ישיבת מליאה, כנסת 19, פרוטוקול מספר 7, 2013-02-20 00:00

אופיר אקוניס: בוקר טוב.

אופיר אקוניס: היום יום רביעי, י' באדר התשע"ג, 20 בפברואר 2013.

אופיר אקוניס: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

אופיר אקוניס: כבוד השר לביטחון פנים – ראשון העונים על שאילתות דחופות.

אופיר אקוניס: אנא תפוס את מקומך על הדוכן.

אופיר אקוניס: ראשון השואלים, אדוני השר – חבר הכנסת עפו אגבאריה.

אופיר אקוניס: אני מזכיר לכל שואלי השאילתות הדחופות: השאלה הראשונה היא בצמוד לנוסח הכתוב, ולאחר מכן שאלת המשך לחבר הכנסת.

אופיר אקוניס: עוד שני חברי שירצו בכך יבקשו דרך מזכירת הכנסת את זכות השאלה הנוספת.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני.

עפו אגבאריה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כבוד השר, שאלתי היא: בערב יום שישי האחרון ניסו בני עוולה לרצוח את עורך-דין אחמד גזאווי, שהיה עם אחיו ועם בנו בן השמונה ברכבם.

עפו אגבאריה: גזאווי הוא תושב קלנסואה, פעיל חברתי ויושב-ראש ועד ההורים בעיר.

עפו אגבאריה: הפושעים הצליחו לפגוע באחיו שישב ברכב ורק בנס ניצלו השלושה מרצח משולש.

עפו אגבאריה: רצוני לשאול: 1.

עפו אגבאריה: מה תעשה המשטרה למיגור התופעה?

עפו אגבאריה: 2.

עפו אגבאריה: אילו צעדים נקטו כוחות הביטחון לפענוח המקרה?

יצחק אהרונוביץ': אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת עפו אגבאריה ביקש לדון בתופעת האלימות במשולש.

יצחק אהרונוביץ': קודם כול, אני רוצה להתייחס למקרה עצמו.

יצחק אהרונוביץ': מהפרטים שידועים לי עולה כי ב-8 בפברואר 2013, סמוך לשעה 21:30, נהג ברכב המתלונן מוחמד גזאווי.

יצחק אהרונוביץ': לידו ישב אחיו, עורך-דין גאנם גזאווי, ומאחור ישב בנו הקטין.

יצחק אהרונוביץ': במהלך נסיעתם בקלנסואה חלף לידם רכב והחל לירות לעברם.

יצחק אהרונוביץ': בשעה 21:31 התקבל ממד"א ירקון דיווח על אירוע ירי ועל פציעת המתלונן מוחמד גזאווי.

יצחק אהרונוביץ': כוחות משטרה שהגיעו למקום פגשו באחיו של המתלונן, עורך-דין גאנם גזאווי.

יצחק אהרונוביץ': בהמשך אותרה זירה נוספת ובה נמצא הרכב העונה על תיאור הרכב ששימש את היורים, כשהוא עולה באש.

יצחק אהרונוביץ': בשעה 22:58 מסר עורך-דין גאנם גזאווי עדות בתחנת טייבה על נסיבות האירוע.

יצחק אהרונוביץ': תיק החקירה מטופל בתחנת המשטרה בטייבה על-ידי האורגן של לוחמה בפשיעה החמורה, שהוקם זה מכבר כדי להתמודד ולטפל באירועי הירי, אמצעי לחימה, כדוגמת האירוע הזה.

יצחק אהרונוביץ': הטיפול והחקירה של האירוע עדיין בעיצומם, תוך ביצוע מספר רב של פעולות חקירה בזירת האירוע, פעולות מודיעיניות ועוד.

יצחק אהרונוביץ': עלי לציין, בלי שום קשר לאירוע, שמשטרת ישראל בתחנת טייבה, מרחב שרון ומחוז המרכז משקיעים רבות במאבק נגד אירועי הירי בכלל ובמשולש בפרט, שהובילו לירידה של 21% באירועי ירי בשנת 2012.

יצחק אהרונוביץ': כמו כן ננקטו מספר רב של פעולות, וביניהן הקמת כוחות משימה, כדוגמת האורגן ללחימה בפשיעה, שעליה דיווחתי לפני יומיים פה בכנסת, הקמת תחנת משטרה חדשה בטירה, הקמת שיטור עירוני בטירה, הפעלת פרויקט "עיר ללא אלימות" בערי המשולש והצבת כוחות משמר הגבול ייעודיים הפועלים במשולש במשך כל שעות היממה.

יצחק אהרונוביץ': עוד אציין בהזדמנות זו כי אחוז פענוח התיקים במגזר הלא-יהודי בשנת 2012 עומד על 60%, והוא מעיד על תוצאות המאמץ המשטרתי בטיפול בפשיעה החמורה.

יצחק אהרונוביץ': לך, חבר הכנסת עפו אגבאריה, אומר שהחקירה בעיצומה.

יצחק אהרונוביץ': אני מקווה שיהיו גם תוצאות.

יצחק אהרונוביץ': אני אדווח לך בהמשך – ברגע שיהיו תוצאות.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני, שאלת המשך.

עפו אגבאריה: כבוד השר, כבר יש לנו אולי סטאז' גדול בעניינים האלה של שאילתות בענייני אלימות באוכלוסייה הערבית.

עפו אגבאריה: פה לא מדובר על ארגוני פשע או על משפחות פשע.

עפו אגבאריה: פה כנראה יש גם איזה פן קצת אחר של הפשיעה הזאת.

עפו אגבאריה: עורך-דין אחמד גזאווי – בסוגריים גאנם גזאווי, שזה אותו אדם – אין לו שום קשר לעולם התחתון ולעולם הפשע ולא למשפחות הפשע.

עפו אגבאריה: כאשר הדבר מתחיל לקבל אותות או סימנים של איזה פן פוליטי, בגלל השתייכות או משהו כזה, לדעתי יש מקום לטפל בעניין ביתר שאת.

עפו אגבאריה: זה שיש 60% של פענוח זה נכון, אבל ה-40% האחרים הם הקשים ביותר, והם שבאמת צריך היה לגלות אותם.

עפו אגבאריה: אנחנו רק זוכרים את העניין של המשפחה מאום-אלפחם, של שלושה שנרצחו באותו יום, ועוד הייתה איזו אספה, ממש בהשתתפות השר לביטחון פנים, ראש הממשלה ומפכ"ל המשטרה, ועד היום אנחנו עוד לא קיבלנו שום רמז או שום פתרון לעניין.

עפו אגבאריה: מיותר לציין שזה לא יכול להיות ששנתיים כבר עברו ועדיין אין פתרון לבעיה הזאת.

עפו אגבאריה: ידוע שבמקומות אחרים, במקרים הרבה יותר מסובכים, אפילו שקורים במגזר הערבי, אם יש איזו מעורבות של צד של הממשל, אז הפתרון משום מה בא הרבה יותר מהר.

עפו אגבאריה: אני מבקש לתת תשומת לב לעניינים האלה יותר ולתת לנו את הפתרונות בהקדם האפשרי.

אופיר אקוניס: תודה רבה.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני השר.

יצחק אהרונוביץ': חבר הכנסת אגבאריה, הנושא של האלימות במגזר הערבי – התייחסתי לזה רבות לפני כיומיים.

יצחק אהרונוביץ': הנושא של תופעות של אלימות, תופעות של פשיעה, של ארגוני פשיעה, של נשק לא חוקי וחוקי שמחזיקים, ירי – כל התופעות האלה, אמרתי ושמתי את זה בעדיפות גבוהה, ואתה מלווה אותי בארבע השנים האחרונות.

יצחק אהרונוביץ': יש גם תוצאות.

יצחק אהרונוביץ': אמרתי ודיווחתי גם על ירידה חדה, באחוזים ניכרים, של תופעות של ירי בכפרים.

יצחק אהרונוביץ': זה לא מספיק, אני מסכים, וצריך להמשיך עם זה.

יצחק אהרונוביץ': אני גם מלווה את זה.

יצחק אהרונוביץ': אתמול ישבתי עם מפקד המחוז, דיברנו גם על הנושא הזה, וצריך להמשיך לטפל.

יצחק אהרונוביץ': יש לנו אירועים נוספים, כמו שהזכרת, אצלך ביישוב אום-אלפחם וגם בצפון.

יצחק אהרונוביץ': האורגן הבא אחרי כרמיאל, האורגן הבא אחרי כרמיאל – אני רוצה לשים דווקא באזור שלך, של אום-אלפחם – שם אשים את האורגן הבא.

יצחק אהרונוביץ': אני מקווה שיהיה תקציב לזה, וברגע שהוא יאושר, את האורגן הבא אני רוצה בכפרים עארה, ערערה, אום-אלפחם ומוסמוס.

יצחק אהרונוביץ': כל האזור הזה – לשים שם אורגן כדי לתת יותר נוכחות ובולטות.

יצחק אהרונוביץ': זאת אחת התוכניות של המשרד.

יצחק אהרונוביץ': התופעה היא חמורה וצריך להמשיך ולהתעסק בה.

יצחק אהרונוביץ': לגבי המקרה עצמו, אתה הזכרת, ואני חושב שאתה מבין לאיזה כיוון החקירה הולכת.

יצחק אהרונוביץ': יש פה דברים – א.

יצחק אהרונוביץ': עיסוקו של הנפגע; יש פה דברים שלא תמיד קשורים לעולם הפשע, דברים נוספים.

יצחק אהרונוביץ': אלה בדיוק הדברים שאני לא יכול לפרט פה מעל הבמה הזאת, אבל יש דברים נוספים, אחרים, שנבחנים בצורה הרבה יותר מעמיקה.

יצחק אהרונוביץ': אני מקווה שזה לא ייקח הרבה זמן ונוכל לדווח לך גם על הפענוח של המקרה הזה.

יצחק אהרונוביץ': בלי שום קשר, אבל יש קשר, הלילה או לפנות בוקר הוצתה מכוניתו של ראש העיר של חדרה, ואני חייב לגנות את המקרה הזה.

יצחק אהרונוביץ': זאת לא פעם ראשונה.

יצחק אהרונוביץ': לא רק בעיר הזאת – בערים נוספות ראשי ערים מאוימים.

יצחק אהרונוביץ': אני אפגוש אותו, אני דיברתי אתו, אבל חייבים גם את זה לגנות בכל תוקף.

יצחק אהרונוביץ': משטרת ישראל ומחוז חוף יעשו את הכול כדי לחשוף גם שם את המקרה הקשה של פגיעה ברכבו של ראש העיר ופגיעה במחסנים של אותם ילדים שבעוד יומיים צועדים במסיבת פורים – גם שם הם שרפו.

יצחק אהרונוביץ': מקרים חמורים של פגיעה בראשי ערים – גם תופעה קשה מאוד, שאנחנו נמשיך ללוות בהמשך.

יצחק אהרונוביץ': תודה.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: כמובן, מצטרפים לגינוי, אדוני השר.

אופיר אקוניס: אמירה חשובה.

אופיר אקוניס: שאלות נוספות: חברת הכנסת זועבי, ואחר כך – חבר הכנסת דב חנין.

אופיר אקוניס: בבקשה, גברתי, למיקרופון.

חנין זועבי: אדוני השר, דווקא הנתונים שאתה מראה לנו פה, שמצביעים על ירידה בפשיעה מדווחת, עלייה בתיקים הגלויים, ירידה בפשיעת נוער, הם מדאיגים.

חנין זועבי: הם מדאיגים דווקא מפני שהם טובים; כי אתה מדבר על סך הכול של ירידה בשיעור הפשיעה, בזמן שאתה לא מבדיל בין החברה היהודית לבין החברה הערבית, וכן, יש הבדל משמעותי.

חנין זועבי: כלומר אנחנו מגיעים לירידה בכך שהירידה מתמקדת בסקטור היהודי; ודווקא יש עלייה, לפי המעקב אחרי הפשיעה – גם הפשיעה הקשה, גם מקרי רצח – יש דווקא עלייה בחברה הערבית.

חנין זועבי: אז פה אנחנו גם מטעים את הציבור, גם מטעים את עצמנו, גם ככנסת וגם במשרד לביטחון הפנים, כאשר אנחנו מסווים את העובדה האלימה הזאת, ואנחנו לא יכולים לעקוב אחרי הידרדרות הפשיעה בחברה הערבית.

חנין זועבי: אז יש לנו שני סקטורים עם פער הולך וגדל – בין שיעור הפשיעה בחברה הערבית לבין שיעור הפשיעה בחברה היהודית.

חנין זועבי: עכשיו יש לי רק בקשה קטנה: אנחנו פנינו כמה פעמים לכבוד השר ואמרנו, אנחנו צריכים נתונים.

חנין זועבי: בלי אינפורמציה ובלתי עובדות ובלי נתונים אנחנו גם לא יכולים לעבוד, אפילו כחברי כנסת, ובטח גם המשרד לביטחון הפנים לא יכול לעבוד.

חנין זועבי: אנחנו מבקשים שוב, אולי בפעם העשירית, שהדיווחים על מקרי הפשיעה, על מקרי הרצח יהיו ספציפיים לסקטורים שהסטטיסטיקה והפער ביניהם רלוונטיים להם.

אופיר אקוניס: תודה רבה.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני.

יצחק אהרונוביץ': חברת הכנסת זועבי, אני רוצה לומר לך בצורה ברורה וחדה שלא משתמעת – מי שמטעה את הציבור זאת את ולא אני.

יצחק אהרונוביץ': ואני אגיד לך גם למה.

חנין זועבי: כרגיל.

יצחק אהרונוביץ': "כרגיל" אני לא אמרתי.

חנין זועבי: חשבתי שאולי – – – בפעם האחרונה – – –

יצחק אהרונוביץ': כשאת באה ואומרת למיקרופון שאני מטעה את הציבור – – –

אופיר אקוניס: תודה רבה.

אופיר אקוניס: גברתי, שאלת את שאלותייך.

אופיר אקוניס: אני מבקש לתת לשר לביטחון הפנים להשיב לך.

יצחק אהרונוביץ': אני אומר בצורה ברורה: בשנת 2012 יש לנו ירידה של 21% במקרי הירי במשולש.

יצחק אהרונוביץ': חבל שלא היית בסקירה שנתתי פה רק לפני יומיים – – –

חנין זועבי: – – –

יצחק אהרונוביץ': יכול להיות שהיית ולא ראיתי.

יצחק אהרונוביץ': יכול להיות.

חנין זועבי: על איזו שנה אנחנו מדברים?

יצחק אהרונוביץ': על 2012 אני מדבר.

יצחק אהרונוביץ': אני אמרתי שיש ירידה גם בתאונות דרכים במגזר הערבי, מפני שהכנסתי את המגזר הערבי לתוכנית מיוחדת.

יצחק אהרונוביץ': ציינתי את הכנס הגדול שהיה בסח'נין, הכנסתי את מתנ"א לתוך הערים, ויש לנו קרוב ל-60 הרוגים פחות במגזר הערבי; זה לא דבר מובן מאליו.

יצחק אהרונוביץ': אני גם אמרתי שהקמתי אורגנים לטפל בפשיעה החמורה, גם באזור כרמיאל, גם באזור נצרת וגם באזור טייבה-טירה, כולל התחנה שהזכרתי עכשיו, שהוקמה, וגם בדרום.

יצחק אהרונוביץ': הכול לא נרשם, הכול לא מובן – הכול ברור, ולבוא ולהגיד, רבותי, עלייה גם במקרי הרצח – גם שם יש לנו ירידה.

יצחק אהרונוביץ': גם שיעור העלייה במקרי הרצח המפוענחים הוא דבר שלא היה עשרות שנים – 60% מהתיקים מפוענחים.

יצחק אהרונוביץ': אז בואו נשים את העובדות ואת המספרים.

יצחק אהרונוביץ': לגבי הנתונים שאת מבקשת – בפעם העשירית, אני אומר לך בפעם העשירית – אין בעיה לקבל נתונים של המגזר הערבי.

חנין זועבי: לא קיבלתי כלום.

יצחק אהרונוביץ': גברתי, אני אומר לך שוב: תפני, תשלחי לי מכתב, תקבלי את כל מה שאת רוצה .

יצחק אהרונוביץ': אני לא מסתיר שום נתון.

יצחק אהרונוביץ': בפעם העשירית אני אגיד לך את זה.

יצחק אהרונוביץ': לא מסתיר, הכול גלוי, הכול ידוע.

יצחק אהרונוביץ': עיר-עיר, אזור-אזור, מדינה שלמה – תקבלי את כל מה שאת צריכה.

יצחק אהרונוביץ': בצורה אחראית אני אומר לך את זה.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: אני מודה לך.

אופיר אקוניס: שאלה אחרונה – חבר הכנסת דב חנין, בבקשה, אדוני.

דב חנין: תודה, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אדוני השר, אני רוצה לשאול אותך על תופעה אחרת, שאני שומע עליה יותר ויותר בימים האחרונים.

דב חנין: אני אתן שתי דוגמאות לתופעה – אני מקווה שזאת לא תופעה, אבל אדוני יתייחס.

דב חנין: התלוננו אצלי בלשכה על מקרה שהתרחש בליל שבת, 8 בפברואר.

דב חנין: אני מתייחס לדברים שקורים בשכונות דרום תל-אביב.

דב חנין: באותו ערב, בליל שבת, 8 בפברואר, ארבעה מתנדבים בניידת כחולה הכו בחור אריתריאי שיצא מאחד המועדונים שהמשטרה פיזרה בכוח.

דב חנין: מדובר, לפי התלונה, בבעיטות, באגרופים, במכות.

דב חנין: שבוע לאחר מכן בליל שבת, 15 בפברואר, צוות של יס"מ פרץ לאחד ממקומות הבילוי של האריתריאים בעזרת פטישים, הוציאו משם כיסאות, שברו בקבוקים, הבהילו את האנשים במקום ונהגו בצורה גסה.

דב חנין: כמובן, אדוני, אני ער לכך שאדוני בוודאי לא יכול להתייחס למקרים קונקרטיים, ספציפיים, שבוודאי צריכים להיבדק.

דב חנין: אבל כיוון שמדובר פה, לפחות ממה שמצטייר אצלי כאיזו תופעה, אני חושב שאם אכן מדובר בתופעה, זאת תופעה מדאיגה.

דב חנין: הציבור האריתריאי והסודאני שחי בדרום תל-אביב ממילא חי בתנאים מאוד קשים; יש שם מציאות מאוד מורכבת ובעייתית, וצריך לנהוג, בוודאי באזורים האלה, כמובן, בהקפדה כדי לשמור על החוק, אבל גם בהרבה תבונה ובהרבה סבלנות עם אותן אוכלוסיות ואותם ציבורים שנמצאים בשכונות האלה.

דב חנין: לכן אני מנצל את ההזדמנות, אדוני השר, כדי להפנות את תשומת לבך לסוגיה הזאת ולשמוע ממך אם יש איזו התייחסות שאתה יכול להתייחס.

אופיר אקוניס: תודה רבה, חבר הכנסת חנין.

אופיר אקוניס: אם אפשר, כבוד השר, לנצל את ההזדמנות בהמשך לשאלתו של חבר הכנסת חנין:

אופיר אקוניס: לפני כשנה הייתה הודעה של משרדך על הגברת הנוכחות המשטרתית בשכונות דרום תל-אביב באותה סוגיה, כמובן, בשל מה שטענו תושבי דרום העיר על הסבל שהם הרגישו בעקבות הנוכחות המוגברת של המסתננים הבלתי-חוקיים.

אופיר אקוניס: האם אפשר לקבל באותה הזדמנות, באותה תשובה, גם דיווח על נוכחות המשטרה בשכונות הדרום כפי שהודעתם לפני שנה?

אופיר אקוניס: תודה.

יצחק אהרונוביץ': חבר הכנסת דב חנין, א.

יצחק אהרונוביץ': אתה צודק.

יצחק אהרונוביץ': אתה בא עם נתונים מ-8 בחודש ומ-15 בחודש.

יצחק אהרונוביץ': שני אירועים: האחד זה מתנדבים, האחר זה צוות יס"מ.

יצחק אהרונוביץ': לבוא לפה ולהגיד לך מה קורה – אני לא רוצה לומר דברים שאני לא בקי בהם, ולכן אני מחויב – כמו שאני עושה לעתים קרובות כשאני לא בקי בפרטים – לחזור אליך ולומר מה קרה בשני האירועים שהעלית.

יצחק אהרונוביץ': אבל דבר אחד אני יכול להגיד לך בוודאות, חבר הכנסת דב חנין, שאתה מכיר ויודע: אין מדיניות ואין תופעה של רדיפה או ניסיונות לפגוע באריתריאים, במסתננים, במהגרים, בכל האנשים שנמצאים שם בתנאים קשים מאוד.

יצחק אהרונוביץ': אני מלווה את זה כמוך ומכיר את הדברים, ואני אומר לכם, הרבה פעמים אנחנו מסייעים להם.

יצחק אהרונוביץ': יש תופעות שגם מתנכלים להם.

יצחק אהרונוביץ': יש גם תופעות פשיעה שהם מעורבים בהן, ואתה יודע את הדברים.

יצחק אהרונוביץ': אבל שמתנכלים להם – אני יודע את המדיניות של מחוז תל-אביב, אני אחדד את המדיניות, אבל אין תופעה של מדיניות של הכאה.

יצחק אהרונוביץ': יש תופעות פשיעה, אלימות, כמו שקיים בכל מדינת ישראל, ודיברנו על זה.

יצחק אהרונוביץ': המקרים האלה ייבדקו ואני אחזור אליך.

יצחק אהרונוביץ': לגבי הנושא של נוכחות משטרתית, אדוני היושב-ראש – הקמנו בלוינסקי תחנת משטרה.

יצחק אהרונוביץ': זה היה לפני כשנה וחצי; התחנה כבר פועלת עם כ-100 שוטרים.

יצחק אהרונוביץ': הכנסתי פלוגת משמר הגבול לשם כדי לתת תחושת ביטחון כשהיה שם בוער.

יצחק אהרונוביץ': התחושה שלי כרגע היא שיש עדיין תופעות פשיעה, אבל הנושא הרבה יותר טוב ממה שהיה.

יצחק אהרונוביץ': צריך לזכור נתון נוסף, שאין כניסה פנימה – צריך להבין את זה.

יצחק אהרונוביץ': כמעט כל יום הייתה לנו כניסה של מאות מסתננים מהגדר, והם היו יוצרים שם בעיה על בעיה, בתנאים סניטריים מאוד קשים – – –

אופיר אקוניס: מהאין-גדר.

יצחק אהרונוביץ': מה?

אופיר אקוניס: כשלא הייתה גדר הייתה תופעה – – – עכשיו יש גדר ואין מסתננים.

יצחק אהרונוביץ': כשלא הייתה גדר.

יצחק אהרונוביץ': אני דיווחתי על זה לפני יומיים.

יצחק אהרונוביץ': בחודשיים האחרונים – אפס כניסות.

אופיר אקוניס: נכון.

יצחק אהרונוביץ': לפני שלושה חודשים היו שניים או שלושה שנכנסו.

יצחק אהרונוביץ': הגדר עשתה את העבודה, היא עושה את העבודה, ואין כניסות.

יצחק אהרונוביץ': אנחנו גם מוציאים מאזור תל-אביב אנשים שמעורבים בפלילים, על-פי תבחינים, ומכניסים אותם לבתי-הסוהר או לבתי-המעצר ולבתי-השהייה שהקמנו בדרום – כל שבוע עשרות כאלה.

יצחק אהרונוביץ': לכן, ישנה איזו פעילות.

יצחק אהרונוביץ': יש גם עשרות – אני לא רוצה לומר מאות – שיוצאים כל שבוע, חוזרים לארצם מרצונם.

יצחק אהרונוביץ': כלומר, יש איזו פעילות.

יצחק אהרונוביץ': אני לא יכול לומר שזו הפעילות האופטימלית, אבל נוכחות משטרתית מוגברת ישנה שם, ואני יכול גם לומר בצורה מאוד אחראית שרמת הפשיעה ירדה שם, בעקבות המהגרים, המסתננים – ירדה.

יצחק אהרונוביץ': עדיין יש תופעות ועדיין צריך לטפל בהן.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לשר לביטחון פנים.

אופיר אקוניס: שר התקשורת והרווחה, אבל הוא נשאל עכשיו בתפקידו כשר הרווחה על-ידי חבר הכנסת יצחק וקנין.

אופיר אקוניס: בבקשה, חבר הכנסת וקנין, סגן היושב-ראש.

יצחק וקנין: קשישים רבים, ובהם ניצולי שואה ועולים, חיים בתנאים מחפירים וידם אינה משגת לרכוש תרופות ו/או לממן עובד סיעודי.

יצחק וקנין: רצוני לשאול: 1.

יצחק וקנין: מה הם הקריטריונים לזכאות לסיוע סיעודי?

יצחק וקנין: 2.

יצחק וקנין: האם קשיש חסר כול ומוגבל זכאי למימון עובד סיעודי שיסייע לו גם אם אינו מבוטח?

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני.

משה כחלון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ידידי חבר הכנסת וקנין, ראשית, אני מזדהה עם חלק גדול מהדברים שלך.

משה כחלון: יש מצוקה גדולה של קשישים במדינת ישראל, למרות הפעולות שנעשו, ונעשו לא מעט פעולות.

משה כחלון: מסתבר שזה לא מספיק, וצריך לעשות עוד.

משה כחלון: זו אוכלוסייה שאנחנו תמכנו בה, כי עם התקדמות הגיל יכולת ההשתכרות הרי יורדת – כשמתקדמים בגיל אי-אפשר לעבוד.

משה כחלון: תמיד אמרנו במשרד הרווחה – לפחות בתקופה שאני מכהן שם כשר – מי שיכול לעבוד, יצא לעבודה, אבל אוכלוסיות כמו נכים, כמו קשישים, צריכים לקבל את כל הסיוע ביד רחבה.

משה כחלון: שם – להיות הרבה יותר קשוחים עם אנשים שיכולים לעבוד ומנסים סתם, כדי לקבל דמי אבטלה, או סתם לשבת בכל מיני מוסדות כאילו, ולהימנע מעבודה.

משה כחלון: על הרקע אתה צודק, יש הרבה מאוד מצוקות לקשישים.

משה כחלון: כדי לזכות בקצבת סיעוד – עכשיו אני עובר לעצם העניין – יש חמישה תנאים שאדם צריך לעמוד בהם כדי לקבל קצבת סיעוד – כמובן לקשישים, כמו שאתה שואל: הוא צריך להיות קודם כול תושב ישראל.

משה כחלון: לאחר מכן גיל: כדי להיחשב קשיש אתה צריך להיות – אשה – 62, גבר – 67.

משה כחלון: הוא צריך לגור בקהילה.

משה כחלון: אדם שנמצא באשפוז, בית-חולים או משהו, כל זמן שבית-החולים מספק לו את הצרכים הוא לא יקבל כפל קצבה, כי אין לו גם צורך בזה.

משה כחלון: הוא צריך לעמוד בבדיקות ADL, זו בדיקת תפקוד שכבר הצלחנו להוריד את החלק המשפיל שהיה בה.

משה כחלון: זה אחד הדברים שאני ממש גאה בהם, שמנענו את השפלת הקשישים.

משה כחלון: היו בדיקות ממש פולשניות, לא נעימות.

משה כחלון: היו אומרים לקשיש: תתלבש, תתפשט, נראה איך אתה נכנס לשירותים, נראה איך את פותחת בקבוק.

משה כחלון: את הדבר הזה אני שמח שהצלחנו להעביר מהעולם, ואדם שמבקש קצבת סיעוד אפשר גם לבדוק וגם לשמור על הכבוד שלו.

משה כחלון: הדבר הנוסף – הוא צריך להיות תלוי בעזרת הזולת.

משה כחלון: באופן טבעי, אם הוא מבקש קצבת סיעוד הוא צריך להיות במצב שהוא זקוק לסיעוד הזה, הוא צריך להיות תלוי בעזרת הזולת.

משה כחלון: וכמובן, ההכנסה שלו צריכה להיות הכנסה סבירה – ליחיד זה 8,800 שקל – כדי שיוכל לזכות בקצבת סיעוד.

משה כחלון: אין עניין לתת קצבת סיעוד לאנשים עשירים שיש להם כל מיני פנסיות והכנסות של 20,000 ו-30,000 שקל, כי זה בא כמובן על חשבון מישהו אחר.

משה כחלון: אנחנו יודעים שהמספרים הם לא בלתי מוגבלים, ועל הרקע הזה אנחנו קובעים שזה 8,800 שקל ליחיד, 13,000 זה 50% קצבה וכן הלאה.

משה כחלון: הקצבה או הגמלה ניתנת ברוב המקרים בעין, מה שנקרא.

משה כחלון: יש בעין ויש בכסף.

משה כחלון: בעין זה – על מנת לוודא שאותו קשיש אכן מקבל את הסיוע, ולא נותנים לו כסף ומישהו בא, לוקח לו את זה או לווה את זה ממנו, או שהוא מלווה.

משה כחלון: אנחנו מוודאים שיהיה מטפל או מטפלת בבית.

משה כחלון: התפקיד שלנו כמדינה הוא לתת סיוע לאנשים; לא לתת להם כסף.

משה כחלון: אנחנו יכולים להגיע למצב שהכסף נעלם לאן שהוא, ואותו קשיש נמצא בבית בלי שהחליפו לו טיטולים או בלי שקילחו אותו או הכינו לו ארוחה חמה, שזה למעשה התפקיד של אותה סייעת או אותה עוזרת.

משה כחלון: הסיוע הזה מתקבל גם בבית וגם בדיור המוגן.

משה כחלון: שאלתך השנייה, חבר הכנסת וקנין, הייתה: האם קשיש חסר כול ומוגבל זכאי למימון עובד סיעודי שיסייע לו גם אם אינו מבוטח?

משה כחלון: אז אין דבר כזה.

משה כחלון: במדינת ישראל כולם מבוטחים, כל הקשישים מבוטחים.

משה כחלון: אין מצב שקשיש אינו מבוטח בביטוח לאומי, לכן כולם מקבלים.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: בבקשה, חבר הכנסת וקנין.

אופיר אקוניס: אחריו – שאלות נוספות.

אופיר אקוניס: נרשמו חברי הכנסת אייכלר ואלעזר שטרן.

יצחק וקנין: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, לפני כחודשיים סיירתי בקרן לרווחת ניצולי השואה.

יצחק וקנין: מאחר שאני מכיר את הפעולות שהם עושים, גם מדיונים בוועדת הכספים במשך השנים, הבנתי שקיים חוסר תקציב מסוים שמונע טיפול בעשרות קשישים ניצולי שואה.

יצחק וקנין: האם יש כוונה להוסיף תקציב לקרן הזאת על מנת שלא יהיו קשישים רבים שלא מקבלים את הטיפול?

יצחק וקנין: אני לא צריך לומר לאדוני השר עד כמה ניצולי השואה, מלבד הטרגדיה הגדולה שלהם, וגם העניין שבכל שנה, לצערנו, הרבה מהם נפטרים, והקשיים שלהם – נאמר, "ככלות כוחי אל תעזבני".

יצחק וקנין: דווקא הציבור הזה, שאנחנו מחויבים לטפל בו כמו שצריך, חוסר התקציב הזה מונע את הטיפול האלמנטרי המינימלי שלו הם זקוקים.

יצחק וקנין: אני חושב שגם פה צריך לתת את הדעת.

אופיר אקוניס: תודה רבה.

אופיר אקוניס: אני רואה, אדוני השר, שיושב-ראש הקרן עד לפני חודשיים – אתה ביקשת לשאול שאלה.

אופיר אקוניס: אולי נצמיד.

משה כחלון: מה, אתה כבר לא יושב-ראש הקרן?

משה כחלון: פיטרו אותך?

אופיר אקוניס: בהתנדבות הוא יכול.

אופיר אקוניס: אחר כך אייכלר.

אופיר אקוניס: רק שאלה ממוקדת.

אלעזר שטרן: לא פיטרו אותי, אבל אם לא הייתי משעה את עצמי לא הייתי יכול לשאול את השאלה הזאת.

אלעזר שטרן: אני רוצה להודות גם לחבר הכנסת וקנין ולצרף לשאלה – אדוני השר, אני יודע שאתה מכיר את הנתונים, ואני גם מעריך את המעורבות שלך, אבל המציאות היא בלתי נסבלת.

אלעזר שטרן: אנחנו לא יודעים להסביר את זה, צריך לומר את האמת.

אלעזר שטרן: גם חברי הכנסת קיבלו פה אתמול פניות.

אלעזר שטרן: אני מסתובב השבוע ואסתובב גם מחר בבוקר אצל ניצולי שואה שנאלצנו, או נאלצו להודיע להם, שגם תשע השעות שנתנו – זה ירד לשש, ועוד פחות.

אלעזר שטרן: אתה יודע שהבעיה הקשה שלנו היא שאנחנו לא יכולים – מה לעשות, אדם פתאום נהיה צריך.

אלעזר שטרן: הוא פתאום מזדקן, הוא פתאום צריך חיתולים.

אלעזר שטרן: לא יכול להיות המצב הזה שמדינת ישראל, על סכום של 50 מיליון – ובאמת, יש חלון הזדמנויות שעוד מעט ייסגר לנו – לא יודעים לומר, או צריכים לומר לאנשים: מצטערים – וקשה לומר את זה – אין לנו חיתולים, אין לכם שעות סיעוד, ומדובר ב-50 מיליון שקל.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני השר.

משה כחלון: חבר הכנסת וקנין וחבר הכנסת שטרן, הבעיה – המשבר של הקרן, למעשה – מורכבת משני חלקים.

משה כחלון: חלק אחד פתרנו כשאתה עדיין כיהנת כיו"ר; ועשית עבודת קודש, חבר הכנסת שטרן, אני חייב לומר, זו הזדמנות.

משה כחלון: אנחנו פתרנו חלק אחד בהתערבות של יושב-ראש הכנסת רובי ריבלין ושלי.

משה כחלון: בחלק של התקורות – לא ניגע בזה.

משה כחלון: מה שפתור פתור, אנחנו מסתכלים קדימה.

משה כחלון: הצרכים של הקרן לניצולי שואה – לא של הקרן; הצרכים של הניצולים גדלו.

משה כחלון: הצרכים של הקרן נשארו אותם צרכים, הצרכים של הניצולים גדלו.

משה כחלון: ואני כמובן עוסק בזה כמעט מדי שבוע, והיום יש ישיבה עם האוצר בנושא הקרן, עם בר סימן-טוב, רפרנט רווחה, סגן הממונה, ו-50 המיליון האלה הם צרכים לשנת 2013.

משה כחלון: זאת אומרת שהניצולים, נכון להיום, לא נפגעו.

משה כחלון: וכשרוני, מנכ"ל הקרן, ישב אצלי בשבוע שעבר והוא אמר שהוא נאלץ להוריד שעה, אדוני היושב-ראש, מתשע לשמונה, ביקשתי ממנו לא להוריד אפילו דקה: אתם לא מורידים דקה; תנו לנו, אנחנו נעשה את כל מה שרק אפשר, ניאבק במי שצריך כדי להשלים לכם את החסר.

משה כחלון: ונכון לעכשיו הם לא נפגעו, זאת אומרת, מהקיים.

משה כחלון: היום יש לנו דיון עם האוצר בנושא הזה, בנושא של 50 המיליון.

משה כחלון: אני רוצה לומר לך שהאוצר כרגע מבין את הצרכים, אבל אתה מכיר את החיים, והוא רוצה לתת מינימום.

משה כחלון: היות שהתשלום לקרן, המימון של הקרן, מקורו, למעשה, בשני גופים מרכזיים, שזה ועידת התביעות, שנותנת כמעט 70% או 60% – תקן אותי אם אני טועה באחוזים – וממשלת ישראל, וכרגע 50 המיליון מושתים רק על הממשלה.

משה כחלון: בא האוצר ואומר: רגע, אם אנחנו שני-שלישים–שליש, ואם חסר בסך הכול 50 מיליון, אז בוא, אנחנו ניתן שליש, אנחנו כממשלה, ושני-שלישים – ועידת התביעות.

משה כחלון: אבל אני מסכים אתך, חבר הכנסת שטרן, שזה כבוד, לא צריך להתחמק מזה.

משה כחלון: זה כבוד לתת את הכסף הזה.

משה כחלון: לא צריך לראות בזה חובה, וזה מה שאמרתי גם לאוצר.

משה כחלון: הזדמנות, אמרת?

משה כחלון: כן, זו הזדמנות.

אלעזר שטרן: אבל זה גם לא תמיד היה שני-שלישים–שליש, זה רק עכשיו – – –

משה כחלון: כן, אבל מה שאני רוצה לומר, שהטיעונים הטכניים הם יבשים – – –

ראובן ריבלין: הוא היה אתנו בישיבה – – –

משה כחלון: כן, נכון.

אלעזר שטרן: נכון.

משה כחלון: לא, אני אומר שהנתונים הטכניים – האוצר צריך לבוא להגיד: נכון, קיצצתי בזה וקיצצתי בזה, אבל פה לא רק שלא קיצצתי, גם הוספתי.

משה כחלון: הדבר הזה יביא כבוד גם לאוצר, גם לנו כממשלה, גם לנו פה ככנסת, וכמובן לעם ישראל, שיודע לתת מענה לאנשים במצוקה.

משה כחלון: על כל פנים, לעצם השאלה, היום יתקיים דיון, ואני מאמין שאנחנו ניתן מענה לסיפור הזה.

אופיר אקוניס: כמובן, הם לא מתנים את זה.

משה כחלון: סליחה?

אופיר אקוניס: האוצר לא מתנה.

משה כחלון: באוצר בינתיים מתנים, אבל אוצר זה אוצר, יש לו הכללים שלו.

אופיר אקוניס: אז אולי כדאי לרענן את זיכרונו שיום השואה והגבורה מתקרב.

אופיר אקוניס: אולי לכבוד יום השואה המתקרב, אולי לא יַתנו.

אופיר אקוניס: בבקשה, חבר הכנסת אייכלר.

ישראל אייכלר: כבוד אדוני השר משה כחלון, חבל שאני לא יכול להגיד לך: חבר הכנסת משה כחלון, שר הרווחה והתקשורת.

ישראל אייכלר: זה לא חבל בשבילך, כי אתה בעזרת השם תעשה ותצליח, זה חבל בשבילנו שאדם כמוך חסר פה.

ישראל אייכלר: אבל למעשה, אני רציתי לשאול אותך לגבי הנושא שכבר טיפלת בו, ולדאבוני לא בהצלחה, וזה התופעה של יתומים, שבדרך כלל מפסיקים להם את קצבת השאירים בגיל 22 אם הם לומדים בהשכלה גבוהה; אבל רק ילדים יתומים, גם אם הם לומדים בישיבה, וגם אם היא בת ולא לומדת בישיבה אבל היא לומדת ב"בית יעקב" בסמינר, מפסיקים לה את קצבת השאירים – מפסיקה להיות ילדה יתומה בגיל 18.

ישראל אייכלר: השבוע קיבלתי מכתב מהורה נכה שהייתה לו זכאות, לפי הילד שלו, ובגיל 18 הפסיקו לו ואמרו: מכיוון שהילד לומד בישיבה, הפסקת להיות זכאי.

ישראל אייכלר: מורידים לו 300 שקל לחודש, נכה שהילד שלו זיכה אותו.

ישראל אייכלר: האם אתה חושב שבימים שאתה עדיין נמצא, אתה יכול לתקן את העוול הזה, שילד יתום הוא ילד יתום, בין שהוא חרדי – כל אזרח שהוא?

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: אני רק מזכיר לחברי הכנסת ששאילתת ההמשך היא בנושא השאילתה המקורית, והשר – אם תרצה כמובן אתה יכול לענות, אתה לא חייב, אבל בוודאי לבך הרחב יענה לו.

משה כחלון: חבר הכנסת הרב אייכלר, אני שמתי לי הרבה כללים בחיים, אבל אחד מהם: עם מי שצודק אני לא מתווכח.

משה כחלון: אני הרי תמכתי בזה, ואין טעם שאני אתקוף כרגע את מי שהתנגד.

משה כחלון: אני חושב שמדובר בכסף קטן שנתן מענה, ואני מכיר חלק מהמשפחות, שא.

משה כחלון: כואב לראות את מצבן, וכמובן, מעל לבימה אני לא אגיד את שמותיהן, אבל אתה יודע על מי אני מדבר.

משה כחלון: אני אנסה להמשיך, אבל את זה כבר צריך לעשות עם השר הבא והממשלה הבאה.

משה כחלון: אולי בהסכם הקואליציוני, אדוני, יש לכם הזדמנות לקחת – וזה צודק, זה צודק.

משה כחלון: אני כמובן תמכתי בזה, והייתה התנגדות גדולה מדי, ולא יכולתי לעמוד ולהעביר את זה.

משה כחלון: כמו שאמרת, טיפלתי בזה לא בהצלחה.

משה כחלון: אני יכול להגיד אף יותר חריף: נכשלתי בזה.

משה כחלון: הכישלון שלי למעשה זה צרה של כמה יתומים מסכנים שבאמת זקוקים לכמה השקלים האלה, אבל פה יש איזה אטימות ושרירות לב שלא מובנת.

אופיר אקוניס: תודה.

ישראל אייכלר: – – –

משה כחלון: האוצר, מי זה?

אופיר אקוניס: חבר הכנסת הרצוג, שר הרווחה לשעבר, שאתה החלפת אותו בתפקידו, רק בקצרה בבקשה, כי – – –

משה כחלון: מודה באשמה.

אופיר אקוניס: סליחה?

משה כחלון: מודה באשמה.

אופיר אקוניס: כן, בבקשה.

יצחק הרצוג: מכובדי וידידי השר כחלון, שבאמת אני מאוד גאה בכך שבאת במקומי בהמשך, אני רוצה לשאול בעניין הביטוח הסיעודי הקולקטיבי.

יצחק הרצוג: הרי אתה לא הכתובת לסוגיית הביטוח הסיעודי הכולל – לא חוק ביטוח סיעוד ולא חוק ביטוח סיעוד של הביטוח הלאומי, אלא הביטוח הסיעודי הקולקטיבי.

יצחק הרצוג: אני הובלתי כאן מהלך גדול בכנסת הקודמת, כיוון שהתברר שמאות אלפי אזרחים לפתע פתאום חדלה פוליסת הביטוח הסיעודי הקולקטיבי שלהם לפעול, וזה אומר שכשהם מגיעים לדמנציה ואלצהיימר ולמצב סיעודי הם לא מבוטחים.

יצחק הרצוג: בעקבות לחצים, המפקח על הביטוח שינה את ההוראות, וחלק הוא החזיר במתכונת מצומצמת, ועדיין, כמעט 200,000 קשישים, נמצא שהם לא מבוטחים, ויש לחץ עצום אצל אותם ארגוני גמלאים, בגלל העובדה שהמערכת לא הביאה את המשאבים הנדרשים כדי לפתור את הבעיה.

יצחק הרצוג: אתה לא הכתובת, זה שר האוצר, אבל השאלה היא האם אתה מודע לזה והאם במשהו אתה מעורב במהלך.

אופיר אקוניס: תודה.

משה כחלון: כן, אני אכן מודע לכך, וקיימנו כמה דיונים.

משה כחלון: גם ישבנו עם הממונה על הביטוח, וכמו שאמרת, הפערים הצטמצמו.

משה כחלון: אבל, השר לשעבר הרצוג, יש פה מעשה חמור של חברות הביטוח, והמפקח על הביטוח יצטרך להורות להן כרגולטור לתת את הרצף הזה, כי לא יכול להיות שאנשים שילמו כל השנים וברגע שהם צריכים, כמה שנים קודם, פתאום הם מוצאים את עצמם ללא ביטוח.

משה כחלון: פה צריכה להיות התערבות רגולטורית של הממונה על הביטוח ושוק ההון.

משה כחלון: כמו שאמרת, זה לא במשרדי, אבל בכל זאת, אחרי פנייה של ארגוני הגמלאים קיימנו כמה דיונים מול האוצר, וחברות הביטוח יהיו חייבות לעשות את זה.

משה כחלון: זה אומנם עולה להן כסף, ועולה להן הרבה מאוד כסף, אבל מצד שני זה סוג של תרגיל.

משה כחלון: אולי, לחברי הכנסת שלא מכירים – כשאדם מבטח את עצמו בביטוח סיעודי, פתאום החברה מפסיקה לבטח אותו.

משה כחלון: מתי היא מפסיקה לבטח אותו?

משה כחלון: כשהוא מתבגר.

משה כחלון: מתי הוא צריך את הביטוח הסיעודי?

משה כחלון: כשהוא מתבגר.

משה כחלון: זה נושא שבאמת דנו עליו הרבה והיה בתקשורת.

משה כחלון: המפקח על הביטוח, הרגולטור, צריך ממש עם מקל עבה לחייב אותם להמשיך את הביטוח לאנשים האלה.

אופיר אקוניס: תודה רבה לך, אדוני.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: אנחנו כמובן לא נפרדים ממך, משום שאתה עוד לא נתת את הסקירה על שני משרדי הממשלה – –

משה כחלון: לא הזמינו אותי.

אופיר אקוניס: – – וזה בטח יקרה או בשבוע הבא או בשבוע שלאחר מכן – גברתי המזכירה, נא לתאם עם השר – שני משרדים חשובים שבוודאי כולם ישמחו לשמוע את הסקירה עליהם.

אופיר אקוניס: תודה רבה לך בשלב הזה.

משה כחלון: תודה לך.

אופיר אקוניס: שר התחבורה, חבר הכנסת ישראל כץ, בבקשה.

אופיר אקוניס: אדוני שר התחבורה, אני מבקש לעלות לדוכן לשאילתות.

אופיר אקוניס: אני מבקש להזכיר לחברי הכנסת שהשאילתה – הקראתה, המקורית בוודאי, היא בהתאם לנוסח שהונח על שולחן הכנסת, ושני שואלים נוספים לאחר מכן באותו נושא שבו נשאלה השאילתה, ולא בנושאים אחרים.

אופיר אקוניס: אנחנו לא בשעת שאלות ולא בסיכום סקירה של שר.

אופיר אקוניס: גם אתה לא נתת עדיין סקירה, נכון?

אופיר אקוניס: אז גם זה יקרה.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני.

אופיר אקוניס: סליחה, בבקשה, חברת הכנסת זועבי שואלת.

אופיר אקוניס: בבקשה, גברתי.

חנין זועבי: תודה.

חנין זועבי: אדוני השר, בימים אלה מתבצעת עבודות הקמת כביש 4, שחוצה את בית-צפאפא.

חנין זועבי: הוא מחבר את ההתנחלויות סביב בית-צפאפא ומחלק את הכפר לשניים.

חנין זועבי: הוא הקטע היחידי שמשלים את כביש בגין שמשסע את הכפר.

חנין זועבי: שאר הקטעים, שעוברים בשכונות יהודיות, עוברים סמוך לשכונות האלה.

חנין זועבי: הכביש מונע גישה מצד לצד של הכפר, ואינו משרת בכלל את התושבים.

חנין זועבי: אני פונה אליך ושואלת: 1.

חנין זועבי: מדוע לא הופקדה תוכנית הכביש להתנגדויות?

חנין זועבי: מדוע אין תוכנית מפורטת לכביש?

חנין זועבי: – ואין תוכנית מפורטת לכביש.

חנין זועבי: 2.

חנין זועבי: איך אמור הכביש – כביש אוטוסטרדה – לשרת את הכפר ואת התושבים של הכפר?

חנין זועבי: 3.

חנין זועבי: האם בעת התכנון התחשבתם בצורכי התושבים?

חנין זועבי: תודה.

אופיר אקוניס: תודה רבה לך.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני.

אופיר אקוניס: בבקשה.

ישראל כץ: אדוני היושב-ראש, קודם כול, ברוך שובך לבניין.

אופיר אקוניס: חן חן.

אופיר אקוניס: תודה.

ישראל כץ: בתשובה במענה על שאילתה דחופה של חברת הכנסת חנין זועבי בנושא כביש חוצה בית-צפאפא – השאילתה הועברה להתייחסות סמנכ"לית תשתיות ותיאום במשרד התחבורה, ולהלן תמצית התשובה שהתקבלה: הנושאים הנזכרים בשאילתה נדונו והוכרעו לאחרונה על-ידי בית-המשפט המחוזי בירושלים בשבתו כבית-משפט לעניינים מינהליים בעתירה שהוגשה על-ידי 16 תושבים מבית-צפאפא, שאליה הצטרף גם המינהל הקהילתי.

ישראל כץ: אני מפנה לפסק-הדין הארוך והמנומק שניתן בעתירה ביום 10 בפברואר 2013, וכפי שבית-המשפט המחוזי קבע: 1.

ישראל כץ: תוכנית 2317 הופקדה להתנגדויות, והתנגדויות רבות לכביש הוגשו עוד בשנת 1985.

ישראל כץ: 2.

ישראל כץ: תושבי בית-צפאפא ייהנו מהדרך הפרברית המהירה, שאליה תהיה להם גישה הן ממחלף דב יוסף והן ממחלף רוזמרין.

ישראל כץ: פתיחת קטע 3 של בגין-דרום לתנועה תביא להקלה משמעותית ביציאה מן השכונה בשעות העומס.

ישראל כץ: בנוסף, כחלק מבניית הכביש, רוב האזורים הסמוכים לכביש עוברים פיתוח והסדרה בסטנדרטים חדשים המקובלים בערים בישראל.

ישראל כץ: 3.

ישראל כץ: טרם הוצאת ההיתרים להקמת הכביש נערכו הליכי בחינה מעמיקים, ממושכים ורחבי היקף של החלופות השונות לביצוע הכביש, שבהם נטלו חלק גם נציגי התושבים.

ישראל כץ: בתהליך בחינה זה ניתנה תשומת לב מרבית גם לצורכיהם של תושבי השכונה, ונערך איזון הולם בין התועלות הרבות הצפויות לכלל הציבור מהשלמת הפרויקט לבין מידת הפגיעה בתושבי השכונה, שנעשו מאמצים רבים כדי לצמצמה.

ישראל כץ: סעיף 4 – מדבר עלי.

ישראל כץ: אכן הייתה בקשה של נציגות התושבים להיפגש עמי.

ישראל כץ: זה היה לפני חודשים מספר.

ישראל כץ: כמנהגי, אני קיימתי את הפגישה.

אחמד טיבי: אפילו יש חבר כנסת – – –

ישראל כץ: מה?

אחמד טיבי: אפילו יש חבר כנסת – – –

ישראל כץ: אני לא שומע.

ישראל כץ: אתה רוצה לאשר שזה מנהגי או שהייתה פגישה?

אופיר אקוניס: הוא רוצה להגיד שהוא פנה אליך גם בעניין.

אופיר אקוניס: אם אינני טועה.

ישראל כץ: אוקיי.

ישראל כץ: היו פניות, בהחלט.

ישראל כץ: גם מהמינהל הקהילתי פנו, ונפגשתי עם התושבים.

ישראל כץ: קודם כול, חרות בזיכרוני, חבר הכנסת טיבי, יש לך מתחרים רציניים ברמת העברית.

ישראל כץ: מאחר שאתה אחד מדוברי העברית הטובים במשכן הזה, אז הנציגות שם – אני מודה שהופתעתי מרמת העברית, הבקיאות וההתמצאות בשפה העברית – –

אחמד טיבי: – – –

ישראל כץ: – – בסטנדרטים הגבוהים ביותר.

ישראל כץ: הם הציגו את הטיעונים שלהם בצורה הטובה ביותר.

ישראל כץ: היה אתם ראש המינהל הקהילתי מאיר תורג'מן, חבר מועצת העיר.

ישראל כץ: הצוות המקצועי ישב גם הוא בפגישה, שמע את הדברים, השיב על הדברים.

ישראל כץ: בסופו של דבר, בהסכמת הצוות המקצועי, הוחלט, לפנים משורת הדין, כתוצאה מהפגישה הזאת, חברת הכנסת זועבי, להאריך את הקירוי למנהרה ב-180 מטר – והעלות, שלא יקל בעיניכם, היא 20 מיליון שקלים – הקירוי המקסימלי שאינו דורש עצירת פרויקט ותכנונו מחדש והיערכות חריגה מבחינת מערכות אוורור וכיבוי אש.

ישראל כץ: כלומר, המקסימום שניתן היה בהתאם לשיקול דעת, בהתאם למדיניות קבועה שיש נכונות לשמוע – גם תוכניות שהתחילו כבר לפני הרבה שנים את התכנון שלהן, השימועים, ההתנגדויות.

ישראל כץ: לעתים זה בא על רקע של הגנת סביבה, לעתים על רקע של הפרעה אפשרית לתושבים.

ישראל כץ: העיקרון הוא שלא מעכבים ביצוע תוכנית, לא מפנים אותה לתכנון מחדש, כי, לצערנו, בינתיים כל תכנון כזה לוקח שנים רבות.

ישראל כץ: הכביש הזה הוא כביש חשוב לכלל האוכלוסייה, בוודאי לתושבי השכונה, שראויים לכל מתן שירות.

ישראל כץ: אנחנו, אגב, במשרד התחבורה, בשיתוף עיריית ירושלים, בשנים האחרונות – זה התחיל עוד קודם זמני אבל הואץ בזמני – משקיעים בצורה מאוד משמעותית – כמו שיושב-ראש הכנסת, ראובן ריבלין אומר – לא בעיר המזרחית אלא במזרח העיר.

ישראל כץ: כשאני טועה אתה מתקן אותי.

ראובן ריבלין: ירושלים היא אחת.

ישראל כץ: ירושלים היא אחת.

ישראל כץ: במזרח העיר אנחנו משקיעים, אתם גם מודעים לדבר הזה, אני מניח.

ישראל כץ: ויש לנו אינטרס ומדיניות לאפשר לכלל תושבי ירושלים שירותים אחידים ומתן שירות ברמה הטובה ביותר.

ישראל כץ: ולכן, במסגרת הזאת, הכביש הזה, שהוא פרויקט מאוד משמעותי – הארכת בגין דרומה, פרויקט שהיקפו קרוב למיליארד שקלים – הוא פרויקט שמבוצע.

ישראל כץ: הוא בא לשפר ולהיטיב – –

אופיר אקוניס: תודה.

ישראל כץ: – – את מצבם של כלל תושבי העיר.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: בבקשה, שאלת המשך לחברת הכנסת זועבי.

אופיר אקוניס: ואחר כך שניים שנרשמו כבר – חבר הכנסת חנין וחבר הכנסת מסעוד גנאים.

חנין זועבי: אדוני השר, אני ציפיתי לתשובה לא משכנעת, אבל לא כל כך ציפיתי לתשובה כל כך מרוחקת ומנותקת מהמציאות.

חנין זועבי: אתה מדבר על העיקרון שאנחנו לא עוצרים את הפרויקט.

חנין זועבי: אני חושבת שהעיקרון צריך להיות טובת התושבים.

חנין זועבי: ואם אתה מדבר על צוות מקצועי שהסכים אתך, הנה, יש נציגות מהתושבים.

חנין זועבי: יש תלמידים שהשביתו את בית-הספר.

חנין זועבי: יש התושבים, שלא רק השביתו את בית-הספר, הם עושים הפגנות והם עוצרים את החיים הנורמליים של הכפר.

חנין זועבי: ואני לא מבינה באמת – אוטוסטרדה שאין כמוה חוץ מכביש 6, אוטוסטרדה של שישה נתיבים – בתוך כפר, כאשר בשאר הקטעים של אותו רחוב שעוברים בשכונות יהודיות, בשאר הקטעים ידעו לעבור בסמוך לשכונות היהודיות בלי לפגוע באינטרסים של התושבים, בלי לפגוע – –

אופיר אקוניס: תודה.

חנין זועבי: – – בחיים שלהם ובלי לפגוע באיכות החיים שלהם ובשירות שלהם.

חנין זועבי: אני קראתי את פסק-הדין המפורט, הארוך.

חנין זועבי: ואני ישבתי עם עורכי-דין.

חנין זועבי: העירייה הטעתה את בית-המשפט.

אופיר אקוניס: טוב, מה השאלה, גברתי?

חנין זועבי: השאלה שלי – הוא אומר שהייתה תוכנית מפורטת.

חנין זועבי: אין תוכנית מפורטת.

חנין זועבי: אני אומרת לשר, לפי חוות דעת, גם של הצוות המקצועי שאתה ישבת אתו, גם של עורכי-דין, שעכשיו יעתרו לבג"ץ, אין תוכנית מפורטת.

חנין זועבי: ועכשיו אתה מדבר על תוכנית משנת 1985.

אופיר אקוניס: מה השאלה?

חנין זועבי: זו השאלה.

חנין זועבי: אין תוכנית מפורטת.

חנין זועבי: איך משרד התחבורה נותן תקציב לכביש שאין לגביו תוכנית מפורטת?

חנין זועבי: זו עבירה על החוק – –

אופיר אקוניס: תודה, זאת השאלה.

חנין זועבי: – – כמו שאני יודעת, זו עבירה על החוק.

אופיר אקוניס: מאה אחוז.

חנין זועבי: מדברים על תוכנית משנת 1985, 30 שנה.

חנין זועבי: עכשיו, יש בתים במרחק אפס מהכביש, ואתה מדבר – –

אופיר אקוניס: תודה.

חנין זועבי: – – על איך הוא משרת את התושבים.

חנין זועבי: כאשר התושבים רוצים לעבור למסגד, הם צריכים לנסוע 30 דקות או 20 דקות – –

אופיר אקוניס: תודה רבה.

חנין זועבי: – – במקום שתי דקות.

חנין זועבי: הכביש הזה משרת את המתנחלים – –

אופיר אקוניס: תודה.

חנין זועבי: – – המטרה שלו היא לקשר בין ההתנחלויות, בין גוש-עציון לבין רחוב בגין, ולא לשרת את התושבים הערבים.

חנין זועבי: תודה.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך.

אופיר אקוניס: תודה.

ישראל כץ: אדוני היושב-ראש, אני מאוד מצטער על הסגנון הלא-ראוי לטעמי.

ישראל כץ: ניתנה כאן תשובה מדויקת.

ישראל כץ: מעבר לסיומת – – –

חנין זועבי: התשובה הכי קלה.

ישראל כץ: מעבר לסיומת שתיארה – –

חנין זועבי: – – –

ישראל כץ: – – את הפעילות לפנים משורת הדין ומה שאפשר – – –

חנין זועבי: למה – – –

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: גברתי, אין קריאות ביניים.

אופיר אקוניס: השר עונה לך.

חנין זועבי: – – –

אופיר אקוניס: תודה.

ישראל כץ: תוארו כאן הליכים – – –

חנין זועבי: הנה התושבים – – –

אופיר אקוניס: גברתי, תודה רבה.

אופיר אקוניס: שמענו.

אופיר אקוניס: תודה.

ישראל כץ: תוארו כאן הליכים סטטוטוריים מאוד ברורים, שהחלו מזמן – – –

חנין זועבי: זה משרת את המתנחלים – – –

ישראל כץ: סליחה, חברת הכנסת זועבי.

ישראל כץ: טוב, אדוני היושב-ראש, אתה מנהל את הישיבה.

אופיר אקוניס: נא להשיב לה.

אופיר אקוניס: אתה יכול להשיב גם בקצרה.

ישראל כץ: אגב, הכביש הזה הוא לא בים, אין איזה משט כאן שצריך להתנפל.

ישראל כץ: בסך הכול אני נותן תשובה מקצועית – – –

חנין זועבי: אולי צריך – – –

אופיר אקוניס: תודה, ראינו כבר.

ישראל כץ: אדוני, אני מוחה על זה שכביכול יש כאן עניין אידיאולוגי, מלבד אידיאולוגיה שמשרתת את כלל התושבים.

ישראל כץ: ואנחנו באופן מעשי – – –

חנין זועבי: ההפגנות של התושבים הן התשובה.

אופיר אקוניס: אני מבקש ממך.

אופיר אקוניס: חברת הכנסת זועבי, אני מבין שהתושבים ביציע וזה נורא נחמד.

אופיר אקוניס: שאלת את שאלותייך – – –

חנין זועבי: – – – שום הפגנות – – –

אופיר אקוניס: הפגנות לא, אבל השר מבקש לתת לך תשובה.

אופיר אקוניס: אני מבקש ממך לאפשר לסיים את התשובה.

אופיר אקוניס: אדוני, בעיני נתת תשובה מפורטת.

אופיר אקוניס: בעיניה של חברת הכנסת זועבי, נתת תשובה לא מפורטת, אז היא תישאר עם מה שהיא חושבת כתשובה לא מפורטת.

חנין זועבי: התשובה מטעה, היא לא נכונה.

אופיר אקוניס: טוב – – – מאה אחוז.

ישראל כץ: אם יורשה לי, אני רוצה להמשיך את דברי.

אופיר אקוניס: מורשה לך ואף מומלץ.

ישראל כץ: תודה רבה.

ישראל כץ: אני מצר על הסגנון הלא-ראוי שמעבר לוויכוח כאן מטיל דופי בבית-המשפט, משום שהיא מתייחסת בצורה מזלזלת לחלוטין לפסק-הדין של בית-המשפט.

ישראל כץ: הוא גם הטיל עכשיו דופי בעיריית ירושלים; אומרת שהיא הטעתה את בית-המשפט.

ישראל כץ: הוא מטיל דופי בכל מוסדות – – –

חנין זועבי: – – –

ישראל כץ: סליחה.

ישראל כץ: – – – בכל מוסדות התכנון במדינת ישראל, ויש מערערים, וזה לא עניין של מי גר, אלא שסוללים, אז יש איזה איזון שיוצרים.

ישראל כץ: יושבת כאן ראש עיריית הרצלייה לשעבר; אז מה, לא היו לנו דיונים על תוואי שעובר או לא עובר, ואוכלוסייה גרה או לא גרה לידו?

חנין זועבי: – – –

ישראל כץ: כל ראש עיר שנמצא כאן, אגב, יודע שאלה הדיונים, וכל אחד ממלא את תפקידו, אם בעיר או בכל מקום.

ישראל כץ: מה שאני אומר בצורה ברורה לפי התשובה שניתנה כאן – לפי הנתונים שנמסרו לי מידי הגורמים הכי מוסמכים – שההליך היה הליך שבוצע כהלכה, הדרך באה לטובת כלל התושבים, ובית-המשפט, כשהוא ביסס ונותן פסק-דין, הוא שומע ובוחן את כל הדברים.

ישראל כץ: אני מוחה על זה שמטילים דופי בעיריית ירושלים, בבית-המשפט, אולי כדי לנסות ולהשמיע כאן טיעונים – – –

חנין זועבי: – – – על בית-המשפט.

ישראל כץ: ואני מדגיש עוד הפעם, שבאותה ישיבה שהתקיימה – שלא הייתי צריך לקיים אותה, כי ההליכים היו, אבל היא התקיימה, היינו קשובים, לא החלטתי לבד, אלא ביחד עם אנשי המקצוע.

ישראל כץ: ניסו למצוא את כל הדרכים – הוסיפו 20 מיליון שקלים רק לטובת פתרון בעיה מהסוג הזה; לא הייתי מציע להקל ראש בדברים.

ישראל כץ: אני רוצה גם למחות על כל הנימה הזאת כאילו זה קורה בגלל מי שגר שם.

חנין זועבי: כן.

חנין זועבי: – – –

ישראל כץ: יודעים כאן גם חברי הכנסת מהסיעות הערביות וגם אחרים: יש מקרה ג'לג'וליה – –

חנין זועבי: – – –

ישראל כץ: – – שעמדו להקים מתחם של רכבת ישראל ולהפקיע כ-800 דונם אדמה לצורך המתחם, והם פנו, וישבנו ביחד עם הנהלת הרכבת, ונמנעה הפקעת השטח הזה מאחר שרצינו שהחקלאים יוכלו להמשיך לעבד את האדמה שלהם בגלל החשיבות של שמירת הקרקע הזאת, וניתנה הנחיה למצוא פתרונות אחרים.

ישראל כץ: כך זה קורה בהרבה מקומות, וזה לא קשור לערבים, ליהודים, זה קשור להליכי הפיתוח, ותמיד נוצר איזון בין הצורך לבין הסביבה.

ישראל כץ: תודה רבה.

אופיר אקוניס: תודה רבה.

אופיר אקוניס: שאלת המשך, בבקשה.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת חנין, אתה אומנם ותיק בבית הזה אבל אני מרענן את הזיכרון שגם שאלות ההמשך הן באותו נושא שבו נשאלה השאילתה ולא שאלה חדשה.

אופיר אקוניס: אנחנו לא בשעת שאלות לשר.

דב חנין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, אני מכיר את הנהלים.

דב חנין: אדוני השר, בהמשך ישיר לשאלתה של חברת הכנסת זועבי, אני רוצה להוסיף עוד כמה ממדים לדיון הזה.

דב חנין: אני מלווה את המאבק הזה שמנהלים תושבי בית-צפאפא בתקופה האחרונה, ויש שם מאבק ציבורי מאוד מרשים.

דב חנין: למעשה, אפשר להגיד שכל הכפר, מהילדים ועד הזקנים, נמצאים במאבק ובמערכה.

דב חנין: רק כאשר אני הגעתי למקום אני הבנתי למה יש שם התגייסות כל כך גדולה, ולכן, ההצעה הראשונה שלי, אדוני השר, אליך, כמי שבאמת גם מכיר את המציאות גם התחבורתית וגם האחרת, היא לבוא למקום לביקור, כי כשתראה במראה עיניים את מה שגם אני ראיתי – אתה מבין למה אנשים מזדעקים.

דב חנין: אנחנו מדברים בעצם – אומנם הכפר הוא חלק משטחה של ירושלים היום, אבל אנחנו מדברים על כפר, ובאמצעו של הכפר מתוכננת אוטוסטרדה ענקית.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת חנין, זה כבר נאמר על-ידי חברת הכנסת זועבי.

אופיר אקוניס: מה השאלה?

אופיר אקוניס: שאילתות, אנחנו בשאלת שאילתות.

דב חנין: אדוני, חבר הכנסת אקוניס, אני יודע בדיוק מה זה שעת שאילתות.

אופיר אקוניס: אני יודע שאתה יודע, ולכן אני מבקש ממך.

דב חנין: אני מסביר את הסוגיה שאני צריך להסביר כדי לשאול את השאלה.

אופיר אקוניס: אבל הסוגיה הוסברה בשאילתה.

דב חנין: לא, מה שהוסבר הוסבר, עכשיו אני מסביר בסגנון שאני רוצה.

אופיר אקוניס: נא לשאול את השר שאלה.

דב חנין: אז אני לכן שואל את השר שאלה, ואני מודה לך.

אופיר אקוניס: תודה.

דב חנין: האוטוסטרדה הזאת שנמצאת בתוך הכפר, בעצם שוברת לחלוטין את המרקם הכפרי, לא יהיה שם כפר יותר כאשר באמצעו נמצאת אוטוסטרדה רב-מסלולית שחוצה את הכפר.

דב חנין: אי-אפשר לעבור ממקום למקום, אי-אפשר בכלל.

דב חנין: זה לא יהיה כפר, זה יהיה קובץ של בתים בצד אחד וקובץ של בתים בצד השני.

דב חנין: ולכן הועלו פה כמה שאלות.

דב חנין: הועלתה השאלה הפוליטית של החיבור בין גוש-עציון לבין קניון מלחה.

דב חנין: אבל אני מדבר קודם כול ברמה התכנונית; יש פה שאלות תכנוניות ושאלות של מדיניות תכנונית מאוד בסיסיות.

דב חנין: יש שאלות תחבורתיות, יש שאלות של הגנה על הסביבה ועל הבריאות של התושבים שם – אנשים עלולים להיפגע מתאונות דרכים.

אופיר אקוניס: מה השאלה, חבר הכנסת חנין?

אופיר אקוניס: בשאלת המשך – יש 60 שניות לשאלת המשך, אנחנו לא יכולים לחרוג מהתקנון.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני.

חנין זועבי: לא, אין 60 שניות, אדוני יבדוק.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני, אנא שאל את שאלתך.

דב חנין: ולכן, אדוני השר, השאלה שלי היא, האם – ואדוני התייחס לפסק-דין של בית-משפט, אני על זה חייב רק לומר משפט אחד.

דב חנין: בית-המשפט שואל את השאלה האם זה חוקי, אדוני השר מופקד על השאלה האם זה נכון מבחינת מדיניות.

דב חנין: אנחנו לא מדברים על שאלה של חוקיות כאן, אנחנו מדברים על שאלה של מדיניות – האם זה נכון ליצור אוטוסטרדה באמצע כפר?

אופיר אקוניס: זאת השאלה.

אופיר אקוניס: אני מודה לך, חבר הכנסת חנין.

ישראל כץ: חבר הכנסת חנין ממשיך ושואל, ולא נותר לי אלא לחזור על סעיף 1.

ישראל כץ: תוכנית 2317 הופקדה להתנגדויות, והתנגדויות רבות לכביש הוגשו עוד בשנת 1985, וכן הלאה, כל הסעיפים מראים רק על הליך תכנוני מוסדר.

ישראל כץ: הדברים שאתה מעלה הם חלק מהליך תכנוני, מהתנגדויות.

ישראל כץ: תפסו כאן החלטות שאני לא יזמתי אותן, וכרגע אנחנו נמצאים בשלב של ביצוע, הדברים מתבצעים.

ישראל כץ: אני יכול להביא דוגמה, למשל, רק כדי לסבר את האוזן – מבשרת-ציון, מבשרת-ירושלים, גם יש להם השגות על תוואי הכביש המרכזי לירושלים, כביש 1, היו רוצים שחלק ישונה, ופנו, וערערו, ופנו לבתי-משפט ולמוסדות התכנון.

ישראל כץ: בעיקרון, סלילת הכביש התחילה מבלי שהם הצליחו למנוע את הפרויקט עצמו.

ישראל כץ: מובן שהביאו בחשבון והתחשבו כמידת האפשר.

ישראל כץ: זה לא המקום הראשון, יש בכל אחד מהמקומות, כשכבישים עוברים ליד יישובים – – –

חנין זועבי: בתוך היישוב.

ישראל כץ: הכפר הזה כמו שאתם קוראים לו הוא חלק מירושלים, אז יש איזון בין התועלת שבתשתית לבין האוכלוסייה עצמה.

ישראל כץ: כביש 531 שעובר, כביש רוחב שמחבר את כביש 6 עם כביש החוף, עובר ליד הרצלייה, רעננה, גם כן יש לא מעט התנגדויות, והיו הכרעות.

ישראל כץ: גם כן, כאשר באים עוד תושבים, אני מבקש מהחברה, ונדמה לי אפילו היום, יושבים עם עוד תושבים לראות איך תוך כדי הביצוע אולי אפשר עוד לעשות דברים כאלה ואחרים.

ישראל כץ: זה לפנים משורת הדין; זה לא שאני עושה טובה, אני מנסה למקסם את ההתחשבות בציבור.

ישראל כץ: אבל דבר אחד יהיה ברור, לא עוצרים פרויקט.

ישראל כץ: יותר מדי פרויקטים במדינת ישראל לא בוצעו בגלל ויכוחים כאלה ואחרים.

ישראל כץ: הכספים שכבו, 7 מיליארד שקלים.

ישראל כץ: הרשאה להתחייב לסלילת רכבת לירושלים שתביא את האוכלוסייה ב-28 דקות מתל-אביב לירושלים – חמש שנים, ואתה יודע בכובע אחר שלך, הכובע הירוק, חמש שנים זה עוכב בוויכוחי סרק, וכאשר ניצחנו בתחילת הקדנציה הזאת, כשהייתי נחוש להוציא את הפרויקט לדרך, אז הוויכוח על המנהרה שתהיה מתחת נחל-יתלה או שיהיה גשר על נחל-יתלה, הוויכוח הזה הוכרע.

ישראל כץ: היום עומדים שם גשרים, האיילים והאבנים לא נפגעו, העבירו את המכונות, חופרים בהרים, ועוד הפעם – הוויכוח גרם נזק חמור ביותר ברמה הלאומית, כי הקו הזה דרוש.

ישראל כץ: תאר לעצמך, רכבת ב-28 דקות הייתה כבר יכולה לפעול.

ישראל כץ: לכן, אני מכיר את הוויכוחים האלה.

ישראל כץ: כמעט בכל פרויקט יש ויכוח בין האיזון הנדרש, אבל דבר אחד אי-אפשר לעשות כאן, אלא אם כן אתם רוצים באמת להשמיע, וזה בסדר גמור.

ישראל כץ: אי-אפשר לחשוב או להניח שמתחילים עכשיו מההתחלה את התהליך.

ישראל כץ: התהליך הוא תהליך של שנים.

ישראל כץ: אנחנו נמצאים בביצוע שתוקצב, יצא לביצוע בידי גופים שנמצאים בשליטת עיריית ירושלים, וצריך לבצע את הפרויקט כמה שיותר מהר.

ישראל כץ: כל התחשבות שתוכל להיות בתושבים, כל רעיון שיש לכם – הנה, אני אומר –ולתושבים שהוא לא פוגע בביצוע, שהוא אפשרי או תוך כדי, אני פתוח לדבר הזה; נושיב את אנשי המקצוע ונעשה את הדבר הזה.

ישראל כץ: אין כאן שום אפליות, ואני מוחה על הרמזים האלה.

ישראל כץ: אין כאן שום דברים לא תקינים.

ישראל כץ: זה הגיע עד הרמה המשפטית, והדברים נבחנו.

אופיר אקוניס: תודה רבה.

ישראל כץ: במסגרת הזאת אני מוכן לנהל דיונים בלי להפסיק את הפרויקט.

ישראל כץ: מתנחלים?

ישראל כץ: כולם נוסעים בכביש בתוך ירושלים.

אופיר אקוניס: תודה.

ישראל כץ: אנחנו נלחמים בתאונות הדרכים, אנחנו רוצים כבישים משופרים, אנחנו רוצים שאנשים יגיעו לעבודה, אנחנו רוצים להאיץ את הפעילות הכלכלית, ואני אומר גם כן: אנחנו גם רוצים לחזק את ירושלים לכלל תושביה, והכביש הזה הוא במסגרת הזאת.

אופיר אקוניס: אדוני, תודה.

אופיר אקוניס: שאלה אחרונה – חבר הכנסת טיבי שמחליף את חבר הכנסת מסעוד גנאים שלא נמצא פה.

אופיר אקוניס: אני מזכיר גם לשרים וגם לחברי הכנסת שהשאלות הנוספות הן 60 שניות.

אופיר אקוניס: אני לא מפעיל שעון כי זה לא נראה.

אופיר אקוניס: זה לא לך בהכרח באופן אישי, חבר הכנסת טיבי, אלא זו הערה כללית.

אופיר אקוניס: השאלה היא שאלה והתשובה היא תשובה.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, אני מלווה את המאבק של תושבי בית-צפאפא כמעט מתחילתו.

אחמד טיבי: שוחחתי אתך פעמיים בנושא גם לגבי הפגישה עם אנשי המקצוע, עם אנשי הוועד הציבורי.

אחמד טיבי: כשהסברתי לך טלפונית גילית אמפתיה גם למה שהסברתי לך על הפגיעה שעלולה ומתרחשת לתושבים במקום, שהמאבק שלהם הוא מאבק אזרחי לחיים נורמליים.

אחמד טיבי: הם רוצים לצמצם את הנזק במידת האפשר.

אחמד טיבי: א.

אחמד טיבי: לא מקובל להעביר אוטוסטרדה, אדוני השר, עם שישה מסלולים – שני מסלולים יותר מכביש 6 – בתוך יישוב.

אחמד טיבי: לא מקובל.

אחמד טיבי: לא היה כדבר הזה במדינת ישראל.

אחמד טיבי: לא היה.

אחמד טיבי: למעשה, זה מחלק – – –

ישראל כץ: מתי נסעת בכביש 431, שחוצה את ראשון-לציון ואת יישובי הסביבה וכולם מברכים עליו?

ישראל כץ: מה, הוא לא בלב היישוב?

ישראל כץ: הוא לא אוטוסטרדה?

ניצן הורוביץ: זה לא אותו דבר.

אחמד טיבי: אז אני מוכן לעשות אתך עסקה.

אחמד טיבי: תשדרג את מצב בית-צפאפא ותושביה למצב של ראשון-לציון ואז נדבר.

אופיר אקוניס: טוב.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת טיבי, מה שאלתך?

ראובן ריבלין: זה – – – אחרת.

אחמד טיבי: איך ייתכן, אדוני היושב-ראש, לגבי התוכנית המפורטת, שניתן הכשר לכביש אף שבשתי תוכניות מתאר – תמ"מ 29/1, תמ"מ 30/1 – נקבע מפורשות שיש להכין תוכניות מפורטות לקטע בבית-צפאפא?

אחמד טיבי: בקטע ליד הקניון ובגילה יש תוכניות מפורטות, רק כאן אין.

אחמד טיבי: בדרך כלל העבודות בכבישים הן עד השעה 17:00.

אחמד טיבי: פה קיבלו הקבלנים אישור לעבוד עד השעה 19:00.

אחמד טיבי: בימים האחרונים, לאחר הפגנה שערכנו במקום, תוך כדי הפגנה – תקשיב, חבר הכנסת ריבלין, אדוני היושב-ראש לשעבר – – –

אופיר אקוניס: חבר הכנסת טיבי, מה השאלה?

אחמד טיבי: מייד אני אגיע לשאלה.

אחמד טיבי: חשוב שגם אתה תבין.

אחמד טיבי: אולי תגלה אמפתיה לצרכים של תושבים שקטים ושלווים.

אופיר אקוניס: בהחלט.

אופיר אקוניס: מקשיב לכל מילה.

אחמד טיבי: תוך כדי הפגנה צצו סמויים – לא ידענו שאלה אנשים סמויים – מתוך תעלות ביוב, שלושה שוטרים שתקפו אנשים.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, הכול מצולם.

אחמד טיבי: תקפו את האנשים ועצרו אותם בצורה ברוטלית.

אחמד טיבי: לא היה דבר כזה מתרחש בשום יישוב יהודי.

אחמד טיבי: אתה יכול להתריס ולא להסכים על איפה ואיפה.

אחמד טיבי: יש כאן יחס מפלה לתושבי בית-צפאפא.

אחמד טיבי: תמשיך לגלות – אתה פתרת את בעיית ג'לג'וליה.

אחמד טיבי: כולנו פנינו אליך.

אחמד טיבי: תשקול, תבקר במקום יחד עם אנשי המקצוע, תשב עם האנשים הנהדרים האלה, שאגב, הדרישה שלהם היא דרישה צנועה.

אחמד טיבי: הם לא דורשים לשנות סדרי עולם.

אחמד טיבי: אפשר לעכב פרויקט.

אחמד טיבי: יהדות התורה לא עיכבה בגלל שלדים את כביש 6, קטע שלם?

אחמד טיבי: עיכבו – נעניתם להם.

אחמד טיבי: פה תגלו אותו יחס – –

אופיר אקוניס: תודה.

אחמד טיבי: – – כביכול שוויוני, ותבואו לקראת התושבים, שרוצים לחזור לחיות חיים נורמליים.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת טיבי, תודה רבה.

אופיר אקוניס: כבוד השר, בבקשה.

ישראל כץ: הדברים נאמרו, ובגדר הנתונים שהוסיף חבר הכנסת טיבי אני מפנה לתשובות – שכמו שביקשת ממני לא לחרוג ממספר השאלות הקצוב – אני מפנה לתשובות שניתנו.

ישראל כץ: התהליך הוא תהליך מוסדר.

ישראל כץ: התהליך הוא תהליך חוקי.

ישראל כץ: התהליך הוא תהליך מקובל.

ישראל כץ: תוך כדי ביצוע הפרויקט – אני עוד הפעם אומר:

ישראל כץ: אם יש דברים שתוך כדי הביצוע ניתן תמיד לבחון ולשפר, אני תמיד פתוח לנושא הזה.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: אני מודה לך.

אופיר אקוניס: אנחנו עוברים לשאילתה הבאה.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת ישראל אייכלר – בבקשה, אדוני.

אופיר אקוניס: גם כן כמובן לשר התחבורה, התשתיות הלאומיות והבטיחות בדרכים.

אופיר אקוניס: זוהי השאילתה האחרונה להיום.

אופיר אקוניס: אדוני, בבקשה.

ישראל אייכלר: השאלה שלי עוסקת בכשלי פורים בתחבורה הציבורית.

ישראל אייכלר: בכל שנה בשבוע הפורים קורס מערך התחבורה הציבורית בערים הגדולות, ובעיקר בערים החרדיות, ונגרם סבל לנוסעים שתלויים באוטובוסים.

ישראל אייכלר: רצוני לשאול: 1.

ישראל אייכלר: מה ייעשה לאספקת שירותי תחבורה סבירים גם בימי הפורים?

ישראל אייכלר: 2.

ישראל אייכלר: כמה זמן חיכו בעבר בתחנות בשבוע הפורים?

ישראל אייכלר: האם יש לכם נתונים?

ישראל אייכלר: 3.

ישראל אייכלר: מה נעשה מאז לפיקוח על עמידה בלוחות זמנים השנה?

ישראל אייכלר: 4.

ישראל אייכלר: מה ייעשה במקרה שחברות התחבורה הציבורית לא יעמדו בלוחות הזמנים?

אופיר אקוניס: תודה.

ישראל כץ: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, חברות הכנסת, השאילתה הועברה להתייחסות מנהל אגף התחבורה הציבורית במשרד התחבורה, ולהלן תמצית התשובה שהתקבלה: משרד התחבורה מקיים מדי שנה היערכות יחד עם כל מפעילי התחבורה הציבורית על מנת להיערך כראוי במטרה לספק את המענה ההולם לביקושים המרובים בתחבורה הציבורית ביום הפורים.

ישראל כץ: בשנים האחרונות לא ידוע למשרד התחבורה על קריסת התחבורה הציבורית, אם כי נכון הדבר שעומסי תנועה רבים, לאורך צירים מרכזיים בכל רחבי הארץ, גורמים מטבע הדברים לעיכובים גם של הרכבים הפרטיים העושים דרכם בפורים וגם של האוטובוסים.

ישראל כץ: בשנה שעברה בפרט פעלו הסדרים מיוחדים של תחבורה ציבורית כראוי, ואף השנה נערכת ונערכה תוכנית דומה, אשר הובאה בפרסומים רבים גם לידיעת הציבור.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני, יש לו שאלת המשך.

ישראל אייכלר: אדוני השר, אני חייב לומר שהתשובה היא מאוד מאוד כללית, וציפיתי, לאחר שבועיים, לתשובה יותר מפורטת.

ישראל אייכלר: אבל אני רוצה לשאול אותך על מה שהולך לקרות השבת בחיפה.

ישראל אייכלר: הרכבת עומדת לערוך עבודות תשתית בצומת-וולקן מיום שישי ב-05:00 עד יום א' ב-05:00.

אופיר אקוניס: האם עבודות התשתית קשורות ללוחות הזמנים של חברות האוטובוסים בחג הפורים, אדוני?

ישראל אייכלר: בוודאי.

ישראל אייכלר: גם רכבות זה תחבורה ציבורית – – –

אופיר אקוניס: כן, אבל זה לא שייך לפורים ולא שייך לעמידה בלוח זמנים בנושא.

ישראל אייכלר: לא.

ישראל אייכלר: זה ממש עכשיו, יום שישי זה.

ישראל אייכלר: לכן, אני שואל – – –

אופיר אקוניס: הבנתי את השאלה.

אופיר אקוניס: אני מודיע שהשרים אינם חייבים לענות על שאילתות המשך שלא קשורות לשאילתה המקורית שנשאלה.

אופיר אקוניס: ירצה השר, יענה על עבודות תשתית בשבת; לא ירצה, לא יענה.

ישראל אייכלר: אני בטוח שהשר ירצה – –

אופיר אקוניס: מאה אחוז.

ישראל אייכלר: – – כי הוא קשוב לרגשי הציבור.

אופיר אקוניס: נכון.

ישראל אייכלר: רכבת ישראל אמורה לשמור שבת בהיותה חברה ממשלתית.

אופיר אקוניס: מאה אחוז.

אופיר אקוניס: נכון.

אופיר אקוניס: אדוני, בבקשה.

אופיר אקוניס: אתה לא חייב.

אופיר אקוניס: אם אתה רוצה.

אופיר אקוניס: לשיקולך.

ישראל כץ: כפי שרמזת, אני לא מכיר את פרטי המקרה.

ישראל כץ: ככלל, המדיניות שלנו היא לא לעבוד בשבתות.

ישראל כץ: מעבר לזה, מי שממונה על מתן היתרים לעבודה בשבת – נדמה לי שזה משרד העבודה, וזה לא השר – במקרה הזה אני כשר התחבורה.

ישראל כץ: עלו כמה מקרים כאלה בעבר.

ישראל כץ: אני, המדיניות וההנחיה לחברות, שהיא ברורה ומובנת מאליה, היא לא לעבוד בשבת.

ישראל כץ: אני אבקש מהגורמים במשרד לבדוק, ואם אפשר יהיה להעביר באופן יותר ספציפי למשרד, למנכ"ל, את הנתונים, אני אבקש ממנו לבדוק את המקרה הספציפי הזה.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת מסעוד גנאים, בבקשה.

אופיר אקוניס: אחר כך – חבר הכנסת טיבי, ובזה, אדוני, אנחנו נסיים היום.

אופיר אקוניס: בבקשה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, נכון ששאלתי היא לא לשאלה המקורית, אבל אם רוצה כבוד השר להשיב – – –

אופיר אקוניס: אתה ראית.

אופיר אקוניס: תשאל – ולשיקולו של השר.

אופיר אקוניס: גם אתה, חבר הכנסת טיבי.

מסעוד גנאים: מניסיוני, אני יודע שכבודו מכיר ומתמצא בכל מה שקורה במשרדו.

מסעוד גנאים: אין ספק שנסללו הרבה דרכים, סידור צמתים, נעשו הרבה דברים.

מסעוד גנאים: נעשו הרבה דברים, את זה אנחנו ראינו, וזה דבר מבורך.

מסעוד גנאים: אבל יש כמה צמתים וכמה כניסות לכפרים שהם מסוכנים מאוד.

מסעוד גנאים: אני מדבר עכשיו על הכפר דבורייה.

ישראל כץ: איזה כפר?

מסעוד גנאים: דבורייה.

מסעוד גנאים: זה בגליל התחתון המזרחי.

מסעוד גנאים: בכניסה הזאת יש הרבה קורבנות.

מסעוד גנאים: כמה הרוגים צריך, כמה דם צריך, כדי לסדר את הכניסה לכפר הזה, כבודו?

אופיר אקוניס: תודה.

ישראל כץ: ככלל, כל מקום שבו מתרחשות תאונות או יש ניתוח תחבורתי מסוים שהופך את המקום למוקד סיכון, מטופל בעדיפות על-ידי הגורמים המקצועיים; אם בין-עירוני – על-ידי חברת "נתיבי ישראל", מע"צ לשעבר, ואם עירוני – אז היישוב עצמו.

ישראל כץ: אני ביקרתי בדבורייה.

ישראל כץ: היישוב מגיש בקשות, מנמק ונבדקים הנתונים, וברגע שזה מאושר זה מבוצע כפרויקט שבא לפתור את הבעיה של הסיכון ושל ההיפגעות של האנשים.

ישראל כץ: אני לא מכיר ספציפית את הבקשה, אם הוגשה כאן בקשה.

ישראל כץ: במידה שלא, אז צריך להגיש את הבקשה – –

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: אולי ישאל שאילתה לשבוע הבא.

ישראל כץ: – – על מנת שהיא תישקל בסדר העדיפויות.

אופיר אקוניס: מאה אחוז.

ישראל כץ: ככלל, אנחנו באותם יישובים ערביים השקענו בהעדפה לטובה והעדפה מתקנת בפרופורציה מדהימה, כמו שאתם יודעים, סכומים מאוד משמעותיים בשיפור תשתיות הבטיחות, בניסיון להוריד את מספר ההרוגים והנפגעים.

ישראל כץ: בשנה החולפת אכן הייתה ירידה משמעותית, אבל אנחנו ממשיכים, כמובן, ואם הפרויקט יוגש ויעמוד בקריטריונים, ודאי שהוא יבוצע.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת טיבי ודאי ישאל בנושא היערכות תחבורה ציבורית לחג הפורים.

אופיר אקוניס: אין לי ספק, אין לי ספק.

אופיר אקוניס: אין ספק.

אחמד טיבי: מעניין לעניין באותה תחבורה ציבורית, אני אמשיך את השאלה הקודמת.

אחמד טיבי: אדוני, כדי להיות הוגן, נעשו פרויקטים חשובים על-ידיך במשרד התחבורה בכלל הארץ, ויש להודות על כך.

אחמד טיבי: עדיין קיימים צמתים שהם צוואר בקבוק, אדוני השר.

אחמד טיבי: טייבה בבוקר, אתה יוצא משם ב-06:00, 06:30, שעה וחצי עד שאתה יוצא מהיישוב.

ישראל כץ: אבל כבודו גר בבית-חנינא, לא?

אחמד טיבי: גם בטייבה, גם בטייבה.

אחמד טיבי: וכשאתה חוזר, 17:00, 17:30, מצוקה אמיתית.

אחמד טיבי: כפר-קרע, יש רק כניסה אחת לכפר-קרע, גם צוואר בקבוק.

אחמד טיבי: דבורייה – אנשים נהרגים, ילד בן 16–17, נער, הולכי רגל.

אחמד טיבי: דרושה השקעה גם בטייבה, גם בכפר-קרע; בדבורייה, ששם אנשים מקפחים את חייהם, ובטייבה, להחזיר את החיים לאופן נורמלי לאנשים – לצאת ולחזור באופן סביר, כמו שקיים בכל יישוב.

אחמד טיבי: הנושא נתון בידיך כשר תחבורה, אדוני השר.

אופיר אקוניס: מובן שלא הייתה פה שאלה, חבר הכנסת טיבי.

אחמד טיבי: לא שאלה.

אופיר אקוניס: הרי השר שיבח אותך על העברית שלך, ואתה בוודאי יודע מה ההבדל בין סימן קריאה – שזאת אמירה – לבין סימן שאלה – –

אחמד טיבי: הכיצד, אדוני השר?

אופיר אקוניס: – – הייתכן, למשל.

אחמד טיבי: הכיצד?

אופיר אקוניס: בדיוק, יפה.

אופיר אקוניס: בבקשה.

אופיר אקוניס: תודה.

ישראל כץ: אני אומנם אחראי אבל זה לא בדיוק בידי.

ישראל כץ: הלוואי שהיה תקציב בלתי מוגבל, אז אנחנו באחת היינו משקיעים עוד יותר.

ישראל כץ: אבל, אני עוד הפעם חוזר: ההשקעה, שציינתם אותה גם, והתוצאות הן בקנה-מידה חסר תקדים.

ישראל כץ: מאז ממשלת רבין השנייה, שהשקיעו גם כן בתשתיות תחבורה, לא הייתה תנופה כזאת, ועכשיו זה בהיקפים עוד הרבה יותר גדולים – גם בכבישים, גם בצמתים, גם במחלפים, גם ברכבות.

ישראל כץ: כמובן, הדברים – אחרי שאמרתי את כל זה – נעשים לאור יכולות ולאור סדר עדיפות, יש הליך תכנוני ולאחר מכן יש סדר העדיפויות והקצאת הדברים, והכוונה והשאיפה לטפל בכל מקום שאפשר, ובמסגרת הזאת, זו האמירה שלי.

ישראל כץ: אני מכיר את הנושא של טייבה.

ישראל כץ: בהחלט יש מקום לטפל, אנחנו גם מנסים לקדם את זה.

ישראל כץ: אבל אחרי שאמרתי את כל זה אני אומר – אני מניח שבקרוב תוצג ממשלה לאמון הציבור ובכוונתי לכהן כשר התחבורה.

ישראל כץ: אני מזמין אותך להצביע אמון בממשלה ולאפשר עוד כמה שנים של המשך עשייה, ואני בטוח שנפתור גם את הבעיה הזאת.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך, שר התחבורה, השר ישראל כץ.

אופיר אקוניס: אנחנו סיימנו את פרק השאילתות להיום.

אופיר אקוניס: תודה רבה לך, שר התחבורה.

אופיר אקוניס: אני מזמין את השר מיכאל איתן, השר המופקד על שיפור השירות הממשלתי לציבור, לדווח על פעילותו, על פעילות משרדו בממשלה ה-32, בבקשה, אדוני, ובעצם – מסכם את פועלו רב-השנים בפרלמנט – –

מיכאל איתן: כן.

אופיר אקוניס: – – אם אינני טועה, הוותיק ביותר.

אופיר אקוניס: אם אני לא טועה.

מיכאל איתן: 28 שנים.

אופיר אקוניס: נו, זה ברצף מ-1984.

מיכאל איתן: זה כֹח, זה כח.

מיכאל איתן: 28 זה כח.

אופיר אקוניס: נכון.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני, בכבוד.

מיכאל איתן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני התבקשתי לדווח על הפעילות של המשרד שבראשו אני עומד.

מיכאל איתן: ובכן, דבר ראשון, אני חייב לתקן איזו טעות שנפלה בסדר-היום.

מיכאל איתן: על-פי חוק-יסוד: הממשלה – ואנחנו חיים מפיו – הקמת משרד, משפטית, טעונה אישור הכנסת והקצאת תחומי פעילות, ואני לא זוכר שדבר כזה נעשה בקשר למשרד שלי, כי פשוט אני מוניתי להיות שר ללא תיק, וראש הממשלה, לאחר שהוא החליט, מטעמים פוליטיים, להקים ממשלה רחבה שכוללת גם שרים ללא תיק, ביקש ממני לעסוק בתחום שהוא ידע שהוא קרוב ללבי, ולכן הוא ביקש שאני אעסוק בשיפור השירות לציבור דרך השימוש במחשוב, באינטרנט, בתקשוב ובטכנולוגיות החדשות.

מיכאל איתן: אז כך שעל מנת שנדייק, אין משרד כזה, אין תקציב מיוחד משרדי לעניין הזה, לא היה מנכ"ל, לא היו עובדים.

מיכאל איתן: האמת היא שהסתייעתי בצוות שאני קיבלתי כשר ללא תיק על מנת לקדם את המדיניות הזאת, אבל הכול נעשה ללא משרד.

מיכאל איתן: החלטה על הקמת משרד טעונה אישור הכנסת, וצריך לדייק.

מיכאל איתן: אני רואה את זה כעונג רב לבוא הנה ולדווח.

מיכאל איתן: דרך אגב – דיברתי על כך שהממשלה הייתה גדולה במיוחד ונשמעה על כך ביקורת ציבורית רחבה.

מיכאל איתן: אני רוצה לומר שלא בהכרח העניין של החיסכון – אני שותף לביקורת, אני יכול להבין אותה, אני רק רוצה שנבהיר את עצמנו: לא בהכרח ממשלה בת 30 שרים, שהיא ללא ספק ממשלה מוגזמת וגדולה, לא בהכרח היא יותר חסכונית או פחות, או עולה יותר מאשר ממשלה של 18 שרים, שיכולה להיות הרבה פחות חסכונית, מהטעם שממשלה של 30 שרים מחזיקה מעמד ארבע שנים וממשלה של 18 יכולה להיות, בגלל המבנה הפוליטי, ממשלה יקרה מאוד אם היא חיה רק שנה וחצי.

מיכאל איתן: הדברים האלה כמובן קשורים למכלול, לוויכוח אחר לגמרי לגבי שיטת הממשל, ואני לא רוצה להיכנס לזה כרגע.

מיכאל איתן: אני רק רוצה לומר, הוחלט על – – –

ראובן ריבלין: יכולה להיות גם ממשלה טובה עם 18 שרים.

מיכאל איתן: יכולה להיות גם ממשלה טובה עם 18 שרים.

מיכאל איתן: אני אמרתי: לא בהכרח.

מיכאל איתן: לא בהכרח ממשלה של 30 היא יותר בזבזנית מממשלה של 18 שתחזיק מעמד פחות זמן.

מיכאל איתן: אבל, אני רוצה לחזור – – –

מיקי לוי: – – – שרים.

מיכאל איתן: זה לא הנושא, אני לא באתי לדבר על זה, רק הערתי הערת אגב כי שמעתי על רעיונות איך לחסוך, ואני רוצה להזהיר שלפעמים מתוך רצון לחסוך עלולים להגיע למצב שיכול אולי לגרום להוצאות כפולות ומכופלות למשק, בגלל הצרכים שעלולים להיווצר לממשלה שלא עונה טוב לשיטה הפסולה שבה אנחנו מקיימים את הממשל בישראל, שצריכה רוויזיה.

מיכאל איתן: וגם כאן, אם כבר הגעתי עד הנה, צריך לעשות את הרוויזיה הזאת במשורה ובדאגה, שבצד העצמת הממשל צריך להעצים גם את האזרח.

מיכאל איתן: אי-אפשר להעצים את הממשל בישראל בלי לעגן את זכויות האזרח בצורה יותר חזקה, אם בחוק-יסוד: זכויות האזרח לפחות, ואם, יותר טוב, בחוקה שלמה.

מיכאל איתן: בכל אופן, משהחליטו מבחינה פוליטית על הרכבת ממשלה יותר רחבה, וראש הממשלה ביקש ממני לטפל בנושא, מצאתי לנכון לעשות את זה בשמחה רבה, כי אני חושב שהנושא של מערכת היחסים בין הממשל לאזרח הוא נושא כבד-משקל, הוא לא מצדיק משרד ממשלתי אבל הוא בהחלט מצדיק שהממשלה – כל ממשלה – תיתן לו מקום ותטפל בו.

מיכאל איתן: השאלה של החזון, של מה זה שירות ממשלתי לציבור בעידן המידע, מחייבת אותנו וחייבה אותי להתייחס לא לגבי מה שאנחנו רואים היום אלא לגבי התהליכים ומה שצפוי לקרות בעתיד, כי ברור לנו שמהפכת המידע תעשה שינויים עצומים בחברה האנושית, והיא תפגע או תשנה – אפילו לא אומַר תפגע – היא תשפר ותכניס תהליכים חדשניים, במיוחד בארגונים עתירי מידע.

מיכאל איתן: וממשל מול אזרח, הדבר הראשון שבו מדובר הוא בארגון שיש בו הרבה מידע והרבה תקשורת והחלפת צנרת שבה עובר מידע בין אזרח לבין הממשל.

מיכאל איתן: וכשיש שיפור וכשיש מהפכת מידע, גם האזרח וגם הממשל, כנראה, יעברו שינוי משמעותי מאוד ביחסי הגומלין ביניהם, והדבר הזה מתיישב עם משבר שקיים היום בכל העולם הדמוקרטי של דמוקרטיה באמצעות נציגים, שגם על כך אני לא רוצה להרחיב את הדיבור.

מיכאל איתן: אבל אני רוצה לומר בצורה חד-משמעית: כולנו מבינים וכולנו רואים את השינויים.

מיכאל איתן: בגלל היכולות הטכנולוגיות החדשות, האזרחים מול הממשל זה לא כמו שהיה בעבר, שהאזרחים לא היו יכולים להגיע למקומות שהיום הם יכולים באמצעות הטכנולוגיה – מבחינת המידע, מבחינת היכולת שלהם להשפיע, מבחינת הרצון שלהם להיות מעורבים ומבחינת הבקרה שהם יכולים לעשות על הנציגים שלהם שנמצאים בפרלמנט.

מיכאל איתן: והם לא יקבלו יותר את העניין: נבחרנו, ניפגש בעוד ארבע שנים.

מיכאל איתן: התקשורת תהיה און-ליין, הרבה יותר אינטנסיבית, ומחייבת שינוי במערך היחסים.

מיכאל איתן: כאשר אנחנו מדברים על שיפור השירות הממשלתי לציבור עם החזון לעתיד, אז אנחנו לא מדברים על זה שאנחנו נעשה אולמות יותר נוחים לישיבה בתור ושנקצר את התורים.

מיכאל איתן: אנחנו מדברים על כך שאפשר יהיה לקבל את שירותי הממשל בצורה מקוונת 24 שעות ביממה, 365 יום, מהבית או מהמשרד.

מיכאל איתן: אומרים לי: נכון, זה עוד לא היום, יש אוכלוסיות שעוד לא מחוברות, יש משרדים שעוד לא פועלים כך.

מיכאל איתן: אבל אנחנו צריכים להיערך כבר מהיום לעידן הזה, וככל שנעבור את התהליך של העברת השירותים באמצעות המחשוב, נוכל כבר בשלבים הנוכחיים לפנות יותר זמן ויותר מקום לאלה שעדיין אינם מחוברים, שמספרם קטן והולך, ובעוד עשור כבר לא יהיו כאלה שלא יוכלו להשתמש בטכנולוגיה על מנת לקבל את השירותים מהממשלה.

מיכאל איתן: כשאנחנו מדברים על שיפור השירות אנחנו לא מדברים רק על השיפור בביצוע העסקאות בין האזרח לבין הממשל – תשלום מסים, מילוי טפסים וכל הדברים האלה; אנחנו מדברים גם על הרחבת המושג של שירות.

מיכאל איתן: אנחנו, כפי שאמרתי קודם לכן, מדברים כעת על יכולות של דיאלוג און-ליין, הרחבת המרחב של המגע בין הממשל לבין האזרח ושינוי מערכת ההתייחסויות – לא האזרח מול הממשל, אלא האזרח והממשל נפגשים בגובה העיניים ומשתפים פעולה בכל המערך של הממשל מול האזרח.

מיכאל איתן: ושיתוף הפעולה הזה מתבצע בצורה שבה אנחנו, אנשי הממשל, זוכרים היטב את האמירה, שלפעמים נראית רחוקה מאוד ממימוש במציאות, שאנחנו קוראים לעצמנו "משרתי הציבור", "שליחי הציבור", "עובדי הציבור", לחלק המינהלי הביורוקרטי של עובדי המדינה, אבל הרבה פעמים אנחנו נוהגים בעצם בצורה שנראה לנו או שאנחנו מרגישים שאנחנו בעצם מכתיבים לציבור, שאנחנו בעלי הסמכות לכפות על הציבור, שאנחנו, בשם אינטרסים מסוימים, יכולים לפגוע בציבור.

מיכאל איתן: את הדברים האלה נצטרך לשנות בתפיסה, בדיסקטים שלנו, כי כרגע, כשיש אפשרות של תקשורת בין האזרחים לבין הממשל, אנחנו יכולים לבצע את תפקידנו בצורה הרבה הרבה יותר טובה, תוך שיתוף פעולה אפשרי שלא היה אפשרי קודם, כשלא הייתה הטכנולוגיה הזאת.

מיכאל איתן: זאת הייתה התפיסה התיאורטית שעליה התבססתי כאשר באתי לממשלה, מתוך רצון להכין תשתית לעתיד בתחום שעליו אני מדבר.

מיכאל איתן: אני יכול לומר היום שנעשו צעדים רציניים מאוד על מנת ללכת בכיוון הזה.

מיכאל איתן: הם לא נעשו באיזה משרד שאני יכול לבוא ולומר: רבותי, הנה, תראו, הוקם משרד חדש, הוקם פיל לבן או עדר של פילים לבנים, אלא הגישה הייתה ללכת אל המקומות שבהם הממשלה מטפלת בנושאים הקשורים בעקרונות של ממשל פתוח ולגשת ולחזק אותם ולטעת בהם את השתילים הרכים שמהם יתפתח אותו ממשל שאנחנו רוצים לראות מהר ככל האפשר – ממשל פתוח שמבוסס על שלושה עקרונות חשובים: הראשון – ממשל פתוח מתבסס על הנגשת מידע, על חופש מידע, על זרימת מידע חופשית, כמובן בכפוף למגבלות הקבועות בחוק ביחס לפרטיות, ביטחון המדינה, זכויות יוצרים.

מיכאל איתן: אבל אנחנו לא שם.

מיכאל איתן: אנחנו מדברים על הרבה מאוד מידע ממשלתי שחייב לזרום, ואנחנו חייבים לפתח את הערוץ הזה של חילופי המידע ולעודד את הממשל להנגיש בעצמו מידע; לא לחכות לבקשות מידע אלא להנגיש את המידע ולאפשר שימוש במידע רב ככל האפשר.

מיכאל איתן: הציר השני זה שיתוף האזרחים, ודיברתי עליו.

מיכאל איתן: הטכנולוגיה היום מאפשרת שיתוף אזרחים גם במישור של הבעת דעה וגם במישור של השתתפות מעשית במשימות ממשלתיות.

מיכאל איתן: בעצם הציבור או קבוצות בציבור או ארגונים בציבור יכולים לקחת על עצמם – במיוחד לנוכח התחזקותם של ארגוני החברה האזרחית, שיכולים לקחת מטלות שמסורתית היו בידי הממשלות ויכולות לעבור עכשיו לגופים שהם גם בסקטור הפרטי, גם גופים מסחריים וגם גופים שלא למטרות רווח, אבל הם נעשים מחוץ לממשלה ויכולים להצליח שם בצורה טובה לא פחות מאשר הממשלה.

מיכאל איתן: הממשלה היא לא הגורם היחיד שמסוגל לספק את השירותים לציבור.

מיכאל איתן: מעבר לוויכוח על ממשלה גדולה או ממשלה צרה, אנחנו יודעים שיש ארגונים, יש יוזמה פרטית, יש ארגונים של חברה אזרחית, ויותר ויותר מטלות יכולות לעבור אליהם כשהממשלה היא גורם מפקח אבל לא בהכרח הגורם המבצע, והטכנולוגיה יכולה לגרום לדברים האלה להתרחש.

מיכאל איתן: הגורם השלישי זה אחריותיות, accountability.

מיכאל איתן: הטכנולוגיה יכולה לאפשר היום בדיקה יותר טובה, יותר הגיונית של הביצועים, כאשר באמצעות הטכנולוגיה אפשר לייצר תוכניות עבודה, לייצר דברים מדידים, לעקוב אחר ביצוע של דברים.

מיכאל איתן: זה הדבר השלישי.

מיכאל איתן: העיקרון הרביעי בתחום מדיניות הממשל הפתוח זה חיזוק הטכנולוגיה, שעל גבה יכולים שלושת העקרונות שהזכרתי – חופש המידע, הנגשת מידע, העיקרון של שיתוף ציבור והעיקרון של האחריותיות – הם נעים כולם על בסיס הטכנולוגיה.

מיכאל איתן: וממשלה שרוצה שהדברים האלה יתרחשו בתחומה, שהממשל יהיה פתוח, חייבת לפתח את הטכנולוגיות אצלה עצמה.

מיכאל איתן: מה עשינו בתחומים האלה?

מיכאל איתן: ובכן, הקמנו כמה יחידות ממשלתיות והעצמנו יחידות ממשלתיות שיכולות לבצע את המשימות שעליהן דיברתי, ובראש ובראשונה הטכנולוגיה.

מיכאל איתן: ביוזמתי פניתי אל שר האוצר וביקשתי ממנו להקים יחידה של מנהל מערכות מידע ממשלתי, CIO ממשלתי, דבר שלא היה קיים במדינת ישראל.

מיכאל איתן: היום, בחברת מידע, לאדם שאחראי למערכות המידע יש תפקיד בכיר וחשוב בכל ארגון.

מיכאל איתן: בממשלת ישראל, שכידוע בגלל מבנה פוליטי שיש לנו היא מין ממשלה מאוד מאוד מבוזרת מבחינת העוצמות של המשרדים השונים, לזרועות המטה יש קושי רב ביכולת שלהן לאכוף את המשרדים השונים, שמוגנים במבנה של המשטר הקואליציוני הפרלמנטרי אצלנו.

מיכאל איתן: מההיבט הזה הייתי בטוח שצריך לעשות שינוי.

מיכאל איתן: פניתי אל שר האוצר, ולזכותו ייאמר שהוא הקים ועדה על-פי בקשתי.

מיכאל איתן: הוועדה דנה והוחלט על הקמת יחידת תקשוב ממשלתית והענקת מעמד בכיר לה.

מיכאל איתן: היחידה הזו כבר קמה, בראשות הגברת כרמלה אבנר, שאחראית, הוגדרו הסמכויות שלה, ניתנו לה סמכויות יותר רחבות מאשר היו בעבר.

מיכאל איתן: אני מקווה מאוד שהיא תיכנס לתפקיד והיא תוכל להיות – לשם השוואה, כמו שליועץ המשפטי לממשלה יש יכולת לתאם את עבודות היועצים המשפטיים, שהיא תוכל לתאם את יחידות המחשוב בכל יחידות הממשלה, כי אם רוצים שאדם שיהיה צריך להביא אישור משלושה משרדים ממשלתיים יוכל לקבל אותם, אז צריכים לדאוג לכך ששלוש יחידות המחשוב יעבדו בצורה מתואמת.

מיכאל איתן: זה יכול לקרות רק אם יש מישהו מתאם, ואם יש מישהו מתאם הוא צריך להיות בעל סמכות ובעל גיבוי פוליטי.

מיכאל איתן: היסודות לעניין הזה הונחו.

מיכאל איתן: היחידה הזו קיימת, היא כבר פועלת, היא עוד לא השלימה את כל שלבי הקמתה, אבל אנחנו כבר רואים ניצוצות של תיאומים ושל הצלחות.

מיכאל איתן: זו עבודה קשה מאוד, אבל אני מאמין שהכורח והמציאות יכפו אותה על הממשל.

מיכאל איתן: היחידה השנייה, שגם לה יש חשיבות עצומה במהפכה הזו, שאנחנו רוצים לעשות – אני פניתי אל שר המשפטים.

מיכאל איתן: הייתה בתחילה בקשה להקים נציבות לחופש מידע, מתוך כוונה לקדם את נושא המידע, אבל בסוף, מתוך פשרה, הוחלט שתוקם יחידה במשרד המשפטים שתיקרא "יחידה לחופש המידע".

מיכאל איתן: מה החשיבות ביחידה הזו?

מיכאל איתן: יש לנו עשרות ממונים על חופש המידע במשרדי הממשלה, אבל לא כולם הבינו שהתפקיד שלהם הוא לא להילחם נגד הבקשות לקבלת מידע, אלא התפקיד שלהם זה לדאוג לשחרר כמה שיותר מידע לציבור, ולא רק לשחרר על-פי בקשות אלא גם לעודד את הנגשת המידע.

מיכאל איתן: היום מידע הוא כוח כלכלי, מידע הוא כוח דמוקרטי.

מיכאל איתן: היכולת של המדינה להתעשר בפעילות כלכלית נובע בין השאר מהיכולת שלה להעביר מידע, להעמיד את המידע שעומד בידי הממשלה לרשות הציבור, על מנת שהוא יהפוך למוצר כלכלי, יעבור ידיים, יחליף ידיים ויעשיר את הכלכלה ואת המדינה.

מיכאל איתן: לצערי הרב, אנחנו נמצאים בתחילת הדרך.

מיכאל איתן: גם כאן היחידה הוקמה – ואני גם מודה לשר המשפטים, ובמיוחד למנכ"ל משרד המשפטים, ד"ר גיא רוטקופף, שהבינו את חשיבות היחידה.

מיכאל איתן: היחידה הזו קמה באוריינטציה של חופש מידע, של עידוד המידע.

מיכאל איתן: מונתה מנהלת ליחידה בשם רבקי דב"ש, ואתם עוד תשמעו ממנה.

מיכאל איתן: היא בטח תגיע כאן, לכנסת – עוד מעט יהיה יום חופש המידע – ואני מקווה מאוד שהיא תקבל גיבוי מלא בנושא קריטי לקידומו של ממשל פתוח בישראל.

מיכאל איתן: היחידה הנוספת שהוקמה היא יחידת שיפור השירות באמצעות המחשוב.

מיכאל איתן: אני לא ארחיב את הדיבור.

מיכאל איתן: היחידה הזו, בראשות צופית חי, נמצאת באוצר.

מיכאל איתן: היא כפופה ל-CIO הממשלתי, לראש יחידת התקשוב הממשלתית, הגברת כרמלה אבנר.

מיכאל איתן: הם עובדים בתיאום והם מפעילים פרויקטים שנכנסים כעת לתחילת הדרך, בין השאר את המדד הממשלתי לציבור, שאני ארחיב עליו את הדיבור בעוד משפט או שניים.

מיכאל איתן: אני רוצה לסקור, נוסף על הקמת היחידות, את הפעילויות שעשינו על מנת להדגים ולהמחיש מה אפשר לעשות עם טכנולוגיות המידע.

מיכאל איתן: אז בין השאר קידמנו פרויקטים שנוגעים לשיתוף הציבור.

מיכאל איתן: למשל, אני אתן שתי דוגמאות מוצלחות מה זאת אומרת לקדם פרויקטים של שיתוף ציבור: בזמן המחאה החברתית היה ברור שיש צורך לייצר קשר עם אנשי המחאה.

מיכאל איתן: איך מייצרים קשר?

מיכאל איתן: פיתחנו יישומים טכנולוגיים שאפשרו איזה דיאלוג און-ליין.

מיכאל איתן: קיבלנו למעלה מ-3,500 רעיונות, הצעות.

מיכאל איתן: הם באו מבודדים ובאו גם מארגונים.

מיכאל איתן: הם תוכננו בצורה כזאת שלא היינו צריכים צוות גדול לקרוא אותם, כי כל אחד שפנה ניווט את זה לפי ועדת-טרכטנברג או ועדות המשנה, וזה הגיע אוטומטית לוועדה.

מיכאל איתן: הוא קיבל מענה.

מיכאל איתן: חלק קטן מהאנשים זומנו לוועדה להשמיע את עמדותיהם, וחלק אחר מהאנשים, או כולם, קיבלו הודעות שהפנייה שלהם הועברה לוועדת המשנה, וביום פרסום הדוח קיבלו הודעה אוטומטית שמסרה להם היכן בדוח נמצא – קיבלו את הדוח, ממש ברגע שהייתה מסיבת העיתונאים, ובתוך הדוח גם את הקטע שמתייחס להערות או להצעות שלהם, והכול כמובן עבד בצורה אוטומטית על-פי היישום הזה שפיתחנו.

מיכאל איתן: זה לא עולה הרבה כסף.

מיכאל איתן: אתה יכול לקבל פתאום אלפי אנשים, לתת להם תחושה ששומעים אותם, להעביר את העניין שלהם לוועדה המתאימה, לתת להם מענה בסופו של דבר, וזה מה שטכנולוגיה יודעת לעשות – דבר שלא היה אפשר לחשוב עליו אי-פעם בעבר.

מיכאל איתן: דוגמה נוספת זה הפרויקט Google street view.

מיכאל איתן: זה פרויקט שחברת Google העולמית רצתה לעשות בישראל, פנתה לממשלת ישראל והציעה שהיא תעשה את זה – צילומים של אתרים בארץ שהם שמים אותם.

מיכאל איתן: אנחנו היינו כבר במקום 27 בעולם, והייתה מחשבה שיש חשיבות רבה שישראל תיכנס לתוך הפרויקט הזה.

מיכאל איתן: הממשלה הקימה צוות שרים – אני הייתי חבר בצוות השרים, הוא היה בראשות דן מרידור – שיקיים איזה דיאלוג ודיון.

מיכאל איתן: היו שם כמובן היבטים ביטחוניים והיבטים אחרים.

מיכאל איתן: היו גם טענות נגד Google על הפרת פרטיות בפרויקטים קודמים שלה, ואנחנו היינו מודעים לכל הנושאים האלה.

מיכאל איתן: הוקם צוות כזה, ואז אני ביקשתי מהצוות, אמרתי: רגע אחד, זה נושא שאפשר לשאול גם את הציבור מה דעתו.

מיכאל איתן: הקמנו אתר שנקרא אתר שיתוף הציבור, ובאתר הזה יש אפשרות להציג נושאים, לקבל עמדות ציבור.

מיכאל איתן: קיבלנו אלפי התייחסויות של הציבור.

מיכאל איתן: לקחנו את העמדות הרציניות או היותר משמעותיות, חמש מכל צד, הנחנו אותן על שולחן הצוות של השרים עם התוצאות של מה אמרו הגולשים.

מיכאל איתן: היו אז, נדמה לי, 3,000 מול 1,000 ומשהו אנשים שהשתתפו והצביעו על העניין.

מיכאל איתן: אני לא אומר שהוועדה, שצוות השרים הזה היה מקבל הצבעה של אנשים והיה רואה את זה כדבר מכתיב, אבל בנושא כזה ובנושאים רבים אחרים חשוב מאוד שאנחנו נשמע מה יש לציבור להגיד, ואפשר לעשות את זה היום באמצעות הטכנולוגיה.

מיכאל איתן: העברנו לאתר שיתוף הציבור עשרות נושאים, והשתתפו בו אלפי אנשים בנושאים רבים ומגוונים.

מיכאל איתן: לא כולם היו כמו הנושאים שעליהם אני מדבר.

מיכאל איתן: בחלקם היו עשרות שותפים.

מיכאל איתן: הקנאביס זכה, כמובן, להצלחה גדולה, כמו בכל העולם, כשאוהדי הקנאביס משתלטים על כל האתרים.

מיכאל איתן: יש גם סכנות של הטעיה, אבל עם כל הדברים האלה אפשר להתמודד.

מיכאל איתן: בסך הכול, עם צוות מינימלי של אנשים יכולנו לתת מענה, להביא את הדברים, חלקם הועברו גם לוועדות הכנסת, חלק מהאנשים הוזמנו לדיונים מסוימים, למשל על-ידי משרד הבריאות, לדיונים נוספים.

מיכאל איתן: הדבר הזה הוכיח שאפשר היום לקדם את החיים הדמוקרטיים גם באמצעות הטכנולוגיה ולעשות שינויים, לעשות את המדינה שלנו מדינה יותר קשובה, יותר דמוקרטית ועונה יותר לצרכים, משתפת את הציבור ולא חושבת שכל החוכמה נמצאת בממשלה ואין מה לשאול את הציבור אלא רק לכפות עליו.

מיכאל איתן: אני אעבור במהירות כי הזמן שלי – שלכם בטח יותר יקר, אבל הזמן שלי גם כן מצומצם, אז אני אעבור במהירות על הפרויקטים הנוספים.

מיכאל איתן: בתחום שיפור השירות קידמנו את פרויקט מעש"ה, שזה ראשי תיבות של מידע על שירותי הממשלה, מתוך רצון ליצור קטלוג שהשירותים הממשלתיים יוכלו – כבר יש גרסת אלפא, וניסו עם שלושה-ארבעה משרדים.

מיכאל איתן: הפרויקט הזה הוא פרויקט בסיס לפרויקט גדול יותר, שנקרא נמ"ל – נקודת מפגש לאזרח – שגם הוא נמצא בשלבים של אפיון.

מיכאל איתן: הכוונה במידע על שירותי הממשלה היא להשתמש כבסיס לנקודה שבה אפשר יהיה לתת מענה על שירותי הממשלה, בשלב הראשון ב-call center ולאחר מכן בדברים נוספים.

מיכאל איתן: הקמנו פרויקט עצום, נחמד – לא המצאנו אותו, לקחנו אותו מארצות מפותחות – שנקרא data.gov.il, שבמסגרתו הממשלה מעמידה סדרות נתונים לשימוש הציבור.

מיכאל איתן: הכוונה היא כמובן להביא לכך שהציבור יוכל לגשת לסדרות נתונים, לעבד אותם ולהפוך אותם ליישומים שמוסיפים ערך נוסף לציבור.

מיכאל איתן: דיברתי קודם לכן על החשיבות של שיתוף הציבור ביצירת שירות לאזרח.

מיכאל איתן: אני מסתכל על אפליקציה שעשו אותה מחוץ לממשלה, Waze.

מיכאל איתן: למעלה ממיליון איש בכל יום מסתכלים אם הדרך שלהם לעבודה היא הנוחה ביותר.

מיכאל איתן: לא שהם לא יודעים איך להגיע לעבודה, אבל הם רוצים להגיע בדרכים הפנויות ביותר.

מיכאל איתן: אני זוכר שכשהייתי ילד המסלולים היו מלאים שוטרים שכיוונו את התנועה, כי המדינה הבינה שהתפקיד שלה זה בין השאר לווסת את התנועה בדרכים.

מיכאל איתן: היום היו צריכים להעמיד אלפי שוטרים שיעשו את הדבר הזה.

מיכאל איתן: המדינה לא מסוגלת להגיע ליצירתיות, לקחת סיכון – וזה גם לא תפקידה – והנה יש יוזמה של חברה שפיתחה מוצר שהוא הכי שירות לאזרח שיכול להיות; הכי שירות לאזרח, בלי שר ובלי ממשלה.

מיכאל איתן: אבל הממשלה יכולה להכפיל את השירותים האלה עשרות מונים אם היא תיתן מידע על נדל"ן, אם היא תיתן מידע על התחבורה – והיא נותנת.

מיכאל איתן: רק הפקידים קשה להם להתרגל לעידן החדש, הם חוששים.

מיכאל איתן: אני אראה לכם כמה מכתבי סירוב, כמה טלפונים הייתי צריך לעשות למנכ"לים ולשרים ולהתחנן שייתנו לנו.

מיכאל איתן: קיבלנו החלטת ממשלה, אבל הביצוע כל כך קשה, והתוצרים יכולים להיות אדירים.

מיכאל איתן: על מנת לעודד את כל הנושא נכנסנו גם בשיתוף עם עיריית תל-אביב לתחרות אפליקציות והצענו פרסים למי שיכין יישומים שמבוססים על המידע העירוני.

מיכאל איתן: עיריית תל-אביב היא המתקדמת ביותר מכל הרשויות המקומיות בתחומים האלה במדינת ישראל, היא יזמה את זה, ואנחנו הפכנו להיות שותפים אתה בעניין הזה.

מיכאל איתן: הוספנו גם את המידע הממשלתי, זאת אומרת, מי שיבנה אפליקציות מבוססות על נתונים שהעירייה נותנת לציבור, שהממשלה נותנת לציבור – אני יודע שהוגשו 50 אפליקציות לתחרות, והתוצאות תהיינה בקרוב.

מיכאל איתן: לגבי נושא שיתוף הציבור, אני רוצה לדבר על היבט אחר של שיתוף ציבור, עוד פעם – התקציב הפתוח.

מיכאל איתן: יש לנו גורמים בציבור שהם מוכשרים בצורה בלתי רגילה ומוכנים לתרום לפעילויות שקשורות בציבור, ללא תשלום.

מיכאל איתן: רק צריך לשתף אותם, להכניס אותם למצבים של שיתוף פעולה.

מיכאל איתן: אני מדבר עכשיו על אחת הדוגמאות המאלפות מבחינתי בעניין הזה – הסדנה לידע ציבורי.

מיכאל איתן: קבוצה של חבר'ה מפתחים, שמוכנים ועושים פעילות שלא למטרות רווח, שמרוויחים את הכסף שלהם במקומות אחרים, והם נחלצים, פיתחו את הפרויקט של "כנסת פתוחה", שכל אחד מכם מכיר, ועכשיו פיתחנו אתם גם את הפרויקט של תקציב פתוח ופיתחנו פרויקט נוסף של המבקר, שהם פרויקטים שאני לא ארחיב עליהם את הדיבור בגלל קוצר הזמן, אבל הם פרויקטים נהדרים, שאפשר כמותם לעשות רבים, וגם אותם צריך לפתח על מנת לחזק את השקיפות של הממשל, על מנת לחזק את האחריותיות, על מנת שנוכל לוודא שאנחנו – אני אומר אנחנו, אני כבר מרגיש את עצמי בנעליו של האזרח – נוכל לפקח על הממשלה.

מיכאל איתן: אבל כשאני אומר אנחנו אני מתכוון גם אליכם, כי בסופו של דבר אנחנו, בעידן הזה שבו אתם יושבים כאן, ואנחנו במשטר של קואליציה פרלמנטרית, והקואליציה צריכה לעשות מה שהממשלה אומרת לה, אני יכול להגיד לכם, כפרלמנטר 28 שנים, שלבית הזה יש יכולת להשפיע גם במצבים שהממשלה יש לה רוב והקואליציה צריכה למלא אחר הוראות קואליציוניות.

מיכאל איתן: לא פעם, כשחברי הכנסת יודעים שאסור להם להיות חותמת גומי של הממשל, יש איזה תנועה חוצה מפלגות, חוצה קואליציה ואופוזיציה, שיש לה יכולת להשפיע על עמדות הממשלה, וממשלות, כשהן נתקלות בקשיים מסוימים, גם הן מעדיפות להתפשר ולשנות במשהו.

מיכאל איתן: ולכן אני אומר, בכל התחומים שעליהם אני מדבר – של שקיפות, של אחריותיות, של תביעה לשינויים – הבית הזה יש לו הרבה מה לומר, ואני בהחלט מקווה שהוא יעשה את זה.

מיכאל איתן: לסיום אני רוצה לומר שהייתה לנו גם פעילות בין-לאומית.

מיכאל איתן: הצטרפנו ליוזמת "הממשל הפתוח" וקיבלנו גם הערכה מהאו"ם.

מיכאל איתן: האו"ם מקיים מעקב שוטף אחר התפתחות השירותים הדיגיטליים בממשלות העולם.

מיכאל איתן: בדוח האחרון – הוזמנתי לניו-יורק, לבניין העצרת, על מנת לקבל ציון לשבח על הפעילות של ישראל.

מיכאל איתן: עלינו מהמקום ה-26 בשנים הקודמות לשנתיים של 2010–2011 למקום ה-16.

מיכאל איתן: קפצנו עשרה מקומות וקיבלנו בשל כך ציון לשבח.

מיכאל איתן: בתוך המדד הזה – וזה הדבר החשוב אולי שאני רוצה לומר – חלק מהמרכיב של המדד, בדקו את שיתוף האזרחים באמצעים דיגיטליים, ושם יצאנו בדירוג העולמי במקום הרביעי.

מיכאל איתן: אני רואה בזה זריקת עידוד גדולה לעתיד.

מיכאל איתן: אני לא השלמתי את הדברים.

מיכאל איתן: הזמן עושה את שלו, אבל אני מוכן ואני מקווה שגם ייעשה שימוש בדברים שנעשו ובידע שצברתי, להעמיד אותו לרשות חברי כנסת והממשלה הבאה, ואני מאחל לכולכם הצלחה גדולה.

מיכאל איתן: הצלחת

מיכאל איתן: כם היא הצלחתה של מדינת ישראל כולה, של כל אזרחיה.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: רק דקה, כבוד השר.

אופיר אקוניס: האם למישהו מחברי הכנסת יש שאלה?

מיכאל איתן: אתה רוצה שאני אשבור פה את השיא שלי היום?

מיכאל איתן: זה 11 שעות.

אופיר אקוניס: אני חושב שאתה עוד מרוחק ממנו עשר שעות לפחות, דיברת רק שעה.

אופיר אקוניס: אם יש למישהו שאלה, בבקשה.

אופיר אקוניס: לחבר כנסת נחמן שי – בבקשה, אדוני.

נחמן שי: אדוני השר, קודם כול תודה רבה לך.

נחמן שי: הדברים שמנית הם חשובים לפי כל קנה מידה.

נחמן שי: מה יקרה עליהם עכשיו?

נחמן שי: אני מבין שהולכים לחול שינויים במבנה הממשלה, אולי פחות שרים.

נחמן שי: לאן ייפול התחום הזה שפיתחת אותו, הצגת אותו בפומבי והפכת אותו לעניין מרכזי?

נחמן שי: ואני אומר את זה בכל הכנות.

מיכאל איתן: מלכתחילה, כפרלמנטר ותיק ומנוסה, מהיום הראשון ידעתי שביום שאני אלך, הסיכוי שיבוא עוד פעם שר שיתביית על הנושא הזה ויצליח לתחזק אותו הוא סיכוי קלוש מאוד.

מיכאל איתן: ולכן כל מה שעשיתי היה לבנות את היחידות בתוך המשרדים הקיימים.

מיכאל איתן: יש מערך מסודר, יש תיאומים בין היחידות השונות.

מיכאל איתן: ראשי היחידות נפגשים.

מיכאל איתן: מרכזת את הפעילות הזאת ה-CIO הממשלתי, כרמלה אבנר, שהיא ראש יחידת התקשוב הממשלתית.

מיכאל איתן: הדברים האלה נעשים, הם בהתהוות.

מיכאל איתן: אני חושב שהם כבר עובדה שאין ממנה הליכה חזרה.

מיכאל איתן: אין משרד כזה.

מיכאל איתן: אם את הכול הייתי שומר באיזה משרד, נגיד אפילו במשרד ראש הממשלה, תחת הכותרת "מיכאל איתן, השר ללא תיק", שהקים דברים כאלה, הכול היה נמחק.

מיכאל איתן: אבל ברגע שהם יחידות מובנות, בתוך משרד המשפטים, בתוך משרד האוצר, בתוך משרד ראש הממשלה, שחלקן פועלות אבל הם משתפים פעולה, ויש מסגרת-על שאחראית עליה פקידה רמת-דרג עם סמכויות שהיא תקבל, אני מקווה מאוד שזה יצליח.

מיכאל איתן: ואתה יודע מה?

מיכאל איתן: בטוח שזה יצליח.

מיכאל איתן: השאלה היא אם זה יהיה המשך ישיר ממה שנעשה או שכעת תהיה איזושהי רגרסיה.

מיכאל איתן: המציאות, בסופו של דבר, תוביל את כולם לאמץ את המדיניות שעליה דיברתי.

מיכאל איתן: הנה, נמצא פה שר האוצר, שהודיתי לו כבר קודם.

מיכאל איתן: אני בטוח שאם הוא יהיה שר האוצר, הפרויקטים האלה ימשיכו להתפתח ללא בעיה, ואם יהיה מישהו אחר, הוא יעזור לי לשכנע את השר שיבוא במקומו לעשות את אותו דבר שהוא עשה, ונתן יד לקידום הדברים.

נחמן שי: תודה רבה.

מיכאל איתן: תודה רבה.

אופיר אקוניס: תודה, אדוני השר.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך.

אופיר אקוניס: זאת גם הזדמנות – אדוני, יכול להיות שזו הפעם האחרונה שעמדת כאן?

אופיר אקוניס: יכול להיות?

אופיר אקוניס: יכול להיות מצב כזה?

מיכאל איתן: כן, כן.

מיכאל איתן: כנראה שזה יהיה.

אופיר אקוניס: אני – – –

מיכאל איתן: ואני מאחל – –

אופיר אקוניס: אני – – – אני – – –

מיכאל איתן: – – מאחל לעצמי ולמדינת ישראל שזה יקרה מהר ככל האפשר.

אופיר אקוניס: אני חושב – כן, זו ברכה חשובה.

אופיר אקוניס: אני חושב שזה הזמן להודות לך על שירות למען הציבור במשך 28 שנים בבית הזה – – –

מיכאל איתן: לא לא לא, לזה אני לא מסכים.

מיכאל איתן: אני ממשיך הלאה לשרת את הציבור.

אופיר אקוניס: אז, אוקיי, בתפקידך כשר וחבר הכנסת – – –

מיכאל איתן: – – – זה בסדר.

אופיר אקוניס: לפחות – אולי תחזור עוד בכנסת העשרים.

מיכאל איתן: אין לי שום כוונות כאלה.

אופיר אקוניס: אוקיי.

אורי אורבך: – – – שנתיים בנאום אחד.

אופיר אקוניס: זה נכון.

אופיר אקוניס: לא, לא, הוא אמר, חבר הכנסת אורבך, השר איתן ציין שהנאום היה, אחרי כל הוויכוחים שהיו פה, 11 שעות.

אופיר אקוניס: זה היה הזמן.

אופיר אקוניס: פתרת לנו את – – –

מיכאל איתן: קצת פחות.

אופיר אקוניס: קצת פחות מ-11 שעות.

אופיר אקוניס: תודה רבה לך, אדוני.

אופיר אקוניס: אני מאוד מאוד מודה לך.

אופיר אקוניס: אנחנו עוברים לנאומי בכורה.

אופיר אקוניס: נאום הבכורה – כולם יברכו את השר, ואחר כך יעלה חבר הכנסת שי פירון לנאום הבכורה.

אופיר אקוניס: אתה יכול לעלות ולתפוס את מקומך, חבר הכנסת פירון.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת גילאון, שיברך אותך, כבר במקום.

אופיר אקוניס: אז בוא ניתן עוד איזה 30 שניות לברכות, ולאחר מכן תפצח בנאומך.

שי פירון: נתחיל או מה?

אופיר אקוניס: לא, אתה יודע, המברכים והמברכות.

שי פירון: כן, תשמע – – –

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני, חבר הכנסת שי פירון, בנאום הבכורה.

שי פירון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, זכות גדולה היא לעמוד על דוכן הנאומים בכנסת ישראל.

שי פירון: בחדר העבודה שבביתי תלויה תמונה אחת, צהובה, ישנה, מהוהה.

שי פירון: איש ואישה גבוהי קומה, עם תווי פנים מעוררי השראה ובגדים ותספורות של פעם, מוקפים בחמישה ילדים, צעירים, יפים וזקופים.

שי פירון: איש מהם לא נותר בחיים.

שי פירון: כולם מצאו את מותם במחנות העבודה שבטרנסניסטריה.

שי פירון: רק תינוקת אחת, עטופה, אותה עוטפת אם המשפחה, נותרה בחיים, וזו הסבתא שלי, סבתא רחל.

שי פירון: היא נישאה לסבא יעקב, שהיה בעלה הראשון – סליחה, שהיה אח של בעלה הראשון.

שי פירון: גם סבא יעקב, שהיה נשוי לאחות של סבתא, איבד את כל עולמו שם, באותם מחנות זוועה.

שי פירון: ודווקא שם הם החליטו להינשא ולהקים משפחה.

שי פירון: איך היה בהם כוח לאהוב ולכרות ברית עולם?

שי פירון: לא פעם אני חוזר בדמיוני אל החופה ההיא, מנסה להבין מה התחולל בין זוג למודי סבל, הבונים יחד עולם חדש דווקא שם.

שי פירון: אימא, שיושבת כאן, נולדה בפאתי המלחמה, והייתה פרי הילולים לאהבת האמת שבין סבא לסבתא.

שי פירון: הם תלויים על קיר חדר העבודה שלי משום שהולידו בי את הכמיהה לעתיד.

שי פירון: הרב פרופסור יונתן סקס, רבה הראשי של אנגליה, עמד על כך שיש מילים שאין להן תרגום בעברית.

שי פירון: אחת מהן היא המילה טרגדיה.

שי פירון: מדוע?

שי פירון: מפני שהיהדות כמהה לעתיד, לתקווה, לתיקון, והעיסוק בהיסטוריה בא רק כדי להשליך ממנה על העתיד.

שי פירון: כל ערכם של השורשים בא להם רק בשל יכולתם להצמיח עץ חזק, עב גזע וגבוה.

שי פירון: בעקבות שנות השואה כעס סבא על האל ופרש מאורח חיים דתי.

שי פירון: הוא לא כפר.

שי פירון: הוא בחר בדרך קשה ומייסרת: הוא כעס.

שי פירון: הוא זעם.

שי פירון: לרגע לא שכח.

שי פירון: פחח עם אצבעות מחוספסות ולב רגיש, שלא פסק לרגע מלחשב חשבונו של עולם: "על מה ולמה מצאתנו הרעה הזאת?

שי פירון: " כחסיד לשעבר הוא בנה את ביתו כמה רחובות מתחת לקריית-ויז'ניץ שבחיפה.

שי פירון: סמוך ונראה.

שי פירון: נוגע – לא נוגע.

שי פירון: הוא היה הראשון שלימד אותי מהי דואליות.

שי פירון: חייו היו חידה לא פתורה.

שי פירון: היא הייתה עטופה בחן ובחסד, והלכה בדרכם של הסופרים היידיים, שידעו לספר סיפורים כואבים עם חיוך אירוני דק.

שי פירון: בשבתות צעד לבית-הכנסת, ואחר כך שמע ברדיו פרקי חזנות וצפה בתחרויות אגרוף בטלוויזיה הלבנונית.

שי פירון: זו הדואליות של סבא.

שי פירון: אבא, שגם הוא יושב כאן, בא ממצרים.

שי פירון: בבית אביו, מראשי הקהילה היהודית בקהיר, התארח לתקופה של כשנה מרן הרב עובדיה יוסף, ואבא נחשף להנהגת הקהילה על מורכבויותיה וקשייה.

שי פירון: כשבאו לארץ, מרום ההנהגה היהודית, סבלו מחוסר הכרה והערכה.

שי פירון: הם לא חשו בכבוד הראשי שהיה ראוי להם, למעמדם.

שי פירון: הם הרגישו שיש פערים בין גלויות שונות, בין תרבויות שונות, ותרבותם שלהם לא זכתה לאותו כבוד ואותה הערכה כפי שהיה ראוי להם.

שי פירון: גם בנשמתו של אבא, שבחר באורח חיים לא דתי, חילוני למהדרין, נצרבה הכמיהה למסורת.

שי פירון: וכך, בילדותי מצאנו עצמנו נוסעים ברכב לבית-הכנסת בימי ראש השנה ומועד, כי אי-אפשר שלא להתפלל בבית-הכנסת של סבא.

שי פירון: גדלתי על קו התפר – אימא מארצות אשכנז ואבא מבני עדות המזרח; אבא שלקח אותי על הכתפיים להפגנות שבהן נשא מנחם בגין נאומים מלאי פתוס ואימא חברת מרכז מפלגת העבודה.

שי פירון: כשבחרתי בחירה אישית – פואד, אדוני היושב-ראש, מחייך, כי משם ההיכרות.

שי פירון: כשבחרתי בחירה אישית לחיות חיים של תורה המחויבים להלכה, קיבלו אותי אימא ואבא באופן נדיר.

שי פירון: לא היו מריבות, צעקות, ואפילו לא תחושה של החמצה, אבל היה ויכוח נוקב.

שי פירון: אימא הביאה לי שורה של ספרים.

שי פירון: רצתה שאקרא ואלמד עד שאדע למה לא נכון ולא כדאי ולא ראוי להיות דתי.

שי פירון: אני זוכר עצמי יושב בכיתה עם המחנך, רב בני-ברקי, אוהב אדם ובקי בתורה, אבל יותר מכך – בקי בתורת החינוך, ואני מקריא באוזניו פרקים מהספר "מרכבות האלים", והוא, בסוג של סבלנות אין קץ, מנסה לפרוך את טענותי אחת לאחת.

שי פירון: כאמור, מצאתי עצמי מילדותי על קו התפר.

שי פירון: מצב כזה יכול להוביל אותך לשני כיוונים: אפשר לבחור בקרע, בספקנות, בחוסר ודאות; אפשר לשחק בקרעים, להגדיל אותם, לכער אותם.

שי פירון: זו בחירה אנושית, מובנת ולגיטימית.

שי פירון: אבל בחרתי לעסוק באיחוי קרעים.

שי פירון: בדרכו של חנוך המקראי, שהיה תופר מנעלים ומכוון ייחודים, מצאתי עצמי הולך וסובב מעיר לעיר, תופר ומחבר אנשים ומשתדל לייחד ייחודים.

שי פירון: בשבת האחרונה ישבתי לסעודת שבת בשולחן אחד עם הרב ישראל מאיר לאו ואחיו נפתלי לביא-לאו.

שי פירון: שם נחשפתי שוב לעומקו של הקשר בין העם לארץ המובטחת.

שי פירון: שוב שמעתי את הסיפור שהתרחש בפאתי המלחמה, במחנה בוכנוולד.

שי פירון: נפתלי, אח בוגר, שראה עצמו אחראי לשלומו של אחיו בן השמונה, לקה במחלה.

שי פירון: סיכויי ההחלמה התמעטו.

שי פירון: מרגע לרגע הוא סבר שאלה רגעי חייו האחרונים.

שי פירון: לפיכך, שם, במחנה ההוא, פנה לאחיו הצעיר ואמר לו בפולנית: "לולק, יכול להיות שהמלחמה תסתיים ואני לא אהיה בחיים.

שי פירון: אני רוצה ללמד אותך שתי מילים בעברית.

שי פירון: אם תינצל, תאמר אותן ורק אותן.

שי פירון: ועכשיו, תחזור אחרי: ארץ-ישראל.

שי פירון: ושוב, ארץ-ישראל".

שי פירון: שם למד הרב לאו את מילותיו הראשונות בעברית: ארץ-ישראל.

שי פירון: לימודי בישיבה הגבוהה לוו בתודעה עמוקה של פעמי משיח, של גאולה קרבה והולכת.

שי פירון: פעם אחר פעם למדנו את דברי הרמב"ן, שראה את עיקר מצוות יישוב ארץ-ישראל בהחלת הריבונות.

שי פירון: לא עוד יהדות של פרטים, המטילה חובות של חסד וצדקה על הפרט, כי אם אחריות ציבורית-לאומית.

שי פירון: ריבונות מולידה אחריות.

שי פירון: אי-אפשר להתעלם מהצלחות מופלאות המפארות את מדינתנו.

שי פירון: אני גאה להיות יהודי, ציוני וישראלי.

שי פירון: ובכל זאת, אל לנו לגנוז את החלום הגדול.

שי פירון: יהדות עמוקה, המבקשת להחיל ריבונות חדשה, לא יכולה להסתמך על חסד, על ארגונים המיטיבים עם הפרט.

שי פירון: יהדות השואבת את כוחה מכוחה של הנבואה מחויבת לבקש לשנות את המרחב ואת הציבוריות.

שי פירון: הגיעה העת לתבוע את עלבונה של יהדות שורשית ועמוקה.

שי פירון: על האדמה הזאת, בעיר האלוהים, צעדו נביאי ישראל.

שי פירון: הם טלטלו את מנהיגי הציבור וסדקו את שלוות הנפש של האזרחים.

שי פירון: הם לא הסתפקו בריטואל דתי.

שי פירון: להפך, לעתים הם ראו בהקפדה על המצוות סוג של בריחה מאחריות לחיים שלמים וטהורים.

שי פירון: לפעמים ההקפדה על כשרות יתרה מזככת ומטהרת עד כדי התעלמות מעובד מנוצל שלא זוכה לשכר מינימום; מאולם חתונות כשר למהדרין המקפיד על "גלאט כשר", אך מתעלם מעקרונות של "גלאט יושר", ולא משלם מסים ולא מנגיש עצמו ולא מקפיד על שעות עבודה ומנוחה; מישיבה או אולפנה שלומדים בהן תורת אמת אך אין בהן נגישות, כך שאנשים עם צרכים מיוחדים מודרים מהן.

שי פירון: לצערי, דמותה של תורת ישראל כמקור של צדק והשראה, כמקור של מוסר, כמקור של הכרה בערך האדם, יהיה אשר יהיה, הולכת ונשחקת.

שי פירון: גם מערכת היחסים שבין דת ומדינה קוראת לנו לבירור מחודש.

שי פירון: דווקא בשל מחויבותי העמוקה ליהדות – עלינו להחזיר את ממד החירות הרוחנית לשיח הדתי; לשחרר את האמונה הגדולה, שלעתים הופכת למשותקת ומשתקת בשל הסכמים מימים עברו.

שי פירון: דוד בן-גוריון, בחוכמתו הרבה, יזם את הסטטוס-קוו.

שי פירון: הוא הבין שאי-אפשר לנהל דיונים עמוקים על זהות כשאויבים אורבים על הגבולות.

שי פירון: אבל עתה הגיעה השעה לעמול יחד על זהותה של החברה ודמותה של המדינה.

שי פירון: אי-אפשר להפטיר כדאשתקד, ומי שיבקש להגן על הדת בכלים של אתמול, מסכן את היהדות.

שי פירון: אכן, זוהי משימה כבדה, הדורשת שיח מעמיק, לא דעות קדומות.

שי פירון: אבל למען העתיד של כולנו, אנחנו חייבים לנהל אותו.

שי פירון: פעילותי בכנסת תוקדש למימוש חלום ארץ-ישראל השלמה, ארץ-ישראל שכוללת את כל אותם רכיבים שעליהם דיברתי עד כה.

שי פירון: סיוע צנוע בבניית קומה נוספת בארץ התנ"ך, ארץ שהיא אור לגויים, מדינה שמעוררת השראה לא רק בזכות היזמות אלא גם, אולי בעיקר, בשל ההדר המוסרי והיופי החברתי שיאפיינו את מוסדותיה ואזרחיה.

שי פירון: לכנסת הגעתי מבית-הספר, מהכיתה.

שי פירון: כל אחד ואחד מתלמידי מלווה אותי לבית הזה.

שי פירון: הם מקור אושרי ומשוש חיי.

שי פירון: הסיפור האישי של כל אחד מהם הוא במידה רבה הסיפור שלי.

שי פירון: כשהם מוארים וטובי לב, ימי עוברים עלי בנחת, וכשמי מהם סובל, קשה עלי הנשימה כאילו חסר ממני משהו.

שי פירון: תלמידים, כבנים, מזמנים חוויות עמוקות, שיחות נפש, התלבטויות וגם אסונות.

שי פירון: אין קשה מלקבור תלמידים, לנחם הורים ולשקם את האמון של חבריהם בחיים.

שי פירון: אבל אהבת התלמידים צומחת בעיקר מתוך הכמיהה אל העתיד.

שי פירון: חינוך הוא המפתח לעתיד.

שי פירון: במערכת החינוך הישראלית צעירים נפלאים בעלי כישורים ולא מעט מורים המוכנים להתמסר לשליחותם החינוכית.

שי פירון: ואף-על-פי-כן, מערכת החינוך הישראלית מדשדשת מאחור.

שי פירון: על אף רפורמות משמעותיות ושיח ציבורי מקיף, טרם התרחשה פריצת דרך משמעותית שתוביל את ילדי עם הספר למקומם הראוי.

שי פירון: אף שבכל העולם מערכות חינוך אחראיות לצמצום פערים, מערכת החינוך הישראלית מנציחה ולפעמים אף מגדילה פערים.

שי פירון: עתידם של ילדים נגזל מהם בקטנותם.

שי פירון: זהו עוול מוסרי, כשל חברתי ומעשה נעדר היגיון כלכלי.

שי פירון: לצד זה, מעמדם של מורים בישראל קורא לשינוי גדול.

שי פירון: ראשית, יש לראות בהם מחנכים, לא רק פועלים העמלים בשירות מערכת עצומה של בחינות.

שי פירון: שירת הנפש, הרחבת האופקים ועידוד הסקרנות והיצירתיות הם כלי העבודה המרכזיים של המחנך.

שי פירון: נשמת החינוך, שיח יהודי, הומני ותרבותי, היכרות עם הארץ על מרחביה ועל מגוון אזרחיה כמעט ונעלמו מסדר-יומם של תלמידי התיכונים בישראל.

שי פירון: רק תוכנית לימודית כללית, המקיפה את כלל המגזרים, לימודי יסוד המסייעים לבנייתו של אתוס חברתי, תרבותי ורעיוני משותף, יסייעו לנו להגיע להישגים הראויים לנו.

שי פירון: אשתדל לתרום להעמקת שילובם של ילדים עם צרכים מיוחדים במערכת החינוך.

שי פירון: אני רוצה להודות לאברומי, תלמיד כיתת התקשורת, כיתת PDD בישיבה, שכבר שבועיים מתקשר אלי כל יום ושואל מתי אני נואם.

שי פירון: אז הוא אורח שלי היום.

שי פירון: חברי הכנסת, אמש ציינו את ט' באדר.

שי פירון: לפני כאלפיים שנה, ביום זה, התפרצה המחלוקת בין בית הלל ובית שמאי.

שי פירון: היא התפרצה למחלוקת אלימה.

שי פירון: עד אז היא הייתה מחלוקת בונה, מחלוקת לשם שמים, אבל אז הפכה לעימות הרסני, שהוביל למותם של 3,000 אנשים.

שי פירון: ב"שולחן ערוך" נקבע היום הזה כיום צום.

שי פירון: אני לא רוצה שנוותר על המחלוקת.

שי פירון: הבה נמשיך לחלוק, נתווכח בבית הזה, נשמיע דעות שונות, אבל לא נוותר על הדרך, לא נוותר על האופן, לא נוותר על הסגנון, לא נוותר על השפה.

שי פירון: אסור שהוויכוח בינינו יהיה בדרך לא ראויה.

שי פירון: כולנו באים לכאן עם תרמיל ערכים, תפיסות עולם, מורי דרך מעוררי השראה.

שי פירון: דברים שבכתב ושבעל-פה מלווים אותנו בכל צעד וצעד.

שי פירון: לקראת סיום דברי אני מבקש לשתף בפנינה רעיונית שקיבלתי במתנה מהרב יהודה עמיטל.

שי פירון: הרב עמיטל, מחנך, פורץ דרך, איש אמת, איש דגול, היה גם שר באחת מממשלות ישראל, ביקש לסרטט את דמות הבוגר האולטימטיבי של מוסדותיו, וכך הוא סיפר: מסופר על הרבי הזקן, רב שניאור זלמן מלאדי, שהגיע פעם לבית בנו.

שי פירון: ישב הוא בחדר הפנימי ועסק בתורה בהתלהבות.

שי פירון: בחדר האמצעי ישב בנו, שגם הוא עסק בתורה בהתלהבות, ואילו בחדר הקיצוני ישב הנכד.

שי פירון: הוא שכב בעריסה וישן.

שי פירון: לפתע התעורר הנכד ופרץ בבכי.

שי פירון: הבן, שישב בחדר האמצעי, לא שמע את קולות הבכי, הוא היה שקוע בתורה.

שי פירון: אבל הסבא, המבוגר האחראי, שישב בחדר המרוחק, קם וניגש אל הנכד, נטל אותו בידיו והרגיע אותו.

שי פירון: וכך, כשהתינוק בידיו הוא ניגש אל בנו ואמר לו: בני יקירי, מי שלא שומע בכי של תינוק אחרי שהוא פותח ספר, עדיף שלא יפתח ספרים אף פעם.

שי פירון: לשמוע בכיו של תינוק.

שי פירון: להיות מסוגל לשמוע בכי של תינוקות.

שי פירון: אני רוצה לאחל לכולנו שתמיד, על אף מכלול תפקידיו של הבית – הוועדות, החקיקה, הנאומים, השדולות – לא ייאטמו אוזנינו מלשמוע בכיים של עשוקים המבקשים לשמוע קול ברור וצלול יוצא מהבית הזה.

שי פירון: בהזדמנות זאת אני מבקש להודות לחברי ורעי יאיר לפיד, ולכל חברי למשפחת יש עתיד – נכון שאנחנו גם מפלגה, אבל למשפחת יש עתיד – על החברות המופלאה והבירור הרעיוני הנוקב שמסייע לנו להגדיר מחדש ישראליות.

שי פירון: ישראליות שלא מכירה בשונות, ישראליות שמזככת ומצרפת אנשים שונים מעמדות שונות, מתפיסות עולם שונות, וכותבת יחד אמנה פנימית חדשה לחברה הישראלית.

שי פירון: נאומי הבכורה של חברי כנסת רבים לוו בתפילות וברכות.

שי פירון: אני בכלל מרגיש שלבוא לכנסת הזאת, אין פה אפילו דקה של ביטול תורה.

שי פירון: כמות – שעות הקודש שעוברות עלינו כאן, במשכן הזה, הן עצומות.

שי פירון: אני מבקש לא לסיים בתפילה אלא דווקא בפרק תהילים, שהוא, מבחינתי, מקור של השראה: "מזמור לדוד.

שי פירון: ה' מי יגור באהלך מי ישכֹן בהר קדשך.

שי פירון: הולך תמים ופֹעל צדק ודֹבר אמת בלבבו.

שי פירון: לא רגל על לשֹנו לא עשה לרעהו רעה וחרפה לא נשא על קרֹבו.

שי פירון: נבזה בעיניו נמאס ואת יראי ה' יכבד נשבע להרע ולא ימִר.

שי פירון: כספו לא נתן בנשך ושֹחד על נקי לא לקח, עֹשה אלה לא ימוט לעולם".

שי פירון: תודה רבה.

בנימין בן-אליעזר: אני מזמין את חבר הכנסת אילן גילאון לומר כמה מילות ברכה.

בנימין בן-אליעזר: בבקשה.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, אל תסתכל עלי כאילו אני איזה מברך מקצועי, אף-על-פי שבירכתי כמה אנשים.

אילן גילאון: אני נשבע לך שכל מי שבירכתי אני אוהב אותו מעומק לבי.

אילן גילאון: יש גם כמה שלא יצא לי לברך, ואני אוהב אותם כך.

אילן גילאון: אבל שי פירון זה בכלל סיפור אחר, אדוני, זו בכלל אהבה ממבט ראשון, ובפעם הראשונה שפגשתי אותו הגענו לחנוכה, אדוני, של מעלית.

אילן גילאון: לא של מחלף, לא של כביש, לא של קניון, של מעלית בישיבה של שי בפתח-תקווה, כי הוא הנגיש את הישיבה לילדים שמשולבים בחינוך אצלו במערכת החינוך, שלא יכלו לעלות לקומה למעלה, ואני מתוקף תפקידי שאחראי לנגישות הוזמנתי לחנוכת המעלית הזאת, אדוני, וחנכנו את המעלית עם חיתוך סרט.

אילן גילאון: ומה אני אגיד לך, אני חושב שאנשים שחונכים מעלית הם אנשים שאני לא יכול שלא לאהוב אותם.

אילן גילאון: ואז ראיתי אותו מדבר עם צאן מרעיתו בישיבה, עם התלמידים שלו.

אילן גילאון: זו הייתה פואמה פדגוגית, מייד ראיתי את זה.

אילן גילאון: בכלל, שי הוא איש מתלהב כזה, אבל בעיני הוא המחיש יותר מכל אדם אחר שראיתי עד אז את אמרתו של קורצ'אק על ילדים.

אילן גילאון: פעם שאלו אותו מהם ילדים, אז הוא אמר: ילדים הם כמו כל האנשים, רק שהם יותר נמוכים.

אילן גילאון: וזה אומר שצריך לכבד אותם, כי צריך לכבד אנשים, וודאי שצריך לכבד אנשים שהם יותר נמוכים.

אילן גילאון: ולכן אני מאוד מאוד שמח ששי כאן.

אילן גילאון: עשיתי אתו עוד כמה דברים.

אילן גילאון: נדמה לי ששם ראיתי גם את יעקב פרי פעם אחת.

אילן גילאון: אני חושב בכלל שיש עתיד קמה אצלך בישיבה, לפי דעתי.

אילן גילאון: נכון?

אילן גילאון: יכול להיות דבר כזה?

אילן גילאון: פרי היה שם, אני ראיתי.

אילן גילאון: ואני רקחתי כמה פעמים, רקחנו ריבות לחג.

אילן גילאון: שי, שמעתי את נאומו, ואני חושב שהוא, יותר מכל דבר אחר, ההמחשה שהיהדות היא רוחם של נביאים, מה שה"זקן" קרא: בחזון נביאי ישראל.

אילן גילאון: לדעתי, הוא התייחס לשלושת החבר'ה האלה: ירמיהו, ישעיהו, ואצלנו היו אומרים עמוס.

אילן גילאון: זה הנביא החברתי והמדיני וזה שמאס בזבחיכם, שאתה דיברת עליו.

אילן גילאון: וזה כל כך נכון וזה כל כך מגבש.

אילן גילאון: תראה, אני בן-אדם סטטיסטי וקצת גם ריאלי.

אילן גילאון: לא תהיה לי כנראה בגלגול הזה זכות להרכיב ממשלות.

אילן גילאון: אבל אני אגיד לך wishful thinking, אני מקווה שאני לא אפריע לאף אחד.

אילן גילאון: זאת אומרת, איפה הייתי רוצה לראות את שי.

אילן גילאון: כי הייתי רוצה לראות את שי במקום שהוא יכול להיות הכי טוב בו.

אילן גילאון: יותר מכל דבר אחר, שי הוא מחנך ומורה.

אילן גילאון: נגיד just in case, אני לא רוצה להתערב במה שקורה שם.

אילן גילאון: אם זה יקרה, שי, תזכור שהבעיה המרכזית במערכת החינוך הישראלית, שהייתה פעם מאוד טובה ומאוד מפוארת, היא קודם כול ובראש ובראשונה מעמדו של המחנך הישראלי, ובכך תצטרך לטפל, וגודל הכיתות והמבנה הארגוני – אני אומר סתם, זה לא עליך, אני אומר כללית, אם זה יקרה לך, חס וחלילה, במירכאות כפולות ומכופלות, הלוואי, אבל שתדע.

אילן גילאון: המערכת המאוד מורכבת ומאוד מסובכת – – –

בנימין בן-אליעזר: מה, אתה מוטרד להגיד שאתה היית רוצה לראות אותו שר חינוך?

אילן גילאון: אני לא רוצה לקלקל לו, אתה מבין?

אילן גילאון: אני לא רוצה, מפאת עינא בישא.

אילן גילאון: אבל אם אני אגיד לך מעומק לבי, זה מה שהייתי רוצה.

אילן גילאון: כי תראה, יש לי כבר נכדים במערכת החינוך, ואני רוצה להיות בהחלט שקט.

אילן גילאון: יקירי, טוב שבאת לפה, אנחנו באמת בהתרוממות רוח.

אילן גילאון: גם אתה וגם חבריך.

אילן גילאון: אני בהחלט חושב שחוסר ניסיון פוליטי הוא דבר מצוין ומבורך.

אילן גילאון: אף פעם לא האמנתי במשפט שאומר: אין חכם כבעל ניסיון.

אילן גילאון: יש לנו הרבה הוכחות לבעלי ניסיון לא כל כך חכמים, אתה יודע, ועם המטען שאתה מביא פה אני חושב שאני יכול להיות שקט לפחות לגבי הנכדים שלי.

אילן גילאון: ותראה, אפילו יצאתי אינטרסנט.

אילן גילאון: אוהב אותך.

בנימין בן-אליעזר: אני מודה לך.

בנימין בן-אליעזר: ועתה יש לי הכבוד המאוד מאוד מיוחד להזמין את חברי וידידי חבר הכנסת חיליק בר, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: נכבדי יושב-ראש הכנסת, במובנים רבים יש לי גם הכבוד לומר מורי ורבי חבר הכנסת פואד בן-אליעזר, חברות וחברי כנסת נכבדה, חברותי וחברי, על שלושה דברים העולם עומד, ועל שלושה טעמים ובשל שלוש סיבות עיקריות אני נכנסתי לפוליטיקה ולחיים הציבוריים, ולמען שלושתם אני מתכוון לפעול כאן בשליחותי בכנסת.

יחיאל חיליק בר: אני אספר לכם על שלוש הסיבות האלה, ולאחר מכן ארד מהדוכן.

יחיאל חיליק בר: מבטיח.

יחיאל חיליק בר: סיבה ראשונה היא שוויון חברתי, אבל לא סתם כססמה ולא כמשהו רחב, אלא בעיקר בהיבט של השוויון בין פריפריה למרכז.

יחיאל חיליק בר: ואיך הגעתי לזה?

יחיאל חיליק בר: אני אספר לכם.

יחיאל חיליק בר: אתם יודעים, החיים שלי זימנו לי באמת ילדות מופלאה ומעניינת, רובה בצפת, לצד ארבעה אחים ואחות אחת, לשני הורים מדהימים, אמי טובה ואבי מימון.

יחיאל חיליק בר: מחנכים שניהם, מורים.

יחיאל חיליק בר: מסכנים, לא משתלם להיות מורה היום.

יחיאל חיליק בר: אבל תאמינו או לא, אף שהורי היו מחנכים, ב-12 שנות לימוד עברתי תשעה מוסדות חינוך ובתי-ספר שונים ומגוונים, בהם גם כמה פנימיות.

יחיאל חיליק בר: למעשה אני שיאן הארץ.

יחיאל חיליק בר: אם שי פירון יהיה שר החינוך – אני אגלה לך, אני שיאן הארץ במספר מוסדות חינוך פר-12 שנות לימוד.

יחיאל חיליק בר: תשעה. ומוסדות החינוך האלה היו מגוונים, שונים האחד מהשני, מקצה לקצה.

יחיאל חיליק בר: הם עברו מפנימיית נהלל החילונית, שם חלבתי פרות ורעיתי צאן, ועד ללימודי ב"חדר" או ב"חיידר" בבית-ספר האר"י הקדוש בצפת, שם קיבלתי חינוך תורני כהלכתו ושם גם חטפתי מכות על האצבעות עם סרגל ברזל גדול כשהפרעתי למורה או למלמד.

יחיאל חיליק בר: עברתי מבית-ספר שהבוקר שלו נפתח בתפילת "מודה אני לפניך מלך חי וקיים" ועד בית-ספר שיום הלימוד שלו נסגר בשירה בציבור של שירי ארץ-ישראל היפה והעובדת, ואפילו שירי הפלמ"ח.

יחיאל חיליק בר: כיף אמיתי, תענוג אמיתי, מלא חברים, מלא חוויות, מלא תמונות מחזור.

יחיאל חיליק בר: אבל באחת הפנימיות שבהן למדתי, מכללת "בזק" בירושלים, שבזכותה התאהבתי בעיר הזאת ועברתי אליה מצפת, היו ילדים מכל רחבי הארץ, ובסופי-שבוע היינו לנים האחד אצל השני.

יחיאל חיליק בר: הם היו באים ומתארחים אצלי, בבית הורי בצפת, שם נולדתי וגדלתי, ואני הייתי מתארח אצלם, בבתים שלהם בתל-אביב, גבעתיים, כפר-סבא.

יחיאל חיליק בר: ולאט-לאט, ביקור אחר ביקור, הבנתי שיש להם שם במרכז דברים שאין לי כאן בצפת.

יחיאל חיליק בר: גיליתי מה זה תיאטרון ומה זה קולנוע, נשבע לכם.

יחיאל חיליק בר: גיליתי מה זה מתנ"ס עם יותר מחוג כדורגל, חוג כדורסל וחוג ציור.

יחיאל חיליק בר: אצלנו מי שלא היה בכדורגל היה בכדורסל, מי שלא בכדורסל – בחוג ציור.

יחיאל חיליק בר: היה לנו גם חוג ג'ודו, אבל מה לעשות, גם החליפה הייתה קצת יקרה לרכוש, וגם הלכנו מספיק מכות בשכונה, לא רצינו גם לשלם על זה.

יחיאל חיליק בר: אלו החוגים שהיו לנו.

יחיאל חיליק בר: וכשהייתי אצל חברי במרכז גיליתי חוגים חדשים, אפילו גיליתי מילים חדשות שלא היו מוכרות לי: מקרמה, קפואירה, טאי-צ'י.

יחיאל חיליק בר: לא רק שלא ידעתי שיש חוגים כאלה, לא ידעתי שיש מילים כאלו עד שיצאתי מצפת.

יחיאל חיליק בר: חוג שפות, חוג מדע וחלל, חוג רפואה לנוער.

יחיאל חיליק בר: ילדים בני 14 במתנ"ס בכפר-סבא לומדים רפואה לנוער.

יחיאל חיליק בר: יפה.

יחיאל חיליק בר: גיליתי גם שאצל האחות של חבר שלי מהפנימייה, שלמדה בכפר-סבא, יש 20 תלמידים בכיתה, ואצלי היו 40 תלמידים בכיתה.

יחיאל חיליק בר: גיליתי שהרחובות שלהם במרכז נאים יותר ומוארים יותר, הכבישים סלולים יותר, שיש דבר כזה תרבות פנאי ושתרבות פנאי זה לא רק לפצח גרעינים על המעקה בשכונה, לשחק בפורפרות וגוגואים.

יחיאל חיליק בר: גיליתי שיש להם גנים ציבוריים יפים ופארקים, ובקיצור – שהדשא של השכן במרכז ירוק יותר משלנו בפריפריה, ושאלתי את עצמי למה.

יחיאל חיליק בר: ועשיתי משוואה מתמטית בראש: מדינה כזאת קטנה, 600 קילומטרים מלמעלה עד למטה, פלוס המוח היהודי המפורסם, שהמציא כמעט כל דבר בעולם הזה – לא יכול להיות שווה מדינה שבה אם אתה נולד בצפון או בדרום, בכפר או בעיר, אם אתה יהודי או ערבי או עולה מאתיופיה או אוקראינה – לא יכול להיות שתקבל פחות או יותר את אותם תנאים בסיסיים כדי להתחיל את החיים שלך?

יחיאל חיליק בר: ברור שיכול להיות.

יחיאל חיליק בר: חייב להיות.

יחיאל חיליק בר: אנחנו לא ארצות-הברית או סין – מיליוני דונם, מאות מיליוני תושבים.

יחיאל חיליק בר: 600 קילומטר, פלוס המוח היהודי – יכול וצריך להיות שווה – שוויון בכל רחבי הארץ.

יחיאל חיליק בר: זה באמת הטריף אותי.

יחיאל חיליק בר: שאלתי את אבא שלי, מימון, איך משנים?

יחיאל חיליק בר: אמר לי, דרך החיים הציבוריים.

יחיאל חיליק בר: אמר ועשה.

יחיאל חיליק בר: אגב, עבר להיות ממורה לאיש ציבור בצפת.

יחיאל חיליק בר: ממנו ינקתי את זה.

יחיאל חיליק בר: אז המטרה הראשונה שלשמה נכנסתי לחיים הפוליטיים היא השוואת הפריפריה למרכז עד כמה שאפשר; היא מתן תנאי חיים בסיסיים ושווים, עד כמה שאפשר, לילד שנולד בצפת או בקריית-שמונה או באופקים – כמו אשתי, המוכשרת והמוצלחת ממני בכל היבט אפשרי – לתנאים שיש לילד שנולד בגבעתיים או ברמת-גן או בכפר-סבא.

יחיאל חיליק בר: רק הבסיס, לפחות הבסיס.

יחיאל חיליק בר: זה אפשרי, זה בידינו – הכול עניין של סדרי עדיפויות: סדרי עדיפויות תקציביים, סדרי עדיפויות מוסריים; אמות מידה אחרות, אכפתיות וסולידריות – מילה ששכחנו ושלי קצת הזכירה לנו בקמפיין האחרון.

יחיאל חיליק בר: זה בידינו, ואני מאחל לנו שככנסת נשכיל לשנות בתחום החשוב הזה, של השוואת הפריפריה ושכונות המצוקה למרכז הארץ.

יחיאל חיליק בר: אגב, אני עומד בראש שדולה שעוסקת בנושא הזה, ואני מזמין את כולכם להצטרף.

יחיאל חיליק בר: סיבה שנייה שלשמה נכנסתי לחיים הציבוריים היא שלום-הבית שלנו פה בתוכנו, בתוך החברה הישראלית; בין החלקים השונים שמרכיבים את הבית היהודי הזה שלנו, ולא רק היהודי.

יחיאל חיליק בר: ולמה אני אומר את זה?

יחיאל חיליק בר: תראו, לפני כמה שנים נפלה בחלקי הזכות הגדולה לנהל פרויקט מדהים, שנקרא "מסע יהודי-ישראלי".

יחיאל חיליק בר: לקחתי 30 מנהיגות ומנהיגים מכל קצוות החברה הישראלית: דתיים-לאומיים, חרדים, חילונים, מתנחלים, שמאלנים, ימנים, נשים וגברים.

יחיאל חיליק בר: סגרתי אותם בוואקום לשלושה מפגשים של שלושה ימים כל אחד, ואמרתי להם, בלי פייסבוק, בלי טלפון – בואו נדבר.

יחיאל חיליק בר: היה כיף, אבל מה גיליתי בסוף ההליך?

יחיאל חיליק בר: אוי געוואלד, כמו שהיה אומר סבי הפולני ז"ל – גיליתי כמה מסוכנת ואיומה התהום הפעורה בינינו פה בתוך החברה הישראלית.

יחיאל חיליק בר: זה הפחיד אותי יותר מהכול.

יחיאל חיליק בר: זה הפחיד אותי יותר מהפצצה האיראנית, זה הפחיד אותי יותר מה"חמאס", זה הפחיד אותי יותר מהמינוי של צ'אק הייגל לשר ההגנה האמריקני.

יחיאל חיליק בר: זה הפחיד אותי אפילו יותר ממסיבת העיתונאים המשותפת, אתמול, של ציפי וביבי.

יחיאל חיליק בר: יותר מהכול הפחידו אותי הפער והקרע שיש לנו בתוך החברה הזאת: חילונים שונאים חרדים, חרדים שונאים חילונים, שמאלנים שונאים מתנחלים, ומנהיגים ימנים לוחשים לרבנים שהשמאלנים שכחו מה זה להיות יהודים.

יחיאל חיליק בר: מה?

יחיאל חיליק בר: מה קרה לנו?

יחיאל חיליק בר: מה קרה לעם הסגולה הזה?

יחיאל חיליק בר: לשנוא חרדים?

יחיאל חיליק בר: באמת?

יחיאל חיליק בר: הלוא על שום שהיו יהודים חרדים נשלחו סבי יעקב קוטובסקי, זכרו לברכה, וכל משפחתו למחנות ההשמדה ולתאי הגזים באושוויץ.

יחיאל חיליק בר: הרי הדתיים והחרדים הם אלה שבשם כולנו, מה לעשות, לפעמים שומרים על הניצוץ שלנו עם הדת, עם תורת ישראל, עם אבינו שבשמים.

יחיאל חיליק בר: החרדים גם מנצלים את זה לפעמים יותר מדי, ואנחנו נדבר על זה בהזדמנות אחרת – אבל לשנוא חרדים?

יחיאל חיליק בר: לשנוא חילונים?

יחיאל חיליק בר: הלוא על ערש הציונות החילונית והרבה בזכותה אנחנו הקמנו את המפעל – את המדינה הציונית החזקה והמשגשגת הזאת.

יחיאל חיליק בר: הציונות החילונית היא זאת שבנתה את הארץ הזאת והשיגה לה את ההישגים החשובים כל כך.

יחיאל חיליק בר: גזענות כלפי אתיופים?

יחיאל חיליק בר: האם יש כאן מישהו שהוא יהודי או ציוני מספיק שעלה ארצה רק כדי לנשק את אדמת הקודש?

יחיאל חיליק בר: האם ככה מנשקת אותו אדמת הקודש בחזרה?

יחיאל חיליק בר: גזענות כלפי אתיופים?

יחיאל חיליק בר: תאמינו לי, יש לי אחיינית אתיופית, קוראים לה אור, בדקתי אותה מכל הבחינות, ואללה, אותו דבר כמונו בול, רק הרבה יותר יפה וחכמה.

יחיאל חיליק בר: לשנוא שמאלנים?

יחיאל חיליק בר: אופנה.

יחיאל חיליק בר: הלוא לעתים השמאל בארץ הזאת נותר כמעט היחיד שמזכיר לנו את המחויבות לשלום, לערכים הומניים של שוויון, של צדק חברתי ושל דמוקרטיה.

יחיאל חיליק בר: לשנוא מתנחלים?

יחיאל חיליק בר: באמת?

יחיאל חיליק בר: הלוא אנחנו מהבית הזה שלחנו אותם להתיישב על אדמת אבותינו בעזה, ביהודה ובשומרון; שלחנו אותם להיות העמוד שלפני המחנה, החלוצים שמפריחים שם את השממה.

יחיאל חיליק בר: המתנחלים הם ציונים ופטריוטים גדולים, והרבה מאתנו יכולים ללמוד מהם הרבה דברים.

יחיאל חיליק בר: אבל אל נא נתבלבל, ידידינו.

יחיאל חיליק בר: אחרי שהחמאתי למתנחלים אני גם אומַר להם שכמו שמהבית הזה שלחנו אותם להפריח שם את השממה, יכול להיות שמהבית הזה כדאי – ונוכל – שנאמר להם יום אחד: שובו אל תוך הארץ וגבולותיה החדשים כפי שייקבעו בהסכם שלום או בהסדר עם אויבינו, כי כעת אנחנו חושבים שזה הדבר הנכון לחיזוק עמנו ולהבטחת עתידו.

יחיאל חיליק בר: נאמר להם: שובו לגבולותינו, כי חיי אדם וחיי הנצח של המדינה הציונית האהובה שלנו יותר חשובים לנו מבעלות בטאבו ומהחלום – שיש גם לי – על ארץ-ישראל השלמה ועל חיים בין שתי גדותיו של הירדן.

יחיאל חיליק בר: אז את כל זה אולי אומר למתנחלים, אבל עד אז וגם אחר כך בוודאי שלא אשנא אותם.

יחיאל חיליק בר: לא אסכים לשנוא אף אחד.

יחיאל חיליק בר: לכולם יש ייחודיות ותרומה שונה לפסיפס המיוחד והמדהים הזה שמרכיב את העם הקסום הזה, עם ישראל.

יחיאל חיליק בר: אני לא אשנא, כי כולם שייכים לעם הזה שלי – לעם שלי; לעם אשר שרד רדיפות ופוגרומים וביזה; לעם שלי, אשר נשלח למחנות ההשמדה ולתאי הגזים רק כי הוא שייך לעם שלי.

יחיאל חיליק בר: עם סגולה לא יכול להרשות לעצמו לשנוא אנשים בתוכו ולשנוא אנשים שגרים בתוכו.

יחיאל חיליק בר: והאמינו לי, ארבע שנים של כהונה במועצת העיר ירושלים – שאותה סיימתי לא מזמן – שמורכבת מכל סוגי היהודים, הנוצרים והמוסלמים, לימדו אותי שכדאי ואפשר לחיות במדינה הזאת ובעיר הזאת אחד עם השני ולא אחד נגד השני.

יחיאל חיליק בר: כך רובנו הורגלנו לחשוב.

יחיאל חיליק בר: נכבדי חבר הכנסת לפיד, קשה להפנים את זה, אבל אפשר לחיות יחד.

יחיאל חיליק בר: זה לא קל, זה לא כיף, לפעמים צריך לוותר, וזה לא כיף לוותר, אבל אפשר וכדאי.

יחיאל חיליק בר: בסוף זה אפילו משתלם, ואנחנו יהודים, מה לעשות, אנחנו צריכים שזה ישתלם לנו בסוף.

יחיאל חיליק בר: במקרה הזה, של לחיות יחד, נכונה שבעתיים האמרה שאם לא נהיה תלויים אחד בשני נהיה תלויים אחד לצד השני.

יחיאל חיליק בר: הסיבה השלישית והאחרונה שבגללה נכנסתי לחיים הציבוריים היא קידום ערך השלום ופתרון הסכסוך בינינו לבין העולם הערבי.

יחיאל חיליק בר: חבר'ה, כבר שכחנו שהשלום הוא שאיפה של כולנו כמדינה וכעם.

יחיאל חיליק בר: שכחנו.

יחיאל חיליק בר: שכחנו שזה חלום שהיה לכולנו, ולא – תרשו לי לא ליפול מהמפגן מלא האמון, התקווה והאחדות שהיה אתמול במסיבת העיתונאים של נתניהו ולבני.

יחיאל חיליק בר: עוד לא קניתי כלוב מלא יונים צחורות כדי להפריח בגלל האחדות הזאת ומהמילים "נאום בר-אילן" של נתניהו.

יחיאל חיליק בר: אם יצליחו להפריח יונה בכאילו, אני בטוח שבסוף היא, סליחה על הביטוי, תחרבן לנו על הראש; אבל אומרים שזה מביא מזל, ובאמת נצטרך הרבה מזל כדי ששני אלה יביאו לנו שלום.

יחיאל חיליק בר: חבר'ה, שלום זה לא מילה בקמפיין; שלום זה חלום שעדיין יש לרוב העם הזה, ולא רק תפילה וחלום בשיר של עוזי חיטמן.

יחיאל חיליק בר: שכחנו שאנחנו מתפללים לשלום בכל יום – שלוש פעמים בתפילותינו; שכחנו – אף אחד כבר לא מדבר על זה, אף אחד כבר לא מקמפיין את זה, אף אחד כבר לא שואף לזה.

יחיאל חיליק בר: כולה נרצח לנו ראש ממשלה על זה.

יחיאל חיליק בר: והכי עצוב הוא שאפילו מנהיגים חדשים שצומחים פה, אלה הכביכול מתקדמים, צעירים, נאורים, היי-טקיסטים, כבר לא מאמינים שזה אפשרי.

יחיאל חיליק בר: הם חושבים שהשלום מסוכן לקיומנו.

יחיאל חיליק בר: נפתלי בנט, למשל, שהוא חבר כנסת שאני מאוד מעריך מהרבה בחינות.

יחיאל חיליק בר: תשמעו סיפור – אני חייב לספר לכם על הרומן שלי עם נפתלי בנט ועל הפספוס של בנט.

יחיאל חיליק בר: אני לקחתי על עצמי משימה בבחירות האחרונות – אמרתי, אני משכנע את כל בני-הדודים ובנות-הדודות שלי להצביע למפלגת העבודה.

יחיאל חיליק בר: זאת תרומתי המשפחתית.

יחיאל חיליק בר: על הדודים המבוגרים יותר כבר ויתרתי; לכו תשכנעו מרוקאית בת 70 להצביע למפלגת העבודה.

יחיאל חיליק בר: לא פשוט.

יחיאל חיליק בר: ניסיתי, אגב, פעם.

יחיאל חיליק בר: לא פשוט.

יחיאל חיליק בר: יש לי אבא מרוקאי ואימא חצי פולנייה חצי אנגלייה.

יחיאל חיליק בר: אני אנגלו-מרוקאי או "ערס מנומס", כפי שהיו קוראים לי החבר'ה בתשעה בתי-הספר והפנימיות שסיפרתי לכם עליהם.

יחיאל חיליק בר: המשפחה מצד אמי, כרגיל בבתי האשכנזים, קטנה ומצומקת: שני בני-דודים וכלב או חתול לבחירה לכל אחד משני האחים של אמי – אח ואחות.

יחיאל חיליק בר: מהצד של אבי אין כלבים וחתולים, אין דגי זהב, אבל יש הרבה ילדים, ברוך השם – ילדים זה שמחה; יקר לגדל ילד, אבל זה שמחה.

יחיאל חיליק בר: בקיצור, בצד של אבי אחרי 50 בני-דודות ובני-דודים – כבר הפסקתי לספור, כבר יש בני בני-דודים, נינים לסבתי שמחה, עליה השלום, שיכולים גם הם להצביע.

יחיאל חיליק בר: החלטתי לשכנע את כולם להצביע למפלגת העבודה בראשות של שלי יחימוביץ.

יחיאל חיליק בר: אני חייב לציין שבצד האנגלי-פולני של אמי זה היה קל – הצלחתי לשכנע את כל ארבעת בני-דודי להצביע למפלגת העבודה.

יחיאל חיליק בר: הם היו ממושמעים – חולה על האשכנזים.

יחיאל חיליק בר: בצד של אבי, הצד המזרחי, היה קצת יותר קשה, אני מודה, אבל תתפלאו – הצלחתי לשכנע בסוף את כולם, חוץ משני בני-דודים סוררים וחצופים שמתגוררים במושב בצפון.

יחיאל חיליק בר: לא הסכימו; אמרו, אנחנו נצביע נפתלי בנט.

יחיאל חיליק בר: אחרי שעות של ויכוחים, אידיאולוגיה, שכנועים ושטחים ושוויון בנטל ושתי גדות לירדן וטייקונים וגירעון של 40 מיליארד – נמאס לי.

יחיאל חיליק בר: אמרתי להם, חלאס, תצביעו למפלגת העבודה כי אני מבקש; אנחנו משפחה, אני בן-דוד שלכם.

יחיאל חיליק בר: גם פה לא התבלבלו שני הסוררים ואמרו לי: תירגע, אתה בן-דוד – בנט זה אח.

יחיאל חיליק בר: הרמתי ידיים.

יחיאל חיליק בר: בנט זה אח – אח.

יחיאל חיליק בר: ויתרתי על שניהם.

יחיאל חיליק בר: החלטתי ללכת ולחקור את מצעו של בנט.

יחיאל חיליק בר: ואללה, מזדהה עם חלקים גדולים ממנו.

יחיאל חיליק בר: אני מזדהה הזדהות אין-קץ עם ההטפה לאהבת הארץ, עם אהבת הצבא שלנו, עם אהבת המסורת והמורשת, עם אהבת התנ"ך, עם ערכי המשפחה, שכולנו אחים ואחיות.

יחיאל חיליק בר: כן, אני מזדהה עם זה לגמרי.

יחיאל חיליק בר: כל הערכים האלה, אגב – אל תתבלבלו – הם לא נחלתו של הימין הלאומי; הם גם נחלתנו בשמאל ובמרכז-שמאל שאליו אני שייך.

יחיאל חיליק בר: אני מזדהה עם סיפור הקידוש בשבת, שהיה כמעט כל הקמפיין של בנט.

יחיאל חיליק בר: כל חיי וילדותי עשיתי קידוש בשבת בבית הורי.

יחיאל חיליק בר: בני בן השנתיים וחצי הראל, שקרוי על שם ירושלים ועל שם חטיבת ירושלים "הראל", ששחררה את ירושלים, בגיל שנתיים וחצי כבר מדקלם את הקידוש ואת "בואכם לשלום מלאכי השרת".

יחיאל חיליק בר: בנט, אם אתה אח שלי, תבוא לארוחת שישי אצלי ותראה בעצמך.

יחיאל חיליק בר: אני אפילו בעד לימודי תורה, אולי גם גמרא, כמו שאמר השיר של "הברירה הטבעית", לצד לימודי ליבה של חילונים.

יחיאל חיליק בר: אני נהניתי מאוד ללמוד תורה וגמרא כשהייתי ילד, וזה גם תרם לי המון בחיים.

יחיאל חיליק בר: מומלץ בחום.

יחיאל חיליק בר: אבל כשהגעתי לחלק שמדבר על הנושא המדיני במשנתו של בנט חשכו עיני שזה בא מבן-אדם כל כך מתקדם, ובגילו ובשנים שאנחנו נמצאים בהן: ייאוש מוחלט, התנגדות מוחלטת לכל מהלך והתקדמות מדינית, ויתור על עקרון שתי המדינות, ויתור על הרדיפה אחר שלום.

יחיאל חיליק בר: "בקש שלום ורדפהו", תהילים ל"ד, פסוק ט"ו – כתוב במקורות שלנו, חבר הכנסת בנט.

יחיאל חיליק בר: שמע, חבר הכנסת בנט, אני אומר לך, מכיוון שאתה אח שלי, או של שני בני-הדודים שלי לפחות, אני מרשה לעצמי לפנות אליך ישירות ולומר לך: אחי, צא מהסרט שאתה חי בו.

יחיאל חיליק בר: אם לא תהיה פה הפרדה בינינו לבין הפלסטינים, אם לא יהיו פה שתי מדינות לשני עמים, אם לא נחתור לשלום עם העולם הערבי הרחב יותר, או אם לפחות לא ננסה – לאן נגיע?

יחיאל חיליק בר: באיזו מדינה הראל שלי והבת שלך יחיו?

יחיאל חיליק בר: איזה עתיד צפוי להם?

יחיאל חיליק בר: זהו?

יחיאל חיליק בר: ויתרנו?

יחיאל חיליק בר: אגב, אולי ננסה ולא נצליח להביא שלום, אבל אם נפסיק לנסות תיפסק גם התקווה לעתיד טוב יותר ולהבטחת חיינו לנצח נצחים במדינה האהובה הזאת שלנו.

יחיאל חיליק בר: 12 שנים אני עוסק בהסברה ישראלית ובדיאלוג עם שכנינו הפלסטינים והערבים.

יחיאל חיליק בר: הכרתי קצת את הצד השני, ואני אגלה לכם סוד על הפלסטינים: הם לא מושלמים, הפלסטינים; חלקם מרצחים גדולים וחלקם אנשים מצוינים ואוהבי אדם כמונו.

יחיאל חיליק בר: רובם לא אוהבים אותנו ולא רוצים שנהיה פה, וחלקם דווקא כן.

יחיאל חיליק בר: דורות שלמים אצלם – זה נכון – גדלים על דמוניזציה ועל שנאה של המדינה והעם שלנו כבר עשרות שנים.

יחיאל חיליק בר: לא חידשתי לכם כלום.

יחיאל חיליק בר: אבל בדיוק בגלל זה ובדיוק אתם צריך לחתור למגע ולשלום, ובטח לא להפסיק לנסות.

יחיאל חיליק בר: אם נפסיק לנסות, נפסיק להיות.

יחיאל חיליק בר: אנחנו חייבים להמשיך לנסות בשבילנו כאן וחייבים לנסות גם בשבילם שם בצד השני.

יחיאל חיליק בר: אנחנו חייבים להמשיך לנסות בשביל העולם שצופה בנו, ובעיקר, חייבים לנסות כי לפעמים אולי אם באמת מנסים עלולים גם להצליח.

יחיאל חיליק בר: פתאום יכול להיות פה טוב יותר; פתאום יכול לבוא שלום עלינו.

יחיאל חיליק בר: יש השיר הזה "עוד יבוא שלום עלינו".

יחיאל חיליק בר: זה אומר – "עוד יבוא שלום עלינו", לא "עוד יבוא שלום עלינו".

יחיאל חיליק בר: צריך לקרוא נכון את השיר, אולי חבר הכנסת בנט לא קרא אותו נכון.

יחיאל חיליק בר: תשאלו את אלה שהיה להם האומץ לנסות להביא שלום, למרות שאותם כבר אי-אפשר לשאול, אבל אפשר בהחלט ללמוד מהם.

יחיאל חיליק בר: אפשר ללמוד מרבין ומבגין, זכרם לברכה; אפשר גם ללמוד מסאדאת ומהמלך חוסיין, אללה ירחמם.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת בנט, במקורות שלנו שעליהם אתה מדבר רשום: "דע מאין באת ולאן אתה הולך".

יחיאל חיליק בר: החלק של "מאין באנו" עוצב על-ידי דורות על פני אלפי שנים; הוא עוצב על-ידי מנהיגי ענק שעוברים בין שלושת אבותינו וארבע אמותינו, בדוד ובשלמה, במשה ואהרן ויהושע בן נון, ברמב"ם.

יחיאל חיליק בר: זה המשיך ביאנוש קורצ'אק ובאחד-העם, בביאליק ובטשרניחובסקי, בבן-גוריון ובז'בוטינסקי, במנחם בגין וביצחק רבין – כל אלה עיצבו את "מאין באנו" עד כה.

יחיאל חיליק בר: אבל מי יעצב את "לאן נלך"?

יחיאל חיליק בר: אנחנו.

יחיאל חיליק בר: אנחנו פה בבית הזה, אתה ואני.

יחיאל חיליק בר: אני בעד שנדע מאין הגענו, אבל לא פחות חשוב מכך החלק של "לאן נלך".

יחיאל חיליק בר: בלי מאמצים לשלום ובוויתור על חלום השלום, לא נלך לשום מקום.

יחיאל חיליק בר: אז זהו, חברים, אלה שלוש המשימות שאני רואה לעצמי בחיים הציבוריים.

יחיאל חיליק בר: אלה המשימות שהביאו אותי לכאן לכנסת, להיכנס לחיים הפוליטיים.

יחיאל חיליק בר: זה החינוך שלי מבית אבא ואימא; זו המשימה המשותפת שלנו פה בכנסת ישראל.

יחיאל חיליק בר: לכך מצפים מאתנו, זאת השליחות שלנו, לשם כך בחרו בנו מי שבחרו בנו: בחרו בנו כדי לשמור על הנפלא הקיים במדינה הקטנה והאהובה הזאת שלנו, שאנחנו כל כך אוהבים ושעליה נשמור מכל משמר.

יחיאל חיליק בר: בחרו אותנו כדי לחזק את המדינה, כדי לשפר אותה, כדי לאחות את הקרעים הקיימים בתוכנו, כדי לבקש ולרדוף צדק ושוויון חברתיים בין כל חלקי הארץ – בין מרכז לפריפריה, בין שחור ללבן, בין יהודי למוסלמי לנוצרי, לצ'רקסי ולדרוזי, וכמובן – בין גבר לבין אישה.

יחיאל חיליק בר: מה זה הסיפור הזה על היעדר שוויון בין גברים לבין נשים במילניום השלישי?

יחיאל חיליק בר: מה ההבדלים בינינו?

יחיאל חיליק בר: מה ההבדל בין גברים לבין נשים חוץ מזה שהן יותר מוכשרות, יותר חכמות, יותר אמיצות?

יחיאל חיליק בר: אין שום הבדל; חוץ מזה שהן יותר חרוצות עם יותר תבונה ויותר חמלה ופחות אגו – שום הבדל; חוץ מההבדלים הפיזיים, כמובן, שכולנו שמחים שיש.

יחיאל חיליק בר: חייב להיות שוויון בין גברים לבין נשים בכל תחום ותחום.

יחיאל חיליק בר: ובשביל כל הדברים האלה בחרו אותנו, וזאת השליחות והמשימה המשותפת שלנו פה בכנסת התשע-עשרה, שאני מאחל לה ולכם, חברי הכנסת הוותיקים וחברי הכנסת החדשים, שתהיה כנסת מוצלחת מקודמותיה, כדי שיהיו לנו הצלחה ומזל, וכמו שאומרים, שתהיה לנו "חמסה".

יחיאל חיליק בר: אני אסיים בשלושה פסוקים חשובים שלדעתי הם המצפן שהגיע מהמקורות שלנו, ויכוונו אותי, ואני מקווה שגם אתכם.

יחיאל חיליק בר: חמישה פסוקים מהמקורות: "ואהבת לרעך כמוך", "דרך ארץ קדמה לתורה", "אם אין קמח אין תורה", "צדק צדק תרדוף", והפסוק שעליו אנחנו חוזרים בכל תפילה והולכים אחורה שלושה צעדים ומסתכלים לצדדים כדי לראות שכולם מתפללים את הפסוק הזה כמונו: עושה שלום במרומיו, הוא ברחמיו יעשה שלום עלינו, ואמרו אמן.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

בנימין בן-אליעזר: מכובדי, יש לי הזכות המיוחדת לומר דברי ברכה, כמעט בא לי לומר, לצעיר בני, חיליק בר.

בנימין בן-אליעזר: עם חיליק עבדתי יחד כמעט עשר שנים.

בנימין בן-אליעזר: חלקן עשה חיליק אפילו בהתנדבות.

בנימין בן-אליעזר: חיליק עזב את עבודתו עמי עת נבחר בשנת 2010 לתפקיד מזכ"ל המפלגה, והוא בעצם היה המזכ"ל הצעיר ביותר שהיה בתולדות מפלגת העבודה.

בנימין בן-אליעזר: חיליק החל את תפקידו כמזכ"ל בתקופה הקשה והקריטית שבה הייתה מפלגת העבודה אי-פעם מכל בחינה אפשרית.

בנימין בן-אליעזר: במהלך שנתיים וחצי של עבודה קשה מבוקר ועד לילה שיקם חיליק את המפלגה מבחינה מוסדית, כלכלית, פוליטית וציבורית והציל אותה מהמשבר העצום שבו היא הייתה.

בנימין בן-אליעזר: חיליק החיה את מוסדות המפלגה, טיפח דור צעיר וחדש של מנהיגות, היווה אוזן קשבת לאלפי חברי המפלגה והמוסדות, חיבר בין גורמים ושמר על אחדות המפלגה והשיב את המפלגה להיות פעילה, חזקה ומרכזית בזירה הפוליטית בישראל, ועל כך חייבים לו אנו, חברי המפלגה, תודה גדולה מאוד.

בנימין בן-אליעזר: חיליק גדל בבית פוליטי וינק את ערכי המפלגה מבית אבא.

בנימין בן-אליעזר: אביו, מימון אבוקרט, שימש שנים רבות מזכיר מועצת הפועלים בצפת.

בנימין בן-אליעזר: הוא עבר את כל שרשרת הפיקוד של תפקידי המפתח הפוליטיים במפלגה ובמנהיגות הצעירה והבכירה שלה.

בנימין בן-אליעזר: מתפקידיו הבולטים של חיליק טרם בחירתו לכנסת: מזכ"ל מפלגת העבודה, חבר מועצת העיר ירושלים, חבר הנהלת העיר ירושלים ומחזיק תיקי התיירות וקשרי החוץ בעיריית ירושלים, יושב-ראש ומזכיר מחוז ירושלים במפלגת העבודה, יועץ במקרה דנן לי, לשרי התמ"ת, התשתיות הלאומיות, התמ"ס ואיכות הסביבה, יושב-ראש המשמרת הצעירה העולמית של תנועת העבודה הציונית, יושב-ראש ארגון הסטודנטים הארצי של מפלגת העבודה, יושב-ראש תא הסטודנטים של מפלגת העבודה, "תא אופק", באוניברסיטה העברית בירושלים, חניך ומדריך בנוער העובד והלומד, סרן במילואים בצה"ל, ובעל תואר ראשון במדע המדינה ויחסים בין-לאומיים ותואר שני ביחסים בין-לאומיים, שניהם מהאוניברסיטה העברית.

בנימין בן-אליעזר: בשנת 2008 אף התקבל ללימודי תואר שני באוניברסיטת הרווארד בארצות-הברית, לימודים שעליהם ויתר לבסוף למען המשך שליחותו הציבורית.

בנימין בן-אליעזר: חיליק נשוי לאדית ואב להראל הקטן, שהוא לי כנכד.

בנימין בן-אליעזר: אני זוכר את הימים שבהם עזבו אהוד ברק וחבריו את המפלגה, שעת משבר גדולה.

בנימין בן-אליעזר: חיליק התראיין אז בכל ערוץ תקשורת אפשרי.

בנימין בן-אליעזר: כולם אמרו לו שם: המפלגה מתה, המסמר האחרון נתקע על ארונה של המפלגה.

בנימין בן-אליעזר: חיליק, בנחישות ובאמונה מלאה, חדור אידיאולוגיה וממוקד מטרה, השיב לכולם ללא היסוס וללא מצמוץ: המפלגה לא תמות, היא תלך ותתחזק, היא תלך ותפרח, אנחנו נציל אותה ונרים אותה שוב.

בנימין בן-אליעזר: כך אמר וכך הבטיח מעל כל במה.

בנימין בן-אליעזר: אמר ועשה, הבטיח וביצע – והמפלגה קמה על רגליה ושבה לחיים, הרבה בזכותו של המזכ"ל הצעיר והנמרץ והדרך שבה הוביל וניהל את המפלגה בימיה הקשים והקריטיים ביותר.

בנימין בן-אליעזר: חיליק הפגין מנהיגות אמיתית ברגעי משבר וחושך, איחד את השורות, עודד את הפעילים והחברים ורתם אותם לעשייה.

בנימין בן-אליעזר: הוא לא התייאש מהמפלגה כשרבים אחרים התייאשו, עבד שעות כימים והצליח לעשות את כל אשר הבטיח.

בנימין בן-אליעזר: אנחנו בהחלט חייבים לו חוב ענק על מפעלו הגדול ותרומתו הגדולה לשיקום והחייאת המפלגה שהקימה את המדינה, וברגעיה הקשים ביותר.

בנימין בן-אליעזר: אני מאחל לך, חיליק, הצלחה רבה בתפקידך כחבר הכנסת, ובטוח שאם תבצע כאן את עבודתך כפי שביצעת את משימתך כמזכ"ל המפלגה שלנו, הרי שצפוי לך עתיד מבטיח.

בנימין בן-אליעזר: בהצלחה רבה, חיליק יקר לי.

בנימין בן-אליעזר: מכובדי, אני מתכבד להזמין לנאום בכורה את חבר הכנסת מרדכי יוגב.

בנימין בן-אליעזר: בבקשה.

מרדכי יוגב: כבוד היושב-ראש, כבוד השר דניאל הרשקוביץ, כנסת נכבדה, אני עומד כאן לפניכם נרגש מהמעמד, מרגיש, אני מניח, את מה שהרגישו קודמי, וגם חשבתי לבטא, כשליח ציבור של עם ישראל, את הביטוי לתחושות באותן מילים שביטאו גם מי מקודמי בהקדמה של שליח הציבור בימים הנוראים, בתפילת המוסף: "הנני העני ממעש נרעש ונפחד באתי לעמוד ולהתחנן לפניך על עמך ישראל אשר שלחוני".

מרדכי יוגב: נבחרנו כולנו כשליחי ציבור על מנת לפעול לטוב לעם ישראל ולמדינת ישראל.

מרדכי יוגב: שאלה מרכזית היא מהו באמת עם ישראל, מה חזוננו וייעודנו, מה הטוב לעם ולמדינת ישראל.

מרדכי יוגב: נדמה לי, עם חיוך מסוים, שאנחנו מסכימים על עבר גדול מאוד, אני מניח שאנחנו גם מסכימים על עתיד גדול מאוד, ובהווה יש לנו קצת שאלות שאנחנו חלוקים בהן, בעזרת השם.

מרדכי יוגב: אבל בניסיון להזכיר לעצמנו בתמצית את יסודות אמונת ישראל, עניין בחירת עם ישראל עובר כחוט השני בכל המקורות שלנו, ולכאורה מתנגש בעיקרון של שוויון העמים.

מרדכי יוגב: אבל נזכור גם שאין פה התנגשות, כי אותה תורה שממנה אנחנו חיים על בחירת עם ישראל, היא גם שהנחילה לנו ולעולם כולו את התפיסה שכל היצור האנושי – בני אב אחד אנחנו, בורא אחד לכולנו, כולנו – בצלם אלוקים ברא את האדם.

מרדכי יוגב: עם סגולה ייחודי, או מתן התורה לעם ישראל, הם קומה נוספת של עם שמקבל מפה להכיר דרך ולממש בכל אורחות חייו הלאומיים והפרטיים את רצון הבורא לפי אמונתנו לתיקון העולם, למגדלור לנו ולעולם כולו, כיוון דרך של טוב לכלל האנושות.

מרדכי יוגב: בבסיס התורה, המצוות שבין אדם לחברו שבהן אמרה התורה "צדק צדק תרדוף", והנחילה לנו הדרכות מפורטות של יחס לזולת וצדק חברתי.

מרדכי יוגב: והנביא מיכה שתמצת את הדברים בשלושה: הגיד לך האדם מה טוב ומה ה' דורש ממך, כי אם עשות משפט ואהבת חסד והצנע לכת עם אלוקיך.

מרדכי יוגב: במישור הזה של בין אדם לחברו אני רואה את עצמי, את כולנו, כפי ששמעתי גם את חברי כולם, מחויבים לפעול בהרבה מאוד שיתוף פעולה בינינו להביא לדיור, ולמוצרי יסוד ולמעליות שתהיינה בנות הנגשה, לכל דבר שיהיה בר-השגה לכול, תוספות של כל הדרוש, מיטות בבתי-החולים, דאגה לניצולי השואה, ליתר הנזקקים, דאגה לנוער בכלל ולנוער שקשה לו בפרט, לצמצום העוני ולהגדלת מספר מקומות התעסוקה בישראל.

מרדכי יוגב: במישור הלאומי נצטווינו בדברים נוספים, בין היתר ליישב את ארצנו, לבנותה ולחיות בה כעם, חיים שיהוו סמל של אור וטוב לכל העמים.

מרדכי יוגב: וכך, היסטורית, לפני 3,000 שנה, מאבינו הראשון אברהם והייעוד שלו ללכת לארץ כנען להיות לעם גדול שיביא ברכה לכל האנושות, וכך השליחות הזאת שנקשרת בהבטחה: "כי את כל הארץ אשר אתה רואה לך אתננה ולזרעך עד עולם", ובדרך ירידה למצרים, יציאה משם כעם, קבלת התורה ושליחות גדולה להיות בעצם כסיירת, כממלכת כוהנים וגוי קדוש, כאור לגויים.

מרדכי יוגב: חזרנו לארץ הזאת, התיישבנו, פיתחנו בה ואף בנינו בה לפני 3,000 את בית-המקדש הראשון בהר-הבית בירושלים, ובמשך למעלה מ-830 שנה עמדו כאן שני בתי-מקדש בתפארתם בירושלים.

מרדכי יוגב: עובדה היסטורית ששמעתי פעם בשיחות שניהל ברק: כשישו הנוצרי הסתובב בירושלים הוא לא ראה בה שום כנסייה, כי הראשונה נוסדה 150 שנה אחריו; הוא גם לא ראה בה שום מסגד, כי הראשון נוסד 600 שנה אחריו.

מרדכי יוגב: הוא רק ראה את ימיו האחרונים של בית-המקדש השני של היהודים.

מרדכי יוגב: אבל מפני חטאינו, צרות מבית ואויבים מחוץ גלינו ונחרבו שני בתי-המקדש.

מרדכי יוגב: אבל הגעגועים, התפילות והקשר האורגני בין ישראל לארצו הביאו אותנו לאחר 1,900 שנה של פיזור לאומי בגלות חזרה לארץ, לתהליך של קיבוץ גלויות ושיבת ציון – תהליך מופלא.

מרדכי יוגב: לפי המסופר גם בספרה של שולמית לפיד – אימא?

מרדכי יוגב: אז בסדר, "גיא אוני", על תחילת ההתיישבות היהודית בראש-פינה לפני כ-130 שנה – ספרים שאת שניהם יצא לי לקרוא, גם את "חוות העלמות" – ימת החולה הרגה בכל מי שהתקרב אליה, ואילו כאשר יהודים החלו לעבד את האדמה ולטעת בה את הטורייה היא הפכה לגן-עדן חקלאי פורח.

מרדכי יוגב: ארץ-ישראל שייכת לעם ישראל באיזה קוד מופלא, סודי, שבין העם ובין הארץ הזאת, שכל זמן שהיינו בגלות הארץ הזאת שממה, ועם חזרתנו אליה הארץ פורחת, כחזונם של הנביא, חזונו של בן-גוריון שהוזכר, וגם הנגב עוד יהיה פורח וכך גם מקומות אחרים; ומגדלים בכל האזורים בארץ יבולים שונים שמעולם, מאז ימי בראשית, לא גדלו בהם.

מרדכי יוגב: לצערנו, בהיפוכם של דברים – זו מציאות, אינני מדבר רק דברים אמוניים – בכל המקומות שבהם נתנו שלטון לפלסטינים הם הפכו מקומות אלה לא לחממות לגידול ירקות ופירות כי אם לחממות לטרור, מעבדות נפץ וחבלה, בסיס לפיגועים ותוצאות שפגעו בנו.

מרדכי יוגב: לפני כ-65 שנה, במהפך האמיתי, זכינו להקמתה של מדינת ישראל לאחר שואה נוראית שכוונה נגד עמנו, והימצאותנו כאן יחד היום כאומה מאוחדת היא מציאות גבוהה לאין שיעור מכל מקום שהיינו בו לפני ולו 70 שנה.

מרדכי יוגב: כמה גבוה היום אנחנו נמצאים היום במדינת ישראל, ונמצא פה שר החלל – איני מתכוון לגובה הזה, אבל זה גם גובה שמדינת ישראל נמצאת בו גבוה מאוד; גם בכל מישור, גם של עוני ועוולה, שיש עוד הרבה מה לתקן, אבל אנחנו נמצאים במציאות הרבה הרבה יותר טובה מהמציאות של לפני כמה עשרות שנים.

מרדכי יוגב: ועל כל אלה אנחנו מודים יום-יום לריבונו של עולם.

מרדכי יוגב: כדרך שאנחנו אומרים "הלל" בפסח ומודים על יציאתנו ממצרים כבר 3,500 שנה, כך אנחנו אומרים "הלל" ומודים לקדוש-ברוך-הוא גם על יום עצמאותנו ועל הצלתנו בדורנו זה משואה לתקומה.

מרדכי יוגב: זכיתי לגדול בבית ציוני-דתי שורשי.

מרדכי יוגב: סבי, רבי אריה בן צבי, זיכרונו לברכה, היה תלמיד חכם גדול, מחנך, איש חסד וממייסדי שכונת נווה-שאנן בחיפה.

מרדכי יוגב: אבי אשר, זיכרונו לברכה, שהיום, י' באדר, כך יצא, הוא גם יום הזיכרון שלו, גם יום ההולדת שלי – כך יצא – היה מנהל שירות המבחן לנוער בחיפה והצפון, ועם פרישתו לגמלאות עסק עוד שנים רבות – לאחר שעסק עשרות שנים בנוער שקשה לו, המשיך לעסוק במאמץ הגדול של קליטת העלייה הברוכה מברית-המועצות וגם בקליטתה של עליית יהודי אתיופיה בשכונת נווה-שאנן בחיפה.

מרדכי יוגב: היה גם "יקיר העיר חיפה".

מרדכי יוגב: אמי אלישבע, שתחיה, דור רביעי בארץ-ישראל, פעלה כל חייה בחינוך ילדי ישראל כפעילה ב"בני עקיבא", כמורה, כמנחת מורים, ואף זכתה לתואר "יקירת החינוך".

מרדכי יוגב: באווירה זו גדלתי והתחנכתי, מחובר מאוד לעם ישראל, לתורת ישראל, לארץ-ישראל ולמדינת ישראל.

מרדכי יוגב: למדתי תורה בישיבת "בני עקיבא" בכפר-הרא"ה, והוספתי על כך – כי כך חשתי שצריך – בישיבת "מרכז הרב" בירושלים.

מרדכי יוגב: שירתי 30 שנה, מהן 23 שנה בקבע, ומי ממפקדי שהיה מורי בצבא, מפקדי בגדוד 202, שזכיתי אחר כך גם לפקד עליו – שאול מופז; בתנועת הנוער "בני עקיבא", שבה גדלתי וזכיתי גם לעמוד בראשה כמזכ"ל, בפעולות נוספות שלא אפרט, ובחמש השנים האחרונות כסגן וממלא-מקום ראש המועצה האזורית הגדולה בישראל, מטה בנימין, ותודה לעשרות הכיתות, וגם כיתות המעון, של ילדי בנימין, שגדלים בעשרות אלפים, ואנחנו חייבים פה גם לשר התמ"ת לשעבר, יושב-ראש הכנסת.

מרדכי יוגב: זכיתי כל חיי לפעול במישורי החינוך, החברה, הרווחה והביטחון, וגם בתחום המוניציפלי.

מרדכי יוגב: ומכל אלה ומהעובר עלינו בשנים האלו חשתי, כמו רבים מאתנו, בצורך להשפיע במקום שבו מתקבלות החלטות – בבית הזה ובממשלת ישראל.

מרדכי יוגב: האתגרים הניצבים לפנינו הם רבים – אתגרים חברתיים, כלכליים, אתגרים רוחניים, שכולנו צולחים אותם ומדברים עליהם, אתגרים מדעיים, ביטחוניים ומדיניים.

מרדכי יוגב: אשתדל לפעול ולהשפיע בכל אותם תחומים שיצא לי לעבור דרכם ולהכירם, אם בטיפול בסוגיות החברתיות, ואני משוכנע שפה נבין ונדע לשתף פעולה, כבר פירטתי אותן קודם ולא אפרט בנוסף, להביא לדיור בר-השגה – שוויון לכל הצריך, לכל הנצרך.

מרדכי יוגב: במישור של חיזוק ההכרה היהודית-ציונית ולימוד התורה בקרב כל תלמידי ישראל, נדמה לי שגם חברי לכנסת מבינים שזה אתגר חיוני, שבו טמונים יסודותינו, שורשינו, מחויבותנו למידות טובות, ליחסינו לזולת, לחיזוק האהבה בינינו, לאחדותנו כאומה, לחיזוק התא המשפחתי בישראל ועוד.

מרדכי יוגב: גם סוגיית השוויון בנטל, שאני מעדיף לקרוא לה סוגיית הערבות ההדדית, נובעת מאותה תורה גדולה, שיחד עם המחויבות לשמירת עולם התורה, שהוא העתודה הרוחנית של עם ישראל, מאותה תורה עצמה אנו מחויבים שלא לסמוך על הנס ולהתגייס כולנו להגנת העם והמדינה.

מרדכי יוגב: ניתן לדעתי להגיע מתוך הידברות בנושא זה, וגם ביתר הנושאים, כולל אלה שמייד אגע בהם, להסדרים שייתנו פתרונות מעשיים ומקובלים על כולנו; פתרונות שישמרו על שלמותנו כעם אחד.

מרדכי יוגב: שמירת שלמותנו ואחדותנו כעם אחד בארצנו, במדינתנו, זה בעיני האתגר הגדול ביותר של אחריותנו הלאומית, אתגר החיוני לזהותנו הרוחנית, גם לביטחוננו הפיזי.

מרדכי יוגב: חזון שתי המדינות לשני עמים קנה לו מקום בלב רבים, כפי שפירט פה קודמי חיליק בר חברי, גם בישראל.

מרדכי יוגב: אני מבקש לומר שאין בביטוי הזה לא חזון ולא תקווה, לא יציבות, לא שלום ולא ביטחון.

מרדכי יוגב: ראשית, תפיסה זו עומדת בסתירה לאמונתנו, לשורשינו, ששייכו וקישרו את ארץ-ישראל לעם ישראל.

מרדכי יוגב: שנית, וכבר אמרתי שאנחנו איננו סומכים על הנס, כל העובדות ההיסטוריות הן בהתאמה – קורלציה בלעז – מראות שכל מתן עוצמה בשטח לערבים בארץ ישראל הולידו רק יותר טרור ושפיכות דמים, מעבדות לנפץ ולא לקידום העולם.

מרדכי יוגב: לא להוספת חיים אלא לגריעת חיים.

מרדכי יוגב: שליטה ערבית באזורים של יהודה ושומרון תהווה גם איום ביטחוני מתמיד.

מרדכי יוגב: לא באתי להפחיד אלא לומר שמכוח אמונתנו ומכוח המציאות על כל יישובי הארץ, מהעמקים דרך שפלת החוף, גוש-דן ונתב"ג, ירושלים והדרום – ואת הדוגמה לכך חווינו לאחר שהסכמי אוסלו הולידו את כל אותם אוטובוסים מתפוצצים, מחבלים מתאבדים, אלפי הרוגים ופצועים בערי ישראל, ותוצאתם לא שלום ולא ביטחון.

מרדכי יוגב: נדרשנו למבצעים, "חומת מגן" ואחרים, על מנת להשיב אלינו את השליטה הביטחונית ביהודה ושומרון ועל מנת להשיב זמנית את הביטחון לעוטף-עזה, כשחווינו כבר את הטילים עד פאתי תל-אביב, ראשון-לציון ובת-ים, מתהליך שתוצאותיו לא הוכיחו את עצמו, בלשונות המעטה.

מרדכי יוגב: ואשתף פה גם את תחושותי, שהיו מהקשות, מאלה שצרבו גם את חיי, מחברי זבולון, מעבר להתנתקות ובעיותיה הביטחוניות, את גירושם של תושבי גוש-קטיף וצפון השומרון, ואת חוויותיהם לא אפרט, יחד עם הסיכונים הביטחוניים לאזרחי ישראל.

מרדכי יוגב: שלישית, הערבים עצמם אומרים – איני שונא אותם, ממש לא, ואני חפץ גם בכך שלהם יהיה טוב – שאינם רואים בהסדר עמנו קץ לסכסוך ולתביעות.

מרדכי יוגב: הם מעולם לא שינו את עמדתם, את אמנת ה"פתח" ואת שיטת השלבים, לסלקנו בשלב ראשון משטחי יהודה ושומרון ובשלבים הבאים גם מהתנחלות תל-אביב ומירושלים.

מרדכי יוגב: המציאות של התקופה האחרונה, של חוסר יציבות ב"אביב הערבי", מוכיחה מעל לכל ספק שעם כל הביקורת שיש לנו, מדינת ישראל היא אי של יציבות חברתית, כלכלית, מדינית וביטחונית, מגדלור של דמוקרטיה וטוב במזרח התיכון, שהוא רווי סביבנו באכזריות וחוסר דמוקרטיה ובחוסר יציבות שהם, לצערי, מהמאפיינים של חלק ממדינות שכנינו.

מרדכי יוגב: על יסוד כל זאת אני קורא גם לנו, חברינו כאן בכנסת, אבל גם לאדוני ראש הממשלה, מר בנימין נתניהו, גם לנשיא ארצות-הברית מר ברק אובמה – ברוך בואך לישראל: בואו ותיווכחו בדברים מקרוב.

מרדכי יוגב: בואו ותראו גם את דברי הנביאים, גם את האמת הנצחית הזאת של עם ישראל ובהתאמה אליה גם את המציאות, ולאורה נגבש יחד את החזון ואת דרכי הפעולה בארץ-ישראל, שבה תהיה מדינה ריבונית אחת, היא מדינת ישראל, שחיה בשלום עם שכניה ומוצאת גם הסדרים הומניטריים לחיי הערבים הגרים בתחומה.

מרדכי יוגב: לחזוננו יש עתיד גדול של תקווה ושלום אנושי עולמי, כדברי הנביא ישעיהו: "נכון יהיה הר בית ה' בראש ההרים – – – ונהרו אליו כל הגוים – – – כי מציון תצא תורה ודבר ה' מירושלם – – – לא ישא גוי אל גוי חרב ולא ילמדו עוד מלחמה".

מרדכי יוגב: חזון של אמת ותקווה גדולה ליציבות, לעתיד טוב, לשלום – בהחלט גם לשלום – לנו, לערבים ולעולם כולו.

מרדכי יוגב: אני מאמין בכנסת זאת, בחבריה ובחברותיה, באנרגיות החיוביות שמתחדשות בה ובאות גם לידי ביטוי בכל הנאומים שזכיתי לשמוע – ואת האחרים השלמנו ב"יוטיוב" – שנמצא יחד את שיתופי הפעולה הרבים מאוד, על חילוקי הדעות שבינינו, שנפעל יחד בכל הנושאים שניתן, לאחדות, לטוב, לעם ישראל ולמדינת ישראל.

מרדכי יוגב: אסיים בתפילה – או, אקדים רגע את התחושה של הרגע הזה, כפי שציינו גם חלק מחברי, שאת כולנו מלווים לשליחות הזו בכנסת ישראל גם חברים, מפקדים ופקודים, מגש הכסף שעליו הוקמה המדינה, שלא זכו להיות כאן והם בלבנו ומחייבים אותנו בכל מה שנשתדל בפעילותנו כאן.

מרדכי יוגב: אסיים בתפילה: שיוליכנו הקדוש-ברוך-הוא בפעילותנו בכנסת ישראל לשלום וידריכנו לשלום, לפעול יחד לחיזוקה של מדינת ישראל בכל המישורים; ובציטוט מהתפילה לשלומה של מדינת ישראל: "אבינו שבשמים, צור ישראל וגואלו, ברך את מדינת ישראל, ראשית צמיחת גאולתנו, הגן עליה באברת חסדך – – – ושלח אורך ואמיתך לראשיה, שריה ויועציה ותקנם בעצה טובה מלפניך.

מרדכי יוגב: חזק את ידי מגיני ארץ קודשנו והנחילם, אלוקינו, ישועה ועטרת ניצחון תעטרם.

מרדכי יוגב: ונתת שלום בארץ ושמחת עולם ליושביה".

מרדכי יוגב: תודה.

בנימין בן-אליעזר: אני מזמין את חבר הכנסת אורי אורבך לומר מילות הערכה, בבקשה.

אורי אורבך: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, האמת היא שלא ידעתי שאני צריך ללחוץ כל כך הרבה כדי להוריד את המיקרופון לגובה שלי.

אורי אורבך: אני יותר לא אופיע אחרי אנשים כל כך גבוהים.

בנימין בן-אליעזר: כן.

אורי אורבך: ידידי, מוטי מרדכי יוגב – –

נסים זאב: אפשר להחליף את הסדר.

אורי אורבך: אחריך אני תמיד שמח לדבר, כי יש לי מה להגיב.

נסים זאב: כי אנחנו באותו גובה, גם בגובה העיניים.

אורי אורבך: – – "ומרדכי יושב בשער המלך" – אתה נושא את נאומך הראשון בשבוע שבו גם נולדת, וגם אתה מציין היום אזכרה לאביך, זיכרונו לברכה – "ומרדכי יושב בשער המלך", זה מה שקורה לך השבוע.

אורי אורבך: אנחנו, חברי הכנסת, קרובים לשלטון, חלק ממנו, יכולים אולי להשפיע, ואני בטוח שהניסיון הרב שרכשת בשדות הצבא ובעשייה המוניציפלית, וכמובן ב"בני עקיבא", יבוא לתועלת לך ולכלל הציבור.

אורי אורבך: אמר לי קודם הרב ליצמן משהו יפה מאוד על מרדכי היהודי, ואתה מן הסתם קרוי גם על שמו, אולי, אם נולדת השבוע.

אורי אורבך: כתוב בפסוק האחרון במגילת אסתר, האומר על מרדכי: "דורש טוב לעמו ודובר שלום לכל זרעו".

אורי אורבך: בפוליטיקה בדרך כלל זה הפוך.

אורי אורבך: אנשים הם דורשים טוב לכל זרעם, למקורבים שלהם, לבני המשפחה שלהם, הם דואגים שלהם יהיה טוב, ואילו לעמם הם דוברים שלום, לעם כולו הם נותנים נאומים, הבטחות, ודברים מהסוג הזה.

אורי אורבך: אבל מרדכי היהודי – מרדכי יוגב, הקשב – עליו נאמר: "דורש טוב לעמו ודובר שלום לכל זרעו"; לעם שלו הוא דאג שיהיה לו טוב, ולזרעו, למשפחה הקרובה, לחברים ולמקורבים, להם הוא אמר דברי פיוס וכיבושין.

אורי אורבך: אולי הוא הסביר להם למה הוא לא דואג רק להם.

אורי אורבך: זה התפקיד של נבחר ציבור.

אורי אורבך: מהניסיון הרב שרכשת בכל המקומות שבהם היית צריך לדרוש טוב לעמך, יעזור לך גם פה לדרוש טוב לעמנו, להיות קודם כול בשביל כולם.

אורי אורבך: והקרובים, והמשפחה, והחברים, והתנועה – הם גם ייהנו מעצם נוכחותך.

אורי אורבך: אני חושב שעוד דבר שחשוב להזכיר, בהקשר שלך דווקא – בתעמולת הבחירות, מי כבר זוכר?

אורי אורבך: אתם יודעים, תעמולת בחירות זה הדבר שנשכח הכי מהר בפוליטיקה; על תעמולת הבחירות אפשר לומר משהו שנאמר בהקשרים אחרים: שהרובה לא זוכר, המטרה לא שוכחת.

אורי אורבך: ואתה, מוטי, גם בתעמולת הבחירות של ידידינו או יריבינו, אני לא זוכר ולא שוכח, מהליכוד, הם האשימו אותך והשמיצו אותך, ויש כאלו שאולי ראו בזה מחמאה, שאתה הפרדת את "בני עקיבא", בנים שם ובנות שם.

אורי אורבך: רצו לומר שאתה איזה מישהו חשוך, שמאחוריך מי יודע מה מסתתר.

אורי אורבך: אבל אנחנו, בוגרי "בני עקיבא" וחבריך לתנועה, יודעים שלא הפרדת שום דבר, אלא נהגת בתבונה ובחוכמה בסוגיה מסוימת ועדינה.

אורי אורבך: אתה קידמת את תנועתנו, תנועת "בני עקיבא", בשנים הטובות שהיית שם, והן המשך טבעי, הן היו החוליה בשרשרת מהשירות הצבאי הארוך לשירות האזרחי הארוך, ונהגת בדיוק בתבונה הנכונה.

אורי אורבך: ואני חושב שמי שצריך לבקש ממך סליחה מידידנו-יריבינו על ההשמצות, שנועדו באמת לצורך קטן שאפילו לא קיבלו אותו, צריכים לבוא אליך ולהגיד: מוטי, נהגת בתבונה כל חייך הציבוריים, בוודאי האישיים, ואני מאחל לך מכאן שתמשיך לדרוש טוב לעמך ותדבר שלום לכל זרעך, וכולנו ניהנה ממך כמו שעם ישראל נהנה ממרדכי המקורי.

אורי אורבך: בהצלחה ויישר כוח.

בנימין בן-אליעזר: אני מודה לך.

נסים זאב: אבל זה, מתוך גנותו באים לשבחו – אני לא הבנתי.

אורי אורבך: לא ציפיתי שתבין.

בנימין בן-אליעזר: יש לי הכבוד להזמין לנאום בכורה את חבר הכנסת יואל רזבוזוב, בבקשה.

בנימין בן-אליעזר: ביטאתי נכון?

יואל רזבוזוב: רזבוזוב, כן.

יואל רזבוזוב: נעלה את זה קצת.

בנימין בן-אליעזר: שיהיה בהצלחה.

יואל רזבוזוב: תודה.

יואל רזבוזוב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני עומד על בימה זו, מתרגש מאוד, באמת מתרגש, בעיקר מרגיש גאווה גדולה ואחריות עצומה.

יואל רזבוזוב: אני לא מדבר על האחריות שלנו כלפי הבוחרים שלנו, שתלו בנו תקוות.

יואל רזבוזוב: אני מדבר על משפחתי, היושבים כאן בקהל – סבתא שלי פרידה, אימא אירנה, אבא אנטולי, וקודם כול, אני חייב להוכיח להם שכל מה שמשפחתי לדורותיה עברה לא היה לשווא.

יואל רזבוזוב: המסע של הסבים שלי התחיל כשהם נפגשו על גבול אוסטרו-הונגריה.

יואל רזבוזוב: הם ברחו מהפוגרומים באירופה ולא היה להם מקום בעולם להסתתר.

יואל רזבוזוב: הם חשבו שבברית-המועצות הם יקבלו הזדמנות לחיים טובים יותר ובלי רדיפה, אך בברית-המועצות סטלין הוא שהחליט בשביל היהודים.

יואל רזבוזוב: הוא אמר שאם היהודים רוצים מולדת, אז שייסעו הרחק ויבנו אותה לעצמם.

יואל רזבוזוב: כך נולדה אוטונומיה יהודית שבירתה בירוביג'ן.

יואל רזבוזוב: נולדתי באוטונומיה היהודית שבמזרח הרחוק של רוסיה, על הגבול עם סין.

יואל רזבוזוב: לבירוביג'ן הגיעו יהודים מכל רחבי ברית-המועצות על-פי החלטת סטלין, וכך גם הגיעו ההורים של סבתא שלי.

יואל רזבוזוב: הם נפגשו ברכבת מאומן שבאוקראינה ונסעו כמתנדבים לבנות בית חדש ליהודים.

יואל רזבוזוב: הם החלו לבנות התיישבות מאפס, כאשר מסביבם ביצות טובעניות, טבע פראי ומזג אוויר קיצוני.

יואל רזבוזוב: עשרות שנים מאוחר יותר נפתח הארכיון של ברית-המועצות, ואתו התבררה האמת המרה על בירוביג'ן: מכל המתנדבים שהגיעו לשם נשארו בחיים רק רבע.

יואל רזבוזוב: השאר מתו בביצות מרעב, קור ומחלות.

יואל רזבוזוב: המשפחה שלי שרדה.

יואל רזבוזוב: הם שרדו כדי שאני אעמוד כאן היום.

יואל רזבוזוב: אני עומד כאן וסוגר מעגל עבורם.

יואל רזבוזוב: במשך דורות משפחתי נדדה ממקום למקום עד שהגענו לישראל ב-1991, ומאז אנחנו בישראל, שהיא הבית, המולדת שלנו, ואין לנו ארץ אחרת.

יואל רזבוזוב: מעל בימה זו אני מרגיש שליחות בין-דורית.

יואל רזבוזוב: אני מחבר בין דור הסבים שלי, אשר לחמו בנאצים ושרדו את השואה, והיום אינם זוכים להזדקן בכבוד עקב קשיים כלכליים.

יואל רזבוזוב: אני מייצג את הורי, אשר עלו לכאן ומאז לא הפסיקו לעבוד, לשלם מסים ולבנות לעצמם ולנו עתיד במדינה.

יואל רזבוזוב: לצערי, גם הם לא יזכו להזדקן בכבוד, מכיוון שהם לא הספיקו לחסוך לעצמם פנסיה ראויה, מאחר שיעבדו בארץ רק 25 שנה, ויום לאחר שייצאו לגמלאות, ייכנסו לסטטיסטיקה של אלו שמתחת לקו העוני.

יואל רזבוזוב: אני מייצג את בני דורי, חברים שלי, זוגות צעירים ששירתו את המדינה, ושלצערי קמים ועוזבים את המקום שכל כך שאפנו להגיע אליו.

יואל רזבוזוב: הם עוזבים לא כי הם מפחדים מהמצב הביטחוני – רובם יוצאי יחידות קרביות והם בעלי השכלה גבוהה; הם עוזבים כי הם מרגישים שהמדינה הפקירה אותם ולא נותנת להם הזדמנות שווה להתפתח ולגדל כאן את דור ההמשך.

יואל רזבוזוב: משפחה צעירה עם שני ילדים, שבה שני ההורים עובדים ומרוויחים משכורת מכובדת, לא מצליחה לגמור את החודש, ואני כבר לא מדבר על מחשבה על קניית דירה.

יואל רזבוזוב: למרות כל זאת אסור לנו לאבד את התקווה, ועל כולנו להאמין שיש עתיד במדינה הזאת.

יואל רזבוזוב: אני מבקש לשתף אתכם בסיפור אישי שלי כנער צעיר בן 11, עולה חדש שגר בפריפריה, שרק התחיל את דרכו על מזרן הג'ודו.

יואל רזבוזוב: חודש לאחר העלייה שלנו ארצה, הורי ואני חיפשנו מסגרת ספורטיבית, כי באנו ממדינה שהספורט היה בה חלק מן התרבות.

יואל רזבוזוב: כאחד שרצה להוכיח את עצמו בחברה החדשה, בחרתי בענף הג'ודו במועדון קטן בקריית-ים.

יואל רזבוזוב: אחרי אימונים ספורים ניגש אלי המאמן ואמר שאני ראוי להשתתף באליפות הצפון.

יואל רזבוזוב: המילה "ראוי" עשתה אותי מאושר, אך לרגע אחד.

יואל רזבוזוב: המאמן המשיך לדבר והודיע לי שצריך להגיע בשבת לאולם "ליאו בק" שבחיפה, ואני ידעתי שזאת תהיה בעיה, כי להורי לא היה רכב ואין תחבורה ציבורית בשבת.

יואל רזבוזוב: המשפט השני כמעט הפיל אותי, למרות היותי ג'ודוקא צעיר.

יואל רזבוזוב: הוא אמר לי להביא אתי 15 שקלים דמי השתתפות.

יואל רזבוזוב: ידעתי שלא אוכל לבקש זאת מהורי, כי פשוט לא היה להם.

יואל רזבוזוב: צריך להשיג את הכסף הזה בחמישה ימים.

יואל רזבוזוב: מאוד רציתי לייצג את המועדון, וכך הגעתי לעבודתי הראשונה.

יואל רזבוזוב: גיליתי שישנו שוק בכל יום שישי בקריית-ים, ובו בסטת אבטיחים, ושם בדרך כלל דרושים עובדים.

יואל רזבוזוב: התקבלתי לעבודה כבר ביום חמישי.

יואל רזבוזוב: מ-19:00 עד 01:00 העמסתי שלוש משאיות של אבטיחים.

יואל רזבוזוב: ב-04:00 הייתי צריך לפרוק אותן בשוק.

יואל רזבוזוב: הייתי בן 11.

יואל רזבוזוב: ביום שישי, מהבוקר עד כניסת שבת, עמדתי וצעקתי: "שלוש בעשר".

יואל רזבוזוב: אגב, אלה היו המילים הראשונות שלמדתי לדקלם בעברית.

יואל רזבוזוב: כך עלו האבטיחים גם.

יואל רזבוזוב: אחרי יום עבודה מפרך, הבעלים שאל אותי כמה כסף אתה רוצה?

יואל רזבוזוב: עניתי לו: 15 שקלים.

יואל רזבוזוב: הייתי ממוקד מטרה, ולא ידעתי שיכולתי לבקש יותר.

יואל רזבוזוב: יום התחרות הגיע.

יואל רזבוזוב: הייתי מותש מהעבודה של היום הקודם.

יואל רזבוזוב: תפסתי טרמפ עם הורים של אחד הילדים במועדון.

יואל רזבוזוב: אולם הספורט היה מלא.

יואל רזבוזוב: והדבר הראשון ששמתי לב אליו הוא שכולם באו עם ההורים, ששילמו עליהם והכינו להם סנדוויצ'ים.

יואל רזבוזוב: באתי לבד, אבל עם אש בעיניים.

יואל רזבוזוב: בחימום, ראיתי שכל הילדים מצביעים לעבר ילד אחד ומתלחשים לגביו בכבוד רב.

יואל רזבוזוב: שאלתי, מי זה?

יואל רזבוזוב: אמרו לי זה עומר, שלוש פעמים אלוף הצפון.

יואל רזבוזוב: באותו רגע רציתי מאוד להיות עומר.

יואל רזבוזוב: אחרי כמה קרבות וניצחונות קשים, הגעתי לגמר מול אותו עומר, וניצחתי אותו.

יואל רזבוזוב: עמדתי על הפודיום במקום הראשון, וכולם הצביעו עלי ואמרו: זהו האלוף החדש.

יואל רזבוזוב: הניצחון הזה הקנה לי הרבה דברים בחיים, אבל באותה תקופה, הדבר הכי חשוב שהוא נתן לי זו הנחה נוספת בחוג; מה שלא היה להרבה מחברי, שוויתרו על מסגרת ספורטיבית כי להוריהם היה קשה לממן זאת.

יואל רזבוזוב: לדעתי כל ילד במדינה צריך להיות במסגרת ספורטיבית.

יואל רזבוזוב: ספורט הוא כלי ראשון במעלה לקיום אורח חיים בריא, לגיבוש חברתי, להנחלת ערכים של שיתוף פעולה, הזדהות, מצוינות וכיבוד כללי המשחק.

יואל רזבוזוב: חברה המרבה בפעילות ספורטיבית היא חברה בריאה יותר, פיזית ונפשית.

יואל רזבוזוב: לפעילות ספורטיבית נודעת תרומה גדולה לכמה תחומים חשובים במקביל: לחיסכון במערכת הבריאות, להצלחתה של מערכת החינוך, להכנת צעירים לשירות צבאי ולגיבושה של זהות מקומית וחברתית.

יואל רזבוזוב: יש דרך ארוכה שבה אני מתכוון, יחד עם חברי בסיעה, לפעול כדי לשפר את הספורט בישראל, לחובבים ולמקצוענים, לילדים ולקשישים, בתשתיות ובתנאי אימון, בחקיקת חוקים בעלי אופי סוציאלי, וטיפול בהנגשתו של הספורט ושקיפותו לקהל האוהדים ולמשתתפים.

יואל רזבוזוב: אני לא יכול שלא להתייחס לנושא של האלמנטים השליליים בעולם הספורט, שבכוונתי לפעול למיגורם.

יואל רזבוזוב: לאחרונה אנו עדים למופעים גזעניים המזהמים את הספורט.

יואל רזבוזוב: לא נשכח שהספורט בבסיסו הוא הגשר בין קהילות, גזעים ועדות שונות.

יואל רזבוזוב: אני מגיע מעיר שבה קפטן "מכבי נתניה", אחמד סבע, הוא ערבי-ישראלי וקולגה שלי.

יואל רזבוזוב: חבר מועצת העיר תל-אביב לשעבר, ג'ימי טורק, לבש את מדי הנבחרת בגאווה.

יואל רזבוזוב: אני מתחייב לעשות כל מה שביכולתי להרחיק ככל שאפשר את הרעות החולות של הספורט, ולהביא מהניסיון שצברתי כספור

יואל רזבוזוב: טאי אולימפי לשפר את התחום החשוב הזה לכל בית בישראל.

יואל רזבוזוב: אני מבקש בהזדמנות זאת לברך ולחזק את משטרת ישראל, שעצרה בזמן מהיר את החשודים בהצתת מועדון "בית"ר ירושלים" במתחם בית-וגן.

יואל רזבוזוב: אני מקווה שעתה מערכת המשפט תכביד את ידה על אותם אלה שנוטלים את החוק לידיהם ופוגעים בטוהר של הספורט, שכולנו כל כך אוהבים.

יואל רזבוזוב: אני רוצה להודות ליושב-ראש מפלגת יש עתיד, יאיר לפיד, לכל חברי לסיעה – אמרו לפני, אנחנו משפחה – על ההזדמנות לבוא ולשנות לטובת המדינה כולה.

יואל רזבוזוב: וגם תודה מיוחדת לראש עיריית נתניה, הגברת מרים פיירברג-איכר, שהייתה הראשונה שהאמינה בי ופתחה עבורי את הדלת לחיים הציבוריים.

יואל רזבוזוב: כשאני שומע את המשפט, אתם לא תצליחו לשנות כלום, זה מחזיר אותי אחורה לגיל 18, כשהייתי ספורטאי לא מוכשר במיוחד.

יואל רזבוזוב: אף אחד לא בנה עלי.

יואל רזבוזוב: אף מאמן לא רצה להמר עלי.

יואל רזבוזוב: וביקשו ממני לקבל את העובדה שכנראה אני לא אהיה טוב ולא אהיה בנבחרת האולימפית.

יואל רזבוזוב: אך אני לא קיבלתי את ההנחה הזאת, ואחרי שנתיים הייתי הספורטאי הכי צעיר בהיסטוריה של ענף הג'ודו שזכה בגביע העולם לבוגרים, הניף את דגל ישראל והשמיע את ההמנון באוסטריה, בעיר לינץ, שבה נולד היטלר.

יואל רזבוזוב: בנוסף, גם ייצגתי את ישראל באולימפיאדת אתונה ושימשתי כעשור כקפטן נבחרת ישראל.

יואל רזבוזוב: אין דבר בלתי אפשרי.

יואל רזבוזוב: צריך רק להאמין ולעשות.

יואל רזבוזוב: אבקש לסיים בתודה מיוחדת לאשתי אירה, לשתי בנותי הקטנות, ניקול ואמילי, על כך שאתן תמיד לצדי, אף-על-פי שאני לא נמצא בבית כמו שהייתן רוצות.

יואל רזבוזוב: אני מעריך ומאוד אוהב אתכן.

יואל רזבוזוב: תודה רבה.

בנימין בן-אליעזר: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת רוברט אילטוב.

בנימין בן-אליעזר: תמתין קצת שנגמור עם הנישוקים והחיבוקים.

בנימין בן-אליעזר: בבקשה.

רוברט אילטוב: יואל, קודם כול בשעה טובה.

בנימין בן-אליעזר: הו, יפה.

רוברט אילטוב: קודם כול בשעה טובה.

רוברט אילטוב: אני חושב שהמעמד פה הוא מרגש.

רוברט אילטוב: אני זוכר את עצמי – זו הקדנציה השלישית, לפני שתי קדנציות – עומד פה ונוגע בערך באותן הנקודות שנגעת בהן.

רוברט אילטוב: אתה עלית בגיל צעיר, בגיל 11, אני עליתי בגיל 13.

רוברט אילטוב: לאשתך קוראים אירה, לאשתי קוראים אירה.

רוברט אילטוב: לך יש שתי בנות, לי יש שני בנים.

רוברט אילטוב: יש קצת פילוג.

רוברט אילטוב: אבל באופן כללי, יש הרבה מאוד זהות.

רוברט אילטוב: אנחנו גם מאותה העיר, נתניה.

רוברט אילטוב: אני התחלתי את הפעילות הפוליטית שלי ממועצת העיר ב-1998.

רוברט אילטוב: התקדמתי, הייתי חבר מועצה וסגן ראש העיר.

רוברט אילטוב: אז המסלול הוא בערך אותו מסלול.

רוברט אילטוב: אני חושב שהגעת למקום הנכון לעשות בו.

רוברט אילטוב: ולא משנה באיזה מעמד ובאיזה תפקיד תהיה פה – בכנסת אפשר לעשות, אפשר לשנות.

רוברט אילטוב: ואני לא מאמין לכל אלה שאומרים הכול יהיה אותו דבר.

רוברט אילטוב: זה כאילו נראה אותו דבר, אבל כל הזמן הדברים משתנים.

רוברט אילטוב: המצב משתנה.

רוברט אילטוב: אני חושב שנגעת בנקודות מאוד חשובות שצריך לתקן אותן.

רוברט אילטוב: אני חושב שאנשים ועולים שמגיעים לפה – הם יכולים להגיע למקומות אחרים בעולם – הם ציונים אמיתיים.

רוברט אילטוב: הם מפתחים את המדינה הזאת.

רוברט אילטוב: הם מושכים אותה קדימה מבחינה כלכלית.

רוברט אילטוב: יחד עם כל הקשיים, אין לי ספק שהעלייה הזאת תרמה למדינת ישראל, משכה אותה קדימה.

בנימין בן-אליעזר: תודה לך.

בנימין בן-אליעזר: יש לי הכבוד המיוחד להזמין את סגן שר הבריאות חבר הכנסת הרב יעקב ליצמן לדווח על פעילות משרדו בממשלה ה-32.

בנימין בן-אליעזר: בטרם תתחיל לומר את שלך – זה לא נהוג; אני חייב לעזוב – תרשה לי לומר לך שמבחינתי יש לך כל הזכויות, כל השבח וכל ההלל.

בנימין בן-אליעזר: זכיתי להיות בממשלות ישראל מ-1992 עד יום זה, ואני מוכרח לומר לך, גם זכיתי לראות הרבה שרי בריאות; אני חושב שאתה יכול ללכת ולמסור היום את סקירתך ולפחות תדע שאני מוקיר, מעריך ומודה לך על האופן שבו ביצעת את תפקידך, במקצועיות, במסירות ובגאווה רבה.

בנימין בן-אליעזר: אני מאחל לך כל טוב, ואני מאחל לנו שתמשיך בתפקידך.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, תודה.

יעקב ליצמן: האם אפשר להסתפק בהודעה שלך?

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מוטל עלי לדווח לכנסת על הקדנציה שעברה, אף שבעצם עשיתי את זה לפני 60 יום, כרגע; בבחירות.

יעקב ליצמן: דיווחתי, ולא הפסקתי לדווח.

יעקב ליצמן: לכנסת צריך לדווח את האמת גם, ואת האמת אפשר לדווח – מה שעשו, מה שעושים; תוכניות זה טוב לבחירות.

יעקב ליצמן: בכנסת, אחרי שעשיתי ארבע שנים, אז – חברי הכנסת החדשים, אני רוצה להפתיע אתכם ולהגיד לכם שכשנכנסתי לתפקיד, הדבר הראשון שקיבלתי כקבלת פנים הוא בג"ץ: למה אני רק סגן שר.

יעקב ליצמן: זה הדבר הראשון שקיבלתי.

יעקב ליצמן: למרבה הפלא, בג"ץ אישר אותי כסגן שר.

יעקב ליצמן: אני מניח שהארגונים שהגישו – לא היו הרבה, אבל אלה שהגישו את הבג"ץ נגדי, היום, אדוני היושב-ראש, אני יודע בבירור שהם לא יגישו את זה עוד הפעם.

יעקב ליצמן: הם חושבים שהם טעו שהגישו את זה.

יעקב ליצמן: משרד הבריאות היה צריך טלטלה גדולה.

יעקב ליצמן: בדרך כלל זה היה מעבר.

יעקב ליצמן: אנשים נכנסו, צריך תפקיד, צריך משרד, היו בפנים שנה, שנתיים, הלכו למשרדים אחרים.

יעקב ליצמן: ולכן הרפורמות הגדולות לא נעשו.

יעקב ליצמן: ואני רוצה קצת להרחיב ברפורמות שעשיתי, ולעדכן.

יעקב ליצמן: דבר אחד – אנחנו נדבר על הרחבת שירותים לאזרחים.

יעקב ליצמן: כמובן, דבר ראשון שצריך לדבר עליו, וזה הכי פופולרי, זה הנושא של טיפולי שיניים חינם לילדים.

יעקב ליצמן: זה הדבר הראשון.

יעקב ליצמן: זה הכי פופולרי.

יעקב ליצמן: הנתונים – זה ממש מדהים.

יעקב ליצמן: 3 מיליון טיפולי שיניים לילדים, וכרגע זה עד גיל 12, ביולי, לפי ההסכם עם משרד האוצר.

יעקב ליצמן: זה עולה: עד גיל 14 – חינם; חינם – זה 10 שקלים או 20 שקל אם יש משהו יותר – ממש חינם.

יעקב ליצמן: אנשים שהיו רגילים לשלם אלפי שקלים לטיפולי שיניים לילדים, משלמים היום ממש 40 שקל, וגג – 60 שקל.

יעקב ליצמן: 470,000 ילדים עד גיל 12 קיבלו את הטיפול.

יעקב ליצמן: כרגע זה מחולק בין ארבע קופות-חולים.

יעקב ליצמן: בניגוד לכל הטיפולים ברפואה, ידיים, רגליים ושיניים, הסכמתי, וגם דחפתי, אף שזה עדיין לא נעשה, שתהיה קופה ייעודית, שגם רופאים פרטיים יוכלו להשתלב בעבודה.

יעקב ליצמן: למה הסכמתי?

יעקב ליצמן: כי אי-אפשר לבוא אחרי כל כך הרבה שנים בבריאות ממלכתית, ורופאים התרגלו להתפרנס, והמון רופאי שיניים, וביום אחד נגיד להם: רבותי, אבטלה.

יעקב ליצמן: אין.

יעקב ליצמן: אנחנו עושים את הכול חינם.

יעקב ליצמן: לכן חשבתי – לא כולם רצו ללכת לקופות-חולים.

יעקב ליצמן: הסכמתי שאנחנו נעשה קופה ייעודית מיוחדת, ואנחנו עדיין עובדים על זה, בעיקר במישור המשפטי, ולחפש את הדרך איך אפשר לעשות את זה.

יעקב ליצמן: יש 600 מרפאות שפרוסות ברחבי הארץ ונותנות את הטיפולים.

יעקב ליצמן: בשינוי ממה שהיה עד עכשיו, ברגע שזה בקופות-חולים, הפריפריה תקבל את אותו שירות שמקבלים במרכז.

יעקב ליצמן: עשינו גם הסכם תלת-שנתי על תוספת טכנולוגיות, מה שנקרא: ועדת סל – 300 מיליון שקל לשנה.

יעקב ליצמן: אני יודע שדבר ראשון כולם ישאלו – 300 לא מספיק.

יעקב ליצמן: גם אני חושב שזה לא מספיק, אבל 300 מיליון שקל לסל, אם אני אעשה את זה בצורה שיוסיפו גם את השיניים – עוד 80 מיליון שקל, שזה כמעט 400, שאנחנו, עם היושב-ראש לשעבר חבר הכנסת ריבלין, וחיים אורון, חבר הכנסת לשעבר, עשינו אז בלחץ בוועדת הכספים גם הסכם תלת-שנתי שם – היה 450, 415.

יעקב ליצמן: יש ועדה שכל שנה מתמנה.

יעקב ליצמן: אני חידשתי שצריכה להיות רוטציה, וכל שנתיים אני מחליף את האנשים, את המומחים.

יעקב ליצמן: יש 18 חברים; יש בפעם הראשונה גם מגזר ערבי אצלי, וגם עשיתי – גם נשים יש שם, יש מכל הגוונים, לפי מה שהחוק קובע.

יעקב ליצמן: ועדת הסל בישראל – זה הוועדה – הכי מורחב שיש בעולם.

יעקב ליצמן: אין בעולם כל כך הרבה דברים בסל.

יעקב ליצמן: אנחנו עושים את כל הדברים, מהתרופות למחלות הקשות – אגב, אני לא מתערב בסל.

יעקב ליצמן: לא מתערב.

יעקב ליצמן: חוץ מהמינויים אני לא מתערב, ולא דיברתי מעולם עם חבר ועדת סל על מה להמליץ או לא להגיד.

יעקב ליצמן: ועדת הסל היא סוברנית לעצמה, להחליט מה שהיא רוצה.

יעקב ליצמן: כל שנתיים מתחלף היושב-ראש.

יעקב ליצמן: היה רפי ביאר בתקופתי, מנכ"ל בית-החולים רמב"ם, היום זה פרופסור יונתן הלוי, מנכ"ל "שערי צדק", והוועדה עושה את העבודה.

יעקב ליצמן: היא מגישה את המסקנות בסוף השנה הלועזית, כדי שיוכלו להכניס את זה מייד בתחילת השנה הבאה, הלועזית.

יעקב ליצמן: לפני שוועדת הסל דנה בתרופות יש ועדה במשרד הבריאות – מומחים מקצועית – שבודקת כל תרופה, והיא משדרגת אותן, ואז מביאים קלסרים, חוברות גדולות, של אלפי דפים, לוועדת הסל, ודנים תרופה-תרופה.

יעקב ליצמן: כל שנה זה מכניסים מספר אחר של תרופות.

יעקב ליצמן: הרפורמה השנייה שהכנסתי זו רפורמת בריאות הנפש.

יעקב ליצמן: יש כאן איזה דבר נדיר: אני נגד הרפורמה, אבל עשיתי את הרפורמה.

יעקב ליצמן: הרפורמה צריכה הרבה מאוד שינויים, גם בשיקום.

יעקב ליצמן: יש הרבה דברים שצריך לשנות ברפורמת בריאות הנפש.

יעקב ליצמן: אבל מה קרה?

יעקב ליצמן: קרה שבמשרד הבריאות 17 שנה לא התקדמה שום רפורמה בבריאות הנפש.

יעקב ליצמן: למה?

יעקב ליצמן: כל אחד עשה תוכנית, עבד עליה, הוא אומר: התוכנית הקודמת לא טובה, צריך משהו חדש.

יעקב ליצמן: עבד שנה, שנתיים, הגישו מסקנות, בינתיים הוא עבר תפקיד, בא חדש – לא, לא מוצא חן; לא, גם את זה נזרוק, נעשה חדשה.

יעקב ליצמן: 17 שנה, עד לרגע זה, עד שאני אישרתי את זה לפני שנה לא התקדם נושא בריאות הנפש.

יעקב ליצמן: הבעיה בזה, בעיקר – לא מדבר על המצב של בתי-חולים, זוועה, עשיתי ביקורי פתע – לא משנה גם הנושא של פריפריה, שבכלל לא הגיעו לנושאים של בריאות הנפש, לא הגיעו בכלל לטיפולים שם, חיכו הרבה זמן.

יעקב ליצמן: החלטתי – יש תוכנית – עם שינויים קלים, קודם כול נאשר.

יעקב ליצמן: והבטחתי, בעזרת השם, אם אני אשאר בתפקיד אנחנו נעשה שינויים.

יעקב ליצמן: התנאי שלי היה שהממשלה חייבת להשקיע הרבה כסף; בעיקר בשיפוצים, בעיקר לפתוח עוד מרפאות ברחבי הארץ, בעיקר בפריפריה.

יעקב ליצמן: ואני שמח לבשר שאכן הממשלה השקיעה 420 מיליון שקלים רק בזה.

יעקב ליצמן: הרפורמה מתחילה במאי, אם אני לא טועה, מאי 2015, כי צריך שנתיים להיערך, אבל זה אושר כחוק.

יעקב ליצמן: עשינו את זה, ואני שמח שאחרי 17 שנה סוף-סוף אנחנו קידמנו את הנושא הזה.

יעקב ליצמן: פתחנו מרכז לטיפול בהפרעות אכילה, שאני רואה בזה אחת הבעיות הגדולות – יש בבאר-שבע, אנחנו עושים בעוד מקומות.

יעקב ליצמן: ביטלנו את ההסטה להוסטלים לניצולי שואה.

יעקב ליצמן: היו בהוסטלים 250 עובדים, העברנו אותם חזרה להיות עובדי מדינה.

יעקב ליצמן: השקענו הרבה כסף בפיתוח בתי-חולים, במיגון.

יעקב ליצמן: הגדלנו את המקורות של קופות-החולים – אני יודע, בטח יותר מאוחר יהיו הרבה שאלות, גם לזה נתייחס.

יעקב ליצמן: עשינו מבחני תמיכה לפיתוח תחליפי אשפוז בקהילה ושיפור איכויות בטיפול באי-ספיקת לב ושיקום חולי ריאות כרוניים.

יעקב ליצמן: אנחנו פרסמנו בפעם הראשונה נתוני מדד איכות של קופות-החולים, תוך השוואה בין קופות-החולים השונות – היום כולם יכולים להגיע לזה.

יעקב ליצמן: היום, דרך האינטרנט אפשר לעבור מקופה לקופה, קיצרנו את הדרך.

יעקב ליצמן: שינינו את נוסחת הקפיטציה לקופות-החולים.

יעקב ליצמן: הוספנו לראשונה משתנים של פריפריה, תוך הוספה של 160 מיליון שקלים לבסיס התקציב.

יעקב ליצמן: בימים אלה אנחנו חותמים – חתמנו כבר בעבר, ובימים אלה אנחנו חותמים עוד הפעם הסכמי ייצוב לכל קופות-החולים.

יעקב ליצמן: בבתי-חולים – אני רוצה להעיר כמה דברים.

יעקב ליצמן: אני יודע שמייד כולם יגידו: חסרות מיטות.

יעקב ליצמן: אני יודע, אז אנחנו משתדלים להדביק את הפער.

יעקב ליצמן: פעם ראשונה אחרי עשר שנים, בתקופתי, הוספנו 960 מיטות לחמש שנים, אבל ההסכם אמר שאם נרצה להקדים, אפשר גם להקדים.

יעקב ליצמן: זאת אומרת, זה לא חייב להיות דווקא בחמש שנים, יכול להיות אפילו בפחות מחמש שנים, לפי הצורך, ואנחנו עושים את זה.

יעקב ליצמן: חלק גדול מהמיטות כבר נפתחו, זה אני יכול להגיד – – –

ראובן ריבלין: כמה נפתחו?

ראובן ריבלין: בתוכנית חמש-שנים כמה נפתחו?

יעקב ליצמן: 960 הבטחנו, אני חושב שחלק גדול כבר נפתחו, זה אני יכול להגיד.

יעקב ליצמן: את המספר בדיוק אני לא יודע כרגע, אבל אם אדוני רוצה אני אדאג להעביר לו.

יעקב ליצמן: השגנו תוספת של 190 אחיות לחדרי טיפול מוגבר במחלקות פנימיות, שזה בעיה – הנשמה ודברים אחרים.

יעקב ליצמן: הוספנו תקנים – 1,160 תקני רופאים.

יעקב ליצמן: הוספנו שמונה מאיצים למרכזי הקרנות בבתי-חולים.

יעקב ליצמן: התעקשתי שיהיה גם בבית-חולים זיו, השקעתי בזה – זאת אומרת, שמתי, שמרתי במשרד הבריאות עד לרגע זה 10 מיליון שקלים לפתוח מאיץ, חדר לכימותרפיה, רדיותרפיה בזיו בצפת, שלא יצטרכו לנסוע – –

קריאה: רמב"ם.

יעקב ליצמן: – – לרמב"ם, אבל זה היה תלוי גם – הם היו צריכים להביא לי גם מצ'ינג, לא בסכום הזה, הרבה פחות.

יעקב ליצמן: לצערי, עדיין לא עשו את זה.

יעקב ליצמן: אני לא יכול – – –

מאיר כהן: בית-החולים היה צריך?

יעקב ליצמן: בית-החולים.

יעקב ליצמן: דיברתי גם עם ראש העיר, התחננתי לפניו: תעזור, אני לא יכול לתת את כל הכסף – גם מקצועית, גם מבחינת קריטריונים.

יעקב ליצמן: נתנו את הכסף, שריינתי 10 מיליון שקלים, זה הרבה כסף מבחינת המשרד, ואני מקווה בסך הכול שנפתח.

יעקב ליצמן: זה עדיין שמור, הכסף הזה שמור.

יעקב ליצמן: MRI.

יעקב ליצמן: יש שני דברים שאני רוצה לומר על MRI.

יעקב ליצמן: א.

יעקב ליצמן: MRI היה מצרך נדיר במדינת ישראל.

יעקב ליצמן: ב-OECD היינו מקום אחד לפני אחרון פר-אוכלוסייה.

יעקב ליצמן: אין שום סיבה בעולם שכל בית-חולים שירצה, לא יקבל MRI.

יעקב ליצמן: MRI היום – אני אגיד את זה במירכאות – "צעצוע", זה לא דבר הכי מודרני, פחות קרינה מ-CT, הרבה יותר בריא, צריך להגיד את האמת, ואין שום סיבה בעולם – ואני אומר את זה כאן גם; אם יש תלונות, אני מזמין את התלונות אלי – אין שום סיבה בעולם לחכות יותר משבועיים, גג, ל-MRI.

יעקב ליצמן: אני יודע שמחכים יותר.

יעקב ליצמן: אני לא מודע לכל מקרה; אני מזמין אנשים, אם יש תלונות, שיזמינו או שיבואו ויגידו לי.

יעקב ליצמן: אישרנו כמעט לכל בית-חולים שרצה, העברנו את זה – גם עכשיו, בתום תקופת הבחירות שינינו את הקריטריונים, לאפשר MRI לכל בית-חולים, כרגע יש לנו מספיק לכולם.

יעקב ליצמן: חידשתי גם – אנחנו נכניס MRI ייעודי, מיוחד לבדיקות שד, שאני חושב שצריך לקדם עם פרסום, עם הסברה.

יעקב ליצמן: אנחנו מדי גבוהים בזה, וצריך להוריד את זה.

יעקב ליצמן: אני חושב שצריך לעשות הסברה מסיבית וצריך לשכנע את כולם לעשות את הבדיקות.

יעקב ליצמן: המקומות שהוספנו MRI, שאישרנו, הם: צפת, טבריה, נהרייה, עפולה, חדרה, רחובות, ירושלים – גם ב"שערי צדק" וגם ב"הדסה הר-הצופים", ב"הדסה עין-כרם" היה להם – אשקלון, יש גם אחד ל"אסותא" עבור יישובי הדרום, וגם לכללית לצפון.

יעקב ליצמן: אישרנו גם שני PET-CT נוספים, שזה סופר-יקר.

יעקב ליצמן: צריך לדעת שמשרד האוצר לא רוצה להוריד את הקריטריונים בזה כי הוא אומר שזה מדי יקר, ומייד כשזה יהיה בלי הגבלה, אז כולם יעשו רק MRI.

יעקב ליצמן: אני לא חולק על זה, אבל קודם כול אין מצב שבכל בית-חולים יהיה ואין מצב שיחכו.

יעקב ליצמן: משרד הבריאות משקיע גם בכל MRI 3 מיליון שקלים השתתפות עצמית.

יעקב ליצמן: זה עולה יותר, אבל אנחנו משקיעים כתמיכות לכל בית-חולים 3 מיליון שקלים עבור מי שרוכש את ה-MRI.

יעקב ליצמן: שילמנו חלק גדול, חלק כבר הזמינו.

יעקב ליצמן: ברגע שיקבלו, אנחנו ניתן את חלקנו.

יעקב ליצמן: אחד הדברים שאני רוצה לדבר עליהם זה הנושא של ביקור פתע.

יעקב ליצמן: אני, כשנכנסתי לתפקידי, הדבר הראשון שעשיתי – ביקרתי באמצע הלילה בבית-חולים סורוקה, זה היה ביקור ב-01:00, 02:00.

יעקב ליצמן: אני חשבתי שבן-אדם, בגמרא כתוב:

יעקב ליצמן: הרוצה לאבד ממונו – רוצה להפסיד את הכסף שלו – ישכור פועלים ואל יעמוד עמהם; לא יעמוד, לא ישגיח על העבודה.

יעקב ליצמן: חשבתי שהדבר הנכון לעשות – לראות באמצע הלילה איך עובדים.

יעקב ליצמן: אני לא בא לחפש את החסרונות, אני בא לחפש מה אפשר לשפר, ועשיתי את זה.

יעקב ליצמן: ואז הנשיא פרס אמר לי, ואני רוצה להגיד לכנסת מה הוא אמר לי – כאן אמרתי את זה אבל אני אומר לחברי הכנסת החדשים – שאצל רבין, זיכרונו לברכה, העמידו פעם ראשונה רופא כשר הבריאות, ד"ר אפרים סנה.

יעקב ליצמן: הנשיא פרס סיפר לי שמישהו קם באמצע ואמר: no big deal, שום דבר; אם אתה רוצה באמת שר בריאות טוב, תיקח פציינט.

יעקב ליצמן: הוא התחיל למטה, מהדלפק, הוא עבר את האחיות, את הקבלה – הוא יגיד לכם בדיוק את כל החסרונות, את כל הצרות שיש להם.

יעקב ליצמן: אז פרס אמר לי, שכשאני בא באמצע הלילה זה כמו פציינט.

יעקב ליצמן: זו מחמאה גדולה בשבילי.

יעקב ליצמן: אבל עשיתי את זה בכל בתי-החולים כמה וכמה פעמים.

יעקב ליצמן: אני מבקר, מדבר עם הרופאים, מדבר עם האחיות, מדבר עם החולים – כמה זמן מחכים למד"א, איך הם הגיעו, איפה הם גרים.

יעקב ליצמן: עשיתי את כל הדברים האלה, רשמתי לעצמי את הבעיות, ומטפלים בשקט, בלי רעש, בלי הדברים האלה.

יעקב ליצמן: הדבר הבא שאני הולך להגיד לכם – אף שראיתי כבר שהיו דיונים היום, אחד הדברים שהובלתי בסוף הקדנציה הקודמת, ואני מתכוון, אם אני אהיה בתפקיד, ואם אהיה באופוזיציה אני אוביל את זה גם כן – זה נושא הסיעוד.

יעקב ליצמן: ואסביר גם כן.

יעקב ליצמן: היום יש סיעוד – ל-70% מהאוכלוסייה יש סיעוד, ל-30% אין.

יעקב ליצמן: מי ה-30%?

קריאה: – – –

יעקב ליצמן: אנחנו מדברים על סיעוד, אדוני.

מיקי רוזנטל: אדוני מתכוון לביטוח סיעודי?

יעקב ליצמן: כן.

יעקב ליצמן: אני רוצה סיעוד לכל החולים.

יעקב ליצמן: לכן, מה שאני אומר – חייב להיות סיעוד במסגרת בריאות ממלכתית.

יעקב ליצמן: חייב.

יעקב ליצמן: עוד הפעם, לא יעזור: חייב, חייב, חייב.

יעקב ליצמן: הבטחתי את זה, ואני מתכוון – אני לא יודע אם אני אהיה כאן כסגן שר, או שר, או בכל תפקיד, לא משנה, אבל אם אני אהיה בתפקיד אני אעשה את כל הדברים, לדחוף את זה.

יעקב ליצמן: חייב להיות.

יעקב ליצמן: אני אסביר כמה פרטים, אדוני.

מיקי רוזנטל: זה יהיה התנאי שלכם להיכנס לקואליציה?

יעקב ליצמן: אני הבטחתי שאשתדל להכניס את זה בהסכם קואליציוני, ואני עומד על זה.

יעקב ליצמן: זה מה שאמרתי, ואני יכול להגיד לך שרבתי כבר היום עם פקידי האוצר, אמרתי להם שיתכוננו לזה – אם זה יהיה בקואליציה.

יעקב ליצמן: עכשיו אני רוצה להרחיב כמה דברים בנושא של ביטוח סיעוד.

יעקב ליצמן: היום יש ביטוח – או יש שב"ן, שזה "עדיף", "שיא", "פלטינום", לא יודע את השמות, או שיש פרטי.

יעקב ליצמן: משלמים שם מ-800 שקל לחודש, ויש גם 4,000 שקל בחודש.

יעקב ליצמן: בדרך כלל זה מוגבל לארבע שנים.

יעקב ליצמן: יש מצב – קוד סיעודי, שהממשלה משתתפת גם – משרד הרווחה, אנחנו, ושם עולה 11,000 ומשהו שקל לחודש.

יעקב ליצמן: לוקחים את הביטוח הלאומי מהאדם שצריך להיכנס לסיעודי, ואם אין מספיק כסף, לוקחים מהילדים.

יעקב ליצמן: רבותי – שוד, גנבה לאור היום.

יעקב ליצמן: אין שום זכות להכניס ידיים לכיס של הילדים.

יעקב ליצמן: בן-אדם שילם ביטוח כל השנים.

יעקב ליצמן: אין שום זכות.

יעקב ליצמן: ולכן צריך לעשות ביטוח סיעודי ממלכתי.

יעקב ליצמן: אם נרכז את כולם, את הכול יחד, את כל המשרדים שנותנים כסף – כרגע זה מפוזר בין משרד הפנים לאישורים לעובד זר, לבין תמ"ת, לבין הרווחה, למשרד הבריאות, משרד האוצר, בכל המשרדים – אם נרכז, לדעת משרד הבריאות חסר 1.2 מיליארד שקל.

יעקב ליצמן: את הכסף הזה, שחסר – לפי הצעת משרד הבריאות, אנחנו מתכוונים להעלות את מס הבריאות ב-0.5%–0.6%.

יעקב ליצמן: מי שמרוויח 9,000 שקל, לדוגמה, זה תוספת של 30 שקל בחודש.

יעקב ליצמן: כלום.

יעקב ליצמן: וגם מי שמרוויח הכי הרבה, זה עשירית ממה שהוא משלם היום.

יעקב ליצמן: אגב, עשיתי סקר כשהייתי במשרד, 93% מהאוכלוסייה דורשת ורוצה את זה.

יעקב ליצמן: לכן, רבותי, אחד המאבקים הגדולים – ואני אצטרך את הסיוע של חברי הכנסת – נצטרך לעשות ביטוח סיעוד כאן, עם מאבק.

יעקב ליצמן: משרד האוצר מתנגד בחריפות.

יעקב ליצמן: ראש הממשלה, מר נתניהו, בזמנו דיברתי אתו.

יעקב ליצמן: אתם יודעים שהוא שר הבריאות שלי, אני הסגן שלו בסך הכול, אבל הוא דווקא תמך.

יעקב ליצמן: בדקנו עלות.

יעקב ליצמן: לפי מה שהוא אומר, אחת הסיבות היא שמשרד האוצר אמר:

יעקב ליצמן: אנחנו נגד העלאת מסים.

יעקב ליצמן: ואני אומר: רבותי, זה לא נגד אי-העלאת מסים.

יעקב ליצמן: זה יורד, כי במקום שהוא ישלם 800 ו-4,000 שקל הוא ישלם הרבה פחות כסף.

יעקב ליצמן: זו סיבה להיות בעד.

יעקב ליצמן: אדוני, חבר הכנסת ריבלין, קיבלתי תשובה בינתיים: עד היום נפתחו כבר 350 מיטות.

יעקב ליצמן: בשנת 2013 יפתחו עוד 100 מיטות.

יעקב ליצמן: זה 450, חצי כבר בשנתיים.

עפו אגבאריה: מה עם בריאות התלמיד?

יעקב ליצמן: אני אגיע, אדוני.

יעקב ליצמן: מבטיח.

יעקב ליצמן: אני לא מתחמק משאלות קשות.

יעקב ליצמן: לא מתחמק.

יעקב ליצמן: אני יודע שגם מחכים לשמוע על זה.

יעקב ליצמן: הורדנו גם תרופות גנריות – לחולים כרוניים הורדנו ב-33%, בכלל הורדנו ב-10%; ביטלנו את ההשתתפות בטיפות-חלב – אין היום השתתפות של הורים, לא צריך לשלם השתתפות; מכשירי שמיעה – הכפלנו, הגדלנו את זה בהרבה כסף, אפילו שילשנו; קידמנו תוכניות תמריצים לגיוס אחיות במגזר הבדואי בדרום; לקחנו חלק בתוכנית חומש לשיפור הטיפול באוכלוסייה.

יעקב ליצמן: אדוני חבר הכנסת מאיר כהן, זה מעניין אותך גם, כראש עיר: פתחנו מלר"דים בפריפריה; בשנת 2012 נפתחו מוקדים – חדרי מיון קדמיים, מה שאני קורא – בערד, בשומרון, במצפה-רמון, בדימונה.

יעקב ליצמן: בדימונה משרד הבריאות השתתף – קיבלתי בדיוק, כי אני יודע שאתה ער לכך – 800,000 שקל.

מאיר כהן: מתוך 14 מיליון.

יעקב ליצמן: 14 אני לא יודע, אבל – – –

מאיר כהן: זה מה שאני השקעתי.

יעקב ליצמן: כן, אז יכול להיות, אבל קודם כול משרד הבריאות, וזה הסכום – – –

ראובן ריבלין: אשרי התושבים שלך שהצלחת להשיג – – –

יעקב ליצמן: בגלל זה הוא נבחר לכנסת אולי.

יעקב ליצמן: אבל עובדה שהשקעתי 800,000 שקל.

מאיר כהן: אני לא מתכחש, זה היה צעד יפה מאוד, ואני שמח שאתה עושה את זה במצפה-רמון.

יעקב ליצמן: עשינו גם – אישרנו גם לאום-אלפחם, לירוחם, לערבה התיכונה – אולי עניין ירוחם יפגע בך, את זה צריך לבדוק – קריית-גת, סח'נין ובית-שאן.

ראובן ריבלין: אדוני השר צריך גם לדאוג לפגיות בבאר-שבע, כי הרבה מהיולדות שלך גם שם.

ראובן ריבלין: הוא עובד על זה.

אופיר אקוניס: – – –

יעקב ליצמן: אני מסיים.

יעקב ליצמן: רק בריאות התלמיד, ואני מסיים.

יעקב ליצמן: אני נוגע רק בנושא אחד ואני מסיים.

יעקב ליצמן: יש לי הרבה להגיד, ואני רוצה לנגוע רק בבריאות התלמיד.

יעקב ליצמן: יש הרבה שירצו לשמוע.

יעקב ליצמן: יהיו, אני מניח, הרבה שאלות, וגם ביקורת אני מוכן לקבל, אבל – – –

אופיר אקוניס: במידה.

יעקב ליצמן: לא, לא לא לא.

יעקב ליצמן: אגב, אני גם, ברשותך, אני רוצה – אדוני היושב-ראש, בסך הכול אני גם פוליטיקאי – –

אופיר אקוניס: בהחלט.

יעקב ליצמן: – – אז אני רוצה לדבר קצת בעניינא דיומא.

יעקב ליצמן: גם כמה מילים.

אופיר אקוניס: אז עכשיו אנחנו נדרכים.

אופיר אקוניס: זה אמירה חשובה.

יעקב ליצמן: כן, אוקיי.

יעקב ליצמן: בשירותי בריאות התלמיד הייתה בעיה; היו במשרד הבריאות – לא הצליח.

יעקב ליצמן: עשו הפרטה – לא הצליח.

קריאה: גם.

יעקב ליצמן: גם.

יעקב ליצמן: עשיתי תוכנית חדשה.

יעקב ליצמן: לקחתי את המקומות שנכשלנו בהם, שהחברות הפרטיות נכשלו, וזה בעיקר בדרום ואצל הבדואים.

יעקב ליצמן: ושמה לקחתי את זה, סינפתי לזה גם את אשקלון, לקחתי את זה למשרד הבריאות, וביטלתי את ההפרטה.

יעקב ליצמן: לקחתי את זה על עצמנו.

יעקב ליצמן: אני יכול לבשר לכם, רבותי: זה הצליח למעלה מהמשוער, אבל לשנה אחת.

יעקב ליצמן: משנה אחת – אי-אפשר.

יעקב ליצמן: אני לא כזה פזיז, אי-אפשר לבוא בבת אחת, לבטל ולעשות – על הצלחה פעם אחת.

יעקב ליצמן: אז מה כן עשיתי?

יעקב ליצמן: יצאנו למכרז חדש.

יעקב ליצמן: יצאנו למכרז חדש.

יעקב ליצמן: לקחנו את כל הארץ וחילקתי לשלוש.

יעקב ליצמן: לקחנו, משרד הבריאות, דרום – לאשקלון.

יעקב ליצמן: נתנו גם לשתי חברות אחרות, שאני לא רוצה כרגע לפרט, לא משנה, וחילקנו אותם לירושלים, בערך חצי-חצי, ושני-השלישים שנשארו, שליש כאן ושליש כאן, וחילקנו לכולם, להקל את העומס ולראות איך זה עובד.

יעקב ליצמן: עכשיו, אם תשאלו אותי בעיקרון – יכול להיות שאני בעד.

יעקב ליצמן: לא יכול להיות, אני בעד, אני נגד הפרטה.

יעקב ליצמן: להגיד לכם שנתחיל את זה עכשיו?

יעקב ליצמן: לא.

יעקב ליצמן: אי-אפשר לתפוס, אי-אפשר להיות פזיז.

יעקב ליצמן: צריך עוד שנה-שנתיים.

יעקב ליצמן: אם יצליח, ימשיך להצליח, אני מבטיח, בעזרת השם – אשתדל, אני לא מבטיח שאני אעשה את זה, אשתדל לעשות הפרטה.

יעקב ליצמן: אישרנו את תקנות תרומות ביציות, דם טבורי, הוספנו חיסונים והקמנו מוקד – "קול הבריאות".

יעקב ליצמן: עכשיו, שני דברים אני רוצה להגיד לכם בנושאים של ענייני דיומא.

יעקב ליצמן: אני רוצה להגיד לכם שני דברי תורה, שלא תתרגזו – מי שלא רוצה לשמוע.

יעקב ליצמן: במגילת אסתר אנחנו רואים – זה עם סיפור: הברון רוטשילד היה פעם אצל הרבי מגור הראשון.

יעקב ליצמן: הוא שאל אותו: למה אתם לא לומדים שפות?

יעקב ליצמן: הוא שאל את הרבי מגור.

יעקב ליצמן: אז הוא אמר: מה צריך?

יעקב ליצמן: אז הברון רוטשילד אמר לרבי מגור שאנחנו רואים במגילת אסתר שצריך.

יעקב ליצמן: מאיפה?

יעקב ליצמן: היה סיפור, בגתן ותרש, שומרי הסף, רצו להרוג את אחשוורוש, ומרדכי היהודי שמע את זה והוא סיפר למלך, אז סימן שצריך להבין שפות.

יעקב ליצמן: אמר הרבי מגור, ה"חידושי הרי"ם": משם דווקא לומדים שלא צריך.

יעקב ליצמן: למה?

יעקב ליצמן: כי אם כולם היו לומדים שפה, אז הם לא היו מדברים כשהוא שומע; הם היו אומרים את זה בסוד.

יעקב ליצמן: הם הבינו שבטוח שהוא לא מבין את השפה, ולכן הם הרשו לעצמם לדבר ביניהם.

יעקב ליצמן: אם לא, הם לא היו יכולים לעשות את זה.

יעקב ליצמן: עכשיו, מרדכי היהודי, למה הוא כן ידע את השפות?

יעקב ליצמן: כי כתוב שהוא היה בסנהדרין, ובסנהדרין יש הלכה ש-71 – ע"א סנהדרין – צריכים לדעת את כל השפות, כי אם שומעים עדות הם צריכים לשמוע את זה לבד, לא מפי מתורגמן.

יעקב ליצמן: כך כתוב, ולכן הוא למד את זה.

יעקב ליצמן: סימן שאליבא דקטע הזה, לא נורא.

יעקב ליצמן: אני רוצה להגיד לכם, חברי הכנסת, אני מקווה שאני, לפי השבחים ששמעתי כאן מהיושב-ראש, ואני מרשה לעצמי להגיד את זה גם על חברי, למשל גפני, מוועדת הכספים – אתם יודעים ששנינו לא היינו עוברים את ועדת שפניץ?

יעקב ליצמן: כן.

יעקב ליצמן: האם זה נראה לכם סביר?

יעקב ליצמן: תגידו.

יעקב ליצמן: אם הייתי רוצה, אני או גפני, להתמנות כמנכ"ל משרד ממשלתי.

יעקב ליצמן: נראה לכם סביר שאני כזה בטלן ולא יכול?

יעקב ליצמן: אני לא עובר את ועדת שפניץ, אתם יודעים?

יעל גרמן: למה?

יעל גרמן: ניסיון זה – –

יעקב ליצמן: ניסיון?

יעקב ליצמן: אז יגידו לי – סגן שר, גם לא ניסיון.

יעקב ליצמן: תירוצים?

יעקב ליצמן: אני אתן לך.

יעקב ליצמן: יש לי בכיס עשרים אלף תירוצים של מי שאני לא רוצה לעזור לו.

יעקב ליצמן: יש לי כיס מלא מלא תירוצים.

יעקב ליצמן: אז מה זה אומר?

יעקב ליצמן: תעזבו.

יעקב ליצמן: בואו ניקח יושב-ראש לפניו – הרב רביץ, הרב שפירא, הרב לורינץ, הרב פלדמן – תקראו.

יעקב ליצמן: רבותי, כולם היו טובים.

יעקב ליצמן: תיקחו את חברי הכנסת של יהדות התורה, תיקחו את זה כדוגמה.

יעקב ליצמן: רבותי, אין לנו במה להתבייש, כנציגים.

יעקב ליצמן: יש לנו ויכוח אידיאולוגי, יש לנו ויכוח גדול.

יעקב ליצמן: עכשיו, אני רוצה להגיד לכם עוד דבר: יאיר לא יושב כאן, הוא לא נמצא כאן.

יעקב ליצמן: אבא שלו הקים מפלגה.

יעקב ליצמן: הייתה לו כמעט אותה הצלחה.

יעקב ליצמן: הוא התרסק.

יעקב ליצמן: על שנאת מגזר חרדים, יהדות – רבותי, על זה לא – – –

קריאה: הוא דיבר על השר טומי לפיד.

דב ליפמן: איזה – – –

יעקב ליצמן: מותר לך קריאות ביניים, כי אני לא חדש.

יעקב ליצמן: אז מותר לך, אם זה הכללים.

יעקב ליצמן: כמה שאתה רוצה, אם אתה רוצה להתפלמס אתי.

יעקב ליצמן: רבותי, יש לי זמן עד הערב, כמה זמן שאתם רוצים.

יעקב ליצמן: יש לי זמן, מוכן.

יפעת קריב: בוא נישאר בנושא הבריאות.

יעקב ליצמן: לא, לא.

יעקב ליצמן: אני הבטחתי – בנושא הבריאות אני נותן לכם לשאול עוד מעט.

יפעת קריב: – – –

יעקב ליצמן: לא, לא.

יעקב ליצמן: אבל כאן – מותר לי, עם כל הכבוד, אני יכול לדבר כאן שעתיים, אם היושב-ראש לא יפסיק אותי.

אופיר אקוניס: זה נכון.

אופיר אקוניס: לא, חברת הכנסת קריב, אני אמרתי לסגן השר ליצמן שיש רשימה של שואלים.

אופיר אקוניס: לכן הוא קיצר את סקירתו בעניין הבריאות וביקש לומר שני דברים בענייני דיומא.

יעקב ליצמן: – – – אני יכול להגיד לך שאני הספקתי ארבעה עמודים – – –

יפעת קריב: – – –

אופיר אקוניס: לא, את צודקת במה שאת אומרת, זה על סדר-היום, אבל זכותו – – –

יעקב ליצמן: אז יש לי חדש בשבילך.

יפעת קריב: שמה שכתוב לא רלוונטי?

יעקב ליצמן: אני אסביר גם למה, חכי רגע.

יעקב ליצמן: בדרך כלל יש שאילתות, ואני מניח שהיית נוכחת היום בשאילתות, בבוקר.

יעקב ליצמן: כמה שאלות נוספות כאן לא רלוונטיות לשאלה שעל סדר-היום?

יעקב ליצמן: 90%.

רות קלדרון: באנו לשנות.

יעקב ליצמן: לא, אני מסביר.

יעקב ליצמן: אני חייב לענות על שאילתה שאני מקבל כאן.

יעקב ליצמן: אחר כך בא – יש עוד שניים, שלושה חברי כנסת שיש להם זכות לשאול שאלה נוספת.

יעקב ליצמן: עכשיו, היושב-ראש יכול לפסול את זה, אבל בדרך כלל שואלים שלא לעניין, לא בנושא.

יעקב ליצמן: לכן לא נורא, גם לי מותר לדבר דברים שלא לעניין.

יעקב ליצמן: ולא תפסיקו אותי, כי אני הולך לדבר.

קריאה: – – –

יעקב ליצמן: כן.

יעקב ליצמן: עכשיו, משנאה אי-אפשר לבוא.

יעקב ליצמן: אנחנו אזרחים כמו כולם.

יעקב ליצמן: אנחנו לומדי תורה.

יעקב ליצמן: אתם לא ניסיתם לשבת 8–12 שעות ללמוד תורה.

יעקב ליצמן: רבותי, זה לא קל.

יעקב ליצמן: תאמינו לי, זה לא קל.

דב ליפמן: לא ניסינו?

יעקב ליצמן: לא ניסיתם.

קריאות: – – –

דב ליפמן: אל תעשה הכללות.

דב ליפמן: אתה יודע מה שאני עשיתי?

יעקב ליצמן: כן, אבל אתה גם לא יודע מה שאני עשיתי.

יעקב ליצמן: אבל אני יודע דבר אחד – – –

קריאה: – – –

יעקב ליצמן: לא, עלי לא, אבל על המגזר שלי דיברתם.

יעקב ליצמן: מה לא? לא רוצים לשבת אתנו בקואליציה, אמרתם כל מיני דברים.

יעקב ליצמן: רבותי, פסלתם מגזר.

יעקב ליצמן: אמרתם – לא רוצים אותנו.

קריאות: – – –

יעקב ליצמן: כן.

יעקב ליצמן: אני אשמח מאוד אם תצהירו כאן שאתם רוצים אותנו בקואליציה.

יעקב ליצמן: אני לא שומע את זה מיש עתיד, לא שומע את זה ממר לפיד.

יעקב ליצמן: עכשיו, צריך להבין דבר אחד:

יעקב ליצמן: הציבור החרדי שומר על הגחלת היהודית בישראל, ואתם צריכים לעזור לו בנטל הזה.

יעקב ליצמן: אתם חייבים לעזור לו, לציבור הזה, להיות שותף בנטל הזה.

יעקב ליצמן: לא יעזור לכם.

יעקב ליצמן: כולם, הרבה, לא כולם – ניסו לפני כן.

יעקב ליצמן: לא הצליחו.

יעקב ליצמן: גם עכשיו לא תצליחו, כי מי שירצה ללמוד, אדוני היושב-ראש לשעבר – דקה, אני מסיים, אני אתן לך.

ראובן ריבלין: אתה רוצה שחלק מהם יעברו לישיבות?

ראובן ריבלין: אני לא הבנתי.

יעקב ליצמן: חלק – כן.

יעקב ליצמן: אני חושב שמר בנט, כשהוא היה בביקור ב"מיר", הוא מאוד התרשם.

יעקב ליצמן: שמעתי את זה ממנו היום.

ראובן ריבלין: כל מי שלומד באמת, אין שום בעיה.

יעקב ליצמן: כן.

יעקב ליצמן: אם מישהו מחברי הכנסת – – – ישב 8–12 שעות ביום ללמוד, אני מוכן, פה.

יעקב ליצמן: אני מזמין אותך – בוא תשב אתי ללמוד עכשיו.

יעקב ליצמן: אני היום, כרגע מדבר אתכם, כשקמתי ב-03:30 ללמוד.

יעקב ליצמן: כל יום, 40 שנה, אני קם ככה.

עליזה לביא: הרמב"ם היה רופא, אתה יודע את זה.

עליזה לביא: גדולי עם ישראל – – –

יעקב ליצמן: את לא יודעת כמה עובדים, את לא יודעת כמה שעושים שירות.

יעקב ליצמן: אני אומר לכם, אם תבדקו את הנתונים, אם תהיו אמיתיים לעצמכם, אתם תחזרו בכם, תתנצלו.

יעקב ליצמן: אתם לא בודקים כמה עובדים, אתם לא בודקים כמה עושים חסד, כמה עוזרים ל"עזר לציון", "עזרה למרפא", "רפואה וישועה" ולעוד כמה מגזרים.

יעקב ליצמן: אתם לא בודקים את זה.

יעקב ליצמן: אתם לא יכולים לדעת כמה יש שם.

יעקב ליצמן: זו רק ביקורת.

יעקב ליצמן: תבדקו.

מאיר כהן: אתה בודק כמה הולכים לצבא, באמת?

יעקב ליצמן: אני בודק.

יעקב ליצמן: אני יכול להגיד לך, אדוני.

יעקב ליצמן: יש לי הפתעה בשבילך: מפלגתי קיבלה קולות בצבא יותר מקדימה.

מאיר כהן: אני, אגב, חשבתי בגלל – – –

יעקב ליצמן: מה אתה רוצה?

יעקב ליצמן: יותר מקדימה קיבלתי קולות.

יעקב ליצמן: בקדימה היה שר ביטחון בראש רשימה.

יעקב ליצמן: ליצמן היה ראש רשימה ביהדות התורה.

יעקב ליצמן: אני קיבלתי יותר קולות בצבא ממה שהוא קיבל, תגידו מה שאתם רוצים.

מאיר כהן: סגן השר, רציתי להגיד לך שלפי העשייה הטובה שלך – – –

יעקב ליצמן: זה אמיתי.

יעקב ליצמן: אני אבקש שאחד מעוזרי יביא – – –

קריאות: – – –

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, אני לא יודע מי קיבל יותר – הם או קדימה, אני יודע מי קיבל הכי הרבה.

אופיר אקוניס: זה אני יודע בוודאות.

אופיר אקוניס: את זה אני יכול להגיד.

ראובן ריבלין: זה ברור.

ראובן ריבלין: גם כשהם מקבלים הכי הרבה – – –

אופיר אקוניס: אבל זה מעניין, אם אפשר היה לבדוק.

יעקב ליצמן: אני בדקתי, אדוני, אני לא אומר בכנסת נתונים שקריים, אני עומד מאחורי כל מילה שאמרתי.

יעקב ליצמן: קיבלתי, יהדות התורה, במעטפות הכפולות, הרבה יותר קולות מאשר קדימה.

יעקב ליצמן: ואל תשכחו שבקדימה, מספר שלוש היה זה שהוביל את הקמפיין נגדנו.

אופיר אקוניס: אנחנו ביקשנו שיביאו לנו את הנתונים.

יעקב ליצמן: אני אשמח, הזמנתי.

אופיר אקוניס: איפה הוא?

אופיר אקוניס: תביא לנו אותם.

יעקב ליצמן: אני שמח שאתה אומר שכל החרדים חולים.

יעקב ליצמן: אני שמח, אדוני, שכל החרדים חולים, חלילה.

יפעת קריב: אדוני היושב-ראש, אתה אמור לדבר בנושאי בריאות – – –

ראובן ריבלין: – – –

אופיר אקוניס: חברת הכנסת קריב, את יכולה לשבת, עדיף לקרוא קריאת ביניים בישיבה, לא בעמידה.

אופיר אקוניס: כפי שמלמד היושב-ראש של שתי כנסות, סגן השר יכול לדבר מה שהוא רוצה.

אופיר אקוניס: גם את, גברתי, אם יש לך שאלה, תוכלי לשאול אותו מה שתרצי, בענייני בריאות או בענייני השוויון בנטל.

יעקב ליצמן: מה שתרצי תשאלי.

אופיר אקוניס: כל דבר.

יעקב ליצמן: אולי יהיו לי עוד כמה סיפורים לספר לך על דברי תורה.

יעקב ליצמן: אני רוצה לסכם.

יעקב ליצמן: רבותי, הסיכום אצלנו ביהדות התורה, לא יהיו פשרות, אנחנו נלמד, מי שירצה ללמוד, ומי שלא ירצה ללמוד, יעשה מה שצריך לעשות, שיצא לעבוד.

יעקב ליצמן: תתפלאו, ואני מזמין אתכם, תבדקו את הנתונים, תבדקו כמה יוצאים לעבוד, תבדקו כמה רוצים לעשות שירות אזרחי.

יעקב ליצמן: תבדקו את הנתונים, אני אומר לכם, תופתעו מאוד מהכמויות.

יעקב ליצמן: אני מודה לכם ובינתיים אני אענה על שאלות.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך, סגן שר הבריאות, חבר הכנסת יעקב ליצמן.

אופיר אקוניס: ואכן, רשימה די ארוכה.

אופיר אקוניס: כל אחד, חברת הכנסת קריב, יכול לשאול מה שעולה על רוחו בענייני בריאות או בעניינים אחרים שסגן השר ליצמן, אם ירצה, ישיב עליהם.

אופיר אקוניס: ראשון השואלים, חבר הכנסת רוזנטל – בבקשה, אדוני, מן הצד.

יעקב ליצמן: אני עונה לכל אחד בנפרד?

אופיר אקוניס: אני חושב שכן.

אופיר אקוניס: אני חושב שהתשובה תהיה שאלה ותשובה.

יעקב ליצמן: אוקיי, בבקשה.

מיקי רוזנטל: סגן השר, קודם כול אני רוצה לברך אותך, אני חושב שעשית עבודה מאוד חשובה במשרד הבריאות.

מיקי רוזנטל: לא שאין ביקורת, אבל אני יודע שחלק מהביקורת היא לא מפני שאתה לא רצית אלא מפני שהאוצר לא רוצה.

מיקי רוזנטל: הם סרבנים גדולים.

מיקי רוזנטל: אבל – – –

יעקב ליצמן: כופין אותו עד שיאמר רוצה אני.

מיקי רוזנטל: בדיוק.

מיקי רוזנטל: באותה מידה ובאותה רוח אני רוצה להגיד לך, שלא כל ביקורת וויכוח הם שנאת חרדים.

מיקי רוזנטל: יש דעות, לפעמים משמיעים אותן, שהן לא נעימות לנו לשמוע אבל לא כולן נובעות משנאה.

מיקי רוזנטל: אני לא מיש עתיד ואני מעריך את פועלך, אני רק רוצה לומר לך את זה בידידות.

יעקב ליצמן: אני אומר את זה גם בידידות, אני מעולם לא אמרתי אני לא אשב אתכם.

יעקב ליצמן: אתם, בכל מיני קונסטלציות אמרתם – אתם לא יושבים.

מיקי רוזנטל: כבוד השר, אני לא מהמפלגה שלהם בכלל, אני ממפלגה אחרת, אני ממפלגת העבודה.

יעקב ליצמן: אני יודע.

מיקי רוזנטל: ועכשיו לענייני הבריאות שלנו.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת רוזנטל, אדוני הסגן, הוא ממפלגת העבודה; מפלגת העבודה לא אמרה את זה.

יעקב ליצמן: אוקיי.

יעקב ליצמן: אגב, אני ביקשתי מחברת הכנסת שלי יחימוביץ שתיכנס לקואליציה.

יעקב ליצמן: אני מעריך אותה מאוד.

מיקי רוזנטל: בסדר.

מיקי רוזנטל: לענייני בריאות, שלוש שאלות, ברשותך.

מיקי רוזנטל: הראשונה נוגעת לרשלנות רפואית – התהליכים של בדיקת רשלנות רפואית במשרד הבריאות הם ארוכים.

מיקי רוזנטל: הסחבת הזאת לא עושה צדק עם המתלוננים וגם לא עם הרופאים.

מיקי רוזנטל: השנייה נוגעת לרופאים מורשעים, רופאים שהורשעו בדין פלילי וממשיכים להיות רופאים וזה חמור מאוד.

מיקי רוזנטל: והדבר השלישי נוגע לתור בחדרי מיון.

מיקי רוזנטל: אלה נתונים שגם אתם מפרסמים מפעם לפעם, והתחושה היא שהנתונים הם אפילו מקלים, כי אנשים מתלוננים אצלי ואני שומע על שעות רבות, זה מגיע לשבע, שמונה ותשע שעות, במיוחד בבתי-חולים לילדים, אגב, שגם לפי המספרים שלכם ערוכים לקבל 18,000 פניות בשנה ובפועל מתקבלות 50,000 פניות בשנה ובית-החולים קורס.

מיקי רוזנטל: בחדר מיון המצב הוא הכי קריטי ואקוטי.

מיקי רוזנטל: אני יודע שהמדיניות היא לתת כמה שפחות כסף למשרד הבריאות.

מיקי רוזנטל: אני אשמח אם תענה – – –

יעקב ליצמן: אני אענה עכשיו על שלוש השאלות.

יעקב ליצמן: קודם כול – רשלנות רפואית.

יעקב ליצמן: רשלנות רפואית כרגע – לאחרונה התרבו מאוד התביעות.

יעקב ליצמן: יש היום חברות, עורכי-דין שבודקים: בבית-חולים נולד ילד עם בעיה פה ושם, פונים למשפחה, אומרים, בואו, אני אייצג אתכם, תגישו תביעה ונתחלק.

יעקב ליצמן: יש הרבה כאלה.

יעקב ליצמן: לכן גדל מאוד המספר של תביעות על רשלנות רפואית.

יעקב ליצמן: בהחלט צריך לבדוק, אנחנו בודקים ויושבים על המדוכה, מה עושים, כי זו גם הוצאה כספית ענקית, מעבר לעצם הדבר.

יעקב ליצמן: לכן, אם תתאפק קצת, חודש, חודשיים – אני חושב שאנחנו מחפשים פתרון לנושא הזה, מה עושים עם זה.

יעקב ליצמן: הנושא של רופאים שהורשעו – אם תביא לי דברים קונקרטיים, שאתה יודע, על רופאים שהורשעו ועובדים, בהחלט ננקוט צעדים.

יעקב ליצמן: אין מצב כזה, אני לא מוכן לשמוע על זה – רופא שהורשע חייב לתת את הדין, נקודה.

יעקב ליצמן: חדרי מיון – עכשיו הבעיה של חדר מיון היא בעיה; לא אכחיש את הבעיה.

יעקב ליצמן: אני מכיר את הבעיה, וזה נכון.

יעקב ליצמן: עשינו כמה צעדים, זה לא מספיק.

יעקב ליצמן: האחד, הוספנו כוח עזר.

יעקב ליצמן: עכשיו, כשהייתה שפעת, הוספנו לאחיות כוח עזר, להקל כמה שאפשר.

יעקב ליצמן: אחד הדברים שעשינו בחדרי מיון, ב-12 מקומות כאלה, זה להוריד את הלחץ.

יעקב ליצמן: למשל, קח את בית-חולים סורוקה, ששם היה לחץ גדול.

יעקב ליצמן: ברגע שפתחו גם בירוחם, פתחו בדימונה, שאלתי את מנהל בית-החולים, ירד שם הלחץ מחדרי המיון?

מאיר כהן: אני יכול לתת לך נתונים מדויקים: זה פחות 12,000 איש בשנה שנוסעים לחדר המיון.

יעקב ליצמן: אתה שומע, הוא אומר 12,000 איש, לגבי דימונה.

יעקב ליצמן: ואת זה אנחנו עושים בכל מקום כדי שהעומס והלחץ ירדו.

מיקי רוזנטל: אבל בפועל, אפילו לפי המדידה שלכם, בשעות שאנשים ממתינים, העומס עולה במקום לרדת.

יעקב ליצמן: אני אתן לך דוגמה.

יעקב ליצמן: הייתי ב"שערי צדק", ביקרתי אצל המנהל בחדרו, והוא הראה לי לוח אצלו בחדר, נתונים על חדר המיון, כל חולה, הסטטוס שלו, מתי התקבל, מתי טופל ואיפה זה עומד.

יעקב ליצמן: מדהים.

יעקב ליצמן: אני חייב להגיד לך שזה סביר.

יעקב ליצמן: אז יכול להיות שיש ימים של לחץ גדול, בימי שפעת, אנחנו מכירים את זה וצריך לתת יותר, אבל משרד הבריאות פועל במסגרת התקציב שיש לו.

יעקב ליצמן: בהחלט, בהסכם בריאות–אוצר, בתקציב הבא, אף שאנחנו מתכוננים לקיצוצים גדולים שאני נורא מפחד מהם, אני מקווה מאוד שבנושא הזה של הקלה בחדרי מיון – אגב, בחדרי מיון, במיוחד בילדים, זה נקרא מקצוע במצוקה, הוספנו לשם הרבה כסף, מענקים, כדי שיותר רופאים יבואו, כי יש גם מחסור ברופאים.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת אוחיון.

אופיר אקוניס: אני רק מבקש מכל השואלים – שאלה אחת, ואם אפשר לרכז את השאלה בשאלה ולא בנאום.

שמעון אוחיון: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, סגן שר הבריאות, קודם כול יישר כוח על כל העשייה.

שמעון אוחיון: זה באמת בא לידי ביטוי בכל מה שעשית במשרדך, בכל מה שנוגע לתקנים לרופאים, לשיפור שכרם של עובדים ברפואה, תוספת מיטות.

שמעון אוחיון: כל הדברים הללו בוודאי תורמים לשירותי הבריאות במדינת ישראל, ועל כך באמת יישר כוח.

אופיר אקוניס: תודה.

שמעון אוחיון: בבקשה.

יעקב ליצמן: אני מודה לך, אדוני, על השאלה, כי זו שאלה רגישה.

יעקב ליצמן: בהחלט סגרנו, והיו מקרים שאני אפילו עשיתי ביקור פתע, עם חבר הכנסת אילן גילאון.

יעקב ליצמן: ואני מזמין כל חבר כנסת שירצה, שיש לו בעיה עם כל מוסד, אנחנו נעשה ביקור פתע בערב, בלילה, אין שום בעיה בזה.

יעקב ליצמן: אני אשמח לעשות את זה.

יעקב ליצמן: גם עם ראש הממשלה מר נתניהו ביקרתי בהוסטלים.

יעקב ליצמן: כשהיה בעיתונות על עניין ניצולי השואה, ביקרנו שם ביקור פתע.

יעקב ליצמן: גם עם ראש הממשלה, ביקור פתע.

יעקב ליצמן: זה נדיר, אבל השב"כ היה שם, התחפשו לעובדי ניקיון – עובדה, הייתי שם אתם.

מיקי רוזנטל: מתי זה היה?

יעקב ליצמן: לפני שנה, שנה וחצי.

יעקב ליצמן: הייתי אתו, ב-08:00, ב-07:30.

יעקב ליצמן: משם הוא נסע ללוד כדי לטוס לחוץ-לארץ, אם אני זוכר טוב.

יעקב ליצמן: אז עשינו את זה, בודקים את זה.

יעקב ליצמן: גם אני, עם חבר הכנסת אילן גילאון – בדקתי אישית אתו.

יעקב ליצמן: הוא ביקש ממני, הוא התלונן, ובסופו של דבר המקום נסגר.

יעקב ליצמן: אני מודע לזה.

יעקב ליצמן: אחד הדברים שאנחנו מבקשים גם לעשות, שנתתי הוראה ולא הספקנו, כי אנחנו עברנו למשרד חדש, למרכז – סוף-סוף, משרד הבריאות זה המשרד האחרון שעבר משרד – אז לא הגענו לזה.

יעקב ליצמן: אבל בהחלט אני חושב שאנחנו צריכים להגיע – אין מנוס, לשים מצלמות במשרד הבריאות.

יעקב ליצמן: לא במקומות אינטימיים, שם על-פי חוק אסור, אלא במקומות לא אינטימיים, לראות בכל מקום איך זה נראה.

יעקב ליצמן: עצם הדבר שאנחנו נשים את המצלמות האלה – אלי במשרד, לא אישי, אבל מנהל האגף, הוא יבדוק, הוא יסתכל פה ושם כל הזמן – זה לבד יהיה הרתעה.

יעקב ליצמן: מעבר לדברים, אנחנו ניזונים רק מידיעות.

יעקב ליצמן: מי שיש לו ידיעות, אני אשמח – אנחנו נבוא ונטפל.

יעקב ליצמן: עושים את המקסימום שצריך.

יעקב ליצמן: הרוויזיה של זה – רפורמה.

יעקב ליצמן: בסך הכול, אם נעשה את הרפורמה, אני מניח שבחלק מהדברים – ישתפרו גם התנאים הפיזיים בבתי-חולים, וגם בזה ישתפר המצב.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: חברת הכנסת קארין אלהרר מסיעת יש עתיד – בבקשה, גברתי.

קארין אלהרר: שלום.

קארין אלהרר: תודה, אדוני היושב-ראש.

קארין אלהרר: סגן השר הנכבד, קודם כול, באמת, אני רוצה להצטרף לתודות.

קארין אלהרר: אני חדשה במשכן הכנסת, אבל בתפקידי הקודם נוכחתי לדעת עד כמה העבודה שאתה עושה היא עבודה רצינית לטובת אזרחי מדינת ישראל.

קארין אלהרר: אני בכל זאת רוצה לשאול אותך כמה שאלות קצרות.

קארין אלהרר: דיברת קודם – ומאוד שמחתי על כך – שמשרדך העביר חצי מהתקציב הדרוש להקרנות בבית-חולים זיו.

קארין אלהרר: אני סבורה – עם כל הכבוד, זה תפקידו של משרד הבריאות – – –

יעקב ליצמן: יותר מחצי.

קארין אלהרר: גם אם יותר מחצי, מדובר בסך הכול בסופו של דבר באזרחים שנזקקים לטיפולים, והם אזרחים מותשים, שהביורוקרטיה היא לא מעניינם.

קארין אלהרר: מה שמעניין אותם זה הטיפול הרפואי, ובצדק.

קארין אלהרר: הייתי שמחה לשמוע אם יש איזו אפשרות בכל זאת למצוא את הפתרון היצירתי, כדי שהאזרחים לא יצטרכו להיטרטר בשעתם המאוד-קשה, כשהם נזקקים לטיפולים כימותרפיים.

קארין אלהרר: הדבר השני שהייתי רוצה לשאול את אדוני – בנוגע לטיפולים הפארה-רפואיים לילדים על הספקטרום האוטיסטי.

קארין אלהרר: לפני שנתיים נכנס תיקון לחוק ביטוח בריאות ממלכתי, שבעצם מכיר בילדים על הספקטרום האוטיסטי כילדים שזכאים לטיפולים על בסיס הילדים הסומטיים.

קארין אלהרר: אנחנו מבינים שיש מחסור במטפלים פארה-רפואיים בקופות-החולים, ולכן בעצם הפשרה שהושגה כדי ליישם את התוכנית היא, שבמידה שקופת-החולים לא מצליחה למצוא מטפלים בתוך הקופה, יהיה הסדר של השתתפות עצמית של ההורים.

קארין אלהרר: עברו להן שנתיים, למרבה הצער קופות-החולים לא משיגות את המטפלים הפארה-רפואיים, ובעצם מה שקורה – ההורים נאלצים להשתתף בהשתתפות עצמית מאוד גבוהה.

קארין אלהרר: רציתי לשאול אם בעניין הזה יהיה אפשר להוריד את ההשתתפות העצמית של ההורים לגובה שבאמת יתאים לכל כיס, ולא רק הילדים שנפל בחלקם המזל והוריהם בעלי ממון יוכלו לקבל את הטיפולים הפארה-רפואיים שכל כך נדרשים עבורם.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: יש לך עוד שאלה?

קארין אלהרר: אם אפשר, שאלה – –

אופיר אקוניס: אחרונה, אם אפשר.

קארין אלהרר: – – אחרונה.

קארין אלהרר: אדוני בוודאי מודע יותר מכל אחד אחר לפרשה העצובה במכון לבטיחות בדרכים.

קארין אלהרר: אני מבינה שכרגע המכון לא מתפקד כל כך, ומה שקורה זה שאנשים שזקוקים למכון, לבדיקות, לאישורים, ובעצם לאישור כדי לקבל את הניידות, את האפשרות להתנייד, לא זוכים למענה.

קארין אלהרר: אני אשמח לדעת מה משרדך עושה בנדון.

קארין אלהרר: תודה.

אופיר אקוניס: תודה.

יעקב ליצמן: תודה.

יעקב ליצמן: בקשר לזיו, מאיצים – אני לא יכול.

יעקב ליצמן: אני אסביר גם למה.

יעקב ליצמן: כי הכול בנוי סביב קריטריונים; מה שאני אתן לאחד אני חייב לתת לכולם.

יעקב ליצמן: ואם אמרתי שהוספתי שמונה מאיצים – 10 מיליון זה כבר היה בעבר, אבל אם הוספתי שמונה מאיצים – מה שאני אתן לזיו אני אצטרך לתת לכולם, ואני לא יכול.

יעקב ליצמן: זה מקשה עלי.

יעקב ליצמן: אין לי הכסף הזה לתת לכולם.

יעקב ליצמן: זיו – בהתחלה מה שעשיתי, לקחתי את הצוות המקצועי של רמב"ם, פרופסור ביאר, המנהל, הסכים שהם יעבדו בזיו, בהבטחה – ובהתחלה אמרו לי שאין שום בעיה – שהם מוכנים לזה, כי זה הרבה יותר מ-50%, אולי אפילו 70%, יותר אפילו, אבל בכל אופן זה הנתון.

יעקב ליצמן: לא נראה לי שאני יכול.

יעקב ליצמן: בכל זאת אני אומר, אני לא רוצה להיות שלילי, כי אני חושב שיש לזה חשיבות מיוחדת – אני אבדוק את זה.

יעקב ליצמן: טיפולים פארה-רפואיים זה סיפור גדול, בכל המקצועות, בכל המקומות.

יעקב ליצמן: ולכן – אם יש לך משהו, אני מבקש שתכתבו לי את זה, אני אעביר את זה לגורמים המקצועיים שיטפלו בזה.

יעקב ליצמן: אני לא יודע בדיוק מה קורה במכון לבטיחות.

יעקב ליצמן: המנכ"ל טיפל בזה, אין לי מושג.

יעקב ליצמן: סמכתי על המנכ"ל שהוא מטפל בזה.

יעקב ליצמן: אז אם את רוצה פרטים, אני רשמתי לי, אני אדאג לפרטים.

קארין אלהרר: מצוין, תודה.

אופיר אקוניס: חברת הכנסת פנינה תמנו-שטה, בבקשה, ואחריה – חברת הכנסת גרמן.

אופיר אקוניס: אה, טעות אצלך?

אופיר אקוניס: אז הזמנו את פנינה, אחרי פנינה תמנו, חברת הכנסת, יהיה חבר הכנסת מרגלית, ואחר כך חברת הכנסת גרמן.

אופיר אקוניס: בבקשה, גברתי.

פנינה תמנו: אדוני סגן השר, שתי שאלות לי אליך.

פנינה תמנו: השאלה הראשונה, בהמשך לדבריו של חבר הכנסת שמעון אוחיון, שדיבר על רמת השירות בבתי-החולים לחולי נפש, ואני חושבת שיש בעיה עמוקה יותר, שזה עניין השקיפות.

פנינה תמנו: התחושה היא שיש אוטונומיה יתרה לאותם אנשים שעומדים בראש המוסדות של בתי-החולים לחולי נפש, כולל מחלקות של ילדים, מחלקות סגורות.

פנינה תמנו: אני לא אומרת שצריך שהמחלקות יהיו פתוחות, אבל מה משרדך עושה כדי שתהיה שקיפות, וגם שבני המשפחה ירגישו שיש להם יכולת לשלוט ולראות מה קורה באמת עם בן המשפחה שלא נמצא במצב של שליטה?

פנינה תמנו: השאלה השנייה, שאלה שמאוד מכאיבה וקשה להתמודדות בתקופה האחרונה לקהילת יוצאי אתיופיה, ואני חושבת שזה צריך להזיז לכלל החברה הישראלית: משנת 1994 ועד היום נשים אתיופיות מוזרקות באמצעי המניעה דפו-פרוברה.

פנינה תמנו: תחקיר שחשפה העיתונאית גל גבאי בתוכנית "ואקום" העלה לפני כחודשיים שהילודה בקרב נשים יוצאות אתיופיה הצטמצמה בכ-50%.

פנינה תמנו: כל הפרשה הזאת, נראה משום מה שמישהו מנסה לטייח אותה ולהסתיר אותה.

פנינה תמנו: בינתיים, ממה שאני ראיתי, הדבר היחיד שמשרדך עשה זה כמובן להפסיק את הזריקות האלה, על-ידי מנכ"ל המשרד, גמזו, בעקבות פנייה של ארגוני זכויות אדם, ומעבר לכך לא ניתנו תשובות אמיתיות.

פנינה תמנו: התחושה היא – וגם בעקבות פניות שאני קיבלתי – התחושה היא שמישהו לא רוצה את הילדים האתיופים.

פנינה תמנו: זה לא הגיוני שבעשור האחרון הילודה הצטמצמה ב-50%, תוך התערבות בוטה בתרבות ובהחלטה של אותן נשים, שאגב, תפסו אותן בשעת מצוקה ובמצב נפשי לא פשוט, ומורכב, כשהן נמצאות במחנות המעבר מאתיופיה לישראל.

פנינה תמנו: תודה.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: רק, לפני שאתה עונה, יש עוד רשימה די גדולה, יחסית.

אופיר אקוניס: אם אפשר, להתמקד בשאלה אחת ממוקדת – ושאלה, פחות נאום.

שמעון סולומון: במקום שזה יגזול זמן – – –

אופיר אקוניס: אתה רוצה לשאול שאלה בעניין העדה האתיופית?

אופיר אקוניס: בבקשה.

אופיר אקוניס: זה לא יגזול זמן, זה חלק מהזמן.

אופיר אקוניס: אתה רוצה לצרף פשוט את התשובה.

שמעון סולומון: בסדר.

שמעון סולומון: אני גם רציתי לוותר על השאלה, אבל כיוון שאני חדש ואני צריך להתחיל להתרגל לדבר, אני אעלה בכל מקרה.

אופיר אקוניס: אתה לא חייב, דרך אגב.

שמעון סולומון: היו פרסומים בעניין הזה בטלוויזיה בחו"ל וגם בארץ.

שמעון סולומון: אני רק רוצה לשאול: מכיוון שזה נוגע במשרד הבריאות, האם מידע כזה גורם לכם לבדוק לעומק אם זה נכון או לא נכון, ואם זה נכון, האם יש כוונה לנקוט אמצעים אישיים?

שמעון סולומון: כלומר, את האחראים הישירים – להוריד אותם מהתפקיד?

שמעון סולומון: ועדת חקירה?

שמעון סולומון: זה דבר שהוא לא כל כך פשוט, והייתי רוצה לשמוע את כבוד סגן השר, מה ידוע לך בעניין הזה.

אופיר אקוניס: תודה.

יעקב ליצמן: נלך אחד אחד: בבריאות הנפש, חברת הכנסת פנינה, עצם הדבר שאנחנו עושים כרגע את הרפורמה, זאת אומרת שהולכת להיות תחרות בין ארבע קופות-החולים.

יעקב ליצמן: זאת אומרת, אם יש בעיה במקום אחד, אפשר לעבור למקום שני, וזה יביא גם לסיוע במקומות הרחוקים, שלא קיבלו שום טיפול בבריאות הנפש.

יעקב ליצמן: יתחילו שם לקבל, ועד עכשיו במקומות הרחוקים לא היה שום טיפול בבריאות הנפש.

יעקב ליצמן: מהיום, מהרגע הזה, הם בתוך תחרות.

פנינה תמנו: האם תהיה חשיבה לצמצם את האוטונומיה של ראשי המוסדות?

יעקב ליצמן: איפה, בבריאות הנפש?

פנינה תמנו: כן.

יעקב ליצמן: אני לא יכול לענות לך על זה, אני לא יודע.

יעקב ליצמן: אני לא חושב.

יעקב ליצמן: אבל כרגע אנחנו בהתחלה של הרפורמה.

יעקב ליצמן: כפי שאמרתי קודם, יש לי הרבה תיקונים לרפורמה.

יעקב ליצמן: נתחיל את הרפורמה, נראה אחר כך מה לעשות.

יעקב ליצמן: הדבר השני, בעניין יוצאי אתיופיה: כמובן, לי, אישית, לא הייתי מודע לזה, ואני רואה בחומרה את הסיפור הזה, חד-משמעית.

יעקב ליצמן: את יודעת, חברת הכנסת פנינה, פנית אלי וקבענו פגישה, נכון?

פנינה תמנו: היא תתקיים אחרי ישיבת המליאה.

יעקב ליצמן: כן, אבל אמרו לך שאנחנו אמורים להיפגש על הנושא הזה.

יעקב ליצמן: ביקשת ממני, ובהחלט, אני משתדל להביא את אנשי המקצוע.

יעקב ליצמן: אם לא בפגישה הזאת, נקיים עוד פגישה.

יעקב ליצמן: בהחלט, אני לא מוכן לעבור על זה לסדר-היום.

יעקב ליצמן: אני אבדוק את זה.

יעקב ליצמן: ועדת חקירה זה מיותר, אבל בדיקה במשרד הבריאות כן.

יעקב ליצמן: אני לא אתן לטייח.

אופיר אקוניס: תודה רבה.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת מרגלית לא נמצא פה, אני רואה.

אופיר אקוניס: חברת הכנסת – – –

אראל מרגלית: לא לא, אני נמצא.

אופיר אקוניס: אתה בתא המומחים, לא ראיתי.

אופיר אקוניס: הסתכלתי לכיוון מקומך, שאני כבר מתרגל אליו.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני.

אראל מרגלית: זה כמו בהוקי קרח, מדי פעם אתה צריך לצאת לפני שאתה חוזר לזירה.

אראל מרגלית: אז, אדוני סגן השר, היום אתה מסיים או בימים אלה אתה מסיים כהונה של ארבע שנים כסגן שר.

אראל מרגלית: בעצם אין שר בריאות בישראל בתקופה הזאת – –

יעקב ליצמן: יש.

אראל מרגלית: – – יש, עם הרבה אחריויות נוספות.

אראל מרגלית: אנחנו קוראים הבוקר ואנחנו שומעים שבעצם תוחלת החיים, גם בגליל וגם בנגב, היא שמונה שנים פחות מתוחלת החיים במרכז.

אראל מרגלית: ובכלל, כשאנחנו מסתכלים על הנושא של הרפואה הציבורית באזורים המרוחקים יותר – אני במקרה עכשיו יודע את זה גם כי הבת שלי, שלומדת בתל-חי וגרה במשגב-עם, קבעו לה תור ל-MRI לעוד 26 חודשים.

אראל מרגלית: ולקראת זה שהולכת להיות ממשלה חדשה וכנראה הולכים להיות קיצוצים בתקציב בכל מקרה, תחת כל מדיניות, כזאת או אחרת, מה אתה חושב שאפשר לעשות כדי להשוות יותר את שירותי הבריאות במקומות הרחוקים מהמרכז למקומות במרכז?

יעקב ליצמן: תודה, אדוני.

יעקב ליצמן: קודם כול, עשיתי.

יעקב ליצמן: עד כמה שידוע לי, הנתונים האחרונים, הנתונים שאנחנו קוראים הם מלפני שלוש שנים.

יעקב ליצמן: הנתונים האחרונים – בהחלט יש צמצום בפערים.

יעקב ליצמן: אף פעם לא היה שמונה שנים; היה מדובר על ארבע, שלוש שנים, וגם זה הצטמצם.

יעקב ליצמן: כל פער בתוחלת החיים זה נורא ואיום, אבל בהחלט עשינו את הצעד הזה.

יעקב ליצמן: פתחנו חדרי מיון, כמו שאמרנו, פתחנו יותר מרפאות, הרחבנו את בתי-החולים – את כל הדברים עשינו כדי שהפריפריה – וגם הבאנו – רופאים שגרים בפריפריה יקבלו מענק מיוחד של 300,000 שקל, 500,000 שקל.

יעקב ליצמן: יש לנו ויכוח כרגע על המס, אבל בעיקרון, בהחלט, בהסכם הרופאים נתנו את הדעת על הקטע הזה.

יעקב ליצמן: ולכן אני חושב שזה בסדר – עדיין זה פער, אבל בהחלט, אנחנו מתקדמים ומשתפרים.

אראל מרגלית: אולי עוד הערה אחת, ברשותך: אם אתה מסתכל על מרכזי המצוינות שיש, מרכזים מיוחדים בבתי-חולים כאלה ואחרים, כמעט שאין כאלה בבתי-החולים שבפריפריה.

אראל מרגלית: ואז, הרבה מאוד מהשירות – – –

יעקב ליצמן: יש הרבה.

יעקב ליצמן: אני לא רוצה לפרט, כי זה לא תפקידי כסגן שר הבריאות לפרט איפה יש מומחים גדולים, מיוחדים, בפריפריה.

יעקב ליצמן: תאמין לי שיש.

יעקב ליצמן: אני לא רוצה להגיד כרגע איפה, אבל בהחלט יש רופאים גדולים בפריפריה, יותר טובים מבמרכז.

יעקב ליצמן: זה לא בדיוק.

יעקב ליצמן: באוזן אגיד לך שמות של רופאים.

יעקב ליצמן: ב.

יעקב ליצמן: בנושא ה-MRI: כפי שאמרתי קודם, אתה תפנה אלי, לא כי זה אישי, כי מגיע לך או לא, ואני אבדוק למה זה לוקח זמן.

יעקב ליצמן: ואם זה לוקח זמן, יש לי דרכים "לחנך אותם" איך לקצר את הזמן: א.

יעקב ליצמן: לא אתן להם לעשות כל מיני תיירות מרפא; ב.

יעקב ליצמן: שיפתחו עוד שעה.

אופיר אקוניס: תודה רבה.

אופיר אקוניס: חברת הכנסת גרמן, בבקשה.

אופיר אקוניס: אחריה – חברת הכנסת תמר זנדברג, ואחריה – חבר הכנסת מאיר כהן.

יעל גרמן: שתי שאלות קצרות.

יעל גרמן: כבוד סגן השר, יש פער מקומם במחירי תרופות שהן מצילות חיים, בין המחיר שלהן פה בארץ לבין המחיר בארצות-הברית.

יעל גרמן: אני אתן כאן שתי דוגמאות, אבל לדעתי יש דוגמאות רבות.

יעל גרמן: למשל, תרופה בשם "סיפרוליס", שהיא תרופה לסרטן הדם, מחירה בארצות-הברית 11,000 דולר, שזה פחות מ-40,000 שקל; בארץ 104,000 שקל.

יעל גרמן: תרופה אחרת בשם "קסטנדי" לסרטן הערמונית.

יעל גרמן: מחירה בארצות-הברית 9,000 דולר, לעומת 70,000 שקלים בארץ.

יעל גרמן: שאלתי: מדוע אין פיקוח על מחירי תרופות מצילות חיים?

יעל גרמן: הנושא השני זה נושא הפלרת המים.

יעל גרמן: מדינת ישראל היא אחת הבודדות שיש בה חובת הפלרה.

יעל גרמן: יש, נדמה לי, שתי מדינות נוספות: אירלנד ואיזשהו מחוז באוסטרליה.

יעל גרמן: בשום מדינה בעולם לא מחייבים הפלרה.

יעל גרמן: מה שקורה במדינה, שאנחנו מוציאים יותר מ-36 מיליון שקלים על הפלרת כל המים במדינת ישראל, כאשר רק 2% מכל המים משמשים לשתייה ולמעשה באמת מועילים בנושא ההפלרה.

יעל גרמן: הרי אין ויכוח – ברור שלא המדיח ולא מכונת הכביסה, לא הכלים וגם לא החקלאות, וגם לא אנחנו שמתרחצים, וזה 68% מהשימוש של המים, אין ספק שלא זקוקים להפלרה.

יעל גרמן: נוסף על זה, החומר שבו אנחנו מפלירים נחשב חומר מסוכן; הוא מובל במכלים, וצריך מאוד מאוד להיזהר בתוספת שלו.

יעל גרמן: הוא מזיק לנשים הרות ולנשים מניקות; הוא מזיק לאנשים חולים.

יעל גרמן: למעשה צריכים אותו אך ורק הילדים, כך שבהחלט היה אפשר לתת לילדים טיפול או על-ידי כדורים, כמו שנעשה בגרמניה, או על-ידי חינוך, וכבוד השר בהחלט יכול להתגאות בכך שהחינוך לבריאות השן הוטמע בבתי-הספר.

יעל גרמן: אמי זיכרונה לברכה הייתה אומרת שאין שוחטים פרה כזו גדולה בשביל שניצל כל כך קטן.

יעל גרמן: ושאלתי היא, מדוע מדינת ישראל ממשיכה עם האבסורד של ההפלרה?

יעל גרמן: ושאלה אחרונה, קצרה ביותר, בנושא ועדת-מור-יוסף, שהמסקנות שלה ניתנו כבר לפני שנה.

יעל גרמן: הוועדה באה להסדיר את נושא הפריון בישראל, ובמיוחד את נושא הפונדקאות, ואני הייתי רוצה לדעת האם משרד הבריאות מתכוון לאמץ את מסקנות הוועדה, שלמעשה באמת תביא לפתרון לרווקים, לרווקות וגם לזוגות הומוסקסואלים – –

אופיר אקוניס: תודה.

יעל גרמן: – – שמעוניינים בפונדקאות.

אופיר אקוניס: תודה רבה.

יעקב ליצמן: תודה.

יעקב ליצמן: לגבי השאלה הראשונה: מחירי התרופות בקדנציה הנוכחית ירדו ב-25%.

יעקב ליצמן: בתקופתי.

יעקב ליצמן: 25%.

יעקב ליצמן: משרד הבריאות מפקח על מחיר התרופות.

יעקב ליצמן: נכון.

יעקב ליצמן: הוא יעשה את הכול כדי לצמצם את הפערים, אבל קודם כול הורדתי כמה שאני יכול.

יעקב ליצמן: מה שיש בסל זה אוטומטית – – –

יעל גרמן: האם יש פיקוח?

יעקב ליצמן: אנחנו מפקחים.

יעקב ליצמן: אמרתי, כן.

יעקב ליצמן: משרד הבריאות מפקח.

יעקב ליצמן: זה לא כמו חלב בפיקוח, או דברים – – –

יעל גרמן: אז איך יש הבדל של 250%?

יעקב ליצמן: כי יש הבדל.

יעקב ליצמן: למה יש הבדל בקוטג', ויש הבדל בכל מיני דברים?

יעקב ליצמן: לצערי.

יעקב ליצמן: לצערי.

יעקב ליצמן: זה – – –

יעל גרמן: אלה תרופות מצילות חיים.

יעקב ליצמן: אוקיי, אז פעם אחת דיברנו על – פעם חשבתי שצריך להוריד מע"מ מתרופות, מי שמביא מחוץ-לארץ.

יעקב ליצמן: גם זו סוגיה שצריך לדון בה.

יעקב ליצמן: האוצר נגד זה.

יעקב ליצמן: גם את זה נצטרך לבדוק במהלך הקדנציה, למה לא – מה שלא בסל.

יעקב ליצמן: מה שבסל זה לא משנה, זה בסדר, אבל בהחלט אנחנו מפקחים.

יעקב ליצמן: הפלרת המים: את נתת נאום שלם על הפלרת המים – מסוכן, לא מסוכן.

יעקב ליצמן: לעומת הנאום שלך יש לי נאום ארוך פי-עשרה – הפוך גם כן.

יעקב ליצמן: ולכן – תפקידי לא להתערב בזה.

יעקב ליצמן: אני לא מבין בהפלרת המים, אין לי מושג בזה, מי שמטפל זה – – –

יעל גרמן: אולי צריך להקים ועדה?

יעקב ליצמן: רגע, רגע.

יעקב ליצמן: אני העברתי את זה לאנשי מקצוע במשרד הבריאות, הם מטפלים בזה.

יעקב ליצמן: הם הגיעו למסקנה – זה המצב, זה טוב.

יעקב ליצמן: אז אם יש, את רוצה לפנות עוד הפעם, אני אשמח, אני אתן להם את זה עוד פעם לבדיקה.

יעל גרמן: בהחלט.

יעל גרמן: אני אשמח שתהיה ועדת בדיקה בנושא.

יעקב ליצמן: ועדת-מור-יוסף: קיבלתי.

יעקב ליצמן: זה לקדנציה הבאה.

יעקב ליצמן: נבדוק.

יעל גרמן: ועדת מור-יוסף?

יעקב ליצמן: אז אמרתי: קיבלתי – –

קריאה: – – –

יעקב ליצמן: – – נבדוק את זה בקדנציה הבאה.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: חברת הכנסת זנדברג, בבקשה.

תמר זנדברג: אדוני סגן השר, תועלתו הרפואית של צמח הקנאביס להפגת כאבים ולהקלת סבלם של חולים ידועה – –

יעקב ליצמן: אוו, וואו.

תמר זנדברג: – – ידועה זה זמן רב.

תמר זנדברג: ממשלת ישראל הכירה בכך, ומאז 2001 היא מחלקת קנאביס רפואי לחולים, היום – נכון להיום – לכ-7,000 איש.

תמר זנדברג: יתר על כן, ב-2011 החליטה ממשלת ישראל להסדיר את הפיקוח על קנאביס רפואי.

תמר זנדברג: עם זאת, החומר עדיין מוגדר בפקודת הסמים חומר ללא תועלות רפואיות, ולכן אין בסמכות רופא לרשום אותו, דבר שמערים קשיים ביורוקרטיים ומהותיים על חולים שנזקקים לקנאביס רפואי.

תמר זנדברג: ברצוני לשאול: מדוע לא הוסדר העניין עד היום ומתי מתכוון המשרד לעשות כן?

אופיר אקוניס: תודה רבה.

תמר זנדברג: תודה.

יעקב ליצמן: לא מתכוון.

יעקב ליצמן: חד-משמעי.

תמר זנדברג: בניגוד להחלטות – – –

יעקב ליצמן: אני אסביר.

יעקב ליצמן: תנו לי, אני אסביר.

יעקב ליצמן: אמרתי, אני לא מתכוון לסדר את זה.

יעקב ליצמן: קנאביס הוא סם.

יעקב ליצמן: יש אנשים חולים, לא עלינו, שאין להם פתרון, וצריך לתת להם להקל את סבלם.

יעקב ליצמן: בהחלט.

תמר זנדברג: – – –

יעקב ליצמן: רגע.

יעקב ליצמן: בהחלט כן.

יעקב ליצמן: ולכן, על-פי מרשם – מרשם על זה, מקבלים את זה.

יעקב ליצמן: אין שום בעיה.

תמר זנדברג: – – –

יעקב ליצמן: אני אומר, אני בדקתי.

יעקב ליצמן: זה הנושא הכמעט-יחיד במשרד הבריאות שסירבתי לטפל בו – קנאביס.

יעקב ליצמן: אני אסביר לכם למה: בא השר לביטחון פנים אלי ואומר לי שאחת הבעיות בקנאביס, כן, שנכון שזה רק מרשם – מגדלים את זה בארץ, ואני לא רוצה להגיד לכם כמה מזה יוצא בכלל לידיים לא רצויות, וזה בעיה.

יעקב ליצמן: חשבנו גם שאחד הפתרונות יהיה לייבא את זה מוארז, כמו תרופה – יש בהולנד – וחשבנו לתת את זה כמרשם.

יעקב ליצמן: כרגע מגדלים את זה.

יעקב ליצמן: מגדלים את זה.

יעקב ליצמן: זה עושה בעיה גדולה.

יעקב ליצמן: אני לא רוצה לפרט כאן.

יעקב ליצמן: זה נושא שאני אישית סירבתי לטפל בו, רק המנכ"ל.

יעקב ליצמן: אני יכול להגיד לך את זה, אני לא חושב שצריך הרבה – יש הרבה מה לעשות שם.

יעקב ליצמן: צריך מאוד מאוד מאוד מאוד לפקח שם, בלי לפרט כאן כמה.

תמר זנדברג: יש החלטת ממשלה שהחליטה לפקח – – –

יעקב ליצמן: בסדר.

יעקב ליצמן: הממשלה – יכריחו אותי להוציא קנאביס – –

אופיר אקוניס: תודה.

יעקב ליצמן: – – אז שהם יעשו את זה, אני לא.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת כהן, אחריו – חברת הכנסת – – –

יעקב ליצמן: זו בעיה, אתם מודעים גם כן, אבל אני כרגע לא מפרט הרבה.

תמר זנדברג: – – –

יעקב ליצמן: עדיף שלא נפרט.

אופיר אקוניס: לא, כי אני חושב שנתת תשובה חדה.

יעקב ליצמן: כן.

אופיר אקוניס: בין שמוצאת חן בעיני השואלת – –

יעקב ליצמן: כן – – –

אופיר אקוניס: – – או לא, התשובה היא חדה.

אופיר אקוניס: בבקשה, אמרתי, חבר הכנסת כהן, ואחריו – חברת הכנסת יפעת קריב.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, כבוד סגן השר, אני חייב להגיד שכראש עיר הרבה מאוד שנים, מאז – תסתכל עלי, כבוד – אני רוצה – –

יעקב ליצמן: כן, אני רשמתי – – –

מאיר כהן: – – שלא תגיד שאני לא רוצה לשבת אתך.

יעקב ליצמן: רשמתי את השם שלך.

מאיר כהן: אני רוצה להגיד שבניגוד להרבה מאוד שרים וסגני שרים, אוזנך כרויה לראשי ערים ולציבור, ועל זה תבורך.

יעקב ליצמן: טוב שאמרת את זה אחרי הבחירות.

מאיר כהן: בדיוק.

יעקב ליצמן: לפני הבחירות זה היה מוריד לי שני מנדטים.

מאיר כהן: אגב, אמרתי לך את זה גם לפני הבחירות, וזה הוריד לך מנדט.

יעקב ליצמן: כן.

מאיר כהן: לא משנה.

מאיר כהן: עכשיו, אני רוצה להגיד שני דברים.

יעקב ליצמן: רק תוסיף לי – – –

מאיר כהן: האחד – מהר מאוד הבנתי כראש עיר שאחת הבעיות הגדולות של הרפואה הישראלית היא בחלוקה של הכסף על-פי שיטת הקפיטציה לקופות.

מאיר כהן: ואתה יודע את זה, ודיברנו על זה.

מאיר כהן: אני רוצה שידעו חברי חברי הכנסת, ואדוני היושב-ראש, תקשיב: הקופות מקבלות על-פי חלוקה של קפיטציה.

מאיר כהן: ויוצא, נניח, שלנגב או לגליל הן מקבלות מיליארד שקלים, ולגליל עוד מיליארד שקלים.

מאיר כהן: עד כאן הכול טוב ויפה.

מאיר כהן: אין שום רגולציה שבודקת שמיליארד השקלים שאמורים להיות לנגב או לגליל – אכן, הכסף הזה מגיע לנגב ולגליל.

מאיר כהן: ויוצא אפוא – מבדיקה שאני עשיתי – אני יושב-ראש השדולה לצמצום הפערים בנגב, לפני שהגעתי כאן, לכנסת – הסתבר שאנחנו מעריכים שכ-200 מיליון שקלים נגרעים כל שנה מתקציבים שאמורים להגיע לפריפריה, כי הם מוצַאים במרכז הארץ, כי אלה מקומות שהם תלויי – – –

יעקב ליצמן: במשרד הבריאות?

מאיר כהן: לא, אני מדבר על הקופות – –

יעקב ליצמן: שר הבריאות – – –

מאיר כהן: – – על-פי חלוקת – – – לא לא לא לא.

יעקב ליצמן: אני אומר לך – – –

מאיר כהן: על-פי חלוקת הקפיטציה.

יעקב ליצמן: אבל אני אומר בדיוק הפוך.

מאיר כהן: לכן – אני קיבלתי הבטחה מהמנכ"ל שלך שיעשו פיילוט אחד, או בנגב או בגליל, על חלוקה אזורית.

מאיר כהן: זאת אומרת שאם בשנת התקציב הבאה – ואני רוצה להעלות את זה בכנסת כהצעת חוק, שמישהו יפקח שאכן קופת-חולים – ב"מכבי", בשאר הקופות, הכסף המיועד לגליל ולנגב אכן יוצא בגליל ובנגב.

מאיר כהן: אני רוצה לספר משהו שהוא מאוד עצוב: הסתבר לי, כשבניתי את המרכז הרפואי שאתה עזרת לי לבנות, שתושב מרכז הארץ שהגיע בשעות הלילה לקבל עזרה רפואית, הקופה החזירה לאותו מוסד שנתן את העזרה הרפואית 99 שקלים.

מאיר כהן: בגליל ובנגב הם החזירו 49 שקלים.

מאיר כהן: זה דבר איום ונורא.

מאיר כהן: דבר אחד.

מאיר כהן: הדבר השני – אני מבקש תשובה על זה; ולשמוע כאן שבאמת תהיה רגולציה, כי אתם התחייבתם.

יעקב ליצמן: תצטרך על זה – על ה-99, 49 – אני אבדוק את זה אישית.

יעקב ליצמן: אבל מישהו יכתוב לי את זה.

מאיר כהן: אתה תקבל את כל הנתונים.

מאיר כהן: הדבר השני: יש זליגה נוראה מהרפואה הציבורית לרפואה הפרטית.

מאיר כהן: רופאים טובים מהרפואה הציבורית עוזבים לרפואה הפרטית, ואנחנו מנסים לעשות ההפך.

מאיר כהן: בבית-חולים סורוקה הצליחו לגייס את פרופסור גידי סהר, שעושה עבודה נפלאה, אבל כל פעם שמשכורתו מתפרסמת אנחנו צריכים – ראשי הערים – לצאת ולהגן עליו.

מאיר כהן: אני מאוד מבקש ממשרד הבריאות לנסות לבנות איזו תוכנית חומש איך עוצרים את הזליגה הזאת.

מאיר כהן: אדוני, אני מבקש את התייחסותך.

מאיר כהן: תודה.

אופיר אקוניס: תודה רבה לך.

יעקב ליצמן: אוקיי, אז קודם כול, בהחלט יש זליגה מהממשלתי, מהרפואה הציבורית, לרפואה הפרטית.

יעקב ליצמן: בהחלט.

יעקב ליצמן: אנחנו עושים את הכול, כמה שאפשר, להפסיק את זה.

יעקב ליצמן: אחד הדברים – אנחנו נותנים מענקים לרופאים, להשאיר אותם ולהעביר אותם מהמרכז; שאנשים יישארו, כמה – הרופאים הגדולים, אני מדבר, הטובים.

יעקב ליצמן: אנחנו מנסים לעודד את המקצועות במצוקה, שיהיה – לעבות רופאים במקצועות האלה.

יעקב ליצמן: עשינו את הכול שאנשים לא יצטרכו – רגע.

יעקב ליצמן: אמרתי – – –

מאיר כהן: ומנכים להם 50% מס – – –

יעקב ליצמן: לא לא לא לא, אל תגיד מנכים, עדיין לא מנכים, כי יש ויכוח גדול, ואנחנו בימים אלה דנים – – – כי אני מתנגד בחריפות להורדת מס מהמענקים שמקבלים.

מאיר כהן: – – –

יעקב ליצמן: אני לא יודע.

מאיר כהן: אבל הרופאים לא מגיעים, כי כשמסתבר להם שמנכים – – –

יעקב ליצמן: רגע, תתפלא לשמוע, אדוני, השבוע ישבתי על הנתונים העדכניים.

יעקב ליצמן: המענקים אזלו, יש מקצועות שהתמלאו, מה שהיה במצוקה – – –

מאיר כהן: – – –

יעקב ליצמן: אדוני, תשמע אותי, תאמין לי – – –

מאיר כהן: בבקשה, סליחה.

יעקב ליצמן: אתה יודע, אני אומר את האמת, לא – קיבלתי תלונה מהרופאים במרכז שרופאים בורחים לפריפריה.

יעקב ליצמן: יותר הולכים לפריפריה מאשר למרכז בגלל המענקים.

יעקב ליצמן: למה זה?

יעקב ליצמן: כי קיבלו את המענקים, מקבלים מענקים.

יעקב ליצמן: אז אני צריך לשמור שהמענקים של 500, 300, יישארו, כי זו הסיבה שיבואו, כי זה היה כדאי.

יעקב ליצמן: מ-300, אם יישאר לו 168, לא בטוח שכדאי לו, וזה תפקידי ואני לוחם על זה.

יעקב ליצמן: הייתה לנו ישיבה בוועדת כספים, ואני מתכוון שברגע הראשון שתהיה ועדת כספים חדשה, אני בהחלט הולך להעלות את זה עוד הפעם – מביא את מס הכנסה; חבר הכנסת גפני עזר לי בזה, אבל לא הגענו לסיכומים.

יעקב ליצמן: מס הכנסה היו שם, היו הרבה ויכוחים.

יעקב ליצמן: אני מתנגד להורדת המס לרופאים.

יעקב ליצמן: אני יודע: 300 זה 300, 500 זה 500, וזה לא מינוס ולא פלוס.

יעקב ליצמן: אני לא יודע אריתמטיקה, אמרנו שאין לי ליבה, אז אני לא יודע כמה זה פלוס ומינוס; אני יודע – אמרו לי 300 זה 300.

מאיר כהן: אני אשלח לך את הנתונים.

אופיר אקוניס: יש לו, הוא צריך לשלוח לך נתונים.

יעקב ליצמן: כן, תשלח את זה.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: חברת הכנסת קריב, אחריה – חברת הכנסת מיכל רוזין, אחריה – חברת הכנסת מרב מיכאלי, ואם חבר הכנסת מקלב יהיה פה, הוא יהיה אחרון השואלים.

אופיר אקוניס: בבקשה, גברתי.

יפעת קריב: כבוד היושב-ראש, אדוני סגן השר, שתי שאלות קצרות אשאל.

יפעת קריב: השאלה הראשונה קשורה לנושא האחרון שאתה דיברת עליו – הפרטה של מערכת הבריאות לתלמיד.

יפעת קריב: אני רוצה להתייחס ספציפית לנושא של האחיות בבתי-הספר.

יפעת קריב: אני יכולה להגיד לך, אני אימא מודאגת.

יפעת קריב: אימא מודאגת כבר הרבה מאוד שנים.

יפעת קריב: אין היום שירותי אחיות בבתי-הספר, המערכת הזאת מופרטת.

יפעת קריב: זה נושא שבשנה שעברה התעסקנו בו והתעסקו בו הרבה מאוד גופים ואנשים, ומערכת הבריאות יצאה לפיילוט שאתה גם הזכרת.

יפעת קריב: באשקלון זה במחוז דרום, הפלא ופלא, הפיילוט הצליח, אתה אמרת את זה גם בדבריך.

יפעת קריב: ואף שהוא הצליח, החלטתם בכל זאת לצאת למכרז נוסף של שלוש שנים, ולמרות ההצלחה – לא להשתמש בנתונים האלה, וללכת להפרטה של נושא האחיות בצורה שאינה הולמת את ההצלחה שהייתה בפיילוט.

יפעת קריב: מעבר לזה, בדקתי את נושא התקציב, ואנחנו נשקיע בנושא ההפרטה הרבה מאוד כסף, למעשה את התקציב הגבוה ביותר שהושקע עד היום בנושא הזה, כך שזאת לא בעיה של תקציב.

יפעת קריב: אני שואלת את עצמי פה מה העיקר ומה הטפל.

יפעת קריב: האם העיקר הוא באמת לצאת להפרטה, או העיקר הוא לנסות להתמודד עם התקציב ולתת את השירות הראוי לילדינו בבתי-הספר.

יפעת קריב: תראה, אני אימא לארבעה ילדים, שלושה מהם במערכת החינוך, אני מודאגת יום-יום מה יהיה אתם אם הם יצטרכו אחות.

יפעת קריב: וזה נושא מאוד רחב ומאוד גדול, אני לא אכנס אליו, אנחנו יודעים.

יפעת קריב: זאת שאלתי הראשונה, כי זה באמת סוגיה שמבחינתי היא מאוד חמורה – שפוגעת בילדינו במערכת החינוך.

יפעת קריב: השאלה השנייה קשורה לנושא של ילדים אלרגים למזון.

יפעת קריב: אני חושבת שבמהלך הקדנציה דיברתי אתך, או עם משרדך בנושא הזה.

יפעת קריב: תראה, אנחנו יודעים שתופעת האלרגיה למזון הולכת וגוברת בקרב ילדים.

יפעת קריב: בבית-החולים "אסף הרופא" מתקיים טיפול שמציל חיים; מי שמוביל אותו זה פרופסור יצחק כץ.

יפעת קריב: זה טיפול שבעצם מוציא את הילדים מהאלרגיה, ומוציא אותם מסכנת החיים.

יפעת קריב: הטיפול מצליח.

יפעת קריב: בהרבה מאוד מדינות בעולם לומדים מהטיפול הזה ומיישמים אותו.

יפעת קריב: בישראל הטיפול לא מוכר, והוא מיועד כרגע רק לילדים שיכולים להרשות לעצמם.

יפעת קריב: הטיפול נעשה בעצם באופן פרטי בתוך בית-החולים "אסף הרופא", והוא עולה הרבה מאוד כסף.

יפעת קריב: אם יש לנו טיפול מציל חיים, אם יש לנו פרופסור שבוחר לעבוד ברפואה הציבורית, ולעשות דבר שהוא למעשה מאוד גדול, למה אתם כמשרד הבריאות בעצם לא לוקחים את זה, מאמצים את התוכנית הזאת, ונותנים לכלל הילדים האלרגים במדינת ישראל להיות חלק מהטיפול הזה, לפחות את האפשרות להשתתף?

יפעת קריב: כרגע זה רק למי שיש לו כסף.

יפעת קריב: תודה רבה.

אופיר אקוניס: תודה.

יעקב ליצמן: נתחיל מאחיות בתי-הספר.

יעקב ליצמן: כפי שאמרתי, הצליח מאוד.

יעקב ליצמן: אף-על-פי שהצליח, בשנה אחת אנחנו לא מודדים, אין.

יעקב ליצמן: צריך לזכור שבריאות התלמיד – היה פעם במשרד הבריאות, לפני כמה שנים, ונכשל טוטלית, ובגלל זה הלכנו להפרטה.

יעקב ליצמן: לא אני, זה לא היה בתקופתי.

יעקב ליצמן: בתקופתי, לשמחתי – הראשון שהחזיר, ביטל החלטות.

יעקב ליצמן: החזרתי את זה למשרד הבריאות, גם זה וגם בנושא ניצולי שואה, בהוסטלים שם.

יעקב ליצמן: לכן החלטתי ששנה אחת זה לא מספיק, אנחנו נצטרך עוד הסכם – ולראות איך זה עובד.

יעקב ליצמן: אנחנו עוקבים כל כמה שבועות איך זה עובד.

יעקב ליצמן: בתקופה הקרובה החברה השלישית, כפי שאמרתי קודם, נכנסת.

יעקב ליצמן: אנחנו נבדוק ונעקוב, ולכן אי-אפשר כרגע לשנות.

יפעת קריב: כל שנה כישלון ושנה הצלחה, ולמרות זאת אתם בוחרים להמשיך בדרך שלא הצליחה.

יעקב ליצמן: אבל שם זה היה כישלון הרבה שנים, ולכן משנה אחת אי-אפשר להגיד.

יעקב ליצמן: אנחנו נראה, נבדוק את זה.

יעקב ליצמן: אי-אפשר מבדיקה של שנה אחת לראות שהכול בסדר, לא.

יעקב ליצמן: דבר שני, ואת זה אני רוצה להגיד לך, הנושא של אוכל ואלרגיות זה שני דברים שונים – א.

יעקב ליצמן: מה שצריך, צריך להגיד לוועדת הסל.

יעקב ליצמן: ועדת הסל סוברנית להחליט אם צריך לתת את השירות הזה, אני לא.

יעקב ליצמן: היא תגיש את זה כפי שהיא עשתה – למשל, ועדת הסל הכניסה מניעת עישון, הכניסה; מטס פצועים, הכניסה.

יעקב ליצמן: היא סוברנית להכניס את זה.

יעקב ליצמן: ויכול להיות מאוד שאם תגישי את זה, את או הורים, לוועדת הסל – אבל תזכרי, צריך להגיש את זה עד 1 במרס, כי בוועדת הסל הבקשות נסגרות עכשיו, בתוך החודש הזה, עד סוף החודש.

יעקב ליצמן: וזה הדרך.

יעקב ליצמן: דבר שני כאן, אני בודק אפשרות – גם בגלל ויכוח עם המשרד וגם בגלל מחיר האוכל.

יעקב ליצמן: יש כל מיני אנשים שיש להם אלרגיות והם צריכים אוכל מיוחד.

יעקב ליצמן: אני בודק אם יש אפשרות לעשות על זה ויכוח או לא.

יעקב ליצמן: אני לבד נפגשתי פעם עם חברת "אסם" והתחננתי לפניהם שיעשו כל מיני – האיש כבר לא בחיים, המנהל שהיה.

יעקב ליצמן: דיברתי אתו, נפגשתי אתו, ביקשתי שיחייב עבור כל אוכל שיש – לחייב אותם גם לעשות עבור אלרגיות וכל מיני דברים.

יפעת קריב: פס ייצור לאלרגנים זה משהו שמקובל בכל העולם.

יעקב ליצמן: כן, זה התרחב, אבל לא מספיק עדיין, בהחלט לא.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: חברת הכנסת רוזין, בבקשה.

מיכל רוזין: כבוד השר, הערה מקדימה.

מיכל רוזין: לא כל השירותים החברתיים או הבריאותיים שהופרטו, הופרטו מפני שהשירות נכשל.

מיכל רוזין: הרבה פעמים אפשר לתקן שירות, לא חייבים ישר להפריט, להעביר אותו לידיים פרטיות, ואנחנו רואים את זה בהרבה מאוד דברים.

מיכל רוזין: האוצר מייבש את השירות, אין מענה הולם, ואז אומרים: חייבים להפריט, כי הוא לא מתפקד מספיק טוב.

מיכל רוזין: אנחנו מכירים את זה גם מבריאות הנפש והרפורמה של בריאות הנפש.

מיכל רוזין: אבל, לשאלתי – ב-2007 גובשה תוכנית בין-משרדית לטיפול בנפגעות תקיפה מינית.

מיכל רוזין: תוקצבו לכך 15 מיליון.

מיכל רוזין: לצערנו הרב, בתוך התוכנית נקבע שתוקם חלופת אשפוז לנפגעות תקיפה מינית, והיא לא תוקצבה בתוכנית.

מיכל רוזין: בהמשך הדרך ניסינו לטפל בנושא דרך בית-החולים כפר-שאול, זה לא הצליח.

מיכל רוזין: ב-2011 הובטח לנו שתוקם מחלקה כזאת בבית-החולים איכילוב.

מיכל רוזין: היה סיכום, שיתוף פעולה בין משרד הבריאות לבית-החולים איכילוב.

מיכל רוזין: שמונה מיטות שיקום הוסבו ליחידת אשפוז חלופית לנפגעות תקיפה מינית.

מיכל רוזין: לצערנו הרב, בשל מחלוקת בין משרד הבריאות לבית-החולים איכילוב, היחידה לא הוקמה.

מיכל רוזין: ממה שאני מבינה – היחידה לא הוקמה כיוון שמשרד הבריאות בעצם לא הסכים לתת התחייבות להמשך תקציב היחידה, ובית-החולים איכילוב לא הסכים להקים בלי התחייבות כזאת.

מיכל רוזין: אני רוצה בעצם לשאול, מה הולך להיות עם אותן נפגעות תקיפה מינית?

מיכל רוזין: אנחנו מדברים על הקצה של הקצה.

מיכל רוזין: אותן נשים שנפגעו בעיקר בילדות מקרובי משפחתן, אבא, סבא, דוד.

מיכל רוזין: אותן נשים מגיעות למצב שהן אינן מתפקדות, הן נכנסות ויוצאות מבתי-חולים פסיכיאטריים, בתי-חולים שבהם הן מאושפזות ביחד עם גברים.

מיכל רוזין: חלקם פוגעים בהן שוב; הן נפגעות שוב בבית-החולים הפסיכיאטרי.

מיכל רוזין: יתרה מכך, מי שמטפל בהן, הרבה פעמים אלה הגברים, אחים שקושרים אותן בכוח למיטה, מאכילים אותן בכוח, והפגיעה רק מתחזקת, הפוסט-טראומה רק מתגברת.

מיכל רוזין: אותו צוות שמטפל בהן אינו מומחה לטיפול בנפגעות תקיפה מינית.

מיכל רוזין: אנחנו יוצרים רק פוסט-טראומה נוספת, יוצרים מצב שהן יוצאות מבית-החולים, מאושפזות שוב בבית-החולים; זה פשוט סכנת נפשות.

מיכל רוזין: הנשים האלה פוגעות בעצמן, הן נפגעות שוב ושוב מחוץ לבית-החולים ובתוך בית-החולים ואין להן מענה.

מיכל רוזין: תודה.

אופיר אקוניס: תודה.

יעקב ליצמן: לשאלתך – זה פשוט מאוד.

יעקב ליצמן: בזמנו, ב-2011, מה שהזכרת, אני דחפתי להעביר את התקציב.

יעקב ליצמן: אני דחפתי את זה, להעביר את התקציב הזה.

יעקב ליצמן: אני, קשה לי להתחייב כל שנה על כסף שאין לי.

יעקב ליצמן: קיבלתי כסף; אמרתי: רבותי, תעבירו את זה, תתחילו.

יעקב ליצמן: אני חושב שהנושא הזה צריך טיפול.

יעקב ליצמן: אני מוכן לבדוק את זה עוד הפעם, לראות אם אפשר להמשיך את הטיפול.

יעקב ליצמן: אבל הסיבה – משרד הבריאות לא יכול להתחייב על כסף שהוא לא קיבל, כי אז אני צריך להוריד ממשהו אחר, כשגם את זה אין לי.

מיכל רוזין: אי-אפשר לבקש מבית-החולים לפתוח מחלקה?

מיכל רוזין: – – –

יעקב ליצמן: בית-חולים, אז זה מתחיל – את מכירה איך הם בבתי-חולים בוכים שאין להם כסף?

יעקב ליצמן: אני לא רוצה להגיד לך מה יהיה ממילא עם מה שיש לי, על מנות דם וכל מיני סיפורים.

מיכל רוזין: אבל הנפגעות נופלות בין הכיסאות.

יעקב ליצמן: אז אני, את הכסף הזה, שאת מדברת עליו, אני זה שדחפתי להעביר את זה, התעקשתי שצריך; אני חושב שזה חשוב.

יעקב ליצמן: בקטע של מה שצריך שם, אז להגיד לך שמשרד הבריאות יכול להתחייב קשה לי, כי אין לי כיסוי לזה.

אופיר אקוניס: טוב.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: חברת הכנסת מיכאלי, בבקשה.

אברהם מיכאלי: – – –

אופיר אקוניס: חברת הכנסת מיכאלי.

אופיר אקוניס: יש חבר הכנסת מיכאלי, אבל אתה לא נרשמת, אדוני.

אופיר אקוניס: ביקשת?

אופיר אקוניס: לא ברשימה.

אופיר אקוניס: בכל מקרה, חברת הכנסת מיכאלי היא הבאה בתור, היא השואלת.

אופיר אקוניס: בבקשה, גברתי.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

מרב מיכאלי: כבוד השר – – –

יעקב ליצמן: סגן השר – – –

מרב מיכאלי: כבוד סגן השר, כמובן, אני מתנצלת, לא התכוונתי לעשות נזקים קואליציוניים עתידיים.

מרב מיכאלי: ישראל נשארה אחת המדינות היחידות בעולם, ובוודאי בין המדינות המערביות, שאוסרת, מאז שנת 1977, על גבר שקיים יחסי מין עם גבר אחר לתרום דם כל חייו.

מרב מיכאלי: השאלון של מד"א, למרות פניות חוזרות אל משרד הבריאות, נותר כזה שלא מאפשר להומוסקסואלים לתרום דם.

מרב מיכאלי: אנחנו מבינות ש-34% מנשאי האיידס בארץ הם באמת הומוסקסואלים, אבל השאלה היא, האם זאת סיבה טובה לפסול באופן כל כך גורף אוכלוסייה שלמה באופן סטריאוטיפי ומזיק?

מרב מיכאלי: והאם אי-אפשר לייצר איזו בדיקה פשוטה שהגיוני לעשות גם לכלל האוכלוסייה?

מרב מיכאלי: שכן יש דרכים רבות להידבק באיידס, כולל יחסי מין הטרוסקסואליים, כמובן.

מרב מיכאלי: האם לא ראוי לבטל את האיסור הזה היום?

אופיר אקוניס: תודה.

יעקב ליצמן: אני לא מכיר את הנושא, חד-משמעית, אני לא יודע מה זה.

יעקב ליצמן: ולכן – – –

מרב מיכאלי: מישהו ענה בשם המנכ"ל שלך.

יעקב ליצמן: אוקיי, אז תפנו למנכ"ל, שהוא יטפל בזה.

יעקב ליצמן: מה שמנכ"ל עושה – – –

מרב מיכאלי: המנכ"ל, הוא לא עובד אצלך?

מרב מיכאלי: אני לא הבנתי.

יעקב ליצמן: כן, אז אני אמרתי, הנה – – –

מרב מיכאלי: אז כבר פנו וזה מה שהוא ענה.

מרב מיכאלי: הוא ענה: 34% מהנשאים הם הומוסקסואלים; זה מספיק טוב בשביל לפסול אותם.

מרב מיכאלי: אני חושבת שזה לא מספיק טוב.

מרב מיכאלי: האם תהיה מוכן – – – מזה?

יעקב ליצמן: אם המנכ"ל חושב שזה טוב, זה טוב.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת מיכאלי, בבקשה.

אופיר אקוניס: נרשמו חברי הכנסת מקלב, אגבאריה ואחמד טיבי.

אופיר אקוניס: אף אחד מהם כרגע לא נמצא באולם.

אופיר אקוניס: אם יהיו – ישאלו, אם לא יהיו – לא ישאלו.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני, ביקשת לברך קצרות.

אופיר אקוניס: אנא, בקצרה.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, מכיוון שסגן שר הבריאות, שר הבריאות בפועל, עושה לנו בדבריו סיכום של הקדנציה הקודמת, בוא נזכור איפה הוא התחיל ואיפה הוא נמצא היום.

אברהם מיכאלי: ולדעתי, סגן שר הבריאות הביא מהפכות בכמה וכמה תחומים במשרד הבריאות, וההישגים האלה, תמיד שוכחים אותם, תמיד זוכרים רק את הדברים שנותרו פתוחים.

אברהם מיכאלי: ואני יודע, אדוני סגן השר, שרצינו עוד כמה וכמה דברים להספיק בממשלה הקודמת, ואני יודע שאתה תמכת בזה גם בשביל לנסות לשנות אותם.

אברהם מיכאלי: גם בתחום של ביקורי פתע שערכת בבתי-החולים הבעייתיים שאנחנו, לצערנו, כנראה לא מספיק טיפלנו בהם, באותם חולים, ובעקבות כך היו כמה וכמה שינויים; וגם בבתי-החולים הכללים.

אברהם מיכאלי: אנחנו יודעים שיש בעיות אשפוז, וחסרות עדיין מיטות, וחסרים עדיין תקנים, ואין רופאים ואין אחיות.

אברהם מיכאלי: אבל אנחנו מאמינים שבעזרת השם העשייה שלך תימשך גם בקדנציה הזאת.

אברהם מיכאלי: תודה.

אופיר אקוניס: תודה רבה לך, אדוני.

אופיר אקוניס: אתה רוצה לענות על הברכה?

אופיר אקוניס: אתה לא חייב, אתה קיבלת מחמאות.

יעקב ליצמן: כל המברך – מתברך.

אופיר אקוניס: נכון.

אופיר אקוניס: תודה רבה.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך, סגן שר הבריאות חבר הכנסת ליצמן, על הדיווח.

אופיר אקוניס: ובכן, תם סדר-היום.

אופיר אקוניס: הישיבה הבאה תתקיים ביום שלישי ולא ביום שני, ביום שלישי, ט"ז באדר התשע"ג, 26 בפברואר 2013, בשעה 16:00.

אופיר אקוניס: ישיבה זו נעולה.