נוספים ממפלגת יש עתיד השתתפו ביום שבוצע לילדים – "קו לחיים".

מיקי לוי: מאוד מאוד הייתי רוצה לראות חברי כנסת נוספים, מסיעות נוספות, מצטרפים אלינו בשליחות הזאת.

מיקי לוי: תודה.

בנימין בן-אליעזר: ברכותי.

בנימין בן-אליעזר: חותמת את הנושא הזה חברת הכנסת יפעת קריב, בבקשה.

יפעת קריב: אדוני היושב-ראש, אדוני שר החינוך, לפני כשבועיים 22 בני-נוער ארגנו מסיבה במועדון סמוך לצומת בני-דרור.

יפעת קריב: במסיבה השתתפו תיכוניסטים, נערים גילאי 16–18, תלמידי תיכון מהוד-השרון, אחד מעשרת התיכונים הטובים ביותר בארץ.

יפעת קריב: ארבעה מהם שתו במסיבה עד לאובדן הכרה ופונו על-ידי מד"א לבית-חולים מאיר בכפר-סבא.

יפעת קריב: 18 מהם טופלו במקום, כאשר הם שיכורים לחלוטין, מתבוססים בקיא של עצמם.

יפעת קריב: הנערים שתו לפני המסיבה ובמהלכה.

יפעת קריב: אנחנו עדים היום לאין-ספור מקרים של בני-נוער ששותים עד אובדן הכרה.

יפעת קריב: במציאות שבוע אחר שבוע עשרות רבות של מתנדבים ב"סיירת הורים" נתקלים בתופעות לא פשוטות של ילדים ונערים שמשתכרים ומסתובבים משולחי רסן ברחובות.

יפעת קריב: רבים מהמקרים האלה קרו במסיבות שארגנו, במסיבות כיתתיות או שכבתיות, אך לא באחריות משרד החינוך.

יפעת קריב: כאימא אני שואלת, האם משרד החינוך מעורב בזה?

יפעת קריב: האם משרד החינוך יכול וצריך לקחת אחריות על המסיבות האלה, או לאפשר אותן בתוך בית-הספר באיזשהו פיקוח או של הנהגת הורים או של המורים?

יפעת קריב: אדוני שר החינוך, אנחנו חייבים לטפל בתופעה הזאת.

יפעת קריב: אנחנו חייבים לגרום לכך שהמשולש משרד החינוך, ההורים והרשויות המקומיות יתחזק, וניקח אחריות על הילדים שלנו.

יפעת קריב: המצב הקיים כיום אינו יכול להימשך.

יפעת קריב: תודה.

בנימין בן-אליעזר: אני מודה לך.

בנימין בן-אליעזר: מכובדי, תם הסעיף הראשון ואנחנו עוברים לנושא השני:

בנימין בן-אליעזר: דיווח השר לשירותי הדת חבר הכנסת יעקב מרגי על פעילות משרדו בממשלה ה-32 – אני מודה ומתוודה, חברי הטוב.

יעקב מרגי: תודה, אדוני.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לכבוד הוא לי להציג בפניכם עשייה של כמעט ארבע שנים שבהן עמדתי בראש המשרד לשירותי הדת.

יעקב מרגי: על מנת לקבל תמונת מצב מקורית מה היה מצב המשרד אז ומה מצבו היום, אני חייב לתת סקירה היסטורית קצרה.

יעקב מרגי: להזכירכם, המשרד פורק בשנת 2003 ועד 2008.

יעקב מרגי: באותה תקופה שירותי הדת ניתנו באמצעות הרשות הארצית לשירותי הדת, שהייתה כפופה למשרד ראש הממשלה – תקופה שהייתה קשה מאוד לשירותי הדת.

יעקב מרגי: בשלהי ממשלת אולמרט, בשנת 2008, הוקם המשרד מחדש ללא אגפיו השונים, אלא שירותי הדת היהודיים בלבד.

יעקב מרגי: בהמשך אפרט מה נשאר במשרד ומה הוצא אל מחוץ למשרד.

יעקב מרגי: עם כניסתי לתפקיד מצאתי את המועצות הדתיות ואת המשרד בתת-תפקוד.

יעקב מרגי: שירותי הדת סבלו מתת-תקצוב מצד הרשויות המקומיות, שהתעלמו מהחוק ולא העבירו את חלקן בתקציב המועצות.

יעקב מרגי: מצאתי משרד שמתפקד ללא מבנה הייררכי וללא הגדרת יעדים לתפקוד ושירות.

יעקב מרגי: כמי שבא לכנסת בשנת 2003 לאחר עשור כראש מועצה דתית גדולה – העיר באר-שבע – ועשור קודם בתפקיד מינהלי בקריה למחקר גרעיני בנגב, באתי חדור מוטיבציה לרפא את תחלואי המשרד מאותן נקודות שמהן אני סבלתי בהיותי יושב-ראש מועצה, וזאת בשילוב מודעות גבוהה לרמת השירות.

יעקב מרגי: בניגוד לתפיסה הרווחת כי שירותי הדת מיועדים בעיקר לציבור שומרי תורה ומצוות, הגעתי למשרד עם ידיעה ברורה שאני בא לשרת בעיקר את חובשי הכיפות השקופות, את הציבור הרחב שרוצה בשירותי הדת.

יעקב מרגי: משכך, הצבתי לי כיעד מרכזי את נושא השירות ושיפור השירות במועצות הדתיות ובחברות קדישא.

יעקב מרגי: המשרד לשירותי הדת, אשר נקרא בעבר משרד הדתות, כפי שאמרתי פורק בשנת 2003 והוקם מחדש ב-2008, ומאז ועד היום הרבנות הראשית נמצאת באחריות משרד ראש הממשלה, וראש הממשלה הוא בעל האחריות המיניסטריאלית לרבנות הראשית.

יעקב מרגי: בתי-הדין הרבניים הם באחריות משרד המשפטים, וחלק גדול מדייניו המוכשרים הם בוגרי הציונות הדתית.

יעקב מרגי: מערך הגיור, שכולם מרבים ליילל ולבכות אותו, מנוהל על-ידי רבני הציונות הדתית ונמצא באחריות משרד ראש הממשלה.

יעקב מרגי: הישיבות והכוללים, כולל גרעינים תורניים של הציונות הדתית, נמצאים גם הם באחריות משרד החינוך, וכך גם האגף לתרבות תורנית.

יעקב מרגי: הרשות לפיתוח המקומות הקדושים נמצאת באחריות משרד התיירות, והאגף לעדות הלא-יהודיות נמצא באחריות משרד הפנים.

יעקב מרגי: סקירה זו מתבקשת לאור העובדה שגם אנשים שאמורים להבין לכאורה, ולא להפריח ססמאות בחירות חסרות שחר, טועים ומטעים, בין בכוונה בין שלא בכוונה.

יעקב מרגי: חשוב לדעת שתחת המועצות הדתיות חוסות הרבנויות המקומיות, שהן הסמכות ההלכתית והן כפופות לרבנות הראשית, ואילו המועצות הדתיות כפופות למשרד לשירותי הדת – עובדה שיצרה בעבר מתחים רבים, שלשמחתנו בתקופתי צומצמו כמעט לכדי אפס.

יעקב מרגי: המועצות הדתיות רושמות לנישואים כ-35,000 זוגות, ולכמחצית מכמות זו מנפיקות תעודות רווקות, וזו ההזדמנות שלי לומר ולהניח על השולחן את העובדות.

יעקב מרגי: קל מאוד להטיח בוץ ולהשמיץ את שירותי הדת.

יעקב מרגי: ואני אומר לכם במלוא האחריות: שירות זה ניתן במאור פנים ובחיוך, בניגוד למסע ההכפשות וההשמצות כלפי מוסד רישום הנישואים ברבנות.

יעקב מרגי: כל המסלולים החלופיים או האלטרנטיביים לרישום נישואים אינם נושקים אפילו לא ל-2% מכלל הנרשמים לנישואים בארץ.

יעקב מרגי: ראו נתוני הלמ"ס.

יעקב מרגי: הקמנו מוקד תלונות ופניות ציבור, ואני אומר בביטחון מלא: מספר הפניות הוא זעום ושואף לאפס.

יעקב מרגי: לא הסתפקנו בכך, ויצאנו בפרויקט "לקוח סמוי", שאמור לבדוק את רמת השירות, נוחותו, יעילותו, והציונים עד היום גבוהים ומדברים בעד עצמם.

יעקב מרגי: המועצות הדתיות בונות ומתחזקות את מערך המקוואות ברחבי הארץ ואף מפעילות אותם על-ידי צוות בלניות מוכשרות העובדות בשכר נמוך, הנמצא בתחתית סולם השכר של המגזר הציבורי.

יעקב מרגי: שנים רבות לא הושקעו משאבים בשיפוץ והתאמה של המקוואות בארץ לרמה הראויה – תשומת לב תקציבית שלא קיימת כלל ועיקר ללא הסכמים קואליציוניים.

יעקב מרגי: יספרו לכם ראשי רשויות, שכשמגיעים לתקציב מבני ציבור, הם יכולים לשעבד את התקציבים שלהם לעשר שנים על היכל תרבות, על מתנ"ס ועל איצטדיונים – שכולם חשובים; וכשמגיעים לבניית בית-כנסת או מקווה, הם עולים לירושלים על ה-200,000 או 300,000 שקל, כשאין בבסיס התקציב של שום משרד, בתקציב המדינה, בניית בתי-כנסת או מקוואות.

יעקב מרגי: זה בהגדרה של מבני ציבור, אך ראשי רשויות יאמרו לכם; גם מפעל הפיס יאמר לכם שהם לא זוכים לקבל בקשה אחת של ראש רשות לבניית בית-כנסת או מקווה מסל הקניות שלהם ממפעל הפיס.

יעקב מרגי: בארבע השנים האחרונות הסתיים מבצע רחב של שיפוץ כ-200 מקוואות לנשים ברמה גבוהה.

יעקב מרגי: אנו שואפים להעמידם על רמת הספא, כפי שאתם רואים בבתי-מלון, והיד עוד נטויה והצרכים רבים מאוד.

יעקב מרגי: המועצות הדתיות מקימות ומתחזקות את עירוב השבת ביישובים וברשויות המקומיות.

יעקב מרגי: בארבע השנים האחרונות – – –

מאיר שטרית: כמה זה עולה להיכנס?

יעקב מרגי: תהיה לך הזדמנות לשאול, מאיר.

מאיר שטרית: כמה זה עולה – – –

יעקב מרגי: כשר אוצר לשעבר אתה ודאי יודע את מה שאמרתי, ואני מוכן להתעמת על כל מה שאני אומר.

בנימין בן-אליעזר: אני מבקש לא להפריע לנאום השר, חברים.

בנימין בן-אליעזר: לא כל יום מסכמים ארבע שנים.

בנימין בן-אליעזר: בבקשה.

יעקב מרגי: בארבע השנים האחרונות הדבקנו פערים רבים מול הפיתוח המואץ ביישובים וברשויות המקומיות.

יעקב מרגי: המועצות הדתיות מיישמות את חוק ההונאה בכשרות ומפעילות את מערך הכשרות במלונות, באולמות, במסעדות, בתעשייה, בחנויות המזון ובעוד עסקי מזון אחרים.

יעקב מרגי: שירותי הכשרות בארץ נמצאים לפני מהפך.

יעקב מרגי: בימים אלה מסתיימת במשרד עבודת מטה, שאמורה בסופה להביא לפתרון, הפתרון של הבעיה הנצחית, של בעיית משגיח–מושגח, וכן נושא הפרטת שירותי הכשרות כך שיהיה חופש פעולה לעסק לבחור את גוף הכשרות מתוך מספר גופים נותני שירותים שיעמדו בתנאי המכרז של הרבנות הראשית.

יעקב מרגי: השאיפה להתחיל, כמובן, עם פיילוט במספר יישובים שונים ומגוונים.

יעקב מרגי: עם הצלחתו הנושא יורחב לכלל הארץ.

יעקב מרגי: שירותי קבורה – חלקן הקטן של המועצות הדתיות עוסקות גם בשירותי קבורה.

יעקב מרגי: חלק משמעותי מפעילות המשרד הוא הרגולציה על כ-600 גופי קבורה, אשר ברובם מוכרים בשם חברה קדישא.

יעקב מרגי: גופים אלה, אשר חלקם היו קיימים עוד טרם הקמת המדינה, קוברים כ-40,000 נפטרים בשנה, כולל קבורה אזרחית חלופית, אשר בתמיכתנו הורחבה בשנים האחרונות באופן משמעותי.

יעקב מרגי: עם כניסתי לתפקיד מצאתי מדינה לפני משבר קבורה חמור.

יעקב מרגי: מצוקת הקרקעות לקבורה בגוש-דן מחד, ומאידך הפקרות בספסור בקרקעות לקבורה בקיבוצים – בעיות שנפתרו.

יעקב מרגי: חברה קדישא תל-אביב, שקוברת מעל 30% מהנפטרים בארץ, הייתה ללא עתודות קרקע זמינות לקבורה, מציאות שחייבה את חברה קדישא תל-אביב וחברותיה לפתח שיטות קבורה חדשות תוך ניצול מרבי של הקרקע, כגון קבר עילי, קבר על קבר קיים, לנפטרים מקרבה ראשונה.

יעקב מרגי: זה המקום להזכיר את החלת חוק הקבורה הרוויה על בתי-עלמין שבתחום חדרה–גדרה.

יעקב מרגי: מדיניות זו חוסכת קרקעות רבות ומביאה לניצול מרבי של השטח המיועד לקבורה.

יעקב מרגי: זיהינו קושי מנטלי ותרבותי של הציבור הרחב לקבור את יקיריו בקבורה רוויה, בקומות.

יעקב מרגי: המשרד השיק קמפיין רחב היקף, כמעט בכל אמצעי התקשורת המשודרת, על מנת להטמיע את שיטות הקבורה השונות בקרב הציבור הרחב.

יעקב מרגי: כמו כן, המשרד תמך בנוהל תמיכות, בשיתוף משרד האוצר, בעידוד הקבורה הרוויה, ועל-ידי כך יצר פרויקט רחב היקף בן 35,000 מקומות קבורה בבית-עלמין "ירקון" בגוש-דן – פרויקט בעלות של כ-130 מיליון ש"ח מתקציב חברה קדישא תל-אביב והאוצר, כפי שאמרתי.

יעקב מרגי: המשרד הקים את בית-העלמין האזורי "תל-רגב" בקריות, המשרת את חיפה והקריות והמנוהל על-ידי מינהלת "תל-רגב – נחלת בנימין", וכל כולו קבורה רוויה.

יעקב מרגי: המשרד מקדם את הקמת בית-העלמין האזורי "ברקת", הנמצא בשלבי מכרוז לעבודות עפר.

יעקב מרגי: פעולות אלה של המשרד מנעו את הכאוס שהיינו אמורים לחוות בתחום הקבורה במדינת ישראל.

יעקב מרגי: המשרד לשירותי דת עבר בארבע השנים האחרונות רה-ארגון יסודי ומתיחת פנים.

יעקב מרגי: חברת ייעוץ מן המובילות במשק ניהלה וקידמה את הרה-ארגון, במהלך שעבר בהצלחה.

יעקב מרגי: המשרד נמצא כרגע בתהליך אבחון של אותה חברה, על מנת למתג את שירותי הדת.

יעקב מרגי: מהפעולות העיקריות שבוצעו בשיתוף אותה חברה: נחתמה אמנת שירות בין המשרד, המועצות הדתיות והציבור, אמנה מפורטת המגדירה את רמת השירותים ויעדי השירות.

יעקב מרגי: פועל יוצא מכך – נכתבה תוכנית הדרכה לניהול המועצות הדתיות, שבוצעה והוגדרה כהצלחה.

יעקב מרגי: הוקם מוקד טלפוני הפועל 24 שעות ביממה לשם הנגשת המידע לציבור.

יעקב מרגי: למוקד זה הגיעו כ-1,000 פניות בחודש, רובן שאלות בדבר רישום נישואים או קבורה.

יעקב מרגי: נכתבו תוכניות הדרכה לעובדי המועצות הדתיות.

יעקב מרגי: הפעלנו את מיזם "לקוח סמוי" במחלקות הנישואים שבמועצות הדתיות, הונפקה חוברת מידע למשפחות הנפטרים וחולקה במשרדי חברות הקדישא ובתי-החולים, וזאת על מנת להנגיש את המידע החשוב ברגעים הקריטיים.

יעקב מרגי: המשרד מספק שירותי דת ייחודיים לבני העדה האתיופית באמצעות אגף לשירותי דת לעדה האתיופית.

יעקב מרגי: לשם כך מינה ושיבץ רבנים מאשרי יהדות בפריסה ארצית רחבה ממה שהייתה קודם, מינוי רבנים וקייסים תוך הכשרה מקצועית לצורך סיוע בפתרון בעיות חריגות בבתי-דין לגיור והסברה על מורשת העדה ושימורה לדורות הבאים.

יעקב מרגי: בסיומה של קדנציה זו אני יכול לומר לכם, רבותי וחברי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, המשרד לשירותי דת יכול להסתכל אחורה בגאווה ובסיפוק רב על השינוי המהותי שנעשה במשרד.

יעקב מרגי: נכון להיום אין מועצה דתית אחת שמלינה שכר עובדיה או חייבת תשלומים לספקים.

יעקב מרגי: כל המועצות נמצאות בתהליך של פיקוח ובקרה אגרסיביים.

יעקב מרגי: כמו כן, כולם עסוקים בפיתוח ושיפור השירות.

יעקב מרגי: כולי תקווה שמגמות אלה יימשכו ויינתנו להן הכלים הראויים והנאותים למתן שירות חשוב זה, וברמה גבוהה.

יעקב מרגי: אני משאיר משרד מקצועי עם שדרת ניהול צעירה, דינמית וחזקה, החל מהמנכ"ל המסור, דרך הסמנכ"לים המקצועיים וכלה באחרון העובדים.

יעקב מרגי: וזו ההזדמנות שבה אני רוצה לומר לעובדי המשרד, כולם כאחד, לעובדי המועצות הדתיות, את התודה המיוחדת.

יעקב מרגי: כי ללא שיתוף הפעולה האמיץ מצדכם והאמונה בצדקת הדרך, לא היינו מגיעים עד הלום.

יעקב מרגי: תוכניות ההבראה היו קשות, תוכניות ההבראה היו אגרסיביות.

יעקב מרגי: האמנתם בכך, כולם הטו שכם, וברוך השם הגענו למצב שאנחנו לא כל יום שומעים על שביתה פה או הלנת שכר פה.

יעקב מרגי: אני חושב שבסך הכול הכללי, למרות השיח הציבורי, למרות הכול, אני מוכן – אומר זאת מעל דוכן הכנסת – מוכן להעמיד את השירות הזה בתחרות עם כל שירות אחר שהמדינה נותנת, אם זה שירות של השלטון המרכזי או שירות של השלטון המוניציפלי, הן בכמות התלונות שנמצאות מוצדקות והן בטיפול בהן.

יעקב מרגי: כפי שהסדר מחייב, אני מבין שיש גם שאלות.

יעקב מרגי: כולי אוזן ומוכן לכל שאלה.

בנימין בן-אליעזר: אדוני השר, אני קודם כול מודה לך, ואני רוצה לברך אותך על עשייה ברוכה.

בנימין בן-אליעזר: ישבתי לידך בשולחן הממשלה ואני מלא הערכה לעשייתך.

בנימין בן-אליעזר: אני מאחל לך הצלחה בהמשך הדרך.

יעקב מרגי: אני מודה לאדוני היושב-ראש.

בנימין בן-אליעזר: יש רשימה, ואני מזמין את ראשון השואלים, חבר הכנסת אוחיון שמעון.

בנימין בן-אליעזר: בבקשה.

שמעון אוחיון: אדוני היושב-ראש, אדוני השר לשירותי הדת, אכן באמת מגיעה לך ברכת יישר כוח גם על השינוי של התדמית של המשרד לשירותי הדת.

שמעון אוחיון: רק לפני כמה שנים הייתה לנו תחושה שהכול שם צריך להתחסל, והרעיון לנסות גם לשפוך ולזרוק גם את התינוק עם מי האמבטיה ודאי הוכח כרעיון לא נכון.

שמעון אוחיון: בעצם, העשייה מראה באמת גם את הצרכים ואת הטיפול בצרכים שתחת משרדך.

שמעון אוחיון: אני שמח במיוחד על ההתייחסות של המשרד לבני הקהילה האתיופית, על הגדלת המכסה של הקייסים, על תוספת רבנים, וזהו צעד נכון לתת מקום ושייכות לבני הקהילה האתיופית בתוך קהילות עם ישראל.

שמעון אוחיון: אני מודה לך גם, ולמשרד, על השינויים שנעשו במועצה הדתית בראשון-לציון, על הרה-אורגניזציה והכנסת אדם שהוא לא כל כך חדש אבל בוודאי עשה שם שינויים.

שמעון אוחיון: אבל אני מצטער, ואני מבקש את התערבותך בכך שמאז פטירתו של הרב יוסף עזרן, זיכרונו לברכה, מי שהיה הרב הראשי של ראשון-לציון, אין כיום רב ראשי ספרדי שמעורב בקהילה ומלווה אותה.

שמעון אוחיון: אני חושב שכולנו נסכים שבתוך הקהילה עצמה יש היום כוחות ורבנים צעירים מוכשרים, בעלי הסמכה וכושר כדי לכהן.

שמעון אוחיון: אפשר לזרז, לקחת מתוך הכוחות המקומיים שצמחו ולתת לקהילה רב ראשי שישרת אותה.

שמעון אוחיון: תודה.

בנימין בן-אליעזר: אני מודה לך.

בנימין בן-אליעזר: אני שוב פונה ומבקש להדגיש: מדובר בשאלות.

בנימין בן-אליעזר: חברת הכנסת עליזה לביא, בבקשה.

יעקב מרגי: איך משיבים, אחד-אחד?

בנימין בן-אליעזר: לא, לא.

בנימין בן-אליעזר: הכול הכול.

בנימין בן-אליעזר: אתה רוצה עכשיו לענות לו?

יעקב מרגי: מה מקובל?

בנימין בן-אליעזר: זה לא משנה, אתה יכול לענות לו.

יעקב מרגי: טוב.

בנימין בן-אליעזר: בסדר.

בנימין בן-אליעזר: שבי.

יעקב מרגי: מייד, סליחה.

יעקב מרגי: אני מודה לך על דברי התודה והברכה.

יעקב מרגי: זה מעיד שאתה עוקב מקרוב.

יעקב מרגי: לגבי העדה האתיופית – כבוד הוא לנו, והיד עוד נטויה.

יעקב מרגי: יש עדיין מצוקה שם בתחום רישום נישואין, למרות שהוספנו – יש כיום כ-13 מאשרי נישואין, כדי להקל.

יעקב מרגי: אני חושב שהפריסה צריכה להיות יותר רחבה.

יעקב מרגי: לגבי רב העיר ראשון-לציון, אני יכול לעדכן אותך: מועצת העיר אישרה הליך של בחירת רב עיר שני.

בנימין בן-אליעזר: אני מצטרף לבקשתו, דרך אגב, כתושב ראשון.

יעקב מרגי: אז מועצת העיר אישרה הליך של בחירת רב שני.

יעקב מרגי: התחלנו את התהליך, וההכרזה על מועד הבחירות עצרה את כל התהליך.

יעקב מרגי: אין לי ספק שמייד עם כינונה של ממשלה חדשה, הליך בחירת רב עיר ספרדי, שני, לראשון-לציון יצא לדרך.

בנימין בן-אליעזר: אני מודה לך.

בנימין בן-אליעזר: אני מתכבד להזמין את חברת הכנסת עליזה לביא, בבקשה.

עליזה לביא: תודה, כבוד השר, על הסקירה שפרסת בפנינו.

עליזה לביא: כמה שאלות.

עליזה לביא: לא את כולן אני יכולה לשאול כאן ועכשיו, אבל יש נושא אחד – – –

יעקב מרגי: את מוזמנת גם שלא במסגרת השעה הזאת.

עליזה לביא: תודה רבה, תודה לך.

עליזה לביא: אתה אמרת כרגע שאתה אחראי ל-600 חברות קדישא, ולאחרונה, ממש לאחרונה, שמענו שבבית-הקברות בקריית-גת נתלו שלטים שמורים לנשים להשתמש בברזיות מים נפרדות מאלה של הגברים, ושוב, עוד פעם, מטעמים של צניעות.

עליזה לביא: המקרה הזה מתווסף למקרים רבים שאנחנו שומעים, שבהם בבתי-עלמין כאלה ואחרים יש תקנוני צניעות מחמירים שבמסגרת שלהם לא מאפשרים לנשים להספיד את יקיריהן, ולעתים נשים רבות נתקלות ביחס משפיל ומבזה מצד הנציגים של חברה קדישא במקומות שונים.

עליזה לביא: המציאות שחברה קדישא מנהלת את בתי-הקברות כממלכה פרטית, ללא פיקוח ומעקב מניחים את הדעת, במיוחד ברגעים הקשים ביותר של אישה, של אדם, של גבר, של בן משפחה, כאשר המת מוטל לפניהם, זו מציאות בעייתית ביותר שלא ניתן להשלים עם קיומה.

עליזה לביא: במקרה של קריית-גת שמענו את קולך.

עליזה לביא: מה קורה לגבי מקרים אחרים?

עליזה לביא: האם אנחנו לא צריכים, ברישיון שניתן לחברה קדישא כל שנה, לבוא ולשמוע אותך ואת המשרד שלך לגבי הספד?

עליזה לביא: זה לא עניין הלכתי; זה החלטות מקומיות של אנשים שאין להם כל מנדט להחליט עבור נשים וגברים בבתי-הקברות.

בנימין בן-אליעזר: תודה רבה לך.

יעקב מרגי: אני מודה לחברת הכנסת עליזה לביא על השאלה.

יעקב מרגי: אכן כן, המשרד הוא רגולטור, הוא מפקח על כ-600 גופי קבורה.

יעקב מרגי: בגל הקודם של סוגיית הדרת נשים עלתה סוגיה זו של הדרת נשים בחברות הקדישא.

יעקב מרגי: מי שעומד פה מולך יצא חוצץ, הוציא זאת בחוזר לכל חברות הקדישא.

יעקב מרגי: אנחנו צריכים לכבד את רגשותיהם של כלל הציבור, כולל אלה שרוצים הפרדה ואלה שלא רוצים הפרדה, ולכן נתנו את המנדט למשפחה מקרבה ראשונה לקבוע זאת.

יעקב מרגי: לגבי שילוט, הודענו חד-משמעית לחברות הקדישא, שזה יכול להיות כהמלצה בלבד.

יעקב מרגי: הם לא יכולים לכפות זאת.

יעקב מרגי: קיבלתי את הכתבה וגם שאילתה של השרה לימור לבנת בסוגיה של אופקים – שוב, פעם שנייה; גם בפעם שעברה זה התעורר בגלל אופקים וקריית-גת.

יעקב מרגי: נתתי הנחיה היום למנכ"ל שלי לבדוק את העבודות, להביא לי את הממצאים.

יעקב מרגי: אני יכול לומר לך, שמתוך כ-40,000 לוויות בשנה – ולעתים זה עשרות ביום אחד – עובדי חברות הקדישא עושים עבודתם נאמנה.

יעקב מרגי: יש פה ושם, אני לא מתכחש – כמו שיש לי רבני ערים שיש הנחיות של הרבנות הראשית לפעול כך, וכמה רבני ערים עושים שבת לעצמם.

יעקב מרגי: אנחנו מודעים, אני לא מתחמק, לא שם את זה מאחורי גבי.

יעקב מרגי: אבל זה התפקיד שלך ושלי ושל כולנו לעמוד מקרוב כדי שהציבור לא ייפגע.

יעקב מרגי: אין עניין להדיר את הנשים מבתי-העלמין.

יעקב מרגי: אנחנו הכנסנו זאת ברישיון.

יעקב מרגי: היה דיון באותו גל קודם בוועדת השרים למעמד האישה, והכנסנו, על-פי הבקשה של השרה לבנת, ולאור הפנייה שאני הוצאתי אז, לא הייתה מניעה להכניס זאת, ובתנאי רישיון נבדקת גם הסוגיה הזו.

יעקב מרגי: לכן, אני אומר לך חד-משמעית: כל תלונה תיבדק, ואני לא מבטיח לך שמחר-מחרתיים יהיה גם שר אחר, שיכול להיות שהוא חושב שונה ממני, וימשיכו להגיע תלונות.

יעקב מרגי: זה התפקיד שלנו.

יעקב מרגי: אנחנו אנשי ציבור, והתפקיד שלנו לעמוד מקרוב, לראות.

יעקב מרגי: התופעה היא לא כצעקתה כפי שהצגת אותה, לפחות לא לפי התלונות שאני מקבל.

יעקב מרגי: יש לפעמים שגורם שלישי או רביעי, צורם לו שהמשפחה ביקשה שנשים לא יבואו אחרי המיטה, מה לעשות.

יעקב מרגי: התנינו זאת – על-פי בקשת המשפחה, ורק מקרבה ראשונה.

בנימין בן-אליעזר: אני מודה לך.

בנימין בן-אליעזר: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת דב ליפמן, בבקשה.

דב ליפמן: אדוני השר, ברצוני לשאול אותך:

דב ליפמן: האם אתה תומך בכך שרבנים, למרות שהם מקבלים שכר ממשרד הדתות והמועצות הדתיות, הם מצפים ולעתים אף דורשים תשלום נוסף על קידוש זוג ביום נישואיהם?

דב ליפמן: מה דעתך על העניין, ואיך אתה ומשרדך פועלים על מנת לעצור את התופעה המסוכנת הזו?

יעקב מרגי: אני מודה לחבר הכנסת ליפמן על שאלתו.

יעקב מרגי: אמרתי זאת בעבר, בעל-פה ובכתב: יש נהלים ברורים.

יעקב מרגי: חל איסור חמור על רבנים מכהנים ששכרם מהמועצה הדתית לדרוש תשלום נוסף.

יעקב מרגי: אבל חשוב לדעת, באותה נשימה – באותה נשימה – שיש גם דברים שלא כלולים, ואני אסביר לך.

יעקב מרגי: כמו שהרבה ארגונים מסווים זאת – קודם כול, אני אתייחס לשאלה שלך.

יעקב מרגי: אנחנו מטפלים ביד קשה בכל תלונה מסוג זה.

יעקב מרגי: ואני מזמין – גם פה עכשיו כשכולם צופים בנו – מזמין כל משפחה שנפגעת מרב כזה או אחר שתתלונן.

יעקב מרגי: בדרך כלל – אני יכול לומר לך באחריות מלאה – רוב התלונות נמצאות לא מוצדקות, ואני אסביר לך.

יעקב מרגי: יש תופעת תרבות חדשה – וטוב שכך – של חתונות בגנים ציבוריים שנמצאים רחוק ממקום מגוריהם של הזוג.

יעקב מרגי: אתה לא יכול לצפות מרב מכהן שיבוא – הוא מתגורר בקריית-גת, אופקים, באר-שבע – – – ואתה מזמין אותו שיערוך לך את החופה בגן שנמצא בשרון.

יעקב מרגי: החוזר קבע: עד 50 קילומטר.

יעקב מרגי: יש תעריפים, חוזר מנכ"ל מדבר בצורה ברורה.

יעקב מרגי: אם מישהו הולך להירשם, כמו שאנחנו יודעים כשאנחנו הולכים לרכוש מוצר כלשהו – לשאול את כל השאלות.

יעקב מרגי: אני קורא, כן – אמרתי זאת בחוזר ובפרסומים – קורא לכל מי שניגש לקבל שירותי דת, לשאול מה הזכויות שלו.

יעקב מרגי: הן כתובות באותיות קידוש לבנה במחלקות.

יעקב מרגי: לשאול מה האגרה מכסה, מה האגרה לא מכסה.

יעקב מרגי: ירצה – ייקח, לא ירצה – לא ייקח.

יעקב מרגי: זה חשוב.

יעקב מרגי: ולכן אני אומר, דעתי היא שצריך לצאת נגד כל תופעה של תשלום לא חוקי, וכשמגיעה תלונה אנחנו מביאים זאת לבירור; מביאים זאת לבירור – יש ועדות בירור, יש ועדות משמעת.

יעקב מרגי: אני יכול לומר גם בהזדמנות, לא שאלת – בתקופתי, בתקופה האחרונה, אימצנו את תקנות בית-דין למשמעת של עובדי מדינה, החלנו אותן על עובדי המועצות הדתיות.

בנימין בן-אליעזר: אני מודה לך.

בנימין בן-אליעזר: חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

עיסאווי פריג': כבוד היושב-ראש, כבוד השר, אני רוצה להתייחס לנושא שלפני התייחסו אליו רבות החברים שלי, במיוחד חברי הכנסת הערבים.

עיסאווי פריג': אני קורא בחוברת:

עיסאווי פריג': השר לענייני דת – – –

יעקב מרגי: שירותי הדת.

עיסאווי פריג': שירותי הדת.

עיסאווי פריג': שירותי היהדות.

יעקב מרגי: נכון.

עיסאווי פריג': אני נמצא במדינה ש-20% מאזרחיה הם בני דתות אחרות, האסלאם והנצרות, והם חלק מהמדינה.

עיסאווי פריג': אני אשאל שוב את השאלה ששאלו רבים לפני: המיעוט הערבי אזרחי מדינת ישראל הם לא בעיית פנים.

עיסאווי פריג': דת האסלאם והנצרות הן לא חלק מבעיות הפנים, שצריכות להיות במשרד הפנים.

עיסאווי פריג': אני רוצה שכבוד השר יתייחס לסוגיה הזו, כי שירותי הדת ביישובים הערביים – לפי מה שאני רואה בחוברת המפוארת, עם התקציב שהולך ותופח ומתקדם יפה – – –

יעקב מרגי: אם היית שואל עליו, היית מקבל הסבר.

עיסאווי פריג': אז הבנת את שאלתי, ואני אשמח לקבל תשובה.

עיסאווי פריג': תודה.

יעקב מרגי: אני מודה לחבר הכנסת פריג'.

יעקב מרגי: הסוגיה של העדות הלא-יהודיות עלתה במהלך – – –

מאיר שטרית: בהסכמים הקואליציוניים.

יעקב מרגי: השר שטרית, אתה ותיק, יודע הכול.

יעקב מרגי: תן לחדשים ללמוד.

מאיר שטרית: – – –

יעקב מרגי: חבר הכנסת פריג', אני מודה לך על השאלה.

יעקב מרגי: הסוגיה של העדות הלא-יהודיות ושירותי הדת שלהן עלתה במהלך הקדנציה הזו, ואפילו עלתה על שולחן הממשלה.

יעקב מרגי: והייתה אמירה – לא החלטה, אמירה – שצריך לעשות הכול להעביר זאת ממשרד הפנים למשרד לשירותי הדת, להפוך אותו למשרד הדתות כפי שהיה פעם.

יעקב מרגי: זה כנראה הפחיד כמה אנשים, אבל זו לא הסיבה שזה לא עבר.

יעקב מרגי: אני אסביר לכם.

יעקב מרגי: המשרד לשירותי הדת הוא משרד קטן, עם 80 עובדים.

יעקב מרגי: אנחנו נסמכים על שירותי משרד של משרד ראש הממשלה, כמו הכנת משכורות.

יעקב מרגי: כשהלכתי לבדוק במה זה כרוך לקבל לידי כ-300 עובדים נוספים למשרד, אמרתי: רבותי, צריך לטפל בהם.

יעקב מרגי: כי אם אני אעביר אותם אלי והם לא יקבלו מינימום את השירות שקיבלו במשרד הפנים – איך שתפרש אותו, טוב או לא טוב – אני לא רוצה לעשות להם את זה.

יעקב מרגי: באתי לאוצר, אמרתי: אני צריך פה תקנים כדי לטפל בהם.

יעקב מרגי: אמרו לי: לא, אתה מקבל את זה ככה, איך שזה.

יעקב מרגי: דבר פשוט – מחלקת משכורות במשרד אני צריך להקים?

יעקב מרגי: היום אני מקבל שירות, סמוך על שולחן חברי במשרד רוה"מ.

יעקב מרגי: 300 עובדים נוספים – לי יש בסך הכול 80 עובדים.

יעקב מרגי: לא, אתה לא מקבל תקנים.

יעקב מרגי: אמרתי: רבותי, אני לא מקבל תקנים, אני לא עושה להם את העוול הזה, כי שירותי הדת לעדות הלא-יהודיות חשובים לי – – –

עיסאווי פריג': – – – אותו שואל – – –

יעקב מרגי: לא נכון.

יעקב מרגי: לכן זה התפקיד – סליחה, בוא אני אגיד לך.

יעקב מרגי: אני מחזיק מהעבודה בכנסת.

יעקב מרגי: זה התפקיד שלך להיאבק וללחוץ, כי זה בסך הכול דקדוקי עניות.

יעקב מרגי: עם עוד שניים-שלושה תקנים היינו מצליחים להעמיד את שירותי הדת לעדות הלא-יהודיות על רמה גבוהה, כפי שהעמדנו את שירותי הדת היהודיים.

יעקב מרגי: ואני חושב שיש לך תפקיד, ואם זה חשוב לך – קדנציה שלמה לפניך.

בנימין בן-אליעזר: טוב, יש לך ארבע שנים, חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יעקב מרגי: זה לאופטימיים.

בנימין בן-אליעזר: אני מתכבד להזמין את חברת הכנסת פאינה קירשנבאום לשאול את שאלתה.

פניה קירשנבאום: כבוד יושב-ראש הכנסת, אדוני השר, אתה בטח לא תופתע מהשאלה שלי, כי במשך ארבע שנים דנו אתך על השאלה הזאת לא פעם אחת.

יעקב מרגי: בגיל שלי כבר לא מופתעים מכלום.

פניה קירשנבאום: אז בכל זאת אני אפתיע אותך אולי בשאלה השנייה שלי.

פניה קירשנבאום: השאלה הראשונה, אתה דיברת הרבה על פיתוח בתי-הקברות היהודיים ומה שנעשה שם.

פניה קירשנבאום: אבל אנחנו יודעים שכל הנושא של הקבורה האלטרנטיבית – אנשים משלמים היום ים של כסף.

פניה קירשנבאום: המחיר של הקבורה מגיע עד 25,000 שקל.

פניה קירשנבאום: אתה, יחד אתי, ביקרת באחד מבתי-הקברות בארץ, וכן, ניסית לעזור שם.

פניה קירשנבאום: אבל רוב בתי-הקברות האלטרנטיביים נמצאים במצב גרוע ביותר, כמעט במצב שאי-אפשר לקבור שם.

פניה קירשנבאום: השאלה שלי היא מה עשית, ובכלל מה אתה מתכוון לעשות בנושא הזה.

פניה קירשנבאום: זו שאלה אחת.

פניה קירשנבאום: ושאלה שנייה – אתה דיברת על השגחת כשרות ודברים כאלה.

פניה קירשנבאום: ואני מודעת לכך, מתוך איזשהו מכתב שמסתובב היום באינטרנט, ואולי גם אתה ראית, ואני בטוחה שחלק מחברי הכנסת ראו, שהחקלאי מתלונן על כך שהעלות של ההשגחה – כשהוא עובד במטע, ויושב משגיח עליו, ואחר כך בבית-האריזה – וכל העלות של ההשגחה הזאת נופלת על החקלאי עצמו, והנטל כל כך כבד.

פניה קירשנבאום: והשאלה, אם כבר אתה דורש השגחה כזו, למה זה לא האחריות של המשרד שלך?

יעקב מרגי: אז אני אחדש לך, לא הופתעתי.

יעקב מרגי: לראיה, גם הבאתי מכתב, שהיום נתקבל אצלי.

יעקב מרגי: את מערבבת בין חלקות מסופקים לבין בתי-העלמין האלטרנטיביים.

יעקב מרגי: אני מחזיק בידי מכתב מה-21 בפברואר 2013.

יעקב מרגי: כותב אותו מוריס כלפון, עמותת "מנוחה נכונה" באר-שבע.

יעקב מרגי: אני לא אלאה את חברי הכנסת, מספר שורות מתוכו: "הנני מבקש להביע את תודתי העמוקה לך, ובאמצעותך לצוות מחלקת הקבורה, על השירות היוצא מן הכלל שאנחנו מקבלים מהמשרד לשירותי הדת.

יעקב מרגי: כעמותה שעוסקת בקבורה אזרחית, לא פעם אנו נתקלים בבעיות שונות ואין לנו תמיד תשובה, ואנחנו מוצאים אותה אצל חברי הצוות שלך באופן מקצועי וענייני.

יעקב מרגי: תמיד אוזן קשבת ויד מכוונת" – ואני עוצר פה.

יעקב מרגי: רגע.

פניה קירשנבאום: – – – מכתב מטבריה – – – צריך שגם שם יהיה – – –

יעקב מרגי: פאינה, את מערבבת עם קבורה אלטרנטיבית, שזה בתי-העלמין האזרחיים, שהם מטופלים לעילא ולעילא.

יעקב מרגי: ההפך הוא הנכון.

יעקב מרגי: אני מתלונן כלפי עמותת "מנוחה נכונה" חיפה, שזכתה בתקציב – מחזיקה תקציב כבר שנים רבות – ולא עושה ולא בונה בית-עלמין אלטרנטיבי.

יעקב מרגי: את מדברת על מקרה ספציפי של טבריה, שזה חלקת מסופקים שהקימו אותה.

יעקב מרגי: בהתחלה זה לא היה לשביעות רצוננו.

יעקב מרגי: ירדנו ביחד וראינו.

יעקב מרגי: בבירור שני שעשיתי לאחרונה, בעקבות פנייה שלך, אמר לי היושב-ראש שהוא מוכן, אדרבה ואדרבה.

יעקב מרגי: ויש שם אחד מראשי המועצות הדתיות הטובות בארץ, בטבריה.

יעקב מרגי: ואני אומר לך – שאלתי אותו, והוא אומר: אדרבה, בואו לסיור, בוא תראה שטיפלנו בכל הבעיות שהעלינו אז.

יעקב מרגי: אז קודם כול אני רוצה לומר לך שהקבורה האלטרנטיבית בארץ מטופלת ב-overdoing.

יעקב מרגי: היא מתוקצבת יותר מאשר אנחנו מתקצבים – אם בכלל – קבורה רגילה.

יעקב מרגי: לגבי אותה חלקה ספציפית, נמשיך לטפל ביחד, לעקוב ביחד, בין אם יהיה שר או לא יהיה שר, עד שתהיי מרוצה ושבעת רצון מהמצב שם.

יעקב מרגי: לגבי כשרות, רבותי, חשוב לדעת – אמרתי – שאנחנו מיישמים את החוק.

יעקב מרגי: את ההנחיות לגבי כשרות, אופי העבודה, גודל המשימה, קובעת הרבנות הראשית.

יעקב מרגי: את לא יכולה להשית על משרד – זה גוף כלכלי.

יעקב מרגי: רבותי, כשרות מוכרת, לשביעות רצון של חלק או לא, זה נושא כלכלי גרידא.

יעקב מרגי: אם יש עלויות, זה צריך להיות מושת על העסק.

יעקב מרגי: יש ויכוח על כמות השעות, על כמות המשגיחים – זה לא אני, אלו הנחיות הרבנות הראשית.

יעקב מרגי: תודה.

בנימין בן-אליעזר: אני מודה לך.

בנימין בן-אליעזר: אני מודה לך.

בנימין בן-אליעזר: אני מזמין את חבר הכנסת עמרם מצנע לשאול את שאלתו.

עמרם מצנע: אדוני היושב-ראש, מכובדי השר לשירותי דת, שתי נקודות שאני רוצה להעלות, אחת חיובית, אחת קצת פחות.

עמרם מצנע: עם מה אתה רוצה שאני אתחיל?

יעקב מרגי: עם מה שאתה רוצה.

עמרם מצנע: עם מה שאני רוצה.

יעקב מרגי: אני חי טוב עם שניהם.

עמרם מצנע: אתה עוד לא יודע.

עמרם מצנע: הנקודה הראשונה היא בהחלט לזכותו של משרד הדתות, שהוא היחידי מבין כל משרדי הממשלה שנענה בזמנו לרעיון שהעלה האוצר, שההשתתפות של הרשויות המקומיות בתקציבים תהיה סלקטיבית.

עמרם מצנע: ואז בחיפה משלמים הרבה יותר מה-100% למועצה הדתית, ובירוחם הרבה פחות.

עמרם מצנע: אני לא בטוח שחברי הכנסת מודעים לכך, היה רעיון של האוצר בזמנו להחיל את זה גם על משרדי החינוך והרווחה.

עמרם מצנע: לצערי הרב, בגלל סיבות פוליטיות זה לא קרה.

עמרם מצנע: אני מברך אותך.

עמרם מצנע: זה דבר חשוב מאוד וטוב מאוד.

עמרם מצנע: וזה בהחלט עוזר לרשויות בפריפריה.

עמרם מצנע: הנקודה הפחות-סימפתית: כשאתם מתקצבים מקוואות, אתם לא נותנים לרשות המקומית את התקציב כדי שהיא תבצע – אני מדבר גם על מקוואות חדשים וגם על שיפוצים – אלא אתם מפעילים כמה חברות ארציות.

עמרם מצנע: ואני אומר לך מידע אישי, יש שם שחיתות וחוסר יעילות.

עמרם מצנע: והתוצאה בסופו של דבר היא לא לטובת התושבים.

יעקב מרגי: אני מאוד מודה לחבר הכנסת מצנע, כמי שהיה ראש העיר הממונה בירוחם.

יעקב מרגי: אני יכול לומר לך – אני אתחיל מהסוף.

יעקב מרגי: אמרתי לך שאני חי טוב עם שניהם?

יעקב מרגי: מייד עם כניסתי לתפקיד – גם בפתיח שלי אמרתי שנכנסתי חדור מוטיבציה לטפל בבעיות של המשרד, במה שאני סבלתי כיושב-ראש מועצה.

יעקב מרגי: ומייד הפסקנו את ההתקשרות.

יעקב מרגי: סיימנו את מה שהיה בחוזה, נתנו – גם לא לראשי המועצות הדתיות – עם כניסתי לתפקיד את התמיכה לפיתוח מבני דת העברנו לרשויות המקומיות.

יעקב מרגי: אמרנו, אם רשות מקומית מבקשת, היא תקצה את הקרקע, היא תוביל את התכנון, היא תקדם את הפרויקט.

יעקב מרגי: וזו הסיבה שהגענו לרף ביצוע גבוה של תקציבי הפיתוח.

יעקב מרגי: אני יכול לומר לך שבארבע השנים האחרונות כל תקציבי הפיתוח עברו דרך הרשויות המקומיות.

יעקב מרגי: אתה יכול להיות רגוע בקטע הזה.

יעקב מרגי: לגבי אמות המידה לתקצוב, אתה צודק.

יעקב מרגי: אני יכול לומר לך, אם יש חלק גדול של שקט תעשייתי בתחום שירותי הדת, זה בגלל שינוי אמות המידה לתקצוב, שהחזקות מממנות את החלשות.

יעקב מרגי: ראשי הרשויות, לא קשה להם להעביר, וכתוצאה מכך גם אין גירעונות, ובנוסף לתהליכי ההבראה שדיברתי עליהם, האגרסיביים, שהעברנו במועצות הדתיות, כל זה יחד עשה טוב לשירותי הדת.

יעקב מרגי: תודה רבה.

בנימין בן-אליעזר: אני מודה לך.

בנימין בן-אליעזר: אני מזמין את חבר הכנסת אלי בן-דהן.

בנימין בן-אליעזר: בבקשה.

אלי בן-דהן: אדוני השר, כבוד היושב-ראש, ראשית, חזק וברוך על פעולותיך.

אלי בן-דהן: רציתי לשאול: הכנסת העבירה לפני כמה שנים חוק שרבנים צריכים לגור במקום כהונתם.

אלי בן-דהן: כמה רבנים שאינם גרים במקום כהונתם יש?

אלי בן-דהן: כמה רבנים שלא עברו לגור במקום כהונתם הועמדו לדין, דין משמעתי, או הועברו מתפקידם בארבע השנים האחרונות?

יעקב מרגי: תודה לחבר הכנסת הרב אליהו בן-דהן, שגם היה בחלק מתפקידיו הקודמים מנכ"ל המשרד תקופה מסוימת.

יעקב מרגי: מקרה אחד ידוע, ואותו רב גם עתר כנגד המשרד ומשרד המשפטים, והמצב אושר.

יעקב מרגי: אם תרצה, תבדוק, זה רב העיר כפר-סבא.

יעקב מרגי: אני אגיע לאמצע.

יעקב מרגי: הרבנים המכהנים החדשים, כבר בתקנות החדשות שנתקנו, בתום שנה מיום היבחרם, אם לא עברו לגור פקעה בחירתם.

יעקב מרגי: זה אפילו לא קשור בשום הליך.

יעקב מרגי: לכן בוא ונוריד את החדשים.

ראובן ריבלין: למה לא משווים אותם לראשי ערים?

ראובן ריבלין: ראש עיר לא יכול להיות ראש עיר אלא אם כן הוא גר בעיר.

יעקב מרגי: גם זה.

יעקב מרגי: נכון.

יעקב מרגי: צודק.

ראובן ריבלין: לא.

ראובן ריבלין: הרי הוא משרת את קהילתו, מה זה.

ראובן ריבלין: הוא – – –

יעקב מרגי: אני יכול לומר לך, חבר הכנסת, יושב-ראש – –

ראובן ריבלין: לא, לא.

ראובן ריבלין: חבר כנסת זה מכובד מאוד.

יעקב מרגי: – – הכנסת הקודם, חבר הכנסת ראובן ריבלין.

יעקב מרגי: אני יכול לומר לך שהחקיקה בשירותי הדת, מאז נחקקה, בתחילתה, הולכת ועוברת, לצערי הרב – מלכתחילה זה היה צריך להיות.

יעקב מרגי: אין שום מניעה.

יעקב מרגי: אין שום רציונל.

יעקב מרגי: אדרבה ואדרבה.

יעקב מרגי: היום כמעט אין עיר שאין בה כוהנים, ומי שרוצה – אני חושב שזה חומר למחשבה לקדנציה הנוכחית, למי שלא יהיה שם או אפילו למחוקקים פה זה גם טוב.

יעקב מרגי: זרקת משהו, כדור, להנחתה, ואני מקווה שמישהו ינחית אותו.

יעקב מרגי: עכשיו, לגופה של שאלה, חבר הכנסת הרב בן-דהן, זה אותו מקרה של רב העיר כפר-סבא שידוע, מוכר ומאושר.

יעקב מרגי: מקרים אחרים, אם ישנם, אינם בנמצא על השולחן.

יעקב מרגי: בדקתי זאת עוד לפני הדיון פה.

יעקב מרגי: אין לנו.

יעקב מרגי: יכול להיות שיש רבנים שבמרשם האוכלוסין רשומים בעיר מסוימת, ובחלק מזמנם משרתים את הציבור שלהם בעיר שלהם.

יעקב מרגי: המחוקק לא נתן דעתו.

יעקב מרגי: אבל אני יכול לומר לכם שאם יש מקרה כזה או אחר, הסמכות להדחת רבני ערים נתונה בידיו של שר המשפטים.

יעקב מרגי: אדרבה ואדרבה, כן.

יעקב מרגי: היא לא נתונה לידיו של שר הדתות.

יעקב מרגי: כנראה מי שכיוון את זה כיוון גבוה, ידעו שפוליטיזציה לא חסרה.

יעקב מרגי: עדיף במשרד המשפטים.

יעקב מרגי: אבל מניסיון שלי, משרד המשפטים יותר קשה מהשרים.

יעקב מרגי: אני יכול להגיד לך את השקפת עולמי, אם תרצה.

יעקב מרגי: השקפת עולמי מגובה באמירתו של הראשון לציון הרב עובדיה יוסף, שאמר לי חד-משמעית: רב יישוב, רב שכונה, רב עיר, שנבחר ולא גר בה, הוא גוזל את הציבור ועליו לגור במקום כהונתו.

יעקב מרגי: חד-משמעית זו גם השקפת עולמי.

יעקב מרגי: אבל אם יש לך מקרים נוספים מעבר לרב העיר כפר-סבא, שמאושר על-ידי משרד המשפטים, אנחנו נשמח להתמודד אתם.

בנימין בן-אליעזר: תודה לך.

מאיר שטרית: כבוד השר, הסיבה היא משרד המשפטים.

מאיר שטרית: ועדה – – –

יעקב מרגי: הכתפיים שלי צרות.

בנימין בן-אליעזר: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת דודו רותם.

דוד רותם: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, אל תענה לי "זה בסמכות משרד ראש הממשלה" – מה עשית בארבע השנים האחרונות להקל על בירור יהדות של אלה שבאים להירשם לנישואים או להקל בכל מה שקשור לנושאי הגיור במדינת ישראל?

יעקב מרגי: אני אענה לך, חבר הכנסת דודו רותם.

יעקב מרגי: עכשיו אני עונה לך כאיש ציבור.

יעקב מרגי: כשר דתות, זה לא בתחום סמכותי – –

קריאה: למה?

יעקב מרגי: – – אבל כאיש ציבור מה עשיתי?

יעקב מרגי: מי שהיה ראש החץ במאבק שלו, בזמנו כשקמה זעקה על גיורי צה"ל – ראש החץ, ושמתי נפשי בכפי ולא נסחפתי – לעמוד מול כל אלה שקטרגו על גיורי צה"ל.

יעקב מרגי: כך שבקטע הזה אני אומר לך: אני אף פעם לא פטור כאיש ציבור, אבל עשיתי רבות.

יעקב מרגי: מערך הגיור, כפי שאמרתי בדברי הפתיחה שלי, נמצא תחת אחריותו של ראש הממשלה במשרד ראש הממשלה.

יעקב מרגי: רבני הציונות הדתית, שאליבא דכל מי שמדבר היום על שירותי דת נאורים, שהם נאורים, הם שירתו בצה"ל, הם מחוברים, הם מחוברים לשדרה של הציבור, הם מסתכלים בגובה העיניים – שנים רבות, מאז הוקם מערך הגיור הממשלתי, הוא נמצא בידיים של רבני הציונות הדתית.

יעקב מרגי: אני לא יודע על הליכי גיור.

יעקב מרגי: אני אומר לכם, ואני לא מיתמם.

יעקב מרגי: נכון, זה זועק.

יעקב מרגי: נכון, כל מקרה כואב.

יעקב מרגי: כל עיכוב, כל בן-אדם הוא בן-אדם ועולם בפני עצמו.

יעקב מרגי: אבל בצוואר הבקבוק, שכולם מנסים לומר עכשיו, או לצייר שזה צוואר בקבוק של מאות ואלפים שמחכים, כשאני בודק את זה עם מערך הגיור הארצי – אני אומר לך שזה לא קיים.

יעקב מרגי: אם יש מקרים, כפי שאמרתי לגבי שירות אחר, אנא, אני קורא לציבור: תתלוננו, כמו שאתם יודעים להתלונן על כל דבר שזז במדינה הזאת, גם בנושא שירותי הדת.

יעקב מרגי: אני לא יודע על צוואר בקבוק של מערך הגיור, למרות שהוא לא כפוף אלי ולא תחת אחריותי – מתוך ידיעה.

יעקב מרגי: לגבי רישום נישואים, רישום נישואים נתון בחוק – אתה יו"ר ועדת חוקה ואתה יודע – לרבנות הראשית.

יעקב מרגי: הם אמונים על החוק.

יעקב מרגי: אני פועל מתוקף אותו חוק.

יעקב מרגי: הפקידות אצלנו פועלת מתוקף אותו חוק.

יעקב מרגי: אם הנחיות הרבנות הראשית מחייבות בירור יהדות, בירור יהדות נעשה.

יעקב מרגי: רוצה לדעת איפה נעשה בירור יהדות?

יעקב מרגי: בבתי-הדין, שכפופים למשרד המשפטים.

דוד רותם: בקיצור לא עשית כלום.

בנימין בן-אליעזר: אני מודה לך.

בנימין בן-אליעזר: אני מזמין את חבר הכנסת שמעון סולומון לשאול את השר.

שמעון סולומון: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, בנושא רשמי נישואים יוצאי אתיופיה – אני לא מבין למה צריך בכלל לתגבר.

שמעון סולומון: בחור או בחורה, צעירים וצעירות יוצאי אתיופיה ששירתו בצבא שירות משמעותי ומרגישים יהודים ועלו כיהודים – למה בכלל צריך את המסלול הנפרד הזה?

יעקב מרגי: תודה רבה לחבר הכנסת שמעון סולומון.

יעקב מרגי: אני יכול לומר לך בוודאות מלאה, כמי שמכיר את בני העדה האתיופית וליווה שנים רבות, עוד טרם היותי חבר כנסת וטרם היותי שר: אדרבה ואדרבה.

יעקב מרגי: המסלול של העולים מאתיופיה, פישטנו אותו יותר מאשר המסלול של בירור יהדות של עולים חסרי דת ממדינות חבר העמים, ואני אסביר מייד.

יעקב מרגי: עם כניסתי לתפקיד, הייתה מחלקה של האגף לעדה האתיופית במשרד, והכול היה מתנקז לרב הדנה, שפה המקום לשלוח לו תנחומים על פטירת אחיו; והמצב הזה, לא חייתי אתו.

יעקב מרגי: לא ייתכן שזוגות שרוצים להינשא ימתינו – כאורך הגלות – באי-ודאות לאדם אחד שיקבע את גורלם.

יעקב מרגי: פנינו לראשון לציון הרב שלמה משה עמאר, שגילה פה באמת התעניינות יתרה והכניס את שתי ידיו לסוגיה הזאת ומינה, בכושר שלו אישי, כ-12 רבנים בני העדה האתיופית, ופיזרנו אותם כמה שיותר ברחבי הארץ, שהם יהיו מאשרי נישואים.

יעקב מרגי: נכון, ההעדפה שלי היא שזה יהיה הליך אינטגרלי בתוך המחלקות כמו הכול, אבל המצוקות ידועות.

יעקב מרגי: יש מי שהגיע חסר זהות יהודית.

יעקב מרגי: יש כאלה שעלו מקרב הפלאשמורה ולא השלימו תהליך.

יעקב מרגי: אני יכול לומר לך: אם לוקחים את התהליך הזה בסדר, שזוג רוצה להירשם לנישואים ובודק מה הוא צריך לעשות ויוצר קשר מבעוד מועד, אין לו עיכוב.

יעקב מרגי: נכון שזה לא בתהליך הרגיל.

יעקב מרגי: מה לעשות, אנחנו מדינה קולטת עלייה.

יעקב מרגי: עדיין, לשמחתי, ויש כאלה שילינו על כך, המעמד הבין-אישי לרישום נישואים נעשה על-פי תורת ישראל.

יעקב מרגי: לכן זה נצרך.

יעקב מרגי: אבל מה שידנו יכולה לעשות בקטע של פישוט הליכים לבני העדה האתיופית נעשה, ועוד היד נטויה.

יעקב מרגי: אני מאמין שעם הזמן – הראשון לציון קשוב ופתוח לנושא הזה – אם היום יש 12 מאשרי יהדות ורושמי נישואין של בני העדה, אני שואף שהמספר ילך ויגדל.

יעקב מרגי: כל שנה-שנתיים אנחנו מגדילים זאת – – –

שמעון סולומון: היד צריכה להיות נטויה לכך שהנישואים יהיו כמו של כולם, ולא – – –

עליזה לביא: רק הרב שלוש מחתן אותם.

שמעון סולומון: ולא צריך – – – בכלל – – –

יעקב מרגי: לא לא, את טועה, חברת הכנסת לביא.

יעקב מרגי: זה לא נכון.

יעקב מרגי: לצערי הרב, כפי שאמרתי בסקירה, ישנם רבני ערים שעושים שבת לעצמם ופועלים בניגוד להנחיות הרבנות הראשית, כשהנחיית הרבנות הראשית נותנת מנדט מלא ומבקשת – ואדרבה, כל רב עיר, הייתה החלטה בשנה האחרונה – כל רב עיר שלא יישם את הוראות הרבנות הראשית בנושא מגוירים או בירור יהדות, תישלל ממנו הסמכות לאותם מקרים.

יעקב מרגי: לכן, רבותי, זה התקדמות.

יעקב מרגי: מי שחושב שלא נעשה דבר בנושא, כנראה לא מכיר את המציאות קודם – – –

עליזה לביא: – – – של רשמי הנישואין הלכנו לבג"ץ כי רשמי נישואין לא מוכנים לרשום זוגות שעברו גיור בצבא.

עליזה לביא: אז מה, אז בג"ץ – – – בג"ץ לכל דבר.

יעקב מרגי: לא, סליחה.

יעקב מרגי: אני חושב שהרבנות הראשית פתרה את הבעיה.

עליזה לביא: איזה פתרה.

יעקב מרגי: פתרה את הבעיה – –

עליזה לביא: איזה פתרה את הבעיה.

יעקב מרגי: – – אם יש רב עיר – – –

עליזה לביא: – – –

יעקב מרגי: לא נכון.

יעקב מרגי: למה?

יעקב מרגי: יצא חוזר.

יעקב מרגי: את יכולה לומר עד מחר "איזה פתרה".

יעקב מרגי: ההנחיה של הראשון לציון, של הרבנות הראשית – רב עיר שלא ירשום זוגות, אם זה גיור צה"ל, גיור ממלכתי או בני עדות כאלה ואחרות, תישלל ממנו הסמכות.

יעקב מרגי: חד-משמעית, תבדקו אותי.

אלעזר שטרן: מה עם הרב של רחובות?

יעקב מרגי: הרב של רחובות?

אלעזר שטרן: כן.

יעקב מרגי: יפה.

עליזה לביא: מה יפה?

יעקב מרגי: נשללה ממנו הסמכות, ואותו זוג – – –

אלעזר שטרן: – – – הסמכות.

אלעזר שטרן: משכורת משלמים?

יעקב מרגי: סליחה.

קריאה: ודאי שמשלמים.

יעקב מרגי: סליחה.

יעקב מרגי: אני מכיר את הגישות שלך, שחור ולבן.

אלעזר שטרן: זה לא שלי, זה גישה של – – –

יעקב מרגי: סליחה.

יעקב מרגי: בהרבה תחומים, אלעזר.

יעקב מרגי: אני רוצה לומר לך, הרבנות הראשית שוללת מכל רב עיר שמסרב להכיר בהחלטות שלה את הסמכות לגבי – אם הסמכות להשיא או לרשום נישואים לתושבי רחובות היא של רב העיר רחובות – רב העיר רחובות, רב העיר ראשון ודומיהם שלא מקבלים הנחיות הרבנות הראשית, נשללה מהם, ואותם בני-זוג יכולים להירשם איפה שהם רוצים.

בנימין בן-אליעזר: תודה רבה לך.

בנימין בן-אליעזר: מכובדי חבר הכנסת מאיר שטרית.

מאיר שטרית: אדוני השר, ראשית, אני משבח אותך על תפקודך כשר הדתות.

יעקב מרגי: תודה.

מאיר שטרית: היית מאוד פעיל ויעיל בנושאים שעמדו על הפרק, אבל יש נושאים מרכזיים שאני מבקש לשאול אותך לגביהם.

מאיר שטרית: שתי שאלות: אחת, למה צריך שני רבנים בעיר?

מאיר שטרית: למיטב זיכרוני, או למיטב ידיעתי, התורה ניתנה בהר-סיני לעם אחד – תורה אחת.

מאיר שטרית: אותם לוחות-הברית, אותה תורה.

מאיר שטרית: לא היו לוחות תורה נפרדים לאשכנזים ולוחות לספרדים, ואולי הגיע הזמן להעביר את זה מן העולם.

מאיר שטרית: זה מיותר לחלוטין.

מאיר שטרית: למה צריך להפריד?

מאיר שטרית: כי זה הפרדה נוספת בעם, שכולה אולי על בסיס של מנהגים.

מאיר שטרית: מנהגים – זה לא הופך את זה לדת אחרת.

מאיר שטרית: נכון שמנהג חזק מדין, אבל צריך לאחד את הדברים וליצור רב אחד בכל עיר.

מאיר שטרית: הדבר השני שאני מבקש לשאול אותך – ואגב, יש ערים שבהן יש רב אחד שמתפקד יוצא מן הכלל.

מאיר שטרית: יש מנהיג אחד לקהילה, הקהילה מכירה בסמכותו, הוא קובע את הדין, אין ויכוחים, אין בין זה לבין זה, לכולם יותר טוב.

מאיר שטרית: דבר שני שאני מבקש לשאול אותך, אדוני השר – לא יודע אם אתה יודע, אני מניח שכן – יש תעשייה של ייבוא גופות לישראל – אני מדבר על גופות של יהודים – להיקבר בישראל.

מאיר שטרית: אני יכול להגיד לך למה מביאים למשל מארצות-הברית גופות לישראל.

מאיר שטרית: זו תעשייה שלמה.

מאיר שטרית: מביאים אותן במטוסים, והנוסעים מחכים עד שמורידים את הגופות מהמטוסים בשדה-התעופה.

מאיר שטרית: ולמה כדאי להביא אותן לישראל?

מאיר שטרית: כי בישראל שני צדדים מרוויחים: האמריקנים יודעים שלעשות קבר כזה באמריקה עולה 50,000 דולר; פה משלמים 10,000 דולר לאיזה קיבוץ או לאיזה מושב שמפתח בית-קברות – מסתבר שזה יותר כלכלי מאשר להקים פרדס או להקים שטח חקלאי – –

יעקב מרגי: ידעתי שלא הקשבת לי בפתיחה.

יעקב מרגי: ידעתי שלא הקשבת לי.

מאיר שטרית: לא, הקשבתי.

מאיר שטרית: – – ועושים חלקות נפרדות שמכניסות כסף.

מאיר שטרית: נכון שמביאים יהודים, אבל תגיד, חסרים אנחנו, תסלח לי, מתים מקרבנו שנביא מחוץ-לארץ?

יעקב מרגי: "מי בִּקש זאת מידכם רמֹס חֲצֵרָי.

יעקב מרגי: "

מאיר שטרית: למדתי – טוב לחיות בעד ארצנו, לא טוב למות בעד ארצנו.

מאיר שטרית: אנשים שנזכרים לבוא לארץ רק במותם, בעיני לא מקובל, ולדעתי צריך אחת מהשתיים לעשות: או להרים את הסכומים לכך שיעלה בדיוק כמו בחוץ-לארץ, ואז לא יהיה כדאי כל התהליך הזה, או לחלופין, לאסור הבאת גופות אלא אם כן הגופה היא גופה של ישראלי, לא גופות של זרים.

יעקב מרגי: תודה לחבר הכנסת והשר לשעבר שטרית.

יעקב מרגי: כדרכך בקודש, אתה אמיץ, אומר את מה שאתה חושב, אבל לא תמיד מה שאתה חושב הוא נכון, ואני אסביר לך, בסדר?

יעקב מרגי: תשאל את חברות קדישא בירושלים, שמוכרות קבר לתושב חוץ-לארץ ב-40,000 שקל, כמה ממתינים בתור וכמה דופקים על דלתותיהן, בסדר?

יעקב מרגי: מסתבר שהמחיר לא עובד – א.

יעקב מרגי: אני רוצה לראות את – סליחה על הביטוי, לא אגיד את הגבר – האמיץ בחבורה פה שיבוא יאמר אמירה, אמירה, כלפי יהדות העולם: stop, לא מביאים אתכם לפה יותר.

מאיר שטרית: אני אומר.

יעקב מרגי: אתה, בסדר.

יעקב מרגי: בוא נראה שזה יעבור.

יעקב מרגי: בוא, סליחה.

יעקב מרגי: אדרבה.

יעקב מרגי: אני אומר לך, אדרבה – אפשר למנוע זאת רק בחקיקה.

יעקב מרגי: איך אומרים – השלושה האלה איך אמרו?

יעקב מרגי: שיקום.

יעקב מרגי: בסדר.

מאיר שטרית: – – –

יעקב מרגי: זה לגבי הקבורה.

יעקב מרגי: לגבי הסטרט-אפ – הסטרט-אפ של הקבורה בקיבוצים, אני רוצה לומר לך, ואמרתי בפתיחה, שמצאתי זאת עם הכניסה: אדמות חומות של המינהל, חקלאיות, מגרשים שלא יועדו לקבורה הפכו להיות לבתי-עלמין רעננים, תחת כל עץ רענן וירוק ופסטורלי.

יעקב מרגי: עצרנו זאת, ברוך השם, באמצעות ועדת השרים לענייני קבורה שבראשותי.

יעקב מרגי: קראנו למוסד לביטוח לאומי ולמינהל לשתף פעולה.

יעקב מרגי: בהתחלה זה לא היה קל.

יעקב מרגי: שמנו יד אחת שלושתנו על הסוגיה הזאת.

יעקב מרגי: המינהל נדרש לתת הסברים, הגביר את האכיפה, והתופעה הזו, אפשר לומר – ואני יהודי, אז אני אומַר – כמעט חוסלה כליל.

יעקב מרגי: כמעט.

יעקב מרגי: מה שכן, לגבי שני רבנים הייתי מצפה – אני לא אשלח אותך לשאול את המחוקק, מה שהיה טוב אז, למה לא היום.

יעקב מרגי: בסדר.

יעקב מרגי: אבל השאלה שהייתה קודם אליך, וחבר הכנסת אלוף במילואים אלעזר שטרן אמר: רחובות – מה תעשה עם אותם רבנים, שמה לעשות, לא יכולים להכיל בתוכם את כל הסוגים ולא פתוחים?

יעקב מרגי: הגענו לימים האלה, השר שטרית?

יעקב מרגי: הגענו לימים האלה?

מאיר שטרית: – – – הם לא – – –

יעקב מרגי: לא הגענו לימים האלה, לצערי הרב, כמו שלא הגענו בהרבה תחומים.

יעקב מרגי: אז אני אומר לך, שמע, יש אמרה שיש בה קצת הומור: ש"ס הביאה סדר למגזר הציבורי, כי עד שש"ס לא קמה הכול היה מותר.

יעקב מרגי: על הגב שלנו – "על גבי חרשו חורשים" – ויש ברוך השם סדר, נהלים, נוהל תמיכות, נוהל תקצוב, שקיפות, הכול טוב.

יעקב מרגי: דחילק, דווקא בתקופה שלי אתה רוצה להוריד את שני הרבנים?

יעקב מרגי: אבל הנה אני אומר לך, תוקן החוק והשארנו זאת, והשארנו זאת לשיקול דעת – לא קיצוני כמו שאתה אומר – של מועצת העיר, של ראש הרשות.

יעקב מרגי: לכן, רב שני לא ניתן.

יעקב מרגי: זה לא בסמכות השר לשירותי דת, זה בסמכות מועצת העיר.

יעקב מרגי: אם מועצת העיר לא תקבל החלטה, ברוב, שיש מקום לרב שני, לא יהיה רב שני.

מאיר שטרית: – – –

בנימין בן-אליעזר: אני מודה לך.

בנימין בן-אליעזר: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת אלעזר שטרן.

אלעזר שטרן: אדוני השר, אדוני היושב-ראש, אני גם כן מצטרף לברכות של חבר הכנסת שטרית על ההישגים, אבל לא לזה עליתי.

אלעזר שטרן: דרך אגב, בהמשך לשאלה, אני לא הבנתי את ההפרדה שהשר עשה פה בין רבני הציונות הדתית לבין רבנים אחרים.

אלעזר שטרן: אני מסתכל על מה שאנשים אומרים, על מה שאנשים עושים, ואני, אין לי שום דבר, ואני מוכן לקבל שיש רבנים שהולכים עם כיפות סרוגות שהם יותר מחמירים או יותר קשים עם עם ישראל מאשר כאלה שהולכים עם כיפות שחורות.

אלעזר שטרן: אבל – – –

יעקב מרגי: אני רציתי למנוע טעות מהציבור.

אלעזר שטרן: לא, אז בסדר.

אלעזר שטרן: אנחנו הציבור – – –

יעקב מרגי: לא עשיתי שום הפרדה.

אלעזר שטרן: אנחנו הציבור שמכיר.

אלעזר שטרן: אני רוצה, ברשותך, לדבר על שני נושאים, אבל אני אשתמש, ברשותך, במשהו אישי שהוא מאוד מטריד.

אלעזר שטרן: באחת הפעמים שהלכתי לדבר עם הנשיא פרס על בעיית הגיור, שהיא בעיני בעיה אסטרטגית לקיום עם ישראל, הוא אמר לי: ההגדרה שלי של מיהו יהודי זה שהנכדים שלו יהודים.

אלעזר שטרן: אמרתי לו: בסדר, לפי ההגדרה הזאת אני מרוקני – שלושה מחמשת נכדי הם אבוחצירא.

אלעזר שטרן: ועל זה אני רוצה לשאול שתי שאלות.

אלעזר שטרן: השאלה הראשונה: באמת, אם הנכדים שלי הם כבר אבוחצירא – שאלת מה היה פעם, למה פעם תיקנו שני רבנים.

אלעזר שטרן: לסבא שלי לא היו נכדים אבוחצירא, לי יש, אז אולי התקדמנו.

אלעזר שטרן: אז אולי באמת את המשאבים האלה של החלוקה ושל ההפרדה ניקח לסוגיה השנייה שדיברת עליה, ברשותך, סוגיית הגיור, ונשקיע שם את המרץ הזה.

אלעזר שטרן: ואני אגיד לך בהקשר של הנכדים מה מטריד אותי פה, אדוני השר, ואני לא רוצה לחפש אשמים עכשיו.

אלעזר שטרן: כשהנשיא שואל אותי, או אומר לי: בעיני יהודי זה מי שהנכדים שלו יהודים – שהשר לא ישאל אותי למה אין צוואר בקבוק בממתינים לגיור.

אלעזר שטרן: בגלל שהמאסנו עליהם את התהליך.

אלעזר שטרן: בגלל שדרשנו מהם דברים שאנחנו לא דורשים מרוב החברים שיושבים פה בכנסת ישראל היהודית-דמוקרטית בהיבט הזה, גם לא מאלה שהולכים עם כיפות.

אלעזר שטרן: הנושא הזה, אתה מבין את הקושי שלו, כי מה שעשינו בדברים האלה, ואם יורשה לי – ואני, כשאני מדבר כאן, אני קצת חרד, כי יכול להיות שהם ייקחו את הדברים שלי ויגידו: עוד פעם?

אלעזר שטרן: אפילו הוא אומר, אז למה שנתגייר?

אלעזר שטרן: ואני חושב שיש פה איזה סוג כזה של משחק, שאנחנו מכבסים את הכביסה המלוכלכת בחוץ, אבל אולי אין לנו ברירה.

אלעזר שטרן: כי מה שהיה במערכת הבחירות האחרונה, בהווה אמינא שהייתה לכם, הזלזול הזה של לצייר חופה או להסריט חופה ולהביא שם את הגזענות שדיברו עליה קודם, למקום הזה – אל תשאל למה אין תורים שרוצים להתגייר.

אלעזר שטרן: יותר מזה אני אגיד: כשנדבר על הנכדים, שלא נתעורר בעוד 30 שנה ונגיד למה ההתבוללות במדינת ישראל הולכת לקראת הממדים של ההתבוללות בתפוצות.

אלעזר שטרן: כי אנחנו, כולנו, או במעשים שלנו או באי-המעשים שלנו, תורמים לזה שהנכדים שלנו לא יהיו, לא אבוחצירא ולא משהו אחר.

אלעזר שטרן: אבל בירורי היהדות שיצטרכו לעשות אז הם פי אלף יותר קשים, ואני חושב שזו השאלה שאני מקווה שהיא מציקה לשר לפחות כמו שהיא מציקה לי.

אלעזר שטרן: תודה.

יעקב מרגי: תודה לחבר הכנסת שטרן.

יעקב מרגי: אני יכול לומר לך, כפי שאמרתי לשר שטרית, האמת לא נמצאת במקום אחד, יש לה היבטים שונים, ואני אסביר לך.

יעקב מרגי: כשאתה מדבר אתי על כך שאתה חרד מההתבוללות, בתשובה שלך יש מענה לשאלה הראשונה שלך, ואני אסביר לך.

יעקב מרגי: אין צוואר בקבוק, רבותי.

יעקב מרגי: אני הולך לומר דבר, למרות שאני משיב לך כאיש ציבור ולא כשר הדתות, וזה לא תחת אחריותי, חשוב לומר זאת.

יעקב מרגי: אתם זוכרים את ה"עליהום" על מאות ואלפי, ואלפי-האלפים שרצים להינשא בחוץ, יהודים, שנישאים בנישואים אזרחיים כי מאסו ברישומי הנישואים של מוסד הרבנות, תציירו אותו איך שתרצו.

יעקב מרגי: אז בוא אני אתן לך את נתוני הלמ"ס.

יעקב מרגי: וכשהלמ"ס הוציא את הנתונים הנחיתי את הדובר שלי להוציא את זה לערוצי התקשורת השונים.

יעקב מרגי: תוך שניות, איך שזה עלה, היו גופים שנאבקו בגופי התקשורת האלה, להוריד אותם מאתרי האינטרנט ומהעמודים הראשיים, למה?

יעקב מרגי: אני אסביר לך.

יעקב מרגי: אל תהלך עלינו אימים – לא אתה ברמה האישית.

יעקב מרגי: אני אסביר לך, עם כל הכבוד, לגבי אותה התבוללות שאתה דיברת עליה, אני חלוק עליך.

יעקב מרגי: אני מוכן לבדוק את זה יחד אתך, מדעית.

יעקב מרגי: מה הביא את ההתבוללות בחוץ; מה גרם להתבוללות באירופה, באמריקה ובכל מדינות הגולה – בוא נבדוק את זה פעם אחת, אתה ואני, מדעית, ולא בססמאות בחירות, ונראה שדווקא הגישה שלך ושל חבריך היא שהביאה את ההתבוללות, והיום לא נמצאים אתנו מאות ואלפים ורבבות מבני עמנו.

יעקב מרגי: זו תיאוריה שלך; אני אומר שהדרך שאתה רוצה כן להביא פה גיור, תקרא לזה איך שאתה רוצה, אני אומר לך, הדרך הזו תביא להתבוללות, שאולי, אני אסביר לך, אולי אבוחצירא שאתה מדבר עליהם, הנכדים שלך, שיחיו, שיאריכו ימים, לא יהיו אבוחצירא בעוד שלושה דורות אחרים.

יעקב מרגי: זו תפיסה שלי, תפיסה שלך, נשב אנחנו פה בפרלמנט, נבדוק את זה מדעית פעם אחת.

יעקב מרגי: נראה מה הביא להתבוללות יותר: הגישה של הרבנות הראשית, שמנסה ומתקדמת?

יעקב מרגי: רבותי, המדינה הזו קלטה יותר ממיליון עולים עם בעיות קשות.

יעקב מרגי: 70, 80 שנה אחרי מסך הברזל, ניתוק מוחלט מיהדות, באנו – הממסד הדתי, שכולם אוהבים לחבוט בו ולרמוס אותו, התמודד בגאון עם רוב הבעיות.

יעקב מרגי: נכון.

יעקב מרגי: לא נפתרו כל הבעיות.

יעקב מרגי: אתה יודע כמה לפי הלמ"ס יוצאים להירשם, נישואי קפריסין וצ'כיה, כמה סך הכול?

יעקב מרגי: בוא אני אומר לך, סך הכול יהודים – אל תביאו לי כאלה שלא מופיעים במרשם האוכלוסין כישראלים.

יעקב מרגי: אל תביאו לי גויים.

יעקב מרגי: אל תביאו לי יהודים גויים.

יעקב מרגי: תביאו לי יהודים-יהודים, שמאסו במוסד הרבנות, שאתם זועקים בכל מערכות הבחירות.

יעקב מרגי: אני אומר לך: 797 מקרים.

יעקב מרגי: כל מקרה חשוב מבחינתי.

יעקב מרגי: כל אחד הוא עולם.

יעקב מרגי: אבל אל תהלכו על הציבור אימים.

יעקב מרגי: נגמרה מערכת הבחירות, חבר הכנסת שטרן, דברו לגופו של עניין.

יעקב מרגי: אתם רוצים לפתור את הבעיות?

יעקב מרגי: סביב שולחן עגול.

יעקב מרגי: בכוח לא יהיה לכם.

יעקב מרגי: כי העם יותר חזק מכם.

יעקב מרגי: העם רוצה את הנשמה יהודית.

יעקב מרגי: כשהליבה – – –

אלעזר שטרן: תסתכל ימינה שלך.

יעקב מרגי: אני מסתכל.

יעקב מרגי: אם אתה רוצה אני אנתח את זה אתך, לא על דוכן הכנסת.

אלעזר שטרן: – – –

יעקב מרגי: ואני אנתח את זה אתך מדעית, איך הם הגיעו ל-19.

יעקב מרגי: בסדר?

בנימין בן-אליעזר: אני מציע באמת שתזמין אותו.

יעקב מרגי: לכן אני אומר לך, חבר הכנסת שטרן, האמת לא נמצאת בצד אחד, ולא בססמת בחירות כזו או אחרת.

יעקב מרגי: תודה רבה.

בנימין בן-אליעזר: אני מודה לך.

בנימין בן-אליעזר: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת אברהם מיכאלי, בבקשה.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, אני חושב, לקחת תפקיד שהוא כפוי טובה, כי אין ציבור שאוהב את המשרד הזה.

אברהם מיכאלי: אלה תוקפים אותך ואלה תוקפים אותך.

אברהם מיכאלי: אתה לקחת על עצמך, בעצם קדנציה שנייה – זה שקדם לך התחיל לבנות את המשרד ההרוס ואתה המשכת לבנות אותו.

אברהם מיכאלי: אני חושב שהספקת הרבה מאוד בארבע השנים האחרונות, להחזיר חזרה מההרס הגדול שלצערנו נגרם במשרד הזה משנת 2003 ואילך.

אברהם מיכאלי: אני חושב שצריך לברך אותך על כך שהיית נועז.

אברהם מיכאלי: הרבה פעמים חטפת ביקורת, בדיוק מאותם אנשים שמישהו היה חושב שהם הצרכנים הטבעיים של המשרד הזה, ומאלה חטפת ביקורת, ועמדת בכבוד בביקורת הזו.

אברהם מיכאלי: אין ספק שהמשרד שלך, אדוני השר, מנסה לפתור בעיות והבעיות עדיין לא פתורות.

אברהם מיכאלי: אחד הדברים שאני יודע שאתה מתמודד אתו הרבה, זה הנושא של דמי קבורה, ובקדנציה האחרונה, אפילו בכנסת, אישרנו את זה וקבענו תעריפים כאלה ואחרים.

אברהם מיכאלי: אנחנו כמה פעמים – אדוני השר מוטרד מי אלו שבאמת אין להם אפילו את הסכום המינימלי שדורשים ממנו היום לשלם כדי להיקבר.

אברהם מיכאלי: אנחנו צריכים לחשוב עדיין על זה שיש עולים חדשים, יש מקרים של יהודים מאתיופיה, שאין להם, לא 5,000 ו-6,000 שקל, שזו לפעמים אגרה מינימלית, אין להם אפילו 1,000 שקל לשלם.

אברהם מיכאלי: ומה, חלילה נמנע מהם להיקבר?

אברהם מיכאלי: לכן הדברים האלה, צריכים להמשיך עדיין להיאבק על כך שהמשרד יאפשר שירותים מכובדים של קבורה ושבתי-עלמין לא יהפכו למקום שרק מי שיש כסף לו נקבר שם.

בנימין בן-אליעזר: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה לחבר הכנסת מיכאלי על דברי הברכה.

יעקב מרגי: לגבי דמי קבורה, חשוב לומר, חשוב שהציבור שומע, וזה משודר, אין שום סיבה, החוק קובע, כל אזרח זכאי לקבורה חינם, כולל כל הוצאות יום הקבורה.

יעקב מרגי: כולל כל הוצאות יום הקבורה.

יעקב מרגי: אפילו תייר יהודי שבא לארץ לביקור ונפטר בארץ, זכאי; אפילו שהוא לא אזרח ישראלי.

יעקב מרגי: לכן, אין שום סיבה שאזרח ישלם.

יעקב מרגי: מתי משלמים?

יעקב מרגי: לפי הנחיות של המוסד לביטוח לאומי.

יעקב מרגי: כשאדם רוצה לרכוש חלקה בחיים, יש היגיון בכך.

יעקב מרגי: תארו לכם שכל הצעירים היום ילכו לרכוש חלקות משפחתיות, נתחיל לייעד פה היום קרקעות לעוד 100 שנה.

יעקב מרגי: אין סיבה.

יעקב מרגי: לכן היד היא קשה, לכן יש תעריפים.

יעקב מרגי: אם קוברים ביום קבורה בבית-העלמין – וכפי שאני אומר לכם, אין שום סיבה להיכנס ללחץ; מי שרוצה ויש לו כסף, שיקנה חלקה בחיים.

יעקב מרגי: מי שלא רוצה, אין שום סיבה, יש כיסוי מלא לדמי הקבורה ליום הקבורה.

בנימין בן-אליעזר: תודה לך.

בנימין בן-אליעזר: אחרונה המתייחסות, חברת הכנסת רינה פרנקל, בבקשה.

רינה פרנקל: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, יש לי שאלה אחת לגבי הנישואים.

רינה פרנקל: לאחרונה התפרסם נתון מאוד מעניין: כ-20% מהזוגות הצעירים, יהודים על-פי ההלכה, מתחתנים בחוץ-לארץ.

רינה פרנקל: זה עקב תהליכים ביורוקרטיים מאוד ארוכים.

רינה פרנקל: האם אתם מודעים לבעיה הזו ומה אתם עושים כדי לקצר את התהליכים?

רינה פרנקל: בבקשה.

יעקב מרגי: תודה רבה לחברת הכנסת רינה פרנקל.

יעקב מרגי: שוב, כפי שעניתי קודם, גם אני כמעט הייתי במסע הפרסומת הזה, שקרוב ל-20% מהנרשמים לנישואים עושים זאת בחו"ל בגלל אותו ממסד דתי שלא עושה כלום כל היום אלא להכביד את ידו ולהקשות על הזוגות.

יעקב מרגי: אבל מה לעשות שההודעה של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה אומרת נתונים שונים ממה שאת אומרת.

יעקב מרגי: ואני אמרתי בדברי הפתיחה: כל מסלולי רישום הנישואים האלטרנטיביים והשונים לא נושקים ליותר ל-2%.

יעקב מרגי: תבדקי אותי.

יעקב מרגי: 2% מתוך 40,000.

יעקב מרגי: אני מחזיק מסמך של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה שאומר: יהודים שנישאים בקפריסין פלוס צ'כיה – סך הכול 797.

יעקב מרגי: סך הכול 797.

יעקב מרגי: אז תבדקו את הנתונים.

יעקב מרגי: אני לא יודע מי מזין אתכם.

יעקב מרגי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

בנימין בן-אליעזר: אדוני השר, אני מודה לך ומאחל לך הצלחה בהמשך דרכך.

יעקב מרגי: תודה תודה.

בנימין בן-אליעזר: אנחנו עוברים לנושא הבא.

בנימין בן-אליעזר: אני מתכבד להזמין את חברת הכנסת רינה פרנקל לשאת את נאום הבכורה שלה.

בנימין בן-אליעזר: בבקשה.

רינה פרנקל: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני עומדת מולכם היום לראשונה כחברת כנסת בסיעת יש עתיד, נרגשת מהמעמד ומקווה להצדיק את האמון שניתן בי.

רינה פרנקל: אני גאה להיות חלק מכנסת מתחדשת, צעירה יותר ולבטח תוססת יותר.

רינה פרנקל: מביטים עלינו בתקווה לשינוי של ממש.

רינה פרנקל: זוהי הסיבה שבחרו בנו, וזהו מבחננו האמיתי.

רינה פרנקל: כבר עומדות בפנינו סוגיות קשות ביותר שעליהן נצטרך לקבל החלטות בזמן הקרוב: אישור תקציב המדינה, שוויון בנטל, המשך התהליך המדיני, דיור בר-השגה ועוד.

רינה פרנקל: כולי תקווה כי נדע להתעלות מעל המחלוקות ולקדם את חיי האזרחים ששלחו אותנו לייצגם בנאמנות.

רינה פרנקל: כנסת זו היא "הנשית" ביותר – 27 נשים מכהנות בכנסת התשע-עשרה, מתוכן שמונה נשים בסיעתי, יש עתיד.

רינה פרנקל: זהו ייצוג היסטורי, אך עדיין ייצוג חסר, ולכן עלינו, הנשים הנבחרות, מוטלת חובה להוכיח כי נשים בכנסת הן כוח חשוב הפועל למען קידום הנשים בכל תחומי החיים.

רינה פרנקל: את חיי בישראל התחלתי לפני 22 שנים, כאשר עליתי ארצה מברית-המועצות לשעבר, מקייב, עם בעלי, זיכרונו לברכה, בני רן וחמותי פרידה, שתזכה לחיים ארוכים, ניצולת השואה ששרדה שני מחנות ריכוז.

רינה פרנקל: קל להבין שבעיות ניצולי השואה הן דאגה אישית יומיומית שלי.

רינה פרנקל: עד היום בעיות אלו נשארו בעיות אישיות של ניצולי השואה ומשפחותיהם.

רינה פרנקל: מצב שבו מדינת ישראל לא מצליחה עד היום להבטיח קיום בכבוד לכל ניצולי השואה הוא בלתי נסבל.

רינה פרנקל: הגיע הזמן שנושא ניצולי השואה יהפוך לנושא לאומי ויהיה בראש סדר העדיפויות של ממשלת ישראל, כי לא תהיה לנו הזדמנות אחרת לתקן את העוול.

רינה פרנקל: העלייה שלנו לא הייתה קלה.

רינה פרנקל: את קשיי השפה, התעסוקה, הדיור והחינוך, שאתם נאלצו כל העולים באותה תקופה להתמודד, חווינו אני ומשפחתי על בשרנו.

רינה פרנקל: אך עם השנים התמודדנו עם הקשיים והשתלבנו, כמו עוד אלפי משפחות עולים.

רינה פרנקל: השתלבות זו במדינת ישראל נתנה לי תחושת הגשמה אישית כיהודייה שזכתה לעלות למולדתה ההיסטורית, שממשיכה את דרכו של סבי, זלמן קנטור, זיכרונו לברכה, אשר תחת תנאים של שלטון קומוניסטי שמר על המסורת היהודית.

רינה פרנקל: הוא שימש כחזן וארגן תפילות בבתי היהודים כשהמשטר אסר לפתוח בתי-הכנסת, ובכך סיכן את חייו וחיי משפחתו.

רינה פרנקל: המסורת החזקה שעליה גדלנו והתחנכנו בבית נשארה על-פי רוב מסורת יהודית משפחתית, ואסור היה לי לגלות לחברותי על החגים והמנהגים שקיימנו.

רינה פרנקל: כל ילדותי עברה עם הסיפורים של אבי, אברהם ויתקין, ואמי, מריה ויתקין, זיכרונם לברכה, ששרדו את השואה, על אחיהם שנספו במלחמת העולם השנייה, והכאב המשפחתי הזה ליווה אותי כל חיי.

רינה פרנקל: ברגע שהמצב בברית-המועצות אפשר לעזוב ולעלות ארצה, ההחלטה הייתה ברורה.

רינה פרנקל: הקמתי בית בבית היהודים והגשמתי את החלום הציוני שלי להיות חלק בלתי נפרד מהחברה הישראלית.

רינה פרנקל: לצערי, לא כולם מרגישים כך.

רינה פרנקל: ישנן הרבה משפחות עולים ותיקות, וכמובן גם חדשות, המתמודדות עם קשיים יום-יום.

רינה פרנקל: קשיי שפה, תעסוקה ועוני יוצרים ניכור ותחושת אכזבה מאי-השתלבות בחברה הישראלית.

רינה פרנקל: קשיים אלו פוגעים באוכלוסייה הזו ולא מאפשרים לה להתקדם ולפתח חיים מלאים ופוריים מספקים במדינת ישראל.

רינה פרנקל: לכן צריכים להתערב כולנו, כל יושבי בית-המחוקקים, ולהבין שהנושא החברתי הוא נושא בוער ומחייב טיפול רציני ומשמעותי.

רינה פרנקל: את כל חיי בישראל הקדשתי לחברה.

רינה פרנקל: הגעתי לתפקידים בכירים בשירות התעסוקה, כאשר לנגד עיני עומד הרצון לשפר את חייהם של האזרחים, וזאת על-ידי מציאת פתרונות תעסוקה, כי ללא תעסוקה אין לבן-אדם תכלית, הוא אינו מוצא את עצמו, לא מסוגל לפרנס את משפחתו, וכך נוצר מעגל סגור הפוגע במרקם החברה הישראלית.

רינה פרנקל: תופעת האבטלה חורגת מהמישור הכלכלי ומגיעה גם לתוך המשפחה, שבה נגרמים מתחים וחיכוכים, וכך, בחלק מהמקרים, גדל דור שני לאבטלה.

רינה פרנקל: פה אני באה לשנות.

רינה פרנקל: אני באה לשנות את המצב הקיים שראיתי ואני עדיין רואה כל יום.

רינה פרנקל: כאזרחית ותיקה במדינת ישראל אני מכירה היטב את הבעיות של האזרחים – ותיקים, עולים חדשים, צעירים ומבוגרים, חילונים ודתיים, בריאים ומוגבלים.

רינה פרנקל: אני מגיעה מהפריפריה.

רינה פרנקל: גרתי בעכו שנים רבות, ועכשיו – בנהרייה.

רינה פרנקל: כולנו מודעים לפערים הגדולים בין המרכז לפריפריה, פערים שנדרש לצמצמם ככל הניתן.

רינה פרנקל: יש לפתור את מצוקות הדיור, לפתח תעסוקה בפריפריה ולאפשר גישה ללימודים גבוהים למעוטי יכולת, ובכך לאפשר להם לצאת לעבוד ולפרנס את עצמם בכבוד.

רינה פרנקל: אני רוצה להפנות את תשומת לבכם לנתוני האבטלה שהתפרסמו בתחילת החודש ומציגים בצורה מלאה את הפערים הללו.

רינה פרנקל: בתל-אביב עומד אחוז האבטלה על 5.5%, בבאר-שבע ובדרום – על 7.3%, ובאזור הצפון הוא נושק ל-10%.

רינה פרנקל: הפערים ברורים.

רינה פרנקל: הפערים שכרגע ציינתי הם באחוזים, אבל מאחורי כל אחוז נמצאים אלפי אנשים ללא תעסוקה, ובעיקר באזור הצפון, שממנו אני מגיעה.

רינה פרנקל: חוסר התעסוקה בפריפריה נובע מסגירת מפעלים, מהעברת ייצור של מפעלים, בעיקר מפעלי הטקסטיל, לארצות אחרות; מפעלים חדשים לא נפתחים, והמדינה לא נותנת מספיק תמריצים ליזמים להגיע לפריפריה.

רינה פרנקל: עקב חוסר תעסוקה נאלצות משפחות רבות לפנות לגורמי הרווחה.

רינה פרנקל: לאחרונה פרסמה הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה נתון מדהים וכואב: 28% מכלל המשפחות בישראל רשומות במחלקות לשירותי הרווחה, מתוכן 17% הן משפחות שעלו מברית-המועצות לשעבר, ו-15% הן חד-הוריות.

רינה פרנקל: נתונים אלו מצביעים על מצב קשה מאוד, שבו כל משפחה כזו אינה מסוגלת לסגור את החודש.

רינה פרנקל: האבטלה אינה מדלגת על נשים, ובמיוחד על אימהות חד-הוריות ונשים מהמגזר הערבי והדרוזי.

רינה פרנקל: התוכנית שלנו במפלגת יש עתיד מדברת על פתיחת עסקים זעירים, עסקים עם פעילות עד מיליון שקלים בשנה, אשר יכולים להביא להפחתת העוני בחלקו הגדול באוכלוסייה זו.

רינה פרנקל: הם מספקים תעסוקה גם לעובדים בעלי השכלה נמוכה, והכי חשוב – הם מאפשרים להתגבר על הקושי לעבוד מחוץ לבית ומחוץ ליישוב שבו גרה האישה.

רינה פרנקל: אני אפעל לקידום ויישום של תוכנית זו.

רינה פרנקל: כשאנחנו מדברים על שוויון בנטל, אנחנו לא מדברים רק על נושא הגיוס אלא גם על נושא לא פחות חשוב – שילוב האוכלוסייה החרדית והערבית בשוק העבודה.

רינה פרנקל: בעבר היו ניסיונות להתקדם בתחום זה.

רינה פרנקל: כמו כן, קיימת תוכנית לשילוב של המגזרים היהודי והערבי בתחום ההיי-טק.

רינה פרנקל: אך מעבר ליוזמות בודדות, שחלקן מצליחות יותר וחלקן פחות, נושא זה חייב לעמוד בראש סדר העדיפויות של הממשלה, כי מדובר פה על אינטרס לאומי.

רינה פרנקל: נקודה נוספת חשובה, הדורשת טיפול, תופעת עובדי קבלן, אשר התרחבה מאוד בשנים האחרונות.

רינה פרנקל: לפי ההערכות, כיום ישנם מאות אלפי עובדים אשר מרוויחים סכום נמוך מאוד וללא זכויות סוציאליות מלאות.

רינה פרנקל: תופעה זו אינה מביאה כבוד לשוק העבודה הישראלי, ומחובתנו לדאוג לאנשים אלה, שחלקם הגדול נמנה עם יוצאי ברית-המועצות.

רינה פרנקל: אני בטוחה שבשיתוף פעולה נוכל לשנות מציאות זו.

רינה פרנקל: נושא התעסוקה, עזרה לשכבות החלשות ומעמד האישה היו תמיד בראש סדר העדיפויות שלי, וכמובן, גם בכנסת אתעסק ואקדם נושאים אלו.

רינה פרנקל: את עבודתי בכנסת אני רואה כשליחות, והפעילות הראשונה בכנסת הייתה הקמת שדולה לקידום מעמד האישה החד-הורית.

רינה פרנקל: אשמח לשיתוף פעולה של חברי כנסת שרואים, כמוני, בנושא זה נושא חברתי חשוב.

רינה פרנקל: לפני סיום, ברצוני להודות למשפחתי הקטנה והתומכת: לבן שלי רן, לאחותי גלינה ומשפחתה, לחמותי פרידה, שהשנה תחגוג 89, למשפחתי הגדולה והחמה ששמה יש עתיד, בראשותו של יאיר לפיד.

רינה פרנקל: ברצוני להדגיש את תודתי והערכתי הגדולה על הזכות שניתנה לי להיות חלק מבית-המחוקקים של מדינת ישראל, מדינה דמוקרטית המושתתת על ערכים של צדק ושוויון זכויות ללא הבדל דת, גזע, מין ולאום.

רינה פרנקל: אני רוצה לסיים במילותיה של גולדה מאיר, אשר במקור היא מקייב, כמוני: "אין זה חשוב באמת להחליט – – – מה בדיוק הנך רוצה לעשות – – – חשוב הרבה יותר להחליט על דרך שבה אתה רוצה לחיות.

רינה פרנקל: אם תהיו ישרים עם חבריכם, אם תיקחו חלק במאבקים שטובים לאחרים ולא רק לעצמכם, הרי נדמה לי שזה מספיק".

רינה פרנקל: בטוחה אני כי נצליח לפעול ביחד למען מדינת ישראל צודקת יותר, חברתית יותר, ונוכיח לאזרחים ששלחו אותנו ושתמכו בנו ושבחרו בנו, שיש על מי לסמוך, יש כתובת קשובה שתפעל למענם.

רינה פרנקל: תודה רבה.

בנימין בן-אליעזר: אני מאחל לך את מלוא ההצלחה.

רינה פרנקל: תודה רבה.

בנימין בן-אליעזר: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת מאיר שטרית לומר מילות הערכה לחברת הכנסת רינה פרנקל.

בנימין בן-אליעזר: תמתין עד שייגמרו הנישוקים.

בנימין בן-אליעזר: חבר הכנסת ריבלין, בתקופתנו מישהו נישק אותנו?

בנימין בן-אליעזר: איזה נישוק, איזה חיבוק?

בנימין בן-אליעזר: זרקו אותנו.

ראובן ריבלין: דור דור ודורשיו.

ראובן ריבלין: – – –

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, חברת הכנסת רינה פרנקל, משפחת פרנקל, האחות גלינה והמשפחה שנמצאת כאן, האמת, בשבילי זה כבוד מיוחד ועונג לעמוד פה על הבמה ולברך את חברת הכנסת רינה פרנקל.

מאיר שטרית: את סוגרת מעגל מסוים.

מאיר שטרית: אני חושב שאם מישהו היה אומר לך ברוסיה לפני 20 שנה, שאת תהיי חברה בפרלמנט בישראל, היית אומרת לו: אתה הוזה; כמו שאני חשבתי כשהייתי ילד במרוקו.

מאיר שטרית: מי שהיה אומר לי: אתה תהיה פעם ראש עיר, או חבר כנסת, הייתי אומר לו: אתה הוזה.

מאיר שטרית: וזה הסיפור של מדינת ישראל; שאנשים שמגיעים מקצות תבל, מגישות שונות, מעמדות שונות, מתמזגים לתוך כור ההיתוך הזה שנקרא מדינת ישראל, מתחברים אליו ועושים את מלאכתם ומצליחים ומגיעים ומנהיגים.

מאיר שטרית: ואת הצלחת.

מאיר שטרית: נכון שיש לך רק תואר במוזיקולוגיה, את לא צריכה להרגיש לא טוב בגלל זה, אני למדתי מיקרוביולוגיה וביוכימיה, כשנכנסתי לכנסת, אז התעסקתי יותר עם מיקרובים, אבל צריך רק שכל ישר, זה הכול, ואני חושב שיש לך שכל ישר, קורות החיים שלך מלמדים את זה.

מאיר שטרית: רינה, מעבר לזה שיש לה תואר שני במוזיקולוגיה, היא פעלה הרבה שנים בתחום שירות התעסוקה.

מאיר שטרית: היא הייתה מנהלת לשכת התעסוקה בעיר מעלות-תרשיחא, זכתה פעמיים באות הצטיינות, ב-2004 ו-2006 – הלשכה בראשותה נבחרה פעמיים לסניף המצטיין.

מאיר שטרית: לאחר מכן היא הייתה סגנית מנהלת המחוז של שירות התעסוקה בצפון, ועשתה פעילויות רבות בתחומים שהיא דיברה עליהם פה.

מאיר שטרית: זאת אומרת, היא לא רק דיברה יפה אלא גם עשתה כבר יפה, כסגנית מנהלת מחוז הצפון, אז היא יודעת על מה היא מדברת.

מאיר שטרית: אני מאחל לך, רינה, שתצליחי להגשים את מה שאמרת פה על הבמה ותתעסקי בנושאים שדיברת עליהם פה ושאת מכירה אותם היטב מקרוב, ותוכלי לעשות שינוי מסוים.

מאיר שטרית: בכנסת אומנם עיקר העבודה היא דיבורים, אבל לפעמים מצליחים לשנות באמצעות חקיקה.

מאיר שטרית: באמצעות שינוי של תקנה או של חוק את יכולה להביא ברכה לרבים אחרים.

מאיר שטרית: דבר אחרון, את עלית לארץ ב-1990.

מאיר שטרית: בשנים ההן, 1988–1992, הייתי גזבר הסוכנות.

מאיר שטרית: עזבתי את הכנסת כדי להיות גזבר הסוכנות.

מאיר שטרית: אני הייתי אחראי לכל מערך העלייה מברית-המועצות בתפקידי זה, והבאנו באמת כמעט 250,000 עולים בשנת 1990, ואחר כך עוד איזה 100,000 ב-1991, בעצם תקופה ארוכה מאוד.

מאיר שטרית: אני אסיים בסיפור מהתקופה ההיא, הוא מאוד יפה ומעניין, אני מניח שיעניין אותך.

מאיר שטרית: אני לא יודע באיזה דרך את הגעת.

מאיר שטרית: בזמנו הייתי צריך לארגן במהירות מערך של עלייה שיאסוף את היהודים מכל קצוות ברית-המועצות ויביא אותם לישראל.

מאיר שטרית: היו מביאים אותם בארבע דרכים: האחת, טיסות ישירות ממוסקבה; אלטרנטיבה שנייה, היו מסיעים את העולים ממקומות שונים בברית-המועצות ברכבות ובאוטובוסים לבודפשט, בוקרשט או ורשה, והיינו מביאים בלילה את כל מטוסי "אל על" מכל העולם לשדות התעופה שם.

מאיר שטרית: הם היו מחכים להם, היו מחנות עולים שלפעמים חיכו יום-יומיים, היו עולים על המטוסים ומטיסים אותם בלילה לישראל, ונוחתים בישראל בבוקר.

מאיר שטרית: יום אחד, בבוקרשט – זה לפני שרומניה נהייתה לא קומוניסטית – – –

בנימין בן-אליעזר: צ'אושסקו.

מאיר שטרית: כן, צ'אושסקו.

מאיר שטרית: אנחנו עוד השתלטנו על שדות התעופה באופן טוטלי.

מאיר שטרית: אז בלילה אחד, בבוקרשט – סיפור אמיתי – הגיעו עולים מברית-המועצות באוטובוסים לעלות למטוסים.

מאיר שטרית: הגיעו לבוקרשט ושם היו רק מטוסי "אל על" – בלילה, מי טס אז לרומניה?

מאיר שטרית: – עשרות מטוסי "אל על" עמדו, כל השדה היה מלא מטוסי "אל על".

מאיר שטרית: העולים חשבו שהגיעו לישראל, התחילו לנשק את האדמה.

מאיר שטרית: אז הסתבר שהם עדיין ברומניה ולא בישראל.

מאיר שטרית: אני מאחל לך הצלחה רבה, אני חושב שאת דוגמה נהדרת לקליטה מוצלחת בישראל, למעורבות בתוך החברה הישראלית, להפיכת חלק אינטגרלי מהחברה הישראלית, כמו שקרה לי בעלייה שלי בשנות ה-50, כמו שקרה לך, כמו שקרה לעולי אתיופיה.

מאיר שטרית: אני שמח על כור ההיתוך הזה, זה המיוחד שבעם שלנו, ואני מאחל לך הצלחה רבה.

בנימין בן-אליעזר: מכובדי, יש לי הכבוד להזמין את חברת הכנסת אורית סטרוק לשאת את נאום הבכורה שלה.

אורית סטרוק: אדוני היושב-ראש, חברי חברי וחברות הכנסת, ובעיקר ובעיקר בעיקר שולחי, ציבור גדול ואיכותי של קרוב למיליון איש ואישה, ששלחתם אותי ואת חברי אל הבית הזה כדי לייצג אתכם ולקדם את הערכים והיעדים החשובים לכם ולנו.

אורית סטרוק: אני מבטיחה לעשות כל מאמץ להיות שליחה נאמנה שלכם, להיות ראויה לכם, ומתפללת לה' יתברך שיאיר ויצליח דרכי למענכם ולמען עם ישראל כולו.

אורית סטרוק: היום הזה, ט"ז באדר, הוא יום ההולדת שלי, ואני מבקשת לשתף אתכם בסיפור מופלא מקורות חיי.

אורית סטרוק: כשנולדתי קראו לי הורי אורית מלכה, על-שם סבתא שלי, המשוררת מלכה נשר, שנפטרה זמן קצר לפני כן.

אורית סטרוק: לא הכרתי אותה, כמובן, אבל כל חיי שמעתי כמה אני דומה לה, כמה אני מזכירה אותה.

אורית סטרוק: ברבות הימים התיישבתי עם משפחתי בחברון, בניגוד גמור, כמובן, לחינוך שקיבלתי בבית הורי ובאופן בלתי צפוי לחלוטין מבחינתם.

אורית סטרוק: והנה יום אחד, לאחר שכבר גרנו שנים בחברון, גיליתי להפתעתי שיר שכתבה סבתא שלי, שיר שלא זכה להתפרסם.

אורית סטרוק: היא כתבה אותו לאחר שעלתה ארצה וגילתה בהתפעלות את הדור החדש, הצברי, שגדל כאן.

אורית סטרוק: בשיר היא מבקשת להיות חלק מהדור הנפלא הזה, דור התקומה, למרות שהיא בעצם באה משם, מהגלות, מהשואה.

אורית סטרוק: היא מבקשת להיות כמו כלב בן יפונה, המנהיג שבזכות תפילתו על קברי האבות בחברון לא נסחף ולא חטא בחטא המרגלים, וזכה להיות גם מדור המדבר וגם מדור כובשי הארץ.

אורית סטרוק: כזאת ביקשה להיות, וכך הביעה את בקשתה בשיר: "על חברון נחלתי תקים, כמו לבן יפוּנֶה/ בין עולים וכובשי ענקים, אף בתך תמוּנֶה".

אורית סטרוק: כך ביקשה סבתא שלי מהקדוש-ברוך-הוא בשנות ה-50, לפני שנולדתי, כשחברון הייתה בכלל מעבר לגבול.

אורית סטרוק: היא ביקשה "על חברון נחלתי תקים" – ביקשה וקיבלה.

אורית סטרוק: אגב, אחרי שגיליתי את השיר בדקתי ומצאתי שההחלטה שלנו לעבור לחברון נפלה בדיוק ביום הפטירה, יום היארצייט, של סבתא מלכה, זכרה לברכה.

אורית סטרוק: חברי חברי הכנסת, הסיפור הזה הוא לא רק הסיפור שלי ושל הסבתא שלי; הוא הסיפור של כולכם.

אורית סטרוק: כל אחד ואחת מכם, אם יחזור אחורה במנהרת הזמן אל הסבתא שלו או אל הסבתא של הסבתא שלו, בכל מקום, בכל ארץ מארצות הגלות, אם היה שואל אותה: על מה את מתפללת?

אורית סטרוק: על איזה מקום בארץ-ישראל את חולמת?

אורית סטרוק: היה שומע ממנה אותה תשובה: ירושלים, כמובן, ומייד אחר כך – חברון עיר האבות.

אורית סטרוק: כי בחברון נמצאים השורשים שלנו בארץ הזאת, השורשים שבלעדיהם אין הצדקה ולא אחיזה לקיומנו כאן.

אורית סטרוק: חברון, ולא תל-אביב, היא העיר העברית הראשונה, עירו של אברהם העברי.

אורית סטרוק: מערת המכפלה, הקניין העברי הראשון בארץ, היא חלקת גדולי האומה האמיתית שלנו, שבה קבורים כל אבות ואימהות העם היהודי, שחיכו לנו כאן אלפיים שנה.

אורית סטרוק: אליה צריך לקחת לא רק כל ילד שמתחנך במערכת החינוך שלנו – כפי שעשה שר החינוך שיושב כאן, גדעון סער, תודה – אלא גם כל נציג של מדינה זרה שמגיע להתארח בארצנו.

אורית סטרוק: כן, גם את נשיא ארצות-הברית ברק אובמה, שמגיע אלינו בעוד כשלושה שבועות, כדאי לקחת לא רק להר-הרצל ולא רק ל"יד ושם", אלא גם, ובעיקר, למערת המכפלה, כדי להסביר לו שם שהארץ הזאת בעבורנו היא לא רק ארץ מקלט, אלא גם, ובעיקר, ארץ אבותינו, הארץ המובטחת.

אורית סטרוק: לפני כחודשיים וחצי קיבלה ממשלת ישראל החלטה חשובה, החלטת ממשלה מס' 5251, שלפיה לעם היהודי זכות טבעית, היסטורית וחוקית למולדתו ולבירתה הנצחית ירושלים.

אורית סטרוק: למדינת ישראל כמדינת העם היהודי יש זכות ותביעה לאזורים שמעמדם שנוי במחלוקת בארץ-ישראל.

אורית סטרוק: מן הראוי שההסברה הישראלית בעולם תתבסס מכאן ואילך על החלטה חשובה זו.

אורית סטרוק: אלה הדברים שצריכים להיאמר לנשיא ארצות-הברית בבואו הנה בחודש הבא.

אורית סטרוק: לעם היהודי זכות טבעית, היסטורית וחוקית למולדתו.

אורית סטרוק: למדינת ישראל יש זכות ותביעה גם לאזורי יהודה ושומרון.

אורית סטרוק: וכדברי שמעון החשמונאי: "לא ארץ נוכרייה לקחנו ולא ברכוש זרים משלנו, כי אם נחלת אבותינו אשר נכבשה בעת מן העתים בלא משפט, וכאשר היה לאל ידנו השיבונו אותה לנו".

אורית סטרוק: אלפיים שנה ידעו אבותינו, שוכני מערת המכפלה, וידענו אנחנו, היהודים הפזורים בכל ארצות הגלות, שיבוא היום ונשוב.

אורית סטרוק: גם כשזה היה מנותק לחלוטין מהמציאות וחסר תקווה באופן ריאלי המשיכו היהודים בכל רחבי העולם, בתנאים הקשים ביותר, להאמין שיבוא היום של קיבוץ גלויות.

אורית סטרוק: דורות רבים ייחלו והתפללו לרגע הזה, והנה אנחנו, בני דורנו, זכינו.

אורית סטרוק: אנחנו חיים כאן בארץ באופן כל כך טבעי מצד אחד, וכל כך נסי מצד שני.

אורית סטרוק: בכל פעם שאנחנו הולכים לחתונה, למשל – שמעתי שיש פוליטיקאים שעושים את זה כל ערב כמעט – כשאנחנו שרים: "עוד יישמע בערי יהודה ובחוצות ירושלים, קול ששון וקול שמחה, קול חתן וקול כלה" – אם אנחנו חושבים על משמעות הפסוק הזה, הרי רק לפני 100 שנה זה היה בבחינת חלום רחוק, שיישמע קול חתן וקול כלה בערי יהודה ובחוצות ירושלים.

אורית סטרוק: והיום?

אורית סטרוק: היום זה נשמע כל לילה ועמוק לתוך הלילה, עד שהכנסת הייתה צריכה לחוקק ושוב לתקן בקדנציה האחרונה את התקנות למניעת רעש.

אורית סטרוק: זהו בעצם תפקידנו כחברי הכנסת – להתחבר לתהליך המופלא של שיבת ציון, שזכינו להיות חלק ממנו, ולתקן בתוכו את כל הדרוש תיקון; כי שיבת ציון זה לא רק תהליך גיאוגרפי או דמוגרפי, זה לא רק חזרה לחבלי ארץ-ישראל ההיסטורית, אלא גם, ובעיקר, הקמתה מחדש של חברת מופת בארץ הזאת, חברה שתהיה יהודית יותר, טהורה וערכית יותר, צודקת יותר, אכפתית יותר, אוהבת, מחבקת ומלאת חסד יותר.

אורית סטרוק: האנשים ששלחו אותי לכנסת מאמינים בתהליך המופלא של שיבת ציון וקמים כל בוקר מחדש כדי לתרום ולהיות שותפים בו: בביטחון, בהתיישבות, בחינוך, בלימוד התורה, במפעלי חסד ורווחה, בסיוע לחלש ולשונה בחברה.

אורית סטרוק: הם עושים זאת במסירות רבה, לעתים מסירות נפש ממש, ומצפים ממני להיות שליחה נאמנה שלהם בכל התחומים האלה.

אורית סטרוק: לשמחתי, אני פוגשת סביבי חברי כנסת נוספים רבים ממפלגות אחרות שיש להם יעדים דומים ותחושת שליחות דומה בכל הנוגע לתחום החברתי.

אורית סטרוק: כבר בתפקידי הקודם, כמנהלת ארגון זכויות האדם ביש"ע, ידעתי לשתף פעולה גם עם חברי כנסת מהשמאל, כדי שמדינת ישראל תזכה למשטרה טובה וישרה יותר ולמערכת משפט הוגנת יותר.

אורית סטרוק: כך, למשל, הדיונים שיזמתי בוועדה לשלום הילד הובילו לגיבוש נוהל שיגן על זכויות ילדים בעת פינוי או הריסת מבנים.

אורית סטרוק: הגנה זאת תחול על כל ילד בישראל, גם על ילדי המתנחלים וגם על ילדי הבדואים.

אורית סטרוק: כך, למשל, פעלתי עם חברי כנסת מכל סיעות הבית לסיכולה של הצעת חוק ממשלתית שנועדה למנוע משמרות מחאה מול בתי בכירים.

אורית סטרוק: אני מאמינה שחופש המחאה – כל מחאה, מכל קצות הקשת הפוליטית – הוא נשמת אפה של הדמוקרטיה, ואקבל בברכה ובהבנה גם הפגנות מול ביתי שלי.

אורית סטרוק: בבית הזה יש לא מעט חברים מהשמאל שיודעים שבכל הנוגע לזכויות אדם הם תמיד ימצאו בי שותפה אמיתית.

אורית סטרוק: חברי – – –

דני דנון: קשה להגיע להפגין.

אורי אריאל: אורית, ברוך מרזל מבסוט, כי עכשיו לא צריך – – –

אורית סטרוק: ברוך מרזל אמר לי להכין את המרפסת להפגנות.

אורית סטרוק: כן.

בנימין בן-אליעזר: אל תשימי לב לימין.

בנימין בן-אליעזר: תמשיכי.

אורית סטרוק: חברי חברי וחברות הכנסת, נראה לי שטוב נעשה אם נקדיש את שנותיה של הכנסת הזאת לשיפור פני החברה בישראל ולקידום תהליך שיבת ציון, שהוא התהליך האמיתי וההיסטורי שאנחנו חיים בתוכו, במקום לכלות את זמננו ואת כוחנו – וחמור מכך, לסכן את חיינו וביטחוננו – בתהליך המכונה "התהליך המדיני".

אורית סטרוק: כמעט 20 שנה חלפו מאז נחתמו הסכמי אוסלו, שהביאו לנו רק דם ודמעות.

אורית סטרוק: גם שניים מילדי נפצעו בפיגועי ירי במהלך מלחמת אוסלו, או כפי שנוהגים לכנות אותה, "האינתיפאדה השנייה", ועוד רבים רבים מחברי הקרובים נמחקו באותן שנים איומות מספר הטלפונים שלי לפני שאתה, אדוני היושב-ראש, כשר הביטחון דאז, פיקדת על מבצע "חומת מגן", שהחזיר את השליטה הביטחונית בכל מרחבי יהודה ושומרון לידיים של צה"ל.

אורית סטרוק: אסור לנו לחזור לימים שבהם הפקדנו, או נכון יותר לומר הפקרנו, את ביטחוננו בידי קבלני משנה פלסטינים.

אורית סטרוק: יותר משמונה שנים חלפו מאז הצביעה הכנסת על תוכנית ההתנתקות, שהביאה להרס וחורבן של יישובים פורחים, אמללה 10,000 מבני עמנו והפכה את כל דרום הארץ, עד ראשון-לציון, לאזור מוכה טרור.

אורית סטרוק: היום גם אלה מכם שעדיין חותרים לתהליך מדיני יודעים היטב שמדינה פלסטינית פירושה דחפור בסלון שלי, אבל מייד אחר כך טיל בסלון שלכם.

אורית סטרוק: מדינה פלסטינית לא תקום, אבל הניסיונות האובססיביים להקים אותה גובים מאתנו פעם אחר פעם מחיר יקר ומיותר כל כך.

אורית סטרוק: פעם אחר פעם מבטיחה הממשלה משא-ומתן ללא תנאים מוקדמים, ובכל זאת מתפתה להעניק לצד שכנגד מחוות רק בעבור עצם הסכמתו לשבת לשולחן הדיונים.

אורית סטרוק: שחרור מחבלים, שכוחות הביטחון שלנו הצליחו בעמל רב ובמסירות להכניסם אל מאחורי סורג ובריח למען ביטחוננו, או הקפאת חייהם של האזרחים רק משום שהם מתנחלים, הם מחירים כבדים שאין שום הצדקה לשלמם בתמורה לעצם הנכונות לשבת ולהידבר.

אורית סטרוק: בכלל, ביהודה ושומרון חיים היום יותר מ-350,000 יהודים.

אורית סטרוק: דוח השופט אדמונד לוי חושף תמונה קשה של הפרת זכויות היסוד של התושבים הללו.

אורית סטרוק: מדובר בציבור גדול ונאמן, ציבור שהוא שותף מלא לכל החובות האזרחיות, שאין שום הצדקה להמשיך להפלותו לרעה.

אורית סטרוק: אני קוראת לכם, חברי חברי הכנסת, לכבד את זכויות היסוד של המתיישבים האלה ולהגן עליהם כשהם נרגמים באבנים בדרך הביתה, או כשמאות פורעים ערבים עולים על החלקות החקלאיות שלהם.

אורית סטרוק: זה צריך להדאיג כל אחת ואחד מכם.

אורית סטרוק: ואם נאסר עליהם וגם על כוחות הביטחון להגן על רכושם, כפי שמותר על-פי חוק לכל אזרח ישראלי להגן על רכושו, אני מצפה שזה יקומם גם אתכם.

אורית סטרוק: המצב שבו אזרח ישראלי שעובר את הקו הירוק נדרש להשאיר מאחוריו חלק מזכויות היסוד שלו אינו מתקבל על הדעת, והאימוץ של הטרמינולוגיה הפלסטינית על-ידי חברי כנסת ישראלים תוך הגדרת יידוי אבנים כהפגנה או כהתנגדות בלתי אלימה חייב לעבור מהעולם.

אורית סטרוק: במשך שנות פעילותי החוץ-פרלמנטרית זכיתי להכיר מקרוב חברי כנסת רבים והשתדלתי ללמוד מכל אחת ואחד מהם.

אורית סטרוק: בלי לפגוע או לגרוע חלילה מאף אחד מהם, אני רוצה להזכיר כאן היום חבר כנסת אחד שהיה גם חבר וידיד אמת, ולצערי הרב איננו היום בין החיים – חבר הכנסת יורי שטרן ז"ל, ששירת את הציבור בבית הזה מהכנסת הארבע-עשרה ועד הכנסת השבע-עשרה.

אורית סטרוק: יורי ז"ל היה משרת ציבור אמיתי.

אורית סטרוק: בחודשים הארוכים והקשים מנשוא שבהם היישוב היהודי בחברון היה תחת אש, הייתי מתקשרת לעתים אל חברי הכנסת וחברי הממשלה כדי לדווח להם שיורים עלינו ולבקש מהם שיפעלו להפסקת הירי.

אורית סטרוק: אל יורי לא היה צורך להתקשר.

אורית סטרוק: הוא תמיד הקדים אותי והתקשר הוא אלי כדי לשמוע מה קורה ולברר איך ובמה אפשר לעזור.

אורית סטרוק: פעמים רבות פשוט עלה על הרכב והגיע לשטח לתמוך וללמוד מקרוב על הבעיות.

אורית סטרוק: הוא גם לא היסס לעצור את דיוני ועדת הפנים שבראשותו כדי לאלץ את המשטרה להגיש לו נוהל מסודר לפינוי מאחזים שיבטיח הגנה מקסימלית על זכויות המפונים.

אורית סטרוק: אני מאחלת לעצמי שהקשב, האכפתיות, הנגישות והנחישות שאפיינו את יורי ז"ל יהיו גם מנת חלקי בשליחותי בכנסת.

אורית סטרוק: תודה רבה.

בנימין בן-אליעזר: אני מאחל לך הצלחה.

בנימין בן-אליעזר: אורי אריאל, תפוס פיקוד.

אורי אריאל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, שלמה המלך החכם באדם אמר כך בפרק ל"א במשלי: "אשׁת חיל מי ימצא ורחֹק מפנינים מכרה.

אורי אריאל: בטח בה לב בעלה ושלל לא יחסר.

אורי אריאל: גמלתהו טוב ולא רע כל ימי חייה" – אני מדלג על חלק – "פיה פתחה בחכמה ותורת חסד על לשונה.

אורי אריאל: צופיה הליכות ביתה ולחם עצלות לא תאכל.

אורי אריאל: קמו בניה ויאשרוה בעלה ויהללה.

אורי אריאל: רבות בּנות עשו חיל ואת עלית על כלנה.

אורי אריאל: שקר החן והבל היפי, אשה יראת ה' היא תתהלל.

אורי אריאל: תנו לה מפרי ידיה בשּערים מעשיה".

אורי אריאל: אני מרשה לעצמי לפנות למשפחתה של אורית, לבעלה, הרב אברהם סטרוק, לצביקי, אהרן – זה די ארוך, קחו אוויר – מרדכי שלמה, שושנה, רחל, אמונה, דוד חי, יצחק אליהו, ידידיה משה, שרה צופיה והדסה תקווה ולהגיד לכם פה, בבית הזה: יש לכם אימא נהדרת.

אורי אריאל: עם הנץ החמה אורית מתייצבת אצל האימהות ואצל האבות ושפתיה דובבות תפילה שה' יצליח דרכינו; דרכינו, של כולנו, ללא הבדל.

אורי אריאל: אורית זכתה לשרת את הציבור במשימות שונות, מארגון זכויות האדם ביש"ע, כפי שהיא סיפרה, ושינתה את המפה ואת ההתנהגות של המשטרה, מג"ב ואחרים, ומה שצריך לעשות עושים ומי שעובד מנוגד לחוק – משלם.

אורי אריאל: לומר את האמת, אורית מכהנת זה כארבע שנים כחברת כנסת – השר, לא מן המניין – חברת הכנסת ה-121, בתור מרכזת שדולת ארץ-ישראל בכנסת – – –

גדעון סער: גם, היא חברת ממשלה.

אורי אריאל: טוב, מוסיף השר מידע אישי חינם – גם כחברת ממשלה – – –

אלי בן-דהן: בקבינט.

אורי אריאל: אז לא הייתי שם, אני מודה לשר על התיקון.

אורי אריאל: מי שראה את אורית והיה משווה לעתים בין חברי הכנסת – מי מופיע, כמה זמן, באיזה ועדות, הצעות חוק, שאילתות – עכשיו, זה מתחיל ככה: אבל, אורי, למה לא גם שאילתה בעל-פה, ומה עם הדחופה, ומה עם סדר-יום?

אורי אריאל: טוב, אורית.

אורי אריאל: אני מראש ידעתי שאני נכנע, חבל על הזמן.

אורי אריאל: ממילא אני אכנע – אז כדאי לעשות את זה בהתחלה וללכת ולהתקדם.

אורי אריאל: היה לנו, אדוני השר, קטע – זה רגע חגיגי אבל אני, בכל זאת, זה מעיק – היו לנו רגעים במערכת הבחירות, לא אהבנו את הקטעים עם החברה שם, עם אורית סטרוק, שהיא גם חברה שלך ושל אחרים, זאת אומרת זה לא איזו בלעדיות פה.

אורי אריאל: אני מתאר לי שמי שכבר עשה – הצטער.

אורי אריאל: אם מותר לי להגיד, להציע, ככה בשקט, אפשר גם להתנצל אם טועים.

אורי אריאל: אבל זה לא העניין.

אורי אריאל: על אורית נאמר: "לא גבה לבי ולא רמו עיני", ואפשר להמשיך.

אורי אריאל: אני יודע שאנחנו זכינו.

אורי אריאל: אני יודע שכנסת ישראל זכתה, אני יודע שעם ישראל זכה.

אורי אריאל: אנחנו לא מסכימים בכל דבר, לעתים, כשיש ויכוחים גדולים מאוד עם אורית, אתנו – אבל הרווחנו, הרווחנו את היושרה ואת היושר ואת האמונה ואת להט האידיאה, ובעזרת השם, אורית, שהשם ייתן לך ולכולנו כוח.

אורי אריאל: ובעזרת השם נעשה ונצליח.

אורי אריאל: תודה.

בנימין בן-אליעזר: תודה רבה לכם.

בנימין בן-אליעזר: מכובדי, תם סדר-היום.

בנימין בן-אליעזר: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, י"ז באדר התשע"ג, 27 בפברואר 2013, בשעה 11:00.

בנימין בן-אליעזר: ישיבה זו נעולה.