ישיבת מליאה, כנסת 19, פרוטוקול מספר 4, 2013-02-13 00:00

אופיר אקוניס: בוקר טוב.

אופיר אקוניס: היום יום רביעי, ג' באדר תשע"ג, 13 בפברואר 2013.

אופיר אקוניס: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

אופיר אקוניס: אנחנו פותחים, כבכל יום רביעי, בשאילתות דחופות.

אופיר אקוניס: לאחר מכן, בסביבות השעה 12:00, נציין מלאות 21 שנים לפטירתו של ראש הממשלה מנחם בגין, זכרו לברכה, ולאחר מכן – נאומי בכורה של חברי כנסת חדשים ונאומי ברכה של חברי כנסת ותיקים.

אופיר אקוניס: שר הפנים, מר אלי ישי, אני מזמין אותך לעלות להשיב על שאילתה של חבר הכנסת אורי אורבך.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני חבר הכנסת אורבך.

אורי אורבך: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, למשרד החינוך ולרשויות המקומיות אחריות משותפת להפעלת לימודים בחופשות לתלמידים אוטיסטים.

אורי אורבך: משרד החינוך פרסם את הנחיותיו בנושא, אך משרדך טרם פרסם נהלים בדבר אחריות הרשויות המקומיות.

אורי אורבך: ההורים חוששים שהעיכוב יפגע בילדים.

אורי אורבך: רצוני לשאול: האם ומתי תוסדר אחריות הרשויות המקומיות?

אליהו ישי: כפי שגם אמרת בשאילתה, משרד הפנים הוא לא הכתובת אלא משרד החינוך.

אליהו ישי: יחד עם זאת, אני מציע שנציגי אלו"ט ייפגשו עם נציגי מינהל השלטון המקומי במשרד הפנים על מנת ללבן את הסוגיה ולראות כיצד משרד הפנים יכול לסייע למרות ההנחיות של משרד החינוך.

אליהו ישי: במסגרת תפקידי כשר הפנים, במסגרת האחריות לשלטון המקומי, לצד הנחיות של משרד החינוך, אני מאוד מקווה שיימצא פתרון, כי הבעיה היא לא כל כך מורכבת ומסובכת וניתן לגשר ולהגיע להבנות.

אליהו ישי: תודה.

יעל גרמן: זאת שאלה תקציבית.

אופיר אקוניס: חברת הכנסת גרמן, אני אגיד את הנוהל.

אופיר אקוניס: הנוהל הוא שחבר הכנסת השואל את השאילתה יכול לשאול שאלת המשך את כבוד השר – כל שר – ולאחר מכן שני חברי כנסת נוספים שנרשמים אצל מזכירת הכנסת יכולים גם כן לשאול שאלת המשך.

אופיר אקוניס: נדמה לי שחברת כנסת אחת כבר נרשמה, חברת הכנסת גלאון.

אופיר אקוניס: אם את רוצה את יכולה להירשם אצל המזכירה ואת תשאלי את השאלה השנייה.

אופיר אקוניס: בבקשה, חבר הכנסת אורבך.

אורי אורבך: אדוני השר, תודה על התשובה, אבל העניין הזה שזה ילובן – אנחנו כבר אחרי הליבונים.

אורי אורבך: יש לי כאן תכתובת שלמה בין אנשים ממשרדך האחראים לעניין.

אורי אורבך: בעבר היו תקלות חמורות בכמה רשויות מקומיות, שמשרד החינוך אכן רצה לתת את מה שבאחריותו, אבל הרשויות המקומיות לא שיתפו פעולה כפי הנדרש וילדים נשארו בבית, ילדים אוטיסטים.

אורי אורבך: לכן, לא צריך ללבן את זה בעתיד אלא צריך להכריע בסוגיה הזאת.

אליהו ישי: תראה, תוך כדי התשובה שלי חברת הכנסת יעל גרמן, שהייתה ראש עיר – אני מוכרח לומר כשר הפנים בשתי קדנציות וחבר ממשלה בכמה ממשלות, שהיא מראשי הערים היותר מוצלחים, טובים ומעולים, שעשתה הרבה למען תושבי הרצלייה, בשוויון מלא.

אליהו ישי: זה מקצת שבחה של יעל גרמן.

אליהו ישי: אני באמת מלא הערכה עצומה להישגים המרשימים שלה בהרצלייה ועל הפעולות שלה.

אליהו ישי: תוך כדי הדברים היא אמרה שזאת בעיה תקציבית בעיקר, וזה נכון.

אליהו ישי: ברגע שזאת בעיה תקציבית, פה אתה בעצם נכנס לבעייתיות.

אליהו ישי: משרד החינוך מתקצב, כמו שכולנו יודעים, את התקציב שלו, ורשויות מקומיות חזקות יכולות להשלים.

אליהו ישי: הרצלייה השלימה מעל ומעבר למען החינוך ועשתה רבות למען החינוך.

אליהו ישי: רשויות חלשות פחות יכולות, כי יש להן מגבלות תקציביות ועלויות רבות.

אליהו ישי: אני אומר שאני מנסה למצוא פתרון, אף שזה במשרד החינוך ולא במשרד הפנים, כי כשר הפנים, בפרט בנושא הרגיש של ילדים אוטיסטים, אני מנסה להגיע להבנה ולתקצוב נוסף עד כמה שאפשר, כי גם אצלנו הכול בנוי מקריטריונים.

אליהו ישי: לצערנו הרב, אין גמישות כמו שהייתה פעם.

אליהו ישי: אני מוכרח לומר לחברי הכנסת החדשים, אלה שגם יהיו שרים בהמשך, שיבינו את הדברים.

אליהו ישי: יש פה עוד ראש עיר, מאיר, שמכיר את זה מקרוב.

אליהו ישי: נעזוב רגע את הסוגיה.

אליהו ישי: אולי בשבוע הבא, כשניתן את הסקירה על משרד הפנים, אני אכנס גם לסוגיות האלה.

אליהו ישי: כרגע מנסים להגיע להבנה יחד עם אלו"ט לפתור את הבעיה.

אליהו ישי: תודה.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: חברת הכנסת גלאון, בבקשה.

אופיר אקוניס: חברת הכנסת גרמן, את ביקשת או לא ביקשת?

יעל גרמן: לא.

אליהו ישי: על זה נאמר:

אליהו ישי: בטרם אקרא ואני אענה.

אופיר אקוניס: את מוותרת על שאלה מהצד, תודה.

אליהו ישי: איך שהיא קראה כבר עניתי לה.

אופיר אקוניס: לפנים משורת הדין, בגלל הנוהל הלא-מוכר עדיין של שאילתות – מציע לך את עזרתי.

יעל גרמן: תודה.

אופיר אקוניס: אין על מה.

אופיר אקוניס: חברת הכנסת גלאון, ואחר כך – חבר הכנסת הורוביץ.

זהבה גלאון: אדוני השר, מכיוון שהשר לביטחון פנים החליט לבטל את בואו למליאת הכנסת – באופן תמוה, הייתי אומרת – אני רוצה לשאול את כבוד השר: האם אתה מודאג מכך שבישראל של שנות האלפיים אנשים מוחזקים בכלא ומתים בו בלי שהציבור או נבחריו יודעים על כך?

אופיר אקוניס: תודה.

אליהו ישי: עוד שאלה?

אופיר אקוניס: אתה רוצה לענות?

אליהו ישי: אני אענה בסוף.

אופיר אקוניס: אתה רוצה לתת עכשיו את התשובה או קודם חבר הכנסת הורוביץ?

אליהו ישי: אתם באותה סיעה, אני רוצה לשמור על האחדות.

אופיר אקוניס: זה נכון.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת הורוביץ, בבקשה, ואתה תענה לשניהם ובזה נסיים.

ניצן הורוביץ: מאותה סיעה ובאותו נושא, אדוני.

ניצן הורוביץ: כבוד שר הפנים, לפני שלוש שנים שיגרתי מכתב ליועץ המשפטי לממשלה והתרעתי על כך שיש דיווחים על אסיר שנמצא במחשכים ללא כל פיקוח ושליטה.

ניצן הורוביץ: מטעם היועץ המשפטי לממשלה, ביוני 2010, הובטח לי שהעניין תחת פיקוח ותחת שליטה.

ניצן הורוביץ: מהפרטים שנודעו הבוקר ושהותרו לפרסום עולה שאותו אסיר מצא את מותו כמה חודשים לאחר שאני התרעתי על כך בפני היועץ המשפטי לממשלה.

ניצן הורוביץ: אדוני, כמי שחבר בממשלה הזאת ומופקד על מערכות חשובות, האם אין כאן כשל בסיסי של מערכת אכיפת החוק על אנשים שנתונים לשליטתה ולחסותה?

ניצן הורוביץ: מה גם שהכול נעשה תחת איפול גורף, הייתי אומר, אפילו דרקוני, שאין לו מקום במשטרים דמוקרטיים.

ניצן הורוביץ: תודה.

אליהו ישי: גם לשאלה הראשונה וגם לשאלה השנייה, אף שאני יכול להגיד שזה לא מעניין השאילתה ואני יכול לא לענות – אני לא נותן סיכוי לזה שזה יחזור למהדורת החדשות כמו שזה היה אתמול.

אליהו ישי: נראה לי שזה לא יקרה.

אליהו ישי: אני לא מכיר מדינה דמוקרטית במזרח התיכון, אפילו בעולם כולו, כמו מדינת ישראל, שפועלת באופן חוקי ודמוקרטי, שמדינות רבות בעולם יכולות לחקות אותה, או להתקנא בדמוקרטיה של מדינת ישראל בכל התחומים ללא יוצא מן הכלל.

אליהו ישי: אפשר להתגאות בכך.

אליהו ישי: במדינת ישראל העם היהודי עושה את זה בצורה כל כך מכובדת ודמוקרטית, ואני מברך על כך.

אליהו ישי: תודה.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך.

אופיר אקוניס: תודה רבה לשר הפנים.

אופיר אקוניס: לפני שנעבור לשאילתה של חבר הכנסת מרגלית, חבר הכנסת אלקין, יש לך הודעה ואני מבקש שתודיע את הודעתך, שאינה דורשת הצבעה.

אופיר אקוניס: אחר כך השאילתה, חבר הכנסת מרגלית.

זאב אלקין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי חברי הכנסת, הוועדה המסדרת החליטה בתוקף סמכותה לפי סעיף 2א(ה) לחוק הכנסת לבחור שתי ועדות זמניות, לענייני כספים ולענייני חוץ וביטחון, עד לבחירתן של ועדות קבועות על-ידי הכנסת.

זאב אלקין: שתי הוועדות תהיינה בנות 17 חברים, בהרכב הבא: ועדת הכספים הזמנית: מסיעת הליכוד – ישראל ביתנו, חברי הכנסת חיים כץ, זאב אלקין, יריב לוין, פניה קירשנבאום ורוברט אילטוב; מסיעת יש עתיד – חברי הכנסת מאיר כהן, יעל גרמן וקארין אלהרר; מסיעת העבודה – שני חברי הכנסת, השמות יימסרו בהמשך; מסיעת הבית היהודי – חברי הכנסת ניסן סלומינסקי ואורי אריאל; מסיעת ש"ס – חברי הכנסת אמנון כהן ודוד אזולאי; מסיעת יהדות התורה – חבר הכנסת משה גפני; מסיעת התנועה – חבר הכנסת עמיר פרץ; מסיעת מרצ – חבר הכנסת אילן גילאון.

זאב אלקין: ועדת החוץ והביטחון הזמנית: מסיעת הליכוד – ישראל ביתנו, חברי הכנסת אביגדור ליברמן, ראובן ריבלין, צחי הנגבי, זאב אלקין ורוברט אילטוב; מסיעת יש עתיד – חברי הכנסת יעקב פרי, עפר שלח ומיקי לוי; מסיעת העבודה – שני חברי הכנסת ששמותיהם יימסרו בהמשך; מסיעת הבית היהודי – חברי הכנסת נפתלי בנט וזבולון קלפה; מסיעת ש"ס – חברי הכנסת נסים זאב ואריה דרעי; מסיעת יהדות התורה – חבר הכנסת אורי מקלב; מסיעת התנועה – חבר הכנסת עמרם מצנע; מסיעת מרצ – חברת הכנסת זהבה גלאון.

זאב אלקין: עוד אביא לידיע

זאב אלקין: ת

זאב אלקין: כם, כי הוועדה המסדרת החליטה להמליץ כי בראש ועדת הכספים הזמנית יעמוד חבר הכנסת משה גפני ובראש ועדת החוץ והביטחון הזמנית יעמוד חבר הכנסת אביגדור ליברמן.

זאב אלקין: יושבי-הראש ייבחרו בידי הוועדות הזמניות עצמן בישיבתן הראשונה.

זאב אלקין: תודה רבה.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך.

אופיר אקוניס: כבוד סגן שר האוצר יעלה כדי להשיב על השאילתה של חבר הכנסת מרגלית.

אופיר אקוניס: אני מברך אותך, חבר הכנסת מרגלית, על השאילתה הראשונה, אני רק מזכיר שהנוהל הוא שאתה מקריא את השאילתה כפי שנכתבה, ואחר כך, אם יש לך שאלות נוספות זה כבר בעל-פה על-פי נוסח שאתה ממציא בעל-פה, אבל – להיות צמוד בתחילה לשאילתה הראשונה, לנוסח שהעברת למזכירות.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני.

אראל מרגלית: תודה רבה.

אראל מרגלית: לנוכח ההחטאה בתחזית הגירעון השנתי ואי-עמידה דרמטית בהכנסות, רציתי לשאול: מה ייעשה כדי לחזור לתקציב חד-שנתי על-פי חוק-יסוד: משק המדינה, התשס"ב–2002?

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חבר הכנסת אראל – ברכות.

יצחק כהן: לתקציב הדו-שנתי יתרונות פיסקליים רבים, כפי שאתה יודע.

יצחק כהן: הוא הוכיח את עצמו בשנים 2009–2010 וכן בשנים 2012-2011.

יצחק כהן: אני לא זוכר ממשלות, אראל, שהביאו ארבע שנות תקציב רצופות.

יצחק כהן: חפש אחורה, לא תמצא את זה.

יצחק כהן: נכון להיום, מבחינה חוקית, כדי להמשיך את התקציב הדו-שנתי יש ליזום הארכה של הוראת השעה.

יצחק כהן: מה שאומר שזה חוזר לבית הזה.

יצחק כהן: משרד האוצר בוחן בימים האלה יחד עם משרד המשפטים את האפשרות של תקציב דו-שנתי גם לשנים 2014-2013, ובכל מקרה הממשלה החדשה והכנסת יכריעו בנושא.

יצחק כהן: יש היגיון רב בתקציב דו-שנתי לשנים 2014-2013, מאחר שאנחנו כבר כעת נמצאים בתוך שנת 2013.

יצחק כהן: אם נשוב למתכונת חד-שנתית, אזי תקציב 2013 יאושר בחודשים הקרובים ומייד לאחר מכן תחל העבודה על תקציב 2014, וזמן רב, גם של תכנון וגם של ביצוע, ירד לטמיון, וחבל.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת מרגלית, אם יש לך שאלת המשך, זה הזמן.

אראל מרגלית: אני רק מעיר את תשומת לבו של כבודו, שאנחנו כרגע מתנהלים על-פי תקציב 1 חלקי 12 של 2012, כלומר דה-פקטו, מכיוון שתקציב 2011 ו-2012 הוכן לפי תחזיות המקרו באמצע 2010, אז, רבותי, אנחנו מתנהלים ב-2013 על-פי תחזיות המקרו והמיקרו של 2010, וזה אבסורד מוחלט ברמה הכלכלית.

יצחק כהן: על-פי החוק, אתה יודע, כשאין תקציב מאושר אז התקציב הוא חלוקה תקציבית של 1 חלקי 12 של התקציב המאושר מהשנה הקודמת, ויש כמה דרגות, קודם כול הסכמים, אמנות בין-לאומיות, פעולות המשכיות, פעולות מיוחדות, לוועדת חריגים, זה החוק לגבי 2014-2013.

יצחק כהן: אני מאוד מקווה, אישית, שזה יהיה דו-שנתי, מכיוון שזה נותן אופק תכנון למנכ"לים ולביצוע מדיד.

יצחק כהן: תראה, הביצוע הוא כמעט מושלם.

אראל מרגלית: אתה יודע, במקום שממנו אני בא, כשחברה לא עומדת בתחזיות שלה בצורה כל כך דרמטית, לא נותנים לה טווח ארוך יותר לתכנון מול ביצוע, אלא טווח קצר יותר.

אראל מרגלית: ממשלת ישראל הגיעה לגירעון הגדול ביותר שהיא הייתה בו מעודה, בלתי מתוכנן ב-2012, ואני קורא לכם לחזור לתקציב החד-שנתי, כמו שקובע חוק-היסוד.

יצחק כהן: אני אמרתי וחוזר ואומר, בסופו של דבר הבית הזה יחליט.

יצחק כהן: אבל אני גם רוצה להזכיר לך שבארבע שנות – 2009, 2010, 2011, 2012 – ישראל הגיעה לתוצאות מרשימות במקרו-כלכלה.

יצחק כהן: הנתונים הכלכליים מאוד מרשימים גם בירידת יחס חוב–תוצר, גם בצמיחה, גם ביצירת מקומות עבודה.

יצחק כהן: דרך אגב, הגירעון הזה נצפה כבר לפני כמה חודשים – עובדה שפרק המסים ל-2013 כבר חוקק בבית הזה ברבעון האחרון של 2012; כך שהכלכלה הישראלית מאוד הצליחה.

אראל מרגלית: הגירעון הזה לא נצפה.

יצחק כהן: אראל, הגירעון הזה נצפה.

אראל מרגלית: באמצע שנת 2012 הגיע שר האוצר יובל שטייניץ לכנסת וקיבל מהכנסת את הרשות להגיע ל-3% גירעון – –

יצחק כהן: אתה מדבר – – –

אראל מרגלית: – – ובפועל הגענו ליותר מ-4% גירעון – אנחנו רק שישה חודשים לאחר מכן.

יצחק כהן: אתה מדבר על תכנון גירעון של 2013.

יצחק כהן: 2012 – ידענו שיש ירידה בהכנסות.

יצחק כהן: מול כל זה יש תוצאות מאוד מרשימות לכלכלה הישראלית, אחת הכלכלות הטובות בעולם.

יצחק כהן: אגב, זו הכלכלה היחידה בעולם, בעולם המערבי, שקיבלה בדירוג האשראי העלאה, מה ששאר המדינות לא.

יצחק כהן: אז תסתכל על כל הנתונים, על הכול – –

אראל מרגלית: אני אסתכל על כל הנתונים, אני רק – – –

יצחק כהן: – – ובתור אחד שמבין בעניין הזה – – –

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: הערה אחרונה, בבקשה.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת מרגלית.

אראל מרגלית: עוד הערה אחת.

אראל מרגלית: מדינת ישראל היא המדינה היחידה – כי אתם אמרתם, יובל שטייניץ אמר שיבואו ללמוד פה על מה זה תקציב דו-שנתי – זאת המדינה היחידה, חוץ מבחריין.

נחמן שי: יש עוד אחת.

אופיר אקוניס: תודה.

אראל מרגלית: בחריין וישראל.

אראל מרגלית: זהו.

אראל מרגלית: תודה רבה.

אופיר אקוניס: תודה רבה, חבר הכנסת מרגלית.

אופיר אקוניס: תן לי לתת לך עצה קטנה: תשאיר משהו – חבר הכנסת מרגלית, תשאיר משהו לנאום הבכורה, זה מתקרב, ממש כמעט הבא בתור.

אופיר אקוניס: בבקשה.

יצחק כהן: אראל, זה לא הדבר היחידי הטוב שהנחלנו לעולם.

יצחק כהן: גם זה.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני הסגן, אתה רוצה להוסיף משהו?

יצחק כהן: כן.

יצחק כהן: אני לאחרונה שומע יותר מדי אמירות על שוויון בנטל, שוויון בנטל, מין איחוד מאוד מעניין של נוער הנרות עם נוער הגבעות, שזה משהו שפשוט מחמם את הלב, כאשר החרדים מאחדים את שני הקצוות האלה.

יצחק כהן: אבל אני אומר לבית הזה, הגיע הזמן גם לבדוק את הנטל.

יצחק כהן: סתם דוגמה קטנה, כדוגמת ייחוס, בואו ניקח את הנטל שהיה 30 שנה בגוש-קטיף.

יצחק כהן: אנחנו היינו נגד ההתנתקות, כן, ובסופו של דבר החיבור של ממשלת לפיד המנוח עם אפי איתם מהבית היהודי לשעבר גרם לכך שהייתה פלטפורמה להתנתקות שהייתה אחרי 30 שנה של נטל, ולא נטל – אבל הגיע הזמן לבדוק את הנטל עצמו.

יצחק כהן: הרב בן-דהן, אוקיי, אתה כל בוקר אומר "תלמידי חכמים מרבים שלום בעולם" – תחשבו על זה, אולי השלום יוריד את הנטל, מכיוון שתלמידי חכמים מרבים שלום בעולם.

יצחק כהן: תודה רבה.

אופיר אקוניס: תודה רבה, סגן שר האוצר, אני מאוד מעריך את זה, מאוד מודה לך.

אופיר אקוניס: אנחנו סיימנו את השאילתות ואנחנו עוברים עכשיו לנאומי בכורה לפי הסדר שנקבע על-ידי המזכירות.

אופיר אקוניס: נאום הבכורה הראשון לבוקר זה – של חבר הכנסת מאיר כהן.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני יתפוס את מקומו על הדוכן.

אופיר אקוניס: יברך אותך, אדוני, חבר הכנסת ישראל חסון.

אופיר אקוניס: בבקשה, אני מברך אותך על נאומך הראשון כחבר הכנסת, אחרי נאומים רבים כראש עיריית דימונה – וטובים.

אופיר אקוניס: בבקשה.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ראשית, ברצוני לשלוח תנחומי לחבר הכנסת ראובן ריבלין במות אחיו.

מאיר כהן: שמי מאיר כהן, הייתי ראש עיריית דימונה עד לפני כשבועיים.

מאיר כהן: לפני שש שנים לערך נפגשתי לראשונה עם סופר ועיתונאי מוכשר וידוע, נעים הליכות וחדור להט, שאמר לי בזו הלשון: "מאיר, מוכרחים לעשות משהו, חייבים לשנות".

מאיר כהן: היום אני יכול להשיב לך, חבר הכנסת יאיר לפיד, כאן, מעל בימת הכנסת המכובדת, כי הקבוצה הנהדרת שהקמת כבר כאן, והיא ניצבת כולה לצדך, כדי לשנות.

מאיר כהן: הכנסת התשע-עשרה מביאה עמה אופטימיות רבה בקרב מיליוני אזרחי ישראל.

מאיר כהן: כנסת זו ניצבת בנקודת פתיחה טובה ומבטיחה; יש בה יותר נשים, יותר צעירים, יותר אנשי חינוך, יותר אנשי חוק, ובעיקר חברי כנסת חדשים חדורי מוטיבציה ורצון לשנות.

מאיר כהן: על הכנסת הזאת, כמו על קודמותיה, מוטלות משימות רבות וחשובות הנוגעות בעתידה של מדינת ישראל, שהפכה בזמן קצר לאחת המדינות המצליחות בעולם.

מאיר כהן: ואולם, חברים, המשימה החשובה ביותר המוטלת על כתפינו היא השבת אמון הציבור, שאבד, בנבחריו.

מאיר כהן: זהו לבה של הדמוקרטיה, זוהי בעצם כל מהותה.

מאיר כהן: עלינו מוטלת החובה לשנות את פניה של הפוליטיקה הישנה, שבה מאסו אזרחי ישראל, ולהציג בפני הציבור פוליטיקה חדשה, סובלנית, הוגנת וטובה יותר.

מאיר כהן: בטור שפרסמתי לפני כשנתיים, בהיותי יושב-ראש מטה המאבק של מרכז השלטון המקומי, אמרתי כי העם בישראל מבקש סדר-יום אזרחי.

מאיר כהן: אמרתי את הדברים מתוך ידיעה ברורה ומתוך הכרת האמת שעלתה מהשטח.

מאיר כהן: הייתי שם כראש עיר במשך תשע השנים החולפות.

מאיר כהן: נגעתי באנשים, הובלתי הצלחות, אך גם פגשתי, כמו כל חברי ראשי הערים, בגוף ראשון וללא מתווכים, את המצוקה והתסכול הגדולים.

מאיר כהן: הבחירה שלי לעבור מכורסת ראש העיר לחברות בכנסת לא הייתה קלה.

מאיר כהן: מי שעשה זאת יבין אותי ואת תחושותי.

מאיר כהן: יחד עם זאת, אני שמח וגאה שנפלה בחלקי הזכות להיות אחד מ-120 נציגי העם בכנסת.

מאיר כהן: חברים, חלק גדול מחברי הכנסת הוותיקים והשרים מכירים אותי כראש עיריית דימונה.

מאיר כהן: לרובכם היה חלק בעשייה ובהתפתחות של דימונה בתשע השנים האחרונות.

מאיר כהן: ואולם, המשימה לא הייתה קלה.

מאיר כהן: לצערי הרב, את מרבית השינויים המשמעותיים שהצלחתי לחולל עשיתי – לא תאמינו – באמצעות פילנתרופיה.

מאיר כהן: בניתי חדר מיון לתושבי דימונה ולפזורה הבדואית באמצעות פילנתרופיה, הקמתי תיאטרון, מרכז לגיל הרך, סינמטק ופארקים ברחבי העיר באמצעות פילנתרופיה; דאגתי לחמם בתי קשישים בחורף ודאגתי לטיפולי שיניים למשפחות קשות יום באמצעות פילנתרופיה; הקמתי מכון לטיפול בחולי דיאליזה באמצעות פילנתרופיה; וחוללתי מהפכה בחינוך, שעליו מופקדת המדינה, בעזרת פילנתרופיה.

מאיר כהן: ואני שואל אתכם, חברי חברי הכנסת, האם שכחנו את תפקידה של המדינה?

מאיר כהן: האם ראוי שהממשלה תמשוך ידה ממתן שירותים בסיסיים לאזרח ואת מקומה יתפסו נדבנים מרחבי העולם, שלעתים ובערים מסוימות הם הופכים מבעלי המאה לבעלי הדעה?

מאיר כהן: זהו מצב בלתי נסבל.

מאיר כהן: זוהי פשיטת רגל חברתית, ואנחנו, חברי הכנסת, חייבים לעמוד על המשמר ולוודא שממשלת ישראל אינה מתנערת מחובותיה הבסיסיות לאזרחים שאותם אנחנו מייצגים.

מאיר כהן: אני מתחיל היום את מסעי החדש כנציגם של האנשים החיים בגליל, בנגב ובפריפריה החברתית, חבלי ארץ שבהם חיים מיליוני אנשים מתוך בחירה ומתוך אהבת הארץ.

מאיר כהן: אנשים אלה, ובתוכם הורי, שעלו ממרוקו, עולים ותיקים ועולים חדשים כאחד, הם בעיני נושאי דגל הציונות המתחדשת של המאה ה-21.

מאיר כהן: אני מתכוון להיאבק את מאבקם בצורה נחושה ובלתי מתפשרת, כפי שעשיתי זאת כמנהיגה של העיר דימונה.

מאיר כהן: נכון, זהו זמן של נאומים טקסיים ולא של הצהרות, אך אני מודיע שאני וחברי, אנשי יש עתיד, לא ניתן לבטל את הטבות המס לנגב ולגליל.

מאיר כהן: אנחנו כאן, ושידע זה שרוחש את המזימה הזאת, שאנחנו נילחם בכל דרך שלא לפגוע בהטבות המס – לא לגליל, לא לנגב ולא לעוטף-עזה.

מאיר כהן: אנחנו כאן כדי להילחם את מלחמתם של מיליוני האזרחים המלינים, ובצדק, על מחירי המים המטורפים, כשלצערי הכנסת היוצאת לא מצאה מקום להוביל תיקון צודק ונכון זה.

מאיר כהן: אנחנו כאן כדי לתת תקווה למאות-אלפי משפחות המבקשות לרכוש לעצמן בית במחיר שפוי ואפשרי.

מאיר כהן: אסור למדינה לספסר בקרקעותיה, ואוי לה למדינה שבניה ובנותיה העמלים והנושאים בנטל אינם יכולים לרכוש קורת גג בלי להיות עבדים לבנקים ולמשכנתאות.

מאיר כהן: כחלק מהתפיסה של מפלגתי יש עתיד אני כאן כדי לפעול ולקדם משימה שהתחלתי בתפקידי כראש עיריית דימונה, והיא חלוקת הקרקעות ותיקון הגבולות המוניציפליים במדינת ישראל.

מאיר כהן: יהיה זה תיקון עוול היסטורי שראשיתו בשנות ה-50 ואחריתו במציאות שבה מועצות אזוריות מקבלות ארנונה של עשרות-מיליוני שקלים ממפעלים ושטחי תעשייה שבהם עובדים ועמלים גם תושבי ערים, מקריית-שמונה ועד אילת.

מאיר כהן: אני כאן כדי לדאוג שבכל יישוב בישראל יקבלו התושבים בישראל שירות רפואי מציל חיים, ולהפסיק את החרפה שבשעות הלילה ביישובים רבים בפריפריה, מושבים, קיבוצים, עיירות ויישובים בדואיים, תלויים התושבים בחסדי שמים.

מאיר כהן: היעלה על הדעת שחוק ביטוח בריאות ממלכתי לא מכיר בשירותי רפואת חירום בשעות הלילה?

מאיר כהן: אנחנו כאן כדי לשנות את המציאות הזאת.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, נסעתי לאורכה ולרוחבה של המדינה הזאת ופגשתי בגליל ובנגב צעירים הכמהים להיאחז ביישוביהם, ובפיהם בקשה אחת: תעסוקה.

מאיר כהן: לצערי, ממשלת ישראל נהגה במדיניות של הסתר פנים, ולא הבינה שכדי להביא יזמים לאזורים אלה, במיוחד בתחומי ההיי-טק, יש לייצר סל הטבות ייחודי.

מאיר כהן: יזמים ומשקיעים לא יגיעו למצפה-רמון, לא למעלות, לא לירוחם ולא לקריית-שמונה אם לא ננקוט מדיניות של העדפה מתקנת וברורה, מדיניות שבה ידע כל יזם כי הקמת מפעל בנגב ובגליל אינה רק מעשה ציוני אלא גם השקעה כלכלית טובה ומשתלמת.

מאיר כהן: כמחנך ומנהל בית-ספר במשך שלושה עשורים נשביתי בקסם המיוחד הכרוך בלהיות איש חינוך בפריפריה.

מאיר כהן: הדיאלוג עם התלמידים הנפלאים ותחושת השליחות של אנשי החינוך, שלעתים עושים יש מאין, הבהירו לי שהדבר החשוב ביותר בשיח החינוכי הוא איכות המורים.

מאיר כהן: כדי שמורים טובים ואיכותיים יגיעו למערכות החינוך בפריפריה וירצו להישאר בה, צריך לדאוג לתגמל אותם באופן משמעותי ודיפרנציאלי.

מאיר כהן: צריך לדאוג לשמור את המורים הטובים שבפריפריה ולחזקם באנשי חינוך שכאמור יתוגמלו ביד נדיבה.

מאיר כהן: כראש עיר דאגתי לחבר את החינוך והרווחה, ובכך הצלחנו ליצור שוויון מקסימלי ולהעניק מענה והזדמנות שווים לתלמידים ממשפחות קשות-יום.

מאיר כהן: אחוזי הבגרות הגבוהים שהשגנו, וחשוב מכך – אחוזי הגיוס הגבוהים עוד יותר, יעידו כי עשינו זאת בהצלחה.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, בשעה שאני נואם כאן יושבים חברי ראשי הערים בנגב לישיבת חירום, ועל הפרק: מכירת כי"ל ו"מפעלי ים-המלח" ליזמים סינים וקנדים.

מאיר כהן: לא די שהמדינה מכרה את משאביה בנזיד עדשים; כעת מרחפת סכנה אמיתית על ראשיהם של עשרות-אלפי עובדים המהווים את עמוד השדרה הכלכלי של הנגב כולו.

מאיר כהן: הייתכן שמדינה תמכור את מחצביה העיקריים לגורמים זרים?

מאיר כהן: אני קורא לכל חברי הכנסת להצטרף למפלגת יש עתיד בהתנגדותה הנחרצת למהלך הזה.

מאיר כהן: לחברי ראשי הערים, אתם הנמצאים בחזית השירות הציבורי, אתם הנאלצים להתמודד יום-יום עם מיליוני התושבים בכל תחומי החיים – חינוך, בריאות, איכות חיים, רווחה, תעסוקה, תרבות ומה לא: הגיע הזמן שממשלת ישראל וכנסת ישראל יבינו שאתם הזרוע המבצעת של השלטון המרכזי, שאתם אלה שבידיכם להפוך את מחוזותינו לטובים יותר.

מאיר כהן: צר לי לראות את הטובים שבכם פושטים יד לשולחן הממשלה כי שר זה או אחר החליט שאתם הבעיה ולכן יש לקצץ בתקציביכם.

מאיר כהן: לכל שומעי אני מבהיר: השלטון המקומי הוא הפתרון, ולא הבעיה.

מאיר כהן: אני כאן כדי להבטיח שלא יקצצו את תקציבי האיזון.

מאיר כהן: אנחנו כאן כדי להבטיח שלא יפגעו בתקציבי הרווחה והחינוך, ושכבודכם כראשי הערים וכשליחי הציבור יהיה לנגד עינינו תמיד.

מאיר כהן: הגיעה העת שממשלת ישראל תקבע סל שירות בסיסי לכל אזרח במדינה, שימנע אחת ולתמיד את חוסר השוויון בין רשויות מבוססות לאלה הנאבקות על חייהן שעה-שעה.

מאיר כהן: חברי חברי הכנסת, אומר לכל אחד ואחת מאתנו: אנא, בהולכנו במסדרונות הכנסת הממורקים והנעימים, השקטים והממוזגים, בדרכנו לחדרינו הנוחים והמרווחים, נזכור את אלה ששלחו אותנו לכאן, נשמע את קולם של אלה שתולים בנו את תקוותם שנעשה ונפעל ליצירת חברה המכבדת את אזרחיה, לחברה שוויונית הנותנת שכם וכתף לחלש ובמה לצדק ושוויון חברתי לכל אזרחי המדינה, יהודים וערבים כאחד.

מאיר כהן: לסיום, הרשו לי לקרוא בפניכם מכתב ששלח דוד בן-גוריון לדב יוסף באוקטובר 1960 – הוא סייר בדימונה, והוא כתב כך: "חזרתי עכשיו מביקורי הראשון בדימונה, ואני שיכור מהתפעלות על מה שראיתי.

מאיר כהן: ישראל מלאה פלאים, דימונה היא פלאי-פלאים.

מאיר כהן: הצמחייה המהירה, היציבות של העולים, הסידורים הנאים – – – מיזוג גלויות זה, מפעל מוצלח באופן שלא ייאמן, ונזכרתי מייד בך, שהנחת יסוד למפעל פלאי זה, ותבוא עליך הברכה.

מאיר כהן: צריך" – ממשיך בן-גוריון ואומר, ותשימו לב – "להביא כל תייר לדימונה, לראות מה עשו יהודי מרוקו ויהודים ישראלים במדבר השומם.

מאיר כהן: אשריך שזכית לייסד מפעל מבורך זה.

מאיר כהן: שלך, דוד בן-גוריון".

מאיר כהן: כדי שכולנו נמשיך את דרכו של המנהיג הדגול הזה, ראוי שכל אחד ואחת מאתנו ישימו על לוח לבם את הפריפריה על הצלחותיה וקשייה.

מאיר כהן: אני מקווה שחזונו של בן-גוריון יהיה נר לרגלי הממשלה החדשה שעתידה לקום.

מאיר כהן: היו מאושרים ושנראה ברכה בשליחותנו הפרלמנטרית.

מאיר כהן: תודה רבה.

אופיר אקוניס: תודה רבה לך.

אופיר אקוניס: תודה, חבר הכנסת כהן.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת ישראל חסון, שזו לו תחילתה של הכנסת השלישית, אם אינני טועה, יעלה לברך אותך.

ישראל חסון: מאיר, יש לך המון משימות בכנסת הזאת.

ישראל חסון: אני אגיד לך, זה חייב להסתיים בקדנציה אחת.

ישראל חסון: אדוני היושב-ראש, תגיד לו שיש לו המון משימות על-פי מה שהוא הקריא פה לכנסת.

אופיר אקוניס: בבקשה, חבר הכנסת חסון, נדמה לי שהסתיימו החיבוקים.

אופיר אקוניס: לא, חבר הכנסת רוזנטל, לא – חבק, בבקשה.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני.

ישראל חסון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מודה על הזכות שיש לי, מאיר, לעלות ולברך אותך.

ישראל חסון: אני מוכרח להודות שכשקראתי את קורות חייך – באופן מוזר גם אני לא נולדתי בארץ, נולדתי בסוריה.

ישראל חסון: גם אני עליתי בגיל שבע.

ישראל חסון: גם אני הגעתי לשכונת – אתה הגעת לעיירת פיתוח, אני הגעתי לשכונת מצוקה מאוד קשה פה בירושלים, קטמון ט'.

ישראל חסון: ואני מקשיב ואומר, אני מסתכל, לכמה אנשים יש הזכות הזו להציג מסלול כזה ועשיה כזאת כפי שאתה הצגת פה.

ישראל חסון: אני חושב שמי שעסק בחינוך בהצלחה כל כך גדולה ומי שניהל ופיתח עיר בישראל, עומדת לו זכות גדולה מאוד, מסלול חיים מפואר, ואני בטוח שזה בעצם החלק הקטן של מה שעוד מחכה לנו, כי שמעתי אותך בקשב רב.

ישראל חסון: אני מאחל לך שתוכל לעשות את זה בכמה קדנציות ולא בקדנציה אחת, כי אם אתה הולך להעסיק אותנו בזה בקדנציה הזאת, אנחנו כנראה לא נגיע הביתה בארבע השנים הקרובות.

ישראל חסון: אז אני מאחל לך הצלחה.

ישראל חסון: אני מברך אותנו ואותך על כך שזכינו בך פה, ושתוכל להביא לביטוי את כל אותם דברים שכבר הוכחת שיש לך ושיהיו נחלת כל עם ישראל.

ישראל חסון: בהצלחה, ובמה שנוכל לעזור – נעזור, ובמה שנצטרך להפריע – נפריע.

ישראל חסון: בסדר?

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: תודה לך, חבר הכנסת ישראל חסון.

אופיר אקוניס: אגב, יש לו יותר מארבע שנים.

אופיר אקוניס: הבחירות הבאות על-פי החוק הן בנובמבר 2017, זה כמעט ארבע שנים, וכמעט חמש שנים אפילו.

אופיר אקוניס: לידיעת חברי הכנסת.

אופיר אקוניס: אין לאן למהר, יש הרבה זמן.

אופיר אקוניס: בבקשה, חבר הכנסת אראל מרגלית, נאום הבכורה, ויברך אותו היושב-ראש בנימין בן-אליעזר, שעכשיו גם יחליף אותי בניהול הישיבה.

אופיר אקוניס: בבקשה, חבר הכנסת מרגלית.

בנימין בן-אליעזר: יש לי העונג המיוחד לנהל את הישיבה הזאת בנאום הבכורה שלך.

בנימין בן-אליעזר: בבקשה.

אראל מרגלית: תודה רבה.

אראל מרגלית: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני חייב להגיד שאני נרגש.

אראל מרגלית: אני יזם ירושלמי.

אראל מרגלית: נולדתי בקיבוץ נען וגדלתי בנען, בכרמיאל ובירושלים.

אראל מרגלית: אני נשוי לדבי אשתי, שהיא ציירת מדהימה, ויש לנו שלוש בנות: תאיר, שגמרה את הצבא והיא עכשיו בתל-אביב, עדן, שלומדת עכשיו בתל-חי, ומאיה, שנמצאת בי"ב ומתכוננת לשירותה הצבאי.

אראל מרגלית: ואני נרגש להיות פה היום.

אראל מרגלית: אני מצטער להיות תקליט שבור, אבל נראה לי שזה מה שאני אעשה פה בתקופה הקרובה.

אראל מרגלית: אני רוצה לדבר על התקציב.

אראל מרגלית: אנחנו נמצאים פה 43 יום לאחר 31 בדצמבר, שאז היינו צריכים לקבל ולאשר ככנסת תקציב – עוד לא היינו.

אראל מרגלית: בלי תקציב ואפילו לא קרובים להגשת תקציב או לאישורו.

אראל מרגלית: תקציב מדינה זה תוכנית עבודה.

אראל מרגלית: ברגע שאין תקציב ותוכנית עבודה, קשה מאוד למדינה להתנהל.

אראל מרגלית: אני בטוח שאחד הדברים הראשונים שהממשלה, אם וכאשר היא תורכב, תעשה – היא תביא הוראת שעה כדי להאריך את הזמן.

אראל מרגלית: כי בעצם, אם עד 31 במרס לא מאושר תקציב בישראל, אזי הממשלה מתפרקת.

אראל מרגלית: וזאת לא תהיה הוראת השעה הראשונה.

אראל מרגלית: הוראת השעה שעל-פיה אנחנו עובדים כבר ארבע שנים זו אותה הוראת שעה של תקציב דו-שנתי.

אראל מרגלית: והנה, בזמנו חבר הכנסת רוני בר-און, שהיה גם שר האוצר, עתר נגד התקציב הדו-שנתי.

אראל מרגלית: הרבה מכם – חברת הכנסת שלי יחימוביץ וחבר הכנסת גפני ואחרים – רבים דיברו רבות נגדו.

אראל מרגלית: ובתשובה בעתירה בבית-המשפט העליון נאמר, נציג האוצר אמר שבעצם אנחנו עושים פה ניסוי, ושהניסוי הזה – היו נסיבות מיוחדות, ולכן יש הוראת שעה.

אראל מרגלית: יובל שטייניץ, שר האוצר, אמר ב-1999, כשברק לקח את חוק-היסוד של 18 שרים לממשלה, הוא אמר שהוראת שעה שמבטלת חוק-יסוד זאת שערורייה, אבל הנה, אנחנו מתנהלים על-פי אותה הוראת שעה.

אראל מרגלית: הניסוי, רבותי, כשל כשל חרוץ; א.

אראל מרגלית: התחזיות.

אראל מרגלית: כשאתה עומד שנתיים לפני הזמן, הרבה יותר קל לך לתת אותן בצורה אופטימית.

אראל מרגלית: אנחנו יודעים את זה ממקורות אחרים.

אראל מרגלית: והממשלה לא עמדה בשום תחזיות של ההכנסות שלה.

אראל מרגלית: יתרה מזאת, היא גם כל הזמן תיקנה את ההוצאות שלה, ובאמצע 2012 בא יובל שטייניץ וביקש להגדיל את הגירעון ל-3%.

אראל מרגלית: הסוף ידוע, ובסופו של דבר הגירעון הגיע ללמעלה מ-4% – 40 מיליארד שקל גירעון, הגדול ביותר שהיה למדינת ישראל מעודה.

אראל מרגלית: והנה אנחנו עומדים פה שוב והולכים לעשות לנו את הניסוי הזה בשלישית.

אראל מרגלית: תחשבו מה היה קורה אם ביוני–יולי 2011 לא היינו באמצע שנתיים של תקציב דו-שנתי.

אראל מרגלית: המחאה החברתית שחברי לספסל של הכנסת, סתיו שפיר, איציק שמולי ואחרים, הובילו, הוציאה אז לרחובות 450,000 צעירים ומבוגרים שאמרו בקול גדול, כאילו בת-קול ירדה מהשמים: לשנות את סדרי העדיפויות במדינת ישראל.

אראל מרגלית: אבל באותה שנה הכנסת לא הייתה צריכה לאשר, הממשלה לא הייתה צריכה להרכיב את התקציב, כי היה אז תקציב דו-שנתי.

אראל מרגלית: מה זה עשה לפוליטיקאים בישראל?

אראל מרגלית: הפוליטיקאים בישראל באותה שנה היו מיותרים, כי הם לא היו שם כדי לפקח על סדרי העדיפויות של הממשלה כשהיא קובעת את התקציב החדש.

אראל מרגלית: כנסת ישראל היא הכלי ששולחי העם נותנים כדי לפקח על סדרי העדיפויות, ותקציב דו-שנתי שוב מייתר אותנו והופך אותנו לבלתי רלוונטיים.

אראל מרגלית: ולא רק שזה פגיעה בדמוקרטיה, זאת פגיעה בכלכלה הישראלית, כי אנחנו יודעים שכשמישהו לא עומד בתחזיות לא עושים פגישות לעתים יותר נדירות, אלא עושים את הפגישות בצורה יותר תכופה.

אראל מרגלית: ומה אמרו אז החבר'ה של המחאה?

אראל מרגלית: מה הם אמרו והם עדיין אומרים היום?

אראל מרגלית: מה הם ביקשו, נדבות?

אראל מרגלית: מה הם אמרו, אותם חבר'ה במאהלים בקריית-שמונה, בירושלים, בתל-אביב, בבאר-שבע?

אראל מרגלית: לא נדבות הם ביקשו.

אראל מרגלית: בקריית-שמונה החברים של הבת שלי אמרו את הדבר הבא: יותר ממה שאנחנו זקוקים לקריית-שמונה, קריית-שמונה זקוקה לנו, כדי להגדיר את האמירה היצירתית שלה.

אראל מרגלית: אבל כדי שאנחנו נישאר פה אנחנו רוצים עבודה ברמה שלמדנו במכללת תל-חי למשל.

אראל מרגלית: אנחנו רוצים דיור בר-השגה בצפון, כי אנחנו אוהבים את הצפון, ואנחנו לא מבקשים דירה בלב מנהטן או בלב תל-אביב.

אראל מרגלית: אנחנו רוצים מערכת חינוך שאנחנו יכולים לשלוח אליה את הילדים שלנו ולגדל אותם בחינוך הציבורי בקריית-שמונה, כדי להיות גאים לשלוח אותם לבית-ספר במקום שבו אנחנו בוחרים לגור.

אראל מרגלית: אנחנו רוצים מערכת בריאות שבמסגרתה אנחנו לא צריכים לחכות 24 חודשים כדי להגיע ל-MRI, ואנחנו לא רוצים שתוחלת החיים בצפון תהיה חמש שנים פחות מתוחלת החיים במרכז.

אראל מרגלית: ואתם יודעים מה עוד אנחנו רוצים?

אראל מרגלית: אנחנו רוצים תיאטרון, ושיהיה בית-קולנוע אחד בגליל, כי אנחנו לא סוסים שרק עובדים וישנים.

אראל מרגלית: אנחנו רוצים לחיות פה מתוך בחירה, ולהגדיר את החיים היצירתיים שלנו פה בצפון, או שם בבאר-שבע, או בכל מקום אחר.

אראל מרגלית: אבל את הוויכוח הזה לא היה אפשר לנהל.

אראל מרגלית: שלחו את ועדת טרכטנברג כדי שתשים טלאי ושיהיה PR, כדי שלא יצטרכו באמת להתמודד עם סדרי העדיפויות האמיתיים של התקציב, והגיעו למצב שבו בעצם היה נתק, נתק גדול, בין העם לבין הממשלה, על-ידי זה שייתרו את הכנסת.

אראל מרגלית: ואני שואל אתכם, האם זה צריך להישאר כך?

אראל מרגלית: האם זה צריך להיות שמצד אחד במדינת ישראל, בסקטור שאני הייתי חלק ממנו ובסקטורים אחרים, יש עוצמה כלכלית מהמובילות בעולם, ומצד שני יש פערים בחברה הישראלית שהיא מהמובילות במדינות ה-OECD, וקבוצות שלמות, ילדים, נערים ונערות, שהחינוך בעבורם הוא חינוך אחר מהחינוך במרכז הארץ או בשכונות המתקדמות או בשכונות יותר מבוססות מבחינה סוציו-אקונומית?

אראל מרגלית: איך אנחנו, כחברה, בתקופה שבה יש כל כך הרבה כוח בחברה הישראלית, מוכנים לחיות עם כזה עוני בחברה הישראלית?

אראל מרגלית: באיזה זכות מוסרית אנחנו מרשים את זה לעצמנו?

אראל מרגלית: וזה צריך להיות צו השעה.

אראל מרגלית: אתם יודעים איזה הזדמנויות יש פה בהובלה אחרת ובראש אחר?

אראל מרגלית: באר-שבע, יש לנו שם ראש עיר – כן, אנחנו גאים, רוביק דנילוביץ, מפלגת העבודה.

אראל מרגלית: החליטו החלטה נכונה, להעביר לשם, לנגב, את הצבא.

אראל מרגלית: במקום לדבר על הדרום ועל באר-שבע כמקום רחוק ושכוח-אל שצריך לתת לו איזה נדבה, בואו נשנה את הראש; בואו ניקח את אותה אוניברסיטה מדהימה בבאר-שבע, שעברה בעשר השנים האחרונות מ-5,000 תלמידים ל-20,000, עם הצבא שעובר לשם, ועם טכנולוגיה חדשה, ונהפוך את באר-שבע למקום – ולהזדמנות הכלכלית המובילה בישראל בעשר השנים הבאות.

אראל מרגלית: ככה הישראלים אוהבים, כי הם לא רוצים להרגיש פראיירים, הם רוצים להיות חלק מהצמיחה הזאת.

אראל מרגלית: אותו דבר בתחום התוכנה בכרמיאל.

אראל מרגלית: אותו דבר בתחום של הביו-טכנולוגיה בגליל העליון, ועד צפת, שפותחים שם את הפקולטה לרפואה.

אראל מרגלית: אותו דבר במגזר הערבי, אותו דבר בירושלים; אותו הדבר בשדה-בוקר, עם אנרגיות חלופיות.

אראל מרגלית: אבל לא רק נושאים חדשים וגיאוגרפיות חדשות; אנחנו פונים גם לאוכלוסיות חדשות שאנחנו רוצים שישתתפו בצמיחה בישראל.

אראל מרגלית: ערביי ישראל, רגילים לדבר אליהם – בפוליטיקה רגילים לדבר אליהם בתא המסרים של בעיות.

אראל מרגלית: אני אומר לכם, הגיע הזמן לדבר לערביי ישראל בתא המסרים של הזדמנויות.

אראל מרגלית: מעולם לא ראיתי קבוצת אנשים צעירים כל כך מוכשרים, כל כך משכילים, כל כך רוצים, כל כך מוכנים להיות חלק מהחברה היצירתית בישראל.

אראל מרגלית: בואו נארגן את אותן הטבות ואת אותן מסגרות לסקטור העסקי – כן, שירוויח, שירוויח מזה שהוא מזמין אותם לתוך הכלכלה החדשה, ושהם מצטרפים; בצפון, במשולש ובדרום.

אראל מרגלית: הדרוזים, אולי הגיע הזמן שחוץ מלתת להם את כל הכבוד ביום הזיכרון כל שנה אנחנו ניתן להם את הגשר לתוך הכלכלה החדשה בישראל?

אראל מרגלית: אין עוד אוכלוסייה כזאת בישראל, בעיקר אפשר לראות את זה בגליל המערבי, שבו נשים דרוזיות פתאום נהפכות למשכילות ונכנסות לתוך החברה הישראלית – שעסקים קטנים קמים ופתאום לאישה דרוזית יש גם רישיון נהיגה וגם חשבון בנק וכל הסיפור שם משתנה לחלוטין.

אראל מרגלית: יש היום הזדמנות אדירה לתת להם את היד ולהכניס אותם לתוך השיח היצירתי בישראל בצורה דרמטית יותר.

אראל מרגלית: ועכשיו לגבי המגזר החרדי.

אראל מרגלית: רבים פה מדברים על הנושא הזה, של השוויון בנטל.

אראל מרגלית: רבים פה מדברים על זה שצריך להכניס את החרדים לצבא.

אראל מרגלית: אני לא תל-אביבי, אני ירושלמי.

אראל מרגלית: אנחנו חיים פה עם החרדים הרבה שנים.

אראל מרגלית: ואני צריך להגיד לכם: יש שינוי דרמטי במגזר החרדי על גווניו.

אראל מרגלית: אם לפני עשר ו-15 שנים החרדים והחילונים בירושלים, הסמל של זה היה כביש בר-אילן בשבת, או הפגנות כאלה ואחרות, היום זה לא המצב.

אראל מרגלית: בתיאטרון שאני הקמתי, ב"זאפה" – אתם מוזמנים, חברי כנסת חדשים, יושבים אצלנו בקהל דתיים וחרדים לשמוע מוזיקה ולראות הצגות; תאמינו או לא.

אראל מרגלית: ואני אומר לכם שחל שינוי גדול בחברה החרדית.

אראל מרגלית: אני מסכים שצריך למצוא את הדרך כדי שגם הם ישרתו, ויעשו שירות לאומי, אבל אני אומר לכם, בשש השנים האחרונות אני באופן אישי הייתי מעורב בהעסקה של אלפי חרדיות בעיקר בהיי-טק הישראלי.

אראל מרגלית: ואני אומר לכם שהדגם הזה יכול להמשיך בצורה דרמטית, והוא נכנס היום גם לגברים חרדים.

אראל מרגלית: אנחנו היינו שולחים את פיתוח התוכנה שלנו להודו ולסין.

אראל מרגלית: היום כמעט את כל התוכנה מפתחים פה בארץ, עם נשים חרדיות, עם גברים חרדים, וזאת הזדמנות כלכלית – לא רק חברתית, כלכלית – אדירה למדינת ישראל.

אראל מרגלית: אז אני מציע מתווה, ואני מקווה שמפלגת העבודה תוביל אותו, שהוא תעסוקה, אחר כך שירות לאומי, ואחר כך שירות צבאי.

אראל מרגלית: אבל אני רוצה להגיד משהו גם לכם, החרדים; אין פה הרבה היום.

אראל מרגלית: בסוף המאה ה-18 החת"ם סופר סגר את הקהילה החרדית, אף-על-פי שהרבה אנשים רצו לצאת החוצה.

אראל מרגלית: בתחילת המאה ה-20 היו מיליון יהודים בניו-יורק, ומקווה אחד.

אראל מרגלית: גם התנועה החרדית צריכה לפקוח את העיניים ולראות שהאנשים לא יוצאים מהחצרות שלהם ומתפקרים לגמרי, כי ההתבוללות הגדולה בעם היהודי הייתה במאה ה-19 ובמאה ה-20, כי המגוון החרדי לא הצליח להכיל את העם.

אראל מרגלית: ואנחנו חילונים, אבל גם לנו יש התייחסות ליהדות.

אראל מרגלית: אנחנו רואים את היהדות כמקור השראה ולא מקור סמכות, ואנחנו רוצים את הגשר – לא שיגידו שאנחנו אפיקורסים מוחלטים – ואת הגשר הזה אנחנו רוצים להתחיל לבנות בכנסת הנוכחית.

אראל מרגלית: נדבר לבסוף על הנושא המדיני.

אראל מרגלית: אי-אפשר לבנות פה מציאות חדשה בלי הסדר מדיני אמיתי.

אראל מרגלית: תנועת העבודה, בן-גוריון, יצחק רבין, הובילו את התפיסה של הציונות של הפשרה.

אראל מרגלית: הפשרה הזאת היא גם פשרה מוסרית.

אראל מרגלית: זה נכון שזאת ארץ אבותינו, אבל חי פה כשחזרנו עם אחר, ואנחנו לא רוצים לשלוט בו קודם כול ברמה המוסרית, כי זה משחית, אבל גם ברמה הפרגמטית, כי אנחנו רוצים פה מדינה יהודית דמוקרטית; שגם האוכלוסייה הערבית, האוכלוסייה הנוצרית, האוכלוסייה הלא-יהודית יוכלו להצביע.

אראל מרגלית: הדרך שבה הממשלה הקודמת הובילה אותנו זו דרך בטוחה למדינה דו-לאומית, שאותה אנחנו לא רוצים.

אראל מרגלית: לבסוף אני אתן לכם מטפורה קטנה.

אראל מרגלית: אחת החברות שלנו, בחברה הקודמת שלי, פיתחה את אחד ממשחקי המחשב המובילים בעולם.

אראל מרגלית: היא פיתחה את משחק המחשב של הסרט "משחקי הרעב" – מי שראה אותו.

אראל מרגלית: זה סרט מאוד פוליטי וקשה.

אראל מרגלית: נערה בת 17 שם מלמדת את השליט פרק חשוב שאולי גם כדאי שאנחנו נלמד.

אראל מרגלית: בעצם במשחק יש 24 נציגים וצריך להישאר רק אחד, והורגים את כל שאר השחקנים.

אראל מרגלית: באיזשהו רגע במשחק המפיק אומר לשליט: בוא ונשאיר שני שחקנים, בחור ובחורה.

אראל מרגלית: אז הוא אומר לו: מה פתאום?

אראל מרגלית: הוא אומר לו: מבחינת הרייטינג.

אראל מרגלית: יש רק משחק אחד שהוא יותר חזק ממשחק המלחמה, וזה המשחק שנותן תקווה.

אראל מרגלית: בואו, שהכנסת התשע-עשרה תשחק את משחק התקווה.

אראל מרגלית: תודה.

בנימין בן-אליעזר: אני מודה לך.

בנימין בן-אליעזר: אחרי הנישוקים והחיבוקים אני אומר כמה מילים לטובתך.

בנימין בן-אליעזר: חבר הכנסת אראל מרגלית, תואיל לשבת.

בנימין בן-אליעזר: מכובדי, נדמה לי שאני לא צריך להרבות במילים אחרי שהכנסת שמעה את חבר הכנסת אראל מרגלית.

בנימין בן-אליעזר: יש לי הכבוד המיוחד לומר עליו כמה מילים.

בנימין בן-אליעזר: אני כבר מלווה את אראל בפוליטיקה הישראלית ובמפלגת העבודה למעלה משנתיים, ואני מאוד גאה על נאום הבכורה שלו, שבעצם משקף את הפוטנציאל, את היכולות ואת החלומות של האיש הזה.

בנימין בן-אליעזר: אראל מהווה בעצם את הישראלי הצבר בכל רמ"ח איבריו, מחינוכו בבית הוריו, דרך שירותו הצבאי, לימודיו האקדמיים ופעילותו העסקית, שלוותה לאורך כל הדרך בפעילות חברתית.

בנימין בן-אליעזר: אראל נושא את נס הדגל בתחום היזמות, ההיי-טק והפיתוח העסקי לא רק בחברה הפרטית שלו, אלא בעיקר בעידוד צעירים מוכשרים אחרים – שמעתם אותו – למצות את הפוטנציאל שיש בהם ולהצליח בעולמות אלו.

בנימין בן-אליעזר: קידום ישראל כאומת היי-טק היה מטרה שהוא מוביל לאורך השנים, ואני בטוח שהוא ימשיך בה גם ממושבו בכנסת ישראל.

בנימין בן-אליעזר: נושא נוסף שקרוב ללבו של אראל, ואני שותף לו בתחושה, הוא העיר ירושלים.

בנימין בן-אליעזר: אראל שם לו למטרה להצעיר את העיר ירושלים, להקים בה מרכזי צעירים ונוער ולהוסיף מקומות עבודה.

בנימין בן-אליעזר: ראויה במיוחד בעיני הקמת עמותת "בקהילה", עמותה שנועדה לצמצם את הפער החברתי בין ילדים ובני-נוער בירושלים ולקדם את צמיחתם האישית.

בנימין בן-אליעזר: אני חוזה לך עתיד גדול.

בנימין בן-אליעזר: רק תזכור את מה שאמרתי לך לפני שנתיים: אין קיצורי דרך.

בנימין בן-אליעזר: אבל התחלת נהדר, ואני מאחל לך רק הצלחה.

בנימין בן-אליעזר: אני מודה לך.

בנימין בן-אליעזר: אני מבקש לעשות הפסקה בנאומי הבכורה.

בנימין בן-אליעזר: מכובדי, היום אנחנו מציינים 21 שנים לפטירתו של ראש הממשלה מנחם בגין, זיכרונו לברכה, ואני מבקש לומר כמה דברים – – –

שלי יחימוביץ': איפה כל חברי הליכוד?

שלי יחימוביץ': מה קורה כאן?

שלי יחימוביץ': אנחנו נציין את יום השנה והם לא יהיו כאן?

בנימין בן-אליעזר: אנחנו מכבדים.

בנימין בן-אליעזר: אנחנו מכבדים.

שלי יחימוביץ': לא מספיק שצריך להזכיר להם את חמשת המ"מים שוב ושוב ושוב, גם צריך להזכיר להם את יום הזיכרון של מנחם בגין?

בנימין בן-אליעזר: אני מודה לך, חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

אורי אורבך: – – –

אופיר אקוניס: – – –

מירי רגב: – – – לא צודקת – – –

שלי יחימוביץ': טוב שאתם כאן.

קריאה: ממתינים רק לבני בגין.

זהבה גלאון: – – –

בנימין בן-אליעזר: מכובדי, תולדות חייו של מנחם בגין – – –

מירי רגב: – – – שום דבר – – –

בנימין בן-אליעזר: חברת הכנסת מירי רגב, אני מבקש לכבד את האירוע.

בנימין בן-אליעזר: תולדות חייו של מנחם בגין עשירות ומרתקות, ואפשר לדבר עליהן שעות ארוכות, אבל אינני רוצה לדבר כאן על ההיסטוריה של האיש הדגול הזה אלא על מנחם בגין האדם ועל החלטותיו המרכזיות ומה אנחנו יכולים וחייבים ללמוד מהן לעת הזו.

בנימין בן-אליעזר: אני עצמי לא נמניתי עם מחנהו הפוליטי של מנחם בגין, וראייתי את הפתרונות לסכסוך בארץ-ישראל שונה מזו שהייתה לבגין.

בנימין בן-אליעזר: יחד עם זאת, אני רואה ותמיד ראיתי במנחם בגין את אחד מהאבות המייסדים של מדינת ישראל ומהבולטים והחשובים ממנהיגיה, בשורה אחת עם דוד בן-גוריון ויצחק רבין.

בנימין בן-אליעזר: מנחם בגין הוא איש של מילים גדולות, אבל גם איש של מעשים גדולים והחלטות היסטוריות, ואלה היו שזורים כחוט השני לכל אורך חייו הציבוריים.

בנימין בן-אליעזר: כמפקד האצ"ל הורה על ביצוע מאות פעולות נגד הבריטים בארץ-ישראל במטרה להחזיר את מולדת היהודים לידי היהודים.

בנימין בן-אליעזר: בגין איחד סביב מנהיגותו רבים מאוד מהיישוב בישראל, אשר נדבקו באמונתו הלוהטת והלכו אחריו ללא פקפוק בכל אשר החליט.

בנימין בן-אליעזר: גם אם רוב היישוב בישראל לא דגל בשיטותיו של בגין, אין מחלוקת כי לאצ"ל בפיקודו היה חלק חשוב ביותר בכינונה לבסוף של המדינה.

בנימין בן-אליעזר: מנחם בגין אהב את ישראל עוד מצעירותו, ואהב אף יותר את היהודים, חרד לגורלם ורצה באחדותם.

בנימין בן-אליעזר: וכך, כמפקד האצ"ל לאחר פרשת "אלטלנה", כאשר אך כפסע היה שזו תוביל למלחמת אחים בארצנו, התעלה בגין על כל שיקול וכל רגש ובהחלטותיו ובמנהיגותו עצר את הסכנה הזו ומנע טרגדיה אשר מי יודע לאיזה קרע עמוק ומתמשך הייתה עלולה להוביל בקרב עמנו.

בנימין בן-אליעזר: במשך שנים ארוכות ולא פשוטות עמד מנחם בגין בראש האופוזיציה בבית הזה.

בנימין בן-אליעזר: זה לא היה קל לו ולא לחברי הכנסת שלו ברשימת חרות, ובוודאי היה לו קשה במיוחד יחסו של בן-גוריון אליו, אבל גם במצב זה הפגין בגין את גדולתו כדמוקרט בכל רמ"ח איבריו וידע לנהל אופוזיציה אחראית שאף ידעה לעמוד לצדה של הממשלה בתקופות קשות ובוודאי בעתות מלחמה.

בנימין בן-אליעזר: גם כראש האופוזיציה הפגין מנחם בגין מנהיגות וכריזמה יוצאות דופן, אשר סחפו אחריו המונים מאזרחי ישראל, צעירים ומבוגרים כאחד.

בנימין בן-אליעזר: בגין בלט במיוחד בעצרות ההמונים שאליהן היו נוהרים המונים מכל חלקי מדינת ישראל.

בנימין בן-אליעזר: מנהיגות זו היא היא אשר הבקיעה לבסוף את השלטון ההיסטורי של מפלגת העבודה, המערך, למה שהפך למהפך בשנת 1977.

בנימין בן-אליעזר: כראש הממשלה בלט מנחם בגין בשני תחומי חיינו המרכזיים – החברתי והמדיני.

בנימין בן-אליעזר: לבגין הייתה רגישות יוצאת דופן לחלשים שבעם, והוא שהוביל את הפרויקט החברתי הכל-כך חשוב של שיקום השכונות.

בנימין בן-אליעזר: העם ברובו הגדול אהב את בגין, אבל עבור החלשים שבעם הוא היה אבא של ממש.

בנימין בן-אליעזר: מנחם בגין, שהיה ידוע כמיליטנט, הדהים את אזרחי ישראל ואת העולם כולו כאשר הגיע להסכם השלום עם נשיא מצרים אנואר סאדאת והסכים למחיר שבו זה היה כרוך – החזרת סיני כולו.

בנימין בן-אליעזר: ספק רב אם מנהיג אחר בימין היה מסוגל להעביר החלטה היסטורית כזאת, החלטה שהביאה לחזית שקטה עם מצרים וללא ספק חסכה לעמנו מלחמות נוספות וקורבנות נוספים.

בנימין בן-אליעזר: מנחם בגין היה איש של ערכים ומצפון.

בנימין בן-אליעזר: הוא החליט על היציאה למלחמת "שלום הגליל", מלחמת לבנון, כאשר האמין שזה הדבר שהכרחי לעשות כדי להביא שקט לתושבי צפון הארץ, אך ההסתבכות בלבנון והנופלים הרבים במלחמה זו גבו גם מבגין מחיר כבד, עד שפרש מכהונתו לביתו באומרו: איני יכול עוד.

בנימין בן-אליעזר: דרכינו נפגשו כמה פעמים.

בנימין בן-אליעזר: בפעם הראשונה, בשלהי 1967, מלחמת ששת הימים, עת שירתי כמג"ד שקד, לקחתי אותו לסיור לאורך התעלה.

בנימין בן-אליעזר: יצאנו מבלוזה ועברנו מוצב-מוצב, ותחת אש תופת סירב האיש לעצור ולחזור.

בנימין בן-אליעזר: לא היה מוצב שלא ביקר בו, לא היה לוחם שלא דיבר אתו, לא היה מפקד שבגין לא עודד אותו.

בנימין בן-אליעזר: יותר מאוחר, בפעם השנייה, עת שירתי כמפקד יהודה ושומרון ב-1978–1982, ובפעם השלישית עת נקראתי על-ידו לחזור לתפקיד מתאם הפעולות בשטחים, אז זכיתי להכיר את האדם שבו.

בנימין בן-אליעזר: הדבר המדהים הוא כמה כשאתה עובד ליד האיש הזה אתה מתחיל להכיר את הרגישות שלו, את יחסו לחוק, את יחסו לכבוד האדם ואת יחסו אל העמים.

בנימין בן-אליעזר: הייתי יכול להמשיך ולדבר במנחם בגין עוד רבות ונכבדות, אבל די במה שאמרתי לשקף מי היה האיש הזה.

בנימין בן-אליעזר: יש לכולנו מה ללמוד ממנחם בגין, הן בחמלה ורגישות חברתית והן בתעוזה מדינית.

בנימין בן-אליעזר: אני מבקש להזמין את חבר הכנסת אופיר אקוניס לומר כמה דברים לזכרו של מנחם בגין.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, חברי השרים, ראשית, אדוני היושב-ראש, אני מבקש להודות לך.

אופיר אקוניס: אני מודה לך על שנענית לבקשתי לציין במליאת הכנסת את יום השנה לפטירתו של מנחם בגין, ראש הממשלה השישי, שיחול מחר, ד' באדר.

אופיר אקוניס: הבית הזה, אדוני, הכנסת, היה ביתו.

אופיר אקוניס: במשכן הזה הוא פעל בשירות העם 35 שנים ברציפות.

אופיר אקוניס: באולם הזה, מעל הדוכן הזה, נשא את נאומיו הגדולים.

אופיר אקוניס: מנחם בגין אהב את הכנסת, וגם לאחר שנבחר לתפקיד ראש הממשלה הקפיד להגיע לכאן בתדירות גבוהה.

אופיר אקוניס: הוא העריך וכיבד את הבית, ואני נרגש שהיום, לראשונה מאז נפטר ב-1992, הבית הזה, למעשה מליאת הכנסת, חברי הבית, מכבדים אותו.

אופיר אקוניס: שוב, תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

אופיר אקוניס: ידידי, 21 שנים חלפו מאז נפטר מנחם בגין, ראש הממשלה השישי של ישראל.

אופיר אקוניס: נדמה שהזמן שחולף לא רק שאינו מקהה את הגעגועים אליו, הוא רק מעצים אותם.

אופיר אקוניס: לא בכדי נבחר מנחם בגין שוב ושוב כראש הממשלה האהוב והמוערך ביותר; קובעים זאת משאלי דעת קהל שנערכים מעת לעת ובוחנים את יחסו של הציבור הישראלי לראשי המדינה בעבר.

אופיר אקוניס: מנחם בגין, שהיה דחוי, לעתים שולי, בקרב חלקים מסוימים בציבור הישראלי במשך 29 שנותיו כראש האופוזיציה, התמיד והחזיק בתפיסותיו גם בימים קשים, גם בימים שבהם הותקף, לעתים באכזריות, על-ידי מתנגדיו.

אופיר אקוניס: הוא המתין בסבלנות עד אשר קיבל בפתק הבוחר את אמון הציבור.

אופיר אקוניס: כאשר נבחר במאי 1977 לראשות הממשלה, לאחר שנות דור באופוזיציה ולאחר שכבר הוספד, אפילו בתוך מפלגתו, כבש מייד לבבות רבים.

אופיר אקוניס: קשה לשכוח את כניסתו הצנועה למשרד ראש הממשלה ביום הראשון לכהונתו ואת התשובה הספונטנית על שאלת העיתונאים: באיזה סגנון אתה מתכוון להיות ראש ממשלה?

אופיר אקוניס: והוא ענה בפשטות: בסגנון יהודי, טוב.

אופיר אקוניס: פועלו, אדוני היושב-ראש, כפי שציינת, היה עצום, וכדי לעמוד עליו נדרשים ימים ארוכים: החל מפיקודו על הארגון הצבאי הלאומי; שירותו בממשלת האחדות, שבימיה אוחדה ירושלים ושוחררו חבלי ארץ היסטוריים; פועלו לצדק חברתי אמיתי, שבא לידי ביטוי בזקיפת קומתן של עדות שלמות בישראל שעד בחירתו הודרו מהזרם המרכזי של הציבוריות הישראלית וזכו לכינוי המעליב כל כך, הבוטה כל כך, המתנשא משהו, "ישראל השנייה"; יחסו לדמוקרטיה, לזכויות אדם באשר הוא וכיבוד שלטון החוק.

אופיר אקוניס: אבל, אדוני היושב-ראש, שלוש החלטות דרמטיות במהלך חייו הציבוריים הפכו אותו למנהיג לאומי בעל שיעור קומה היסטורי.

אופיר אקוניס: כדי לקבל כל אחת מהן נדרשת תכונה אחת שהופכת פוליטיקאי למנהיג – אומץ לב.

אופיר אקוניס: הראשונה – מניעת מלחמת אחים.

אופיר אקוניס: זו הייתה – אם אינני טועה, חבר הכנסת לפיד התייחס לכך בנאומו הראשון – זו הייתה קרובה יותר מאי-פעם לאחר הטבעתה של "אלטלנה" מול חופי תל-אביב, ב-22 ביוני 1948.

אופיר אקוניס: לימים יאמר מנחם בגין באחת מישיבות הממשלה של ממשלתו השנייה: "אחרי מותי אני מקווה שאזכר מעל הכול כמי שמנע מלחמת אחים.

אופיר אקוניס: זה חשוב בעיני יותר מהפיקוד על המחתרת, מראשות הממשלה, מחוזה השלום ומחוק רמת-הגולן".

אופיר אקוניס: ההחלטה השנייה – חתימת חוזה השלום עם מצרים.

אופיר אקוניס: כדי לחתום על ההסכם הזה, אדוני היושב-ראש, מנחם בגין היה זקוק להרבה אומץ.

אופיר אקוניס: שנים התריעו מתנגדיו, מבית ומחוץ, שכאשר יעלה לשלטון תהיה חלילה מלחמה.

אופיר אקוניס: בגין, בעיקר מול גרעין תומכיו הבסיסי ביותר, שראו בנסיגה מסיני צעד המנוגד לתפיסת עולמו, הפגין אומץ והוביל את מדינת ישראל לשלום הראשון בתולדותיה.

אופיר אקוניס: ההחלטה השלישית היא כמובן הפצצת הכור בעיראק ב-1981.

אופיר אקוניס: מנחם בגין ניצב מול התנגדות עזה של ראשי זרועות הביטחון, גם של ראש האופוזיציה דאז, שהמליצו לו לא לתת הוראה להשמדת הכור.

אופיר אקוניס: הוא התייעץ, שמע, שקל והחליט: משמידים.

אופיר אקוניס: כמנהיג, הוא זיהה את הסכנה ובחר להתמודד אתה.

אופיר אקוניס: כבר היו בהיסטוריה העולמית עמים ומנהיגים שלא זיהו סכנות.

אופיר אקוניס: גרוע מכך – היו כאלה שזיהו סכנות והעדיפו שלא להתמודד אתן.

אופיר אקוניס: אבל בגין היה מנהיג מסוג אחר, והכריע.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, אלה הן שלוש החלטות מתקופות שונות בתולדותיה של האומה, שהרלוונטיות שלהן לימינו מופלאה בדמיונן.

אופיר אקוניס: מורשתו של מנחם בגין, שהיא מגדלור של מנהיגות: מלחמת אחים, יהיה הוויכוח נוקב ככל שיהיה, לעולם לא; עשיית שלום כאשר מתייצב בצד השני מנהיג שרוצה בכך; זיהויה של סכנה אסטרטגית שמרחפת מעל שמי המזרח התיכון.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אלה הם ימים ראשונים של הכנסת התשע-עשרה.

אופיר אקוניס: חברות וחברי הכנסת נושאים כאן נאומי בכורה נרגשים, מרגשים, לעתים נוקבים.

אופיר אקוניס: לפני ארבע שנים לערך עמדתי על הדוכן הזה, באותו מעמד, ואמרתי שבכוונתי לפעול כאן ברוח משנתו של מנחם בגין, כפי שבאה לידי ביטוי בנאומו הראשון לאחר הכרזת המדינה.

אופיר אקוניס: וכך אמר אז: "ובמדינתנו פנימה יהיה הצדק השליט העליון, השליט גם על שליטיה.

אופיר אקוניס: לא תהיה רודנות – – – בל תהיה טפילות.

אופיר אקוניס: בל יהיה ניצול"; "יהיו נושאי המשרה משרתי החברה ולא רודיה – – – וצדק צדק תרדוף – צו עליון יקבע את יחסינו בין איש לחברו".

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, אפשר להסכים עם משנתו של מנחם בגין, אפשר לחלוק עליה, אבל קשה למצוא תיאור חד כל כך, בהיר ורהוט כל כך של התפקיד המוטל על נבחרי הציבור ושלוחיו.

אופיר אקוניס: חברי הכנסת, בשלום כמו במלחמה, בשליחותו הציבורית מנהיג איננו אחד העם, הוא איננו פרשן.

אופיר אקוניס: הוא נדרש להחליט, הוא נדרש לאומץ לב, הוא נדרש לרגישות.

אופיר אקוניס: כזה היה מנחם בגין.

אופיר אקוניס: יהי זכרו ברוך.

בנימין בן-אליעזר: אני מבקש להזמין את חבר הכנסת מאיר שטרית.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, ראשית, אני רוצה לברך את כל חברי הכנסת החדשים על נאומי בכורתם ומאחל להם הצלחה; לכל אחד מהם הצלחה בתפקיד והצלחה למדינה כולה, כי הדבר תלוי באמת בנו, בחברי הכנסת.

מאיר שטרית: אנחנו מגיעים לפה לא בשביל שכל אחד יוכל להשיג כל מה שהוא רוצה אלא כדי לעשות שינוי, ואני מקווה באמת שכל אחד יתרום את החלק שלו לשינוי.

מאיר שטרית: ברשותכם, אי-אפשר כמובן לשבת מן הצד ביום שבו מעלים את זכרו של מנחם בגין ולא להתייחס לכך.

מאיר שטרית: הכרתי את מנחם בגין בתור ראש עיר צעיר בן 25, כשנבחרתי לראשות מועצת יבנה.

מאיר שטרית: אחרי הבחירות פגשתי את מנחם בגין בפעם הראשונה ב"מצודת זאב", בקומת ההנהלה.

מאיר שטרית: בן-ציון קשת, זיכרונו לברכה, הציג אותי בפניו; הוא היה אז ראש האגף המוניציפלי.

מאיר שטרית: חברי פה בחרות זוכרים את האנשים הללו.

מאיר שטרית: בישיבת ההנהלה בן-ציון קשת אמר: הנה, זה מאיר שטרית, שכבש את יבנה.

מאיר שטרית: הייתי אז ראש המועצה היחידי של חרות בישראל 1974.

מאיר שטרית: בגין קם ואמר: אתם רואים את הילד הזה?

מאיר שטרית: הוא אמר: בוא, בני.

מאיר שטרית: זה הביא לנו את יבנה וחכמיה.

מאיר שטרית: כך הכרתי את מנחם בגין בפעם הראשונה באופן אישי, אבל עבדתי אתו גם כחבר כנסת וממשלה בשתי ממשלות שלו, או ממשלה וחצי, וגם בהיותו באופוזיציה.

מאיר שטרית: אני חושב שאי-אפשר שלא להתגעגע לדמות של מנחם בגין, אי-אפשר שלא לאהוב אותו.

מאיר שטרית: בגין קידש את המלחמה בעוני, ואני אומר את זה לחברי חרות דהיום.

מאיר שטרית: הכנסת שעברה לא הייתה לתפארתה של תנועת החרות, בעיני.

מאיר שטרית: הוא קידש את המלחמה בעוני, וכשנבחר לראשות הממשלה הוא גם קיים.

מאיר שטרית: הוא יזם את מפעל שיקום שכונות, שהביא ברכה רבה על הרבה מאוד אנשים בישראל, והוא באמת שינה את חייהם לטובה בצורה משמעותית ביותר.

מאיר שטרית: לא רק זאת, אלא גם בתור ראש ממשלה הוא הראשון שפרץ את הגדר שבה שמו את יוצאי עדות המזרח בתור "פרענקים" תורנים; שר הדואר או שר המשטרה, אלו היו התפקידים המסורתיים לפני בגין.

מאיר שטרית: בגין, לדעתי, היה הראשון ששבר את הגדר הזאת ומינה שרים בתפקידים משמעותיים – את דוד לוי בתור שר השיכון, לאחר מכן שר החוץ, ועוד אחרים, ולאחר מכן את אוזן ואבוחצירא בתפקידים במשרדים משמעותיים.

מאיר שטרית: הוא קידש את הדמוקרטיה ואת החוק.

מאיר שטרית: אני באמת לא מכיר דמוקרט כל כך אדוק בשמירת הדמוקרטיה כמו בגין.

מאיר שטרית: ואפילו שהייתה לו אוטוריטה פנטסטית, שקשה היה להיאבק או להילחם נגדו, גם בתוך התנועה או בתוך הסיעה – ואני זוכר מלחמות בוועידות חרות למיניהן – הוא שמר על כללים בצורה יסודית ודקדקנית, וכנ"ל את הדמוקרטיה כמנהיג, כראש מדינה.

מאיר שטרית: הגישה של "כל יחיד הוא מלך" של ז'בוטינסקי הייתה נר לרגליו.

מאיר שטרית: הוא לא היה מעלה על הדעת לעשות חוק שיחקור את ארגוני השמאל.

מאיר שטרית: לשמחתי, גם בנו, בני בגין, שייבדל לחיים ארוכים, הולך בעקבותיו.

מאיר שטרית: גם בכנסת הזאת, כשהביאו את החוק, לנסות לעשות ועדת חקירה לארגוני השמאל בכנסת, גם בנו הלך נגד זה.

מאיר שטרית: ובצדק, כי כך צריך לנהוג, כך נוהגת חרות, כך נהג ז'בוטינסקי.

מאיר שטרית: זוהי תורת הליכוד, שכל יחיד הוא מלך, ולפעמים שוכחים את זה.

מאיר שטרית: הוא קידש את המנהיגות.

מאיר שטרית: כמה מנהיגים אתם מכירים שיכולים לקום ולהגיד: אנחנו שינינו את דעתנו?

מאיר שטרית: והדוגמה הבולטת ביותר היא, כמובן, הסכם השלום עם מצרים.

מאיר שטרית: אם מישהו היה מעלה בדעתו לפני הבחירות להציע להחזיר את סיני למצרים – היה נמחק מחרות.

מאיר שטרית: ובגין, בהיותו ראש ממשלה, אף שכל התעמולה הייתה הפחדה של העם שהוא יכריז מלחמה, ונלך בכובעי פלדה ונהיה במקלטים, ממש בשנה הראשונה הוא כבר חתם על הסכם שלום עם הגדולה במדינות ערב.

מאיר שטרית: הוא שינה את דעתו כי הבין מה שמבינים כשמגיעים לכיסא הזה של ראש הממשלה: שאתה לא לבד על המגרש ושאתה תלוי בעולם, ואין לנו ברירה אלא לנסות לחיות בשלום.

מאיר שטרית: הוא היה מוכן להחזיר את כל סיני, עם כל המשתמע מכך, בשביל להשיג הסכם שלום עם מדינה אחת.

מאיר שטרית: צריך לומר "שאפו" ו"כל הכבוד" למנהיג שמקבל החלטה כזאת.

מאיר שטרית: אני אומר בצער, לכן אני מתגעגע למנהיג מסוג זה, שלא מפחד לקבל החלטות, ואנחנו זקוקים לזה היום אולי יותר מאשר בעבר.

מאיר שטרית: יותר מאשר בעבר.

מאיר שטרית: מצבנו הבין-לאומי היום הוא פחות טוב מאשר היה בעבר.

מאיר שטרית: אנחנו זקוקים למנהיגות כזאת.

מאיר שטרית: הוא קידש את האחריות האישית.

מאיר שטרית: כמה מנהיגים אתם מכירים – כשעברנו את מלחמת לבנון וקרה מה שקרה, הוא פרש מהחיים הפוליטיים ולא רצה עוד.

מאיר שטרית: הסתגר בביתו כמעט עד סוף חייו, כמעט לא יצא מהבית.

מאיר שטרית: כמה אנשים לוקחים אחריות כזאת?

מאיר שטרית: הוא לקח.

מאיר שטרית: הוא לקח על כתפיו את האחריות, אפילו שלא תמיד הוא היה אחראי לכל דבר שנעשה באותו זמן, בשנת 1982.

מאיר שטרית: הוא לקח את האחריות על עצמו.

מאיר שטרית: את הצניעות – אני זוכר את ביתו ברחוב רוזנבלום בתל-אביב עוד בהיותו באופוזיציה.

מאיר שטרית: שלושה חדרים – – –

אופיר אקוניס: רוזנבאום.

מאיר שטרית: רוזנבאום.

מאיר שטרית: בית של שלושה חדרים.

מאיר שטרית: הייתי אצלו בבית פעם או פעמיים, בבית הקטן ההוא, ואחר כך כראש ממשלה, עם פרישתו.

מאיר שטרית: את טיסותיו – כולם זוכרים את התמונה איך הוא קושר את הנעליים לעליזה בגין, זיכרונה לברכה, במטוס.

מאיר שטרית: הוא טס במחלקה הראשונה ב"אל על".

מאיר שטרית: טיסות של ראש ממשלה לא עלו 1.5 או 2 מיליון דולר.

מאיר שטרית: אני רוצה לומר, זה מקומם אותי ממש העניין הזה, שאנשים לא יכולים לטוס ב"אל על".

מאיר שטרית: אנחנו לא אמריקה ולא צריכים Air Force 1, לא 2Air Force ולא 3Air Force .

מאיר שטרית: זה בזבוז כסף מיותר, ובגין היה דוגמה קלאסית לכך.

מאיר שטרית: בגין, שמיר כשהיה ראש ממשלה, שר החוץ, טסו כולם בטיסות אזרחיות סדירות.

מאיר שטרית: קבורתו – ביקש להיקבר ליד עולי הגרדום, כמי שהזדהה עם מאבקם להקמתה של המדינה הזאת.

מאיר שטרית: והדבר האחרון, אי-אפשר שלא להתגעגע ליכולת הנאום שלו.

מאיר שטרית: היינו יושבים פה בכנסת, אופוזיציה כקואליציה, שותים בצמא את דבריו, רואים את יכולת הנאום, שהייתה – מי שהכיר אותו מקרוב – מדוקדקת עד לתנועה הכי קטנה ועד לבדיחה או לחידוד או לכל דבר.

מאיר שטרית: זה פשוט לא ייאמן, היכולת שלו לרתק את הקהל בתפיסת עולם מאוד חכמה, פיקחית, גם מצחיקה לפעמים, עם הומור ולעתים גם עם ירידה על אחרים, שהוא עשה את זה פעמים רבות על כמה אנשים פה בכנסת, ולשמחתם של רבים מחברי הכנסת.

לימור לבנת: טוב שאתה מטיף לנו מוסר.

מאיר שטרית: דבר אחד בטוח, אם הוא היה עדיין בליכוד, אני בטח לא הייתי עוזב את הליכוד אף פעם.

לימור לבנת: טוב לנו שאתה מטיף לנו מוסר במקום שהגעת אליו.

מאיר שטרית: אני חושב שכאשר תנועת הליכוד בבחירות האחרונות סילקה משורותיה את בני בגין ואת דן מרידור ואת מיקי איתן – – –

לימור לבנת: – – –

מאיר שטרית: – – – ואת מיקי איתן, זה מראה לך מה קורה לתנועה הזאת, ואני חושב שז'בוטינסקי ובגין מתהפכים בקברם, חלילה וחס.

לימור לבנת: אתה זוכר בכלל באיזה תנועה אתה, מאיר?

מאיר שטרית: אז אני מאחל לעצמנו שיהיו לנו מנהיגים דומים לבגין, כי בגין היה באמת מנהיג – אחד הטובים שהיו בדורנו.

מאיר שטרית: תודה רבה.

בנימין בן-אליעזר: אני מודה לך.

בנימין בן-אליעזר: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת שמעון סולומון לומר כמה דברים לזכרו של מנחם בגין.

לימור לבנת: בושה.

לימור לבנת: לא מתבייש.

מאיר שטרית: להתבייש על מה?

מאיר שטרית: תתביישו אתם – – –

לימור לבנת: תתבייש.

לימור לבנת: אתה מנצל דברים לזכר בגין כדי לתקוף חברי ליכוד.

לימור לבנת: לא ראוי.

שמעון סולומון: אדוני היושב-ראש, חברי כנסת יקרים, אני רוצה להאיר צד אחד שלא הוזכר, שהוא דבר חשוב מאוד עבור הקהילה, שבעצם מי שהחליט באופן פורמלי החלטה אמיצה, כשאני חייב לציין גם שהרב עובדיה יוסף פסק, אבל באופן מעשי מי שהחליט, והאמרה המפורסמת שלו, "הביאו לי את יהודי אתיופיה", כמו יציאת מצרים, זה מנחם בגין, שבזכותו – בלי לבטל את המאמץ האדיר וההקרבות הגדולות שהקרבנו בדרך, ההחלטה הפורמלית, האמיצה, כשלפני כן היו הרבה התמהמהויות, לא הייתה החלטה בעצם, ובשביל זה המשכנו בגלות.

שמעון סולומון: ואני צריך לציין שזאת הזכות, ומנחם בגין, בקרב הקהילה, נחשב לאדם גדול.

שמעון סולומון: בכל בית היו שמים את התמונה שלו, והוא איש גדול בכל המובנים.

שמעון סולומון: תודה רבה.

בנימין בן-אליעזר: אני מודה לך.

בנימין בן-אליעזר: אני בטוח שאם הוא היה שומע אותך נואם הוא היה גאה בך.

בנימין בן-אליעזר: תודה רבה.

בנימין בן-אליעזר: יש עוד מישהו?

בנימין בן-אליעזר: אנחנו ממשיכים בנאומי הבכורה.

בנימין בן-אליעזר: אני מתכבד להזמין לנאום בכורה את חברת הכנסת פנינה תמנו-שטה.

פנינה תמנו: אין יותר טוב מלעלות אחרי חברי שמעון.

פנינה תמנו: אדוני יושב-ראש הכנסת, חברי כנסת נכבדים, קלות רגלי וידי אך לבי כבד משמחה, התרגשות ואחריות.

פנינה תמנו: אני עומדת כאן ביראת כבוד כחלק מ-120 חברי הבית הזה וכמי שניתנה לה הזדמנות לעצב את דמותה של החברה הישראלית בשנים הקרובות יחד אתכם.

פנינה תמנו: תחילה אומר תודה לציבור אשר שלח אותי באמונה רבה לכאן עם 18 חברי הכנסת של יש עתיד.

פנינה תמנו: ברצוני לשתף אתכם בתמונות ילדות המלוות אותי מאז היותי בת שלוש, זיכרונות מעורפלים בין תקווה לייאוש.

פנינה תמנו: שתיים מהתמונות צרובות בזיכרוני.

פנינה תמנו: האחת, חיילי צבא הגנה לישראל מחלקים במטוס "הרקולס" שקיות מים וסוכריות, ואני ילדה קטנה, פעורת עיניים, כנראה מבוהלת ממעמד עלייתי ארצה, ב"מבצע משה" בשנת 1984.

פנינה תמנו: תמונה נוספת, על מרפסת קרוון, אני עומדת ומתפללת בשפתם של ילדים לבוא אמי שנותרה מאחור במחנה הפליטים אמרה-קובה במדבר סודאן.

פנינה תמנו: תמהילם של שני זיכרונות אלה מלווה אותי עד עצם היום הזה.

פנינה תמנו: סיפור של מבצע ישראלי נועז אל מול שבר קליטה והקרבה לצורך עלייה.

פנינה תמנו: והנני כאן, 28 שנים אחרי, עומדת בבית-המחוקקים, בת ישראל, בת גאה לקהילת יהדות אתיופיה המפוארת.

פנינה תמנו: אישה, יהודייה, שחומת עור, ודמותי עוצבה במעגלי מגדר אלה.

פנינה תמנו: שליחותי וייעודי בבית-המחוקקים הזה אינם מובנים מאליהם.

פנינה תמנו: עברתי את תחנות חיי כשבכל אחת מהן יד מכוונת מלמעלה אפשרה לי להגשים את שאיפותי ולשנות במקומות שאליהם הגעתי.

פנינה תמנו: בתחנות אלה נחשפתי לעולמות שונים: קליטה – היותי בת מהגרים; פנימיות, שכונות מצוקה, נוער שוליים, התקלות באופן אישי ורחב באפליה וגזענות, עובר דרך חלומות שהתגשמו מעבר לחסמים בעולם המשפט, התקשורת וההסברה של ישראל.

פנינה תמנו: בדרכים הרבות פגשתי לא מעט אנשים שאמרו לי: פנינה, המתיני עוד דור, זה בטח יחלוף.

פנינה תמנו: מעולם לא השלמתי עם משפטים מסוג זה.

פנינה תמנו: לכן אני עומדת כאן.

פנינה תמנו: תשובתי להם הייתה שזה משפט לחסרי אמונה הדבקים בעצלות, המובילים למחדלים וגוזלים חלומות של דור קיים ושל אלפי ילדים.

פנינה תמנו: על כן, כשאני עומדת כאן, שליחותי היא בהכרח עבור ילדים שנקודת הפתיחה שלהם נמוכה; ילדי עולים, פריפריה ושכונות מוחלשות וילדים חסרי ישע.

פנינה תמנו: הפערים החברתיים והכלכליים בחברה הישראלית בשנת 2013 עמוקים וגדולים.

פנינה תמנו: החזק שורד, והחלש הופך לחלש יותר.

פנינה תמנו: אנחנו, היושבים בבית זה, האמונים על המלאכה – לאחות את השברים ולצמצם פערים, אל לנו להותיר מלאכתנו לאחרים, אל לנו למצוא פתרונות מתפשרים וקלים אל מול האתגרים, כי זה, במפורש, גזל עתיד הציבור וחלומותיו הרבים.

פנינה תמנו: התמזל מזלי וחונכתי על-ידי שני הורים, מזל טדלה ומנשה וורקו תמנו – שהקדוש-ברוך-הוא ישלח להם בריאות ואריכות ימים – אוהבי ישראל, ציונים אמיתיים, אך בראש ובראשונה אוהבי אדם.

פנינה תמנו: הם נתנו בידי מפתח חשוב, שבפשטות וערכים של נתינה ודאגה לאחר, מתוך אחריות וערבות הדדית הנטועות בשורשים עמוקים של ערכים יהודיים, אפשר לשנות מציאות, ועדיף עם שותפים טובים לדרך.

פנינה תמנו: בשבת לפני שבועיים קראנו את פרשת יתרו, שבה מסופר על מעמד הר-סיני.

פנינה תמנו: בתיאור הגעתו של עם ישראל נאמר: "ויחן שם ישראל נגד ההר".

פנינה תמנו: השימוש בלשון יחיד, כאשר נמצאים שם מאות אלפי ואולי מיליוני בני-אדם, תמוה ביותר, ובייחוד כאשר כל הפעלים הקודמים בפסוק מופיעים ברבים: "ויסעו", "ויבואו", "ויחנו".

פנינה תמנו: על השימוש בלשון יחיד ברגע המכונן ההוא כותב רש"י בשם המדרש: "כאיש אחד, בלב אחד, אבל שאר כל החניות – בתרעומת ובמחלוקת".

פנינה תמנו: יש רגעים שיש להניח בצד את התרעומות והמחלוקות שהיו ושעוד יהיו, ולדעת כי כולנו שותפים לשיפור מציאותה של החברה הישראלית.

פנינה תמנו: מאז תום הבחירות אמרתי לעצמי שראוי שבכל יום, בכל צעד ושעל, אזכיר לעצמי שלא "כוחי ועֹצם ידי" הם שהובילו אותי עד הלום, אלא השליחות הציבורית שבה אני נתונה, לשנות חוליים ועיוותים רבים בחברה שלנו, ששורשם באי-שוויון, ואת זה עלינו לשנות.

פנינה תמנו: עיניהם ותקוותם של רבים נשואות אלינו לכאן, לכנסת ישראל, בהם גם בני קהילתי, שבשנה האחרונה נאלצו להתמודד עם לא מעט תופעות של הדרה וגזענות מכוערת.

פנינה תמנו: אני מצהירה בבית זה שעדיין יש ילדים אתיופים שלא רצויים במוסדות חינוך רק בשל צבע עורם, שעדיין צעירים לא יכולים להתחתן בכבוד ולקבל שירותי דת הולמים.

פנינה תמנו: רוב בני הקהילה מדדים מאחור ברמה הכלכלית, כולל אקדמאים מוצלחים עם בעיות תעסוקה חמורות, ועוד סוגיות רבות.

פנינה תמנו: אך זהו יום חגיגי עבורי ועבור חברי חברי הכנסת החדשים, ולכן אסכם בנושא זה לעת עתה ואומר ששגשוג מיעוטים בחברה הישראלית הוא אבן יסוד לשגשוג החברה בכללותה, ורבים מכם צריכים להיות שותפים למיגור אפליה וגזענות.

פנינה תמנו: בכנסת זו רוח חדשה מנשבת, הזדמנות אמיתית לשינויים ולהפיכת ארץ-ישראל למקום שטוב יותר לחיות בו.

פנינה תמנו: את המסע הציבורי שלי התחלתי עם לידת בני השני לפני כמה חודשים – אוֹרי.

פנינה תמנו: ביש עתיד מצאתי בית לראשונה, נטול חסמים וסקטוריאליות, המדגיש את היותנו נתונים לגורל משותף.

פנינה תמנו: יש עתיד בעבורי היא ההוכחה שיש נקודות זמן שבהן האנושות מתעלה על עצמה ומתכנסת לגיבוש אופייה מחדש.

פנינה תמנו: כולי תקווה, כמחוקקת חדשה בכנסת התשע-עשרה, שהחוקים אשר יונחו על שולחן מליאה זו לא יסיימו את דרכם מנוסחים היטב ובקפידה בספר החוקים, אלא יהיו להם העוצמה והאמת כדי לשנות מציאות.

פנינה תמנו: אסיים בברכת תודה: ברוך אתה ה' אלוהינו מלך העולם, שהחיינו וקיימנו והגיענו לזמן הזה.

בנימין בן-אליעזר: תודה רבה, ואני מאחל לך הצלחה מעומק לבי.

בנימין בן-אליעזר: אני מתכבד להזמין את חברת הכנסת מירי רגב לומר כמה מילים לטובת נאום הבכורה של חברת הכנסת פנינה תמנו-שטה.

בנימין בן-אליעזר: בבקשה.

מירי רגב: כבוד היושב-ראש, תודה רבה, חברי חברי הכנסת, חברת הכנסת פנינה תמנו-שטה היקרה, מאוד ריגשת אותי – האמת היא.

מירי רגב: דיברת ממקומות אמיתיים, אותנטיים, וזה בסוף מה שהולך – האמת.

מירי רגב: מול האמת אף אחד לא יכול להתמודד.

מירי רגב: משמח אותי מאוד ומרגש אותי, ואת יודעת שאת היחידה שביקשתי לברך אותך בכנסת הזאת בברכת "ברוכה הבאה לכנסת".

מירי רגב: מזכיר המדינה המיתולוגי של ארצות-הברית וזוכה פרס נובל לשלום, הנרי קיסינג'ר, אמר פעם כי תפקידו של מנהיג הוא להוביל את ההולכים אחריו מהיכן שהם נמצאים אל מקום שלא היו בו מעולם, ובתור היהודי הראשון לכהן בעמדה בכירה של מזכיר המדינה האמריקני הוא ידע על מה הוא מדבר.

מירי רגב: בכך שנבחרת להיות האישה האתיופית הראשונה לכהן כחברת הכנסת בישראל, הראית לנשות העדה האתיופית כי אין גבול למה שהן יכולות לעשות, כבר הוכחת את עצמך כמנהיגה.

מירי רגב: הבאת את המקומות ואת הקולות שלך לכאן.

מירי רגב: את מהווה השראה לעשרות אלפי ילדות אתיופיות, ערביות, מזרחיות ואשכנזיות כאחת, שבבוא היום יגדלו להיות חברות הכנסת בכנסות הבאות, בתקווה שעד אז אנחנו, הנשים, לא נהיה מיעוט בכנסת.

מירי רגב: המאבקים הציבוריים שהובלת עד היום בעד שוויון ונגד אפליה מוכיחים לכולנו שהגעת למקום הנכון.

מירי רגב: בכנסת יש אתגרים רבים להתמודד אתם, אבל כאן יש גם את היכולת לטפל באתגרים אלו ולהשפיע על מדינת ישראל.

מירי רגב: עם ישראל צריך עוד מנהיגים שיודעים להבין את הרגישות והמורכבות של מצב סוציולוגי קשה.

מירי רגב: בתור אישה ואימא, בתור בת למשפחה קשת-יום אך גאה, כפי שאת עצמך אמרת והתראיינת, שסבלת מאפליה ומגזענות, ונאלצת לצאת לעבודה בגיל צעיר, אין מתאימה ממך להילחם עבור הנושאים האלה.

מירי רגב: גם אני מקדמת במשך שנים רבות את הנושא של שוויון חברתי, של שוויון הזדמנויות.

מירי רגב: היה לי מאוד קל להתעסק בנושאים שהתעסקתי בהם בצבא; דוברת צה"ל לשעבר, צנזורית צבאית ראשית – מה יותר טוב מלשבת בוועדת החוץ והביטחון?

מירי רגב: זה לא in להתעסק בנושאים החברתיים-הכלכליים של החלשים, זה נורא out.

מירי רגב: ה-in הוא להיות עם החבר'ה החזקים.

מירי רגב: החלטתי לקחת את ה-out ולהפוך אותו ל-in.

מירי רגב: יחד אתך, ועם חברות כנסת וחברי כנסת אמיצים, שיש להם אומץ, חמלה, צניעות ואמת, ולעולם לא ישכחו מאיפה באו ומאיפה באנו, אני מאמינה שנצליח לקדם הרבה מאוד נושאים בכנסת הזאת.

מירי רגב: לפני ארבע שנים נאמתי כאן את נאום הבכורה שלי בכנסת.

מירי רגב: התרגשתי עד מאוד.

מירי רגב: אני זוכרת שאמרתי משפט שמלווה אותי גם לאורך הכנסים שלי, הפוליטיים: אני באתי לייצג בכנסת את הקולות של האנשים שבחרו בי.

מירי רגב: לא באתי להיות בובה של אף אחד בכנסת הזו.

מירי רגב: כל אחד מאתנו בא לכנסת כדי לעשות דברים שהוא מאמין בהם.

מירי רגב: אני נותנת לך טיפ קטן: זה לא פשוט.

מירי רגב: נורא קל לנו להיות חלק מקבוצה שנותנת לנו כאפה, שאומרת לנו: את עלא כיפאק.

מירי רגב: קשה מאוד לעשות דברים שאתה מאמין בהם ואתה לבד.

מירי רגב: אבל זאת העוצמה שלנו, להגיע לכנסת הזאת, להיות בין 120 חברי כנסת שמאמינים שהם נבחרו כדי להביא את הקולות של מי שבחר בנו לכנסת, ולא להסביר אחרי ארבע שנים למה לא הצלחנו לעשות את זה, כי סיבות ותירוצים יש המון, וספרי ההיסטוריה מלאים בהם.

מירי רגב: פעלתי לפי צו מצפוני ולבי, לפי אותם ערכים שעליהם גידלו אותי הורי, שעלו ממרוקו, בקריית-גת, בשכונת מצוקה, עם אהבת האדם, אהבת הארץ ואהבת המסורת.

מירי רגב: אין לי ספק כי את, פנינה, מאמינה באותם ערכים שאני גדלתי על-פיהם, שחברה חזקה היא לא רק חברה חברתית חזקה, אלא גם חברה ברמה הביטחונית והלאומית.

מירי רגב: את בוודאי לא היית מצטרפת לחברתך בסיעה שדיברה על כך שיש להוציא את המילה "יהודי" משירת "התקווה".

מירי רגב: את בוודאי לא היית מצטרפת לשלושת חברי הכנסת שפעלו אתמול כנגד נושא שנמצא תחת איסור ביטחוני, לא מפני שאנחנו רוצים לסתום פיות, אלא מפני שאנחנו מאמינים שעלינו לשמור על עם ישראל, על ארץ-ישראל ועל תורת ישראל.

קריאות: – – –

מירי רגב: בתור נכדה – לסיום, בתור נכדה לאחד המנהיגים הרוחניים של יהדות אתיופיה ובת למשפחה דתית, אני מקווה שתזכרי שארץ-ישראל שייכת בסופו של יום לעם היהודי, שתשימי את ארץ-ישראל ואת העם היהודי מול עינייך במהלך ארבע שנות הכהונה – לא רק בנושאים החברתיים, גם בנושאים הלאומיים ובנושאים הביטחוניים.

מירי רגב: אני מאחלת לך המון הצלחה בדרך.

מירי רגב: הצלחתך היא הצלחה וגאווה של הקהילה האתיופית, של נשים במדינת ישראל, של עם ישראל ושל הכנסת כולה, ואני אשמח תמיד להיות לשירותך.

מירי רגב: ברוכה הבאה.

בנימין בן-אליעזר: תודה רבה לך.

בנימין בן-אליעזר: חבר הכנסת חיליק בר ביקש לומר כמה דברים לזכרו של מנחם בגין, ואנחנו מייד נחזור לסדר-היום.

בנימין בן-אליעזר: בבקשה.

יחיאל חיליק בר: טוב, זה לא נאום הבכורה שלי – הוא יהיה ביום רביעי הבא – אבל היה חשוב לי, גם כחבר כנסת ממפלגת העבודה ואפילו כמזכ"ל מפלגת העבודה, להגיד דברים לזכר מנחם בגין.

יחיאל חיליק בר: אני אגיד לכם למה.

יחיאל חיליק בר: אני הזכרתי את מנחם בגין פעמיים בראיונות בתקשורת בתקופה האחרונה.

יחיאל חיליק בר: בפעם הראשונה שאלו אותי: איזה שלושה אנשים אתה מעריץ, או שהיו מודל לחיקוי עבורך?

יחיאל חיליק בר: אמרתי שאני מעריץ את דוד בן-גוריון, את יצחק רבין ואת מנחם בגין.

יחיאל חיליק בר: ואני לא גדלתי על משנתו של מנחם בגין, גדלתי על משנתם של ברל כצנלסון ודוד בן-גוריון, אבל מנחם בגין היווה מבחינתי אדם אמיץ שחסר כמותו בפוליטיקה הישראלית בגלל שני דברים עיקריים.

יחיאל חיליק בר: האחד זה היכולת שלו לזהות שלטון שהוא טיפה מדושן מדי, טיפה מסואב מדי, טיפה מובן מאליו לו העם, שלטון מפא"י, המפלגה שאני שייך אליה, ולבוא לעם ולהגיד: צריך לשנות, צריך לשנות בשביל השכבות החלשות, בשביל שכונות המצוקה, צריך לחזור אל העם.

יחיאל חיליק בר: והוא שינה, והוא עשה את המהפך של 1977.

יחיאל חיליק בר: הפעם השנייה שהיה לו אומץ גדול כמנהיג, זה להגיד – הרי פעם הייתה האגדה הזאת שרק הימין יכול להביא שלום, פעם זה הוכח כנכון ופעם לא, אבל זה להגיד: אני, כמנהיג הימין הגדול, המפואר, לוקח את האחריות להבין שרק אני יכול, שרק אנחנו יכולים, ולצאת למבצע הכל-כך חשוב וגדול הזה של הבאת השלום עם מצרים.

יחיאל חיליק בר: והפעם השנייה שהזכרתי את בגין בריאיון, בשבוע שעבר, הייתה כשאמרתי שראש הממשלה שלנו, בנימין נתניהו, שגם הוא מנהיג הימין הבלתי-מעורער, אם אפשר להגיד היום, יכול היה להיות מנחם בגין, אבל הוא לא בחר להיות מנחם בגין, הוא בחר להיות משה פייגלין.

יחיאל חיליק בר: ואני קורא לראש הממשלה, דווקא בעת הזאת, שאנחנו כל כך צריכים לעשות את שני הדברים שבגין עשה, לחזור לעם ולשרת אותו ולחזור ולשרת את ערך השלום, לבחור להיות מנחם בגין, ללמוד מהאיש הענק הזה, ששינה סדרי עולם גם בחברה ובכלכלה וגם בשלום, ולעשות את אותו מעשה ולהוכיח מנהיגות, כי היכן ישנם אנשים – אפשר להגיד על שלושה אנשים שאני בדרך כלל אומר את זה עליהם, על בן-גוריון, על יצחק רבין ועל מנחם בגין – הם דוגמה לכולנו.

יחיאל חיליק בר: הוא דוגמה גם לי כדור צעיר של מנהיגות, ובהחלט יהי זכרו ברוך.

בנימין בן-אליעזר: אני מודה לך.

בנימין בן-אליעזר: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת דב ליפמן.

בנימין בן-אליעזר: בבקשה.

דב ליפמן: כבוד היושב-ראש, צהריים טובים, שרים נכבדים, חברות וחברי הכנסת, לפני שמונה שנים אני ואשתי לקחנו את ארבעת ילדינו, חיבקנו את הורינו ואמרנו שלום לכל בני המשפחה והחברים, ועלינו על טיסת עולים חדשים מארצות-הברית של ארגון "נפש בנפש".

דב ליפמן: התיישבנו במקומותינו והקברניט התחיל לתת פרטים על הטיסה.

דב ליפמן: בסיום דבריו הוא אמר: תנוחו, תירגעו ותיהנו מהטיסה, אני לוקח אתכם הביתה.

דב ליפמן: אני לוקח אתכם הביתה.

דב ליפמן: אחרי אלפיים שנה היינו בדרך הביתה, לארץ-ישראל, למדינת ישראל.

דב ליפמן: הגענו עם רוח של ציונות ותקווה לחיים יהודיים טובים יותר.

דב ליפמן: החלטנו לעזוב את ארצות-הברית מתוך בחירה להיות חלק ממפעל היהדות הציונית – מדינת ישראל.

דב ליפמן: מצאנו מדינה מדהימה ומיוחדת, אבל אי-אפשר להתעלם מהבעיות שיש לנו פה בבית.

דב ליפמן: לפני כ-70 שנה סבתא שלי, מרת עטיל קליינמן שתחיה, יצאה ממחנה ההשמדה אושוויץ והתחילה חיים חדשים יחד עם סבי ז"ל, שאחיו, הדוד צבי, נמצא אתנו באולם היום.

דב ליפמן: בהרבה עבודה קשה, ולא מעט נסים, שניהם זכו להקים משפחה לשם ולתפארת.

דב ליפמן: סבתא שלי סיפרה לי שבמחנה ההשמדה לא היו מגזרים; לא דיברו שם על חילונים, מסורתיים, דתיים או חרדים.

דב ליפמן: הנאצים יימח שמם לא ייחסו חשיבות לשוני בין המגזרים.

דב ליפמן: מבחינתם כולם היו יהודים בני אותו גורל אכזר.

דב ליפמן: בשעה הכי חשוכה וכואבת שלנו כעם הראינו את היכולת להיות מאוחדים.

דב ליפמן: עצוב לי שדווקא עכשיו, עם חזרתנו לארץ-ישראל, אין מספיק אחדות, וכל סקטור דואג לעצמו בלי לחשוב על טובת הכלל.

דב ליפמן: כשנאבקתי בבית-שמש על ביטחון וזכויות של כלל התושבים ספגתי קללות, חטפתי יריקות, נרגמתי באבנים ואפילו קיבלתי איומים על חיי.

דב ליפמן: כל אלה כאבו לי מאוד, אך יותר מכול כאב לי לדעת שזה בא מיהודים אחרים.

דב ליפמן: חוויתי גם הרבה הצלחות שלנו כאשר התאחדנו יחד, מחילונים ועד חרדים, כמו שפעלנו בבית-שמש בהפגנה הענקית לפני שנה, ושם צעקתי בקול גדול שהגיע הזמן להרוס את החומות שהקמנו בינינו ולחזור לאחד ולעבוד ביחד על מנת לשפר את העתיד שלנו כחברה, כמדינה וכעם.

דב ליפמן: מפלגת יש עתיד והעומד בראשה יאיר לפיד לקחו את הצעד החשוב והאמיץ של לא רק להבין שהגיע הזמן לאחדות ושבירת הסקטוריאליות בפוליטיקה ובחברה הישראלית, אלא שהגיע הזמן לעשות משהו אמיתי ומעשי.

דב ליפמן: אני גאה לעמוד פה כרב, כחרדי וכחבר כנסת מטעם מפלגת יש עתיד.

דב ליפמן: אני חייב קודם כול להודות לאשתי דינה על תמיכתה בכל הפעילות הציבורית שלי בשנים האחרונות, שכללה זמן רב מחוץ לבית, וגם לילדי, שלמה, דבורה, חיה מרים וזהבה.

דב ליפמן: בנוסף, אני מבקש להודות לאמי, לאה ליפמן זייגר, שעלתה ארצה לפני כמה חודשים, ולבעלה אלן זייגר.

דב ליפמן: בלי תמיכתכם ועזרת

דב ליפמן: כם לא הייתי עומד כאן היום.

דב ליפמן: קשה לי להאמין שאני עומד פה בלי אבי, השופט רון ליפמן, זיכרונו לברכה, שנפטר לפני שמונה שנים.

דב ליפמן: אבל אני מרגיש את אבי, אני יודע שהוא מלווה אותי באופן יומיומי.

דב ליפמן: הדוגמה האישית שלו מלווה אותי ומדריכה אותי, במיוחד בשותפות שלי עם יש עתיד.

דב ליפמן: אבי ז"ל כיהן כשופט פדרלי בארצות-הברית.

דב ליפמן: הוא ידע לשלב לימוד תורה ושירות לעם ישראל ולמדינתו.

דב ליפמן: הוא הראה את היפה והמאחד באורח חיים דתי, עם השתלבות בעבודה ובחברה, וכל זאת תוך כדי שמירה על יהדות מתונה שבה האחד מכבד את השני.

דב ליפמן: חשוב לי להדגיש: זה לא הפטנט של אבי אלא הדרך היהודית לאורך כל הדורות.

דב ליפמן: בתורה עצמה כתוב "ששת ימים תעבד".

דב ליפמן: ב"ספר מצוות גדול" כתוב שזאת אחת מתרי"ג המצוות – לצאת לעבוד ולפרנס את המשפחה.

דב ליפמן: המשנה מלמדת ש"כל תורה שאין עמה מלאכה, סופה בטלה וגוררת עוון", בעוד הגמרא מלמדת ש"חייב האב ללמד את בנו אומנות".

דב ליפמן: הרמב"ם מלמד אותנו שכל מי שמחליט ללמוד תורה ולכפות על אחרים לפרנס אותו מחלל את השם "ואין לו חלק בעולם הבא".

דב ליפמן: ה"שולחן ערוך" מלמד במפורש שכל בוקר מתפללים, לומדים תורה ואחר כך יוצאים לעבוד.

דב ליפמן: ולכן, אבי ז"ל הלך לפי המסורת שלנו, של שילוב תורה ועבודה.

דב ליפמן: הגיע הזמן שאנחנו, חברי כנסת ישראל, נעזור להחזיר את הערך הזה לארץ, ובני תורה לא יהיו עניים כל חייהם.

דב ליפמן: הם ילמדו תורה, יפרנסו את משפחותיהם בכבוד ויביאו רק קידוש השם למדינת ישראל.

דב ליפמן: בסוגיית שירות שווה לכולם – כשכמה משבטי ישראל ביקשו להישאר בצד המזרחי של נהר הירדן ולא להיכנס לארץ-ישראל על מנת להילחם יחד עם שאר העם, משה רבנו הגיב: "האחיכם יבֹאו למלחמה ואתם תשבו פה?

דב ליפמן: " כולנו מכירים ומזדהים עם הערך "כל ישראל ערבים זה לזה".

דב ליפמן: לא חייבים לדרוש שכל בחור ישיבה ישרת בצה"ל, אלא שיהיו גם תוכניות לשירות אזרחי בבתי-חולים, במד"א, בשמירת שכונות ובעזרה לניצולי שואה – מצוות ומעשים שאף רב לא יכול להגיד שהולכים בניגוד לערכי התורה.

דב ליפמן: כל אחד, כולל בני-ישיבה, מחויב לתרום למדינה בשירות צבאי או אזרחי.

דב ליפמן: אני גאה להיות חבר כנסת ממפלגה בעלת מנהיג עם חזון, שמבין שהגיע הזמן להחזיר את המסורת האמיתית של היהודים של שילוב תורה עם עבודה.

דב ליפמן: כרב בוגר ישיבות חרדיות אני מבקש לנצל הזדמנות זו על מנת לפנות באופן אישי וישיר לאחי ואחיותי החרדים: אין אנחנו ואתם, אין שני צדדים.

דב ליפמן: אנחנו אחים, כולנו יהודים, ומתוך אמונה זו עלינו לשתף פעולה, לעבוד ביחד ולהביא לגישור הפערים בינינו.

דב ליפמן: אני רוצה לבקש מאחיותי ואחי החרדים: הסתכלו לילדיכם בעיניים.

דב ליפמן: אתם יודעים שרובם לא באמת מסוגלים ללמוד רק תורה כל היום וכל הלילה לאורך כל חייהם.

דב ליפמן: אני ומאות אלפי חרדים נוספים בארצות-הברית למדנו בישיבות והלכנו לאוניברסיטה.

דב ליפמן: אין סתירה בין השניים.

דב ליפמן: ולא רק שזה לא פגע בלימוד התורה, ההפך – זה רק חיזק את התורה.

דב ליפמן: למדנו שאפשר להיות בני תורה, תלמידי חכמים, חרדים לדבר השם, אך גם מוכנים לשוק העבודה ולפרנס את משפחותינו בכבוד.

דב ליפמן: כאיש חינוך אני גאה להיות חבר כנסת במפלגה שחורתת על דגלה להביא למהפך במערכת החינוך ולהחזיר אותנו להיות המובילים בעולם בחינוך.

דב ליפמן: כעולה חדש, יחסית, כואב לי לראות עולים שלא מקבלים את מה שמגיע להם.

דב ליפמן: הייתי מדריך בחבר המדינות בתחילת שנות ה-90, וראיתי אנשים שסבלו רק בגלל היותם יהודים.

דב ליפמן: איך יכול להיות שאותם אנשים עלו ארצה ועכשיו הם סובלים כי הם לא יהודים על-פי ההלכה, אף שהם מזרע ישראל?

דב ליפמן: חייבים לתת להם את היכולת להתגייר בכבוד, ואנו יכולים לעשות זאת אפילו על-פי ההלכה האורתודוקסית.

דב ליפמן: התנדבתי באופן יומיומי, כשהייתי בחור ישיבה, כשהגיעו העולים מאתיופיה ב"מבצע שלמה".

דב ליפמן: ראיתי את הברק בעיניהם בימים הראשונים שלהם בארץ.

דב ליפמן: כיום, כואב לי לראות איך הם סובלים מאפליה וגזענות, דבר שלצערי הרב אני רואה באופן יומיומי בעירי, בית-שמש.

דב ליפמן: אני מתכוון לפעול באמצעות חקיקה על מנת להדיר אפליה וגזענות נגד לא-יהודים ויהודים כאחד.

דב ליפמן: כואב לי לראות יוצאי צבא וזוגות צעירים שעובדים קשה ולא יכולים לקנות דירה.

דב ליפמן: בגבעות של רמת בית-שמש בונים עשרות אלפי יחידות דיור, וילידי העיר ונכדי מייסדי העיר לא יכולים להרשות לעצמם לקנות שם דירה.

דב ליפמן: הגיע הזמן שהמדינה תעזור להם לקנות דירה.

דב ליפמן: אני גאה להיות חבר כנסת מטעם מפלגת יש עתיד, מפלגה שמזדהה עם כל מה שאמרתי, וקמה לטפל בבעיות בתוך החברה הישראלית, כולל מה שכבר הזכרתי וגם שינוי שיטת הממשל, תמיכה בעסקים קטנים, הורדת יוקר המחיה, מאבק בכפייה דתית, והכי חשוב – ליצור אחדות אמיתית בעם.

דב ליפמן: ההצלחה שלנו כעם וכמדינה תגיע רק בזכות האחדות שלנו, הן מבחינה רוחנית והן מבחינה מעשית.

דב ליפמן: בנוסף, אני גאה להיות הנציג בכנסת של מאות אלפי העולים מארצות דוברי האנגלית, שגם להם מגיע ייצוג הולם.

דב ליפמן: בתור אזרח אמריקני לשעבר, אני מתכוון לפעול על מנת להמשיך ולקדם את הקשר בין יהדות התפוצות לעם היושב בציון.

דב ליפמן: פתחתי את דברי עם מסר מסָבָתי, ואסיים עם מסר נוסף ממנה: כשהתקשרתי אליה להגיד לה שאנחנו עולים ארצה, הכנתי את עצמי לכעס ועצבנות על כך שאנחנו לוקחים לה את הנינים לצד השני של העולם.

דב ליפמן: הופתעתי.

דב ליפמן: במקום לכעוס היא אמרה: "שהחיינו וקיימנו והגיענו לזמן הזה".

דב ליפמן: היא הסבירה לי: כשהיינו באונייה, בדרך לארצות-הברית מאירופה, שאלתי את עצמי, איך יכול להיות שאנחנו לא הולכים לארץ-ישראל?

דב ליפמן: ועכשיו אתם מגשימים את חלומי הגדול.

דב ליפמן: קל מאוד לשכוח שבניית מדינת ישראל, שלכולנו יש בה חלק, היא הגשמת החלום לפי דוד המלך: "שיר המעלות, בשוב ה' את שיבת ציון, היינו כחֹלמים".

דב ליפמן: כעולה חדש, יחסית, אני עדיין מרגיש את גדלות הגשמת החלום, והגיע הזמן להחזיר רוח ציונות זו לכלל אזרחי ישראל.

דב ליפמן: הרוח הזו דורשת שכל עם ישראל ישתתפו ביחד להמשיך ולבנות את מדינת ישראל, להיות המדינה המובילה בעולם בכל התחומים, וכל זאת על בסיס ערכי היהדות ומימוש השליחות שלנו כאור לגויים.

דב ליפמן: עכשיו, כשאני עומד פה, רק שמונה שנים אחרי עלייתי ארצה, כחבר בכנסת ישראל, כשותף למהפכה לנסות לתקן ולשפר את מדינתנו ולהחזיר את רוח הציונות לאזרחי המדינה, אני אלך בדרך של סבתי, וגם אברך את אלוקים על המעמד המרגש הזה: "שהחיינו וקיימנו והגיענו לזמן הזה".

דב ליפמן: תודה רבה.

דב ליפמן: שאלוקים יברך את הבית הזה ואת מדינת ישראל.

דב ליפמן: תודה.

בנימין בן-אליעזר: אני מאחל לך הצלחה.

יצחק הרצוג: אדוני היושב-ראש, אני אמור לברך אותו.

בנימין בן-אליעזר: אני יודע.

יצחק הרצוג: אתה רוצה שאני אחכה?

יצחק הרצוג: נחכה כמה דקות.

בנימין בן-אליעזר: תחכה.

בנימין בן-אליעזר: תחכה שייגמרו הנישוקים.

יצחק הרצוג: השר מיסז'ניקוב, אני פה, פה.

יצחק הרצוג: אני רוצה להגיד עליך מילה.

יצחק הרצוג: בוא, שב.

סטס מיסז'ניקוב: – – –

יצחק הרצוג: גם.

יצחק הרצוג: כן, מותר לי, לא?

קריאה: – – –

יצחק הרצוג: לא, אבל מותר.

יצחק הרצוג: אני ראיתי את סטס, אנחנו חברים.

בנימין בן-אליעזר: מכובדי, לסיים את הנישוקים ואת החיבוקים.

בנימין בן-אליעזר: אני מזמין את חבר הכנסת יצחק הרצוג לומר כמה דברי הערכה לנאומו, נאום הבכורה, של חבר הכנסת דב ליפמן.

יצחק הרצוג: מכובדי היושב-ראש, חברי וחברותי חברי הכנסת, לפני דברי הברכה לחבר הכנסת ליפמן אני רוצה להגיד מילות פרידה והערכה לידידנו שר התיירות היוצא, חבר הכנסת סטס מיסז'ניקוב.

יצחק הרצוג: ולא בכדי.

יצחק הרצוג: אני חייב להגיד, על שני דברים פה אנשים זוכרים: את הכהונה שלך כיו"ר ועדת הכספים; ואני אומר לך, כמי שעוקב אחרי הנושא של עולם התיירות, גם את כהונתך כשר התיירות, שהגיעה לשיאים בהרבה תחומים בעולם התיירות.

יצחק הרצוג: ואני מאחל לך, סטס, הרבה הצלחה בדרכך החדשה.

יצחק הרצוג: חבר הכנסת ליפמן היקר, הרב דב ליפמן, אני מודה לך שזיכית אותי בזכות לברך אותך, ואני חייב לומר שאני יודע שזה לא בכדי.

יצחק הרצוג: אתה מייצג זרם חשוב מאוד בעולם היהודי, של יהדות חרדית שבאה מהארצות האנגלו-סקסיות – ארצות דוברות אנגלית – שהיא הולכת לאורו של הרב משה פיינשטיין זצ"ל ועוד רבנים גדולים אחרים; שמבינה את הסינתזה בין העולם המודרני, על כל מורכבויותיו, לבין היהדות במובנה הרחב והעמוק, גם היהדות ההלכתית.

יצחק הרצוג: זה אתגר לא פשוט; אתגר מורכב מאוד, שנמצא ביסוד הוויכוחים הפנימיים בעולם היהודי, על כל הסוגיות שעל הפרק, כולל הסוגיות שהבית הזה יצטרך להכריע בהן.

יצחק הרצוג: יורשה לי להחמיא לסיעת יש עתיד בכך שהיא מגוונת את השיח בתחום הדתי בצורה כל כך רחבה.

יצחק הרצוג: מכל מקום, אני מאחל לך הצלחה כמי שרואה בך ממשיך של נציגי אותה יהדות של ארצות דוברות אנגלית בכנסת, שהאחרונים שבהם היו אבי, זכרו לברכה, חיים הרצוג, ודודי, זכרו לברכה, אבא אבן.

יצחק הרצוג: וגם בכך שהרב הראשי הראשון של מדינת ישראל, סבי, הרב הרצוג זצ"ל, דגל, באמת ובתמים, ביהדות מתונה, בדרכי נועם, וסבל לא מעט מהקצנה חזקה וחריפה בעולם החרדי, שהביאה לו, לעתים, לדאבון לבו.

יצחק הרצוג: ואני אומר את זה מכיוון שאני יודע איפה אתה נמצא.

יצחק הרצוג: אתה נמצא בעיר בית-שמש, שהיא עיר ישראלית חשובה, שבמרכזה יש מתח לא פשוט בין קבוצות שונות, ובמיוחד קבוצות של ציבור חרדי מסתגר, שהיה נכון שייפתח, ישתלב, ויהיה מעורב בכל מעגלי החיים, בהרבה הערכה וכבוד.

יצחק הרצוג: וכאן אני רוצה לציין את פעילותך – שם הכרתי אותך – פעילותך החברתית בעיר בית-שמש; פעילות שכל-כולה עשייה למען הזולת, השתלבות, פתיחות.

יצחק הרצוג: והעובדה שאתה בא מעולם חרדי מובהק וטהור, כבנו של שופט פדרלי בבית-המשפט של ארצות-הברית, מדברת בעד עצמה – שאפשר גם אחרת.

יצחק הרצוג: והמאבק שאני רוצה לשבח אותך במיוחד עליו זה המאבק של הילדה נעמה מרגוליס ובני משפחתה כנגד הדרת הנשים, שעלה לכותרות לפני למעלה משנה, ולצערי, בכנסת הקודמת, בעקבות היוזמה והמהלכים שהובלת ניסיתי להוביל כאן מהלכי חקיקה בנושא הזה – והם נבלמו.

יצחק הרצוג: אני מקווה שכולנו יחדיו נוכל להוביל למהלכי חקיקה שימנעו ויעלימו את התופעה הזאת לחלוטין מהשיח הציבורי הישראלי, מה גם שהיא מצריכה לעסוק לא רק בחקיקה כנורמה חברתית אלא גם בחינוך, דיבור, שכנוע ותהליך של שינוי חברתי.

יצחק הרצוג: לכן, אני מאחל לך הצלחה גדולה בפעילותך בכנסת.

יצחק הרצוג: מי ייתן ותישא חן וחסד בעיני אלוהים ואדם.

יצחק הרצוג: תודה.

בנימין בן-אליעזר: אני מודה לך.

בנימין בן-אליעזר: אני מתכבד להזמין לנאום בכורה את חברת הכנסת עליזה לביא.

בנימין בן-אליעזר: בבקשה.

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש, מורי ורבותי חברי הכנסת, אבקש ממך, אלוקי שרה, רבקה, רחל ולאה, היה נא מצליח דרכי אשר אני הולכת ועומדת.

עליזה לביא: פרפראזה זו על תפילת שליחי ציבור בימים הנוראים עומדת לנגד עיני, שהרי כמו בבית הכנסת, כך אנו במשכן הכנסת: שליחי ציבור אנחנו.

עליזה לביא: מכוחו של הציבור אנו באים ובשמו אנו פועלים.

עליזה לביא: הציבור בישראל הוא למוד תלאות אך גם מרובה תקוות.

עליזה לביא: משימתנו היא כעת לחדד את התקווה כך שתגבר על הדאגה, ואת זה נשיג רק אם נלמד לשוחח זה עם זה, וחשוב עוד יותר – להקשיב זה לזה, להכיר בכך שיש דעות שונות, לכבד את דעת עמיתי, עמיתותי, כשם שאני רוצה מבקשת שיכבדו את דעתי שלי; לחפש את המשותף מבלי לוותר על הייחוד, לעשות מאמץ להגיע לעמק השווה.

עליזה לביא: ומעל לכול, להבין שאנו עם אחד אבל לא עם אחיד.

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש, כאשר אני מסתכלת על שורשי משפחתי, אני מוצאת שבאתי לעולם בדיוק בזכותה של תפיסה זאת.

עליזה לביא: בימים שלפני ההשבעה מצאתי את עצמי חושבת על שתי הסבתות שלי; נשים שבנסיבות היסטוריות רגילות לא היו נפגשות.

עליזה לביא: סבתי חנה משיח, אם-אבי, עלתה מאפגניסטן, וכציונית לפני קום המדינה, וכגבירה, עלתה לארץ וחוותה בארץ המובטחת שכול ועוני.

עליזה לביא: סבתי רוזה יוספזון, אם-אמי, עלתה מבוקרשט למדינה הצעירה כי לא היה לה מקום אחר ללכת אליו.

עליזה לביא: סיפורי החיים של הסבתות שלי הם סיפורה של המדינה: געגוע ואכזבה, כמיהה ומועקה, אך מעל לכול תקווה וביטחון.

עליזה לביא: אבא שלי, מנשה, בנה של סבתא חנה, ואימא, מרים, בתה של סבתא רוזה, הקימו משפחה ישראלית, אך האם בדורנו הייתה מתאפשרות אחדות שכזאת?

עליזה לביא: החברה הישראלית הולכת ומתחלקת בחזרה לשבטים, כאשר כל שבט הולך ומתכנס בתוך עצמו ורואה לנגד עיניו את האינטרסים המצומצמים שלו.

עליזה לביא: המכנה המשותף הזה זז הצדה ופינה את מקומו לטובת הבדלים ומחלוקות, ימניים מול שמאליים, דתיים מול חילונים, אשכנזים מול ספרדים, מרכז מול פריפריה, עולים מול ותיקים.

עליזה לביא: הליך הפירוק לגורמים שעובר על החברה הישראלית יוצר לעתים את התחושה שאנו הולכים והופכים לשני עמים, שלושה ואפילו יותר.

עליזה לביא: הורגלנו כולנו לפוליטיקה של מגזרים – נציגים שנשלחים לכאן, לבית הזה, על מנת שידאגו לאינטרסים שבדרך כלל מתנגשים עם האינטרסים של היושבים לצדם.

עליזה לביא: מבלי להפחית בחשיבותן של המחלוקות, מבלי לוותר על הדעות, אנו חייבים לעצור את מגמת ההיפרדות.

עליזה לביא: תפקידנו לשמר את מה שהורינו, ההורים שלנו, עמלו כל כך קשה על בנייתו.

עליזה לביא: עמל מלווה בדם, יזע ודמעות.

עליזה לביא: צפויים לנו ויכוחים רבים, חלקם יהיו אף סוערים ויצריים, אבל אסור לנו, אסור לנו לשרוף את הגשרים ולנתק את הקשרים.

עליזה לביא: עלינו לפעול לאיחוי הקרעים, והדבק הזה, של חלקי הפאזל המרכיב את החברה בישראל, ושימורם תחת קורת גג אחת.

עליזה לביא: האם עלינו להגיע לפי תהום רק משום שמעטים וקיצוניים פיתחו עיוורון לאפשרות של חיים משותפים על אף הניגודים והסתירות?

עליזה לביא: רוב הישראלים אומרים "לא" לקיצוניות הקורעת ונענים לאתגר של חיים בתוך השוני.

עליזה לביא: כולנו הגענו לכאן על מנת לקדם את העקרונות שבהם אנו מאמינים אך בה בעת גם לקבוע קווים אדומים וברורים שישמרו את היחד הישראלי, על אף השוני ועל אף ההבדל.

עליזה לביא: המתח בין הדתי לדמוקרטי נובע מוויכוח על הסמכות בישראל: האדם לעומת האל, ההלכה מול החוק, הכנסת או בית-הכנסת.

עליזה לביא: הכשל בנוסחאות הללו הוא מחשבת ה"או-או".

עליזה לביא: אבל למה לא לשלב?

עליזה לביא: על החלופה להיות "גם וגם".

עליזה לביא: גם דתייה וגם דמוקרטית.

עליזה לביא: הדתייה שבי היא הקשר לעבר ולמסורות שבו; הדמוקרטית שבי היא הגשר לכל בני-האדם השונים ממני: דתיים מזרמים אחרים, חילונים ואלה שאינם בני עמי אבל הם אנשים טובים באשר הם.

עליזה לביא: במשך שנים רבות הייתה לי הזכות לתרום בתחומי החברה והתרבות לשם בניית גשר במפגש שבין הישראליות ליהדות ובהתמודדות אל מול השסע המעמיק שבין דת ומדינה.

עליזה לביא: עסקתי רבות בניסיון לבנות גשר יציב בין הישראליות ליהדות.

עליזה לביא: אספתי תפילות, כיסופים ומנהגים של נשים יהודיות בעבר הרחוק והקרוב ולמדתי שהמשותף רב על המפריד, שהתפילה האנושית חוצה דורות, מקומות, עדות וגם דתות.

עליזה לביא: חמושה במטען הזה הסתובבתי בשביליה הראשיים של החברה הישראלית, כמו גם במשעולי העם היהודי על זרמיו.

עליזה לביא: והנה, באתי ללמד ונמצאתי למדה.

עליזה לביא: גיליתי שאם מקלפים מעט את שריון הציניות והאינטרס הפרטי שהתעטפנו בו בשנים האחרונות, מתגלה המכנה המשותף במלא עוצמתו, ואת זה, את זה מצאתי ביש עתיד ואצלך, יאיר לפיד.

עליזה לביא: סוגיות רבות ניצבות לפתחן של המדינה והחברה ובהן לא מעט שאלות קיומיות.

עליזה לביא: אני מבקשת להפנות את תשומת הלב לאחת שאינה זוכה לרייטינג, שאינה עושה כותרות, שאינה מוכרת עיתונים, אבל אני התחייבתי אליה, היא בנפשנו, וזו סוגיית הגיור, סוגיה שאנו מפקירים אותה ומשאירים אותה לילדים שלנו – סוגיית הגיור בכלל ושל העולים מברית-המועצות לשעבר בפרט.

עליזה לביא: הסוגיה הזאת היא מראה שמשקפת את פניה של החברה בישראל.

עליזה לביא: אלו שמסתגרים, שבחרו מרצונם לחיות בגטאות חברתיים סקטוריאליים, מובילים עמדה נוקשה בעניין, שחשיבות פתרונו אינה עומדת בכלל בראש מעייניהם.

עליזה לביא: הרוב הדומם, לצערי אדיש להתעסקות הזאת.

עליזה לביא: אלו הכואבים את נושא הגיור, ועוד יותר מכך, כואבים את הגרים כבני-אדם, הקשובים למצוקה ולמועקה, מכירים את טבעה של היהדות ואת עולמם של חכמים ורוצים לפעול לשינוי.

עליזה לביא: הללו מגלים את הקושי האין-סופי לעמוד מול מערך כה אטום ובטוח בצדקתו.

עליזה לביא: וכך, בין חומרה לחומרה ובין עיכוב הליך גיור אחד לרעהו, הלכו המועמדים לגיור ונשחקו.

עליזה לביא: הביורוקרטיה הישראלית, יחד עם החומרות ההלכתיות הדרקוניות, יצרו מסלול מכשולים שהיה מרפה אפילו את ידיו של מי שנולד כאן, בישראל, ומכיר על בוריים את הוויית החיים הישראלית ואת נפתוליה.

עליזה לביא: וכך, באופן הדרגתי ואטי, הלכה והתגבשה בקרב שיעור הולך וגדל של עולים ובני משפחותיהם הדעה כי אין טעם לנסות ולהתגייר, וכי למעשה אין בכך כל צורך.

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש, אנו חייבים למצוא בהקדם פתרון שיסדיר את מצוקתם של מאות אלפי המבקשים להתגייר החיים יחד אתנו, כחלק בלתי נפרד מהחברה בישראל.

עליזה לביא: הפתרונות ההלכתיים קיימים, כפי שהראו גדולים וטובים, גם בשנים שעברו וגם בתקופתנו אנו.

עליזה לביא: מה שחסר הוא אומץ לב פוליטי וציבורי.

עליזה לביא: מה שחסר הוא הנכונות לקום ולומר: אחינו אתם.

עליזה לביא: מה שחסר הוא הנכונות לחבק את מי שנקרעו מן היהדות בעשרות שנים של נאציזם וקומוניזם.

עליזה לביא: מה שחסר הוא הנכונות לעשות את המעשה שאין יהודי ממנו, לקבץ את נידחי ישראל על אדמת ישראל.

עליזה לביא: אם סארטר מכנה את היהודים שהוא נפגש עמם בסביבתו האינטלקטואלית בפריז שבין מלחמות העולם "יהודים בחסר", כלומר יהודים נעדרי כל מטען תרבותי, הרי המתגייר היהודי בן-זמננו מעניק הגדרה של מכלול תרבותי ערכי ושל געגוע מבית סבא וסבתא.

עליזה לביא: בעוד עשרה ימים נקרא את מגילת אסתר.

עליזה לביא: אסתר המלכה החליטה ללכת אל אחשוורוש ביוזמתה, ללא הזמנה, אך ראשית היא דורשת – ומתנה זאת בתמיכה, בתמיכה של כל העם, בתפילה ובצום.

עליזה לביא: היא יוזמת כינוס – את כינוס העם, ואת הצום בן שלושת הימים, בניגוד לדעתו של מרדכי.

עליזה לביא: גזירת המן נגזרה יומיים לפני חג הפסח.

עליזה לביא: צום שלושה ימים משמעותו הייתה לבטל את ליל הסדר, ויש הרי חובת אכילה בליל הסדר.

עליזה לביא: ויש חילופי דברים מאוד קשים בין מרדכי לבין אסתר, והוא אומר לה: אם נצום, לא נחגוג את ליל הסדר, נבטל את המצווה; והיא עונה לו, בוויכוח הלכתי נוקב היא אומרת לו: עדיף שנבטל ליל סדר אחד כדי שנוכל לחגוג לילות סדר רבים.

עליזה לביא: אומץ הלב של אסתר ומנהיגותה, וגם הידע התורני שלה, שאנחנו למדים, אינם מסתיימים בחצר אחשוורוש.

עליזה לביא: חכמינו מספרים לנו שאסתר שכנעה את מנהיגי הדור לכלול אותה ולקבוע בתנ"ך את המגילה שנושאת את שמה, והם התנגדו.

עליזה לביא: הם התנגדו, הם לא רצו לכלול את מגילת אסתר, ובין מועדי ישראל את החג שמנציח את פועלה.

עליזה לביא: למרות ההתנגדות, מגילת אסתר נכללה, והיא ניצחה.

עליזה לביא: היא ניצחה אז, אבל היא גם תנצח בעתיד.

עליזה לביא: אתם יודעים למה?

עליזה לביא: משום שעל-פי המסורת בימות המשיח עתידים כל ספרי הנביאים להתבטל, חוץ ממה?

עליזה לביא: חוץ ממגילת אסתר.

עליזה לביא: מאוחר יותר למדתי מעדויות של נשים אנוסות מספרד ומפורטוגל, שהדמות היחידה שהייתה להן למודל חיקוי זאת דמותה של אסתר המלכה.

עליזה לביא: היא זו ששימשה להן, וההזדהות הייתה כלפיה.

עליזה לביא: היא, שחיה בדיוק 2,000 שנים לפני האסון שנחת עליהן, היא קשורה בהסתרת היהדות שלה; היא, זו הזרה, שהסתירה, נשארה והייתה בפניהן מודל החיקוי.

עליזה לביא: גם בתפילות האנוסות – אנחנו מוצאים שהתפילה שהם נשאלים עליה בעדויות באינקוויזיציה, זה גם צום אסתר המלכה וגם התפילה, תפילת אסתר.

עליזה לביא: גם בתחום הזה אנחנו צריכים לגלות אומץ ולשנות: אין להשלים עם המצב שבו במדינה דמוקרטית מודרנית נשים משתכרות עשרות אחוזים פחות מגברים; אין להשלים עם מצב שבו במעצמת היי-טק עולמית נשים עדיין צריכות להיאבק כדי שלא יפטרו אותן לאחר חופשת לידה; אין להשלים עם כך שבמדינה המערבית הראשונה שהעמידה אישה כראש הממשלה, נשים הן עדיין מיעוט מבוטל בקרב מנהלי המגזר העסקי, ואין להשלים עם כך שבמדינה החוגגת את חגה של אסתר המלכה נשים עדיין הופכות להיות אסירות בנישואים אומללים ולעתים אלימים.

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש, מורי ורבותי, התורה נקנית ב-48 דברים, ואנו 48 חברי כנסת חדשים.

עליזה לביא: ולוואי שיהיו בנו, בכולנו, חדשים כוותיקים, כמה מאותן תכונות עילאיות שמנו חכמינו בפרקי אבות: בינת הלב, יראה, ענווה, שמחה, דקדוק חברים, ארך אפיים, לב טוב, הכרת מקומנו, שמחה בחלקנו, אהוב, אוהב את הבריות, אוהב את הצדקות, מתרחק מן הכבוד, נושא בעול עם חברו, מכריע את חברו לכף זכות.

עליזה לביא: אם ברוח זו נפעל, תהיה הכנסת הי"ט למופת.

עליזה לביא: תודה רבה.

בנימין בן-אליעזר: אני מזמין את חבר הכנסת נחמן שי לומר כמה דברי ברכה לכבודה של חברת הכנסת עליזה לביא.

בנימין בן-אליעזר: חכה, שיתנשקו קצת.

נחמן שי: שיגמרו להתנשק.

בנימין בן-אליעזר: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת נחמן שי לשאת דברו.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, האתגר לבוא בעקבות חברת הכנסת ד"ר עליזה לביא הוא בהחלט גדול, ואני שמח, עם זאת, על הזכות שניתנה לי, לברך אותה על נאומה הראשון.

נחמן שי: אני מוכרח לציין, חבר הכנסת לפיד, שאני יושב ומאזין לחבריך, לחברינו החדשים, וזאת קבוצה יוצאת מן הכלל – את זה אני אומר כברכה גנרלית, אבל אין ספק שעליזה מוסיפה, מכל היבט שהוא, לקבוצה של יש עתיד ולכנסת בכלל.

נחמן שי: חיפשתי משהו מהמקורות, כמובן, זה הכי מתבקש והכי טריוויאלי, והלכתי למשלי ומצאתי שם את אותו פסוק שאומר "חכמות נשים בנתה ביתה" – "חצבה עמודיה שבעה", ומייד אחר כך התחלתי לקרוא פרשנויות וידעתי שאני אסתבך, אז החלטתי לא להמשיך, אבל אין ספק שהרבה דברים חכמים והרבה חוכמות, עליזה, את מביאה לכנסת הזאת, מאותם מעגלים שמהם את באה, אבל את חוצה אותם בקלות וברכות אל מקומות חדשים, אל קבוצות חדשות, אל עולמות חדשים, ולא נשארת בשום פנים ואופן באותה נקודת מוצא שבה היית.

נחמן שי: ואם באמת אני מסתכל ושואל את עצמי מי הייתי רוצה שישמש כגשר כל כך חשוב בעולמנו, אז זה בוודאי אַת, והחברים שלך, שרואים – וגם, דיבר על זה יאיר, בנאום הראשון שלו – רואים בשילוב ובאינטגרציה את לב העניין, ולא בפירוד ובהפרדה.

נחמן שי: ראיתי שהם קוראים לך "חברת כנסת סרוגה".

נחמן שי: אני למדתי על ה"סרוגים", לא ידעתי שיש גם "סרוגות".

נחמן שי: אז אני שמח שיש "חברת כנסת סרוגה" שהיא גם סופרת, גם אשת תקשורת, גם פעילת ציבור וגם עשתה דוקטורט באוניברסיטה שכמוך יש לי אליה הרבה אהבה, אוניברסיטת בר-אילן.

נחמן שי: הספר שלך, הראשון, הספר שבו פרצת, ואחר כך המשכת וכתבת ספרים אחרים, באמת הצליח מאוד.

נחמן שי: יש בו, עוד הפעם, אותה שרשרת, אותה המשכיות מדור לדור שכולנו מרגישים כשאנחנו באים לבניין הזה ועומדים במקום הזה – העברת הידע, הניסיון, החוכמה מנשים אחת לרעותה, מאימא לבת, מסבתא לנכדה – זו בעצם השרשרת היהודית שכולנו שייכים לה וחיים בה.

נחמן שי: אני בטוח שנמצא בך בכנסת שותפה להרבה מאבקים שהיו ושיהיו פה.

נחמן שי: המאבק על הגיור בעיני הוא מאבק חשוב ביותר.

נחמן שי: יותר מ-300,000 לא-יהודים חיים אתנו, והלוא הם מתפקדים כישראלים, כאנשים בתוך החברה, ויחד עם זאת הם מודרים ממנה, ושמחתי לראות שהיית בקו הראשון ושתמשיכי להיות.

נחמן שי: החיבור בין חילונים לדתיים הוא בוודאי קשר חשוב, החיבור בין נשים לגברים, וכן הלאה, הרבה הרבה תרומות אני חושב שאנחנו נקבל ממך, ועל כן אני רק יכול עוד פעם להודות לך.

נחמן שי: אני שמח מאוד שהצטרפת, גם ליש עתיד, גם לכנסת, ואני בטוח שכולנו נתברך בכישרונותייך פה.

נחמן שי: כל טוב.

בנימין בן-אליעזר: אני מודה לך.

בנימין בן-אליעזר: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת משה פייגלין לעלות לבמה.

משה זלמן פייגלין: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, השתדלתי לשבת בפינתי ולהקשיב לכל הנאומים הראשונים, ואני מוכרח לומר שאלו היו נאומים יפהפיים, חשובים, מהנים, מלמדים, בין שהסכמתי לכולם ובין שלא הסכמתי, ובתוכם כמה נאומים וירטואוזיים של ממש.

משה זלמן פייגלין: אבל היה נאום אחד שריגש אותי במיוחד, והיה זה דווקא נאומו של אדם שהתרגלתי לראותו מן העבר השני של המתרס – אני מדבר עליך, ניצב מיקי לוי.

משה זלמן פייגלין: התרגלתי להיות המפגין ואתה השוטר, והנה אנחנו שנינו כאן חברי כנסת בכנסת ישראל.

משה זלמן פייגלין: לפתע אמרת משהו ולבי החסיר פעימה.

משה זלמן פייגלין: סיפרת על אחיך פיני, השם ייקום דמו, שנהרג בבקעת-הירדן.

משה זלמן פייגלין: ובאותו רגע, אני לא רוצה להפריז במילים גבוהות, אבל אפשר לומר שחשך עלי עולמי.

משה זלמן פייגלין: אני רוצה לספר לך, מיקי, ולכם, חברי הכנסת, סיפור שאני לא גאה בו.

משה זלמן פייגלין: אפשר לומר שאת חטאי אני מזכיר היום.

משה זלמן פייגלין: כשהייתי מפקד מחלקה צעיר בגדוד מילואים, עושה כל שנה את ה-30 יום קו ועוד איזה שבוע-שבועיים אימון, הגיע לגדוד שלנו מג"ד חדש ופיזרו אותנו בבקעת-הירדן.

משה זלמן פייגלין: קיבלתי תחת אחריותי את אחד ממוצבי הבקעה, מוצב שצופה אל אחד מגשרי הירדן, מוצב שיש לו גם מה שנקרא בעגה הצבאית "קיפוד" – זאת אומרת מין מוצב כזה, בן של המוצב, שעוד יורד ממש אל הגבול עצמו.

משה זלמן פייגלין: בחרתי למקם את עצמי כמפקד המחלקה שם, בנקודה שראיתי כחשובה ביותר, והתארגנו לקראת תפיסת הקו.

משה זלמן פייגלין: בערב הופיע המג"ד, עובר בכל המוצבים השונים שהגדוד תפס ושואל אותי: נו, פייגלין, מה אתה אומר, הכול בסדר?

משה זלמן פייגלין: אמרתי לו: לא.

משה זלמן פייגלין: אמר לי: מה הבעיה?

משה זלמן פייגלין: אמרתי לו: תראה, אתה רואה את הגשר הזה?

משה זלמן פייגלין: אין שום בעיה למי שרוצה – יש פה ציר נסתר – הוא יכול לחצות פה בלי שאף אחד יוכל להבחין בו, הוא יכול לעבור.

משה זלמן פייגלין: הוא יכול כאן, תחת קפל הקרקע הזה, לאגף את המוצב, לבוא מאחורה ו"לתפור" את כולם בלי שאף אחד בכלל ישים לב.

משה זלמן פייגלין: לתדהמתי, המג"ד, במקום לרשום את העניין ולטפל בו, נזף בי קשות לעיני החיילים ועזב את המקום.

משה זלמן פייגלין: ואני חטאתי, פשעתי, ובמקום להקים צעקות ולעזוב את המוצב ולרוץ אל המח"ט ולא משנה מה ולעמוד על כך שהדברים יטופלו, אמרתי: טוב, אולי דברים שרואים משם לא רואים מכאן, אולי הוא יודע משהו שאני לא יודע.

משה זלמן פייגלין: המילואים נגמרו, חזרתי לביתי, למשפחתי, לעסקי.

משה זלמן פייגלין: כעבור פחות או יותר שנה, בדיוק מה שחששתי ממנו קרה.

משה זלמן פייגלין: וכאן, בכנסת התשע-עשרה, בנאומי הפתיחה שלנו, מיקי היקר, המעגל נסגר.

משה זלמן פייגלין: הצביטה שחשתי באותו רגע ששמעתי בחדשות את מה שקרה לא עוזבת אותי מאז, אני זוכר אותה מצוין.

משה זלמן פייגלין: החלטתי אז, עדיין כאדם פרטי שאף אחד לא מכיר, שאין דבר כזה "דברים שרואים משם לא רואים מכאן", ומה שאני רואה זאת האמת, זאת המציאות, ואני לא מקבל "לא" כתשובה.

משה זלמן פייגלין: ואולי הלקח הראשון של כולנו כאן

משה זלמן פייגלין: כנבחרי ציבור צריך להיות, חברי כנסת יקרים, שמה שאנחנו רואים כאן זאת המציאות – שאף אחד לא יספר לנו סיפורים.

משה זלמן פייגלין: בדרך כלל, הסיפורים הללו: יש דברים שאתם לא יודעים כי אסור לכם לדעת – בדרך כלל הם מכוסים בתירוצים ביטחוניים.

משה זלמן פייגלין: יש דברים שאסור לספר לכם – בואו נלמד כל אחד ואחד לעצמו, כל אחד ואחד עם השקפת עולמו, כל אחד ואחת עם האג'נדה המסוימת שלו, שמה שאנחנו מאמינים בו הוא בסמכותנו, הוא באחריותנו ואנחנו אחראים לטפל בו ולקדם אותו.

משה זלמן פייגלין: שנים אחדות אחרי המקרה הזה, והצביטה הזאת עדיין נמצאת באיזה מקום בבטן או בתת-התודעה שלי, באו לעולם הסכמי אוסלו.

משה זלמן פייגלין: שוב ראיתי לנגד עיני כאור בצהריים את האסון הממשמש ובא, ראיתי את אלפי ההרוגים, ועוד חמור מזה – את אובדן הלגיטימציה הבין-לאומית לעצם קיומנו כמדינה.

משה זלמן פייגלין: כי הרי אם אתה מכיר בארגון לשחרור ארץ-ישראל מיהודיה, והרי מה זה ה-PLO: Palestine Liberation Organization; ארגון, אגב, שהוקם לפני 67'.

משה זלמן פייגלין: הכוונה הייתה לשחרר את ארץ-ישראל מיהודיה בתל-אביב ובחיפה.

משה זלמן פייגלין: אם אתה מכיר בארגון שרוצה לשחרר את ארץ-ישראל מיהודיה, מה כבר נותר לך לטעון?

משה זלמן פייגלין: אנא בטובכם, קבלו את שגזלנו מכם ב-67' תמורת ויתור על גזלת 48'?

משה זלמן פייגלין: כמה זמן יוכל טיעון מעוות שכזה להחזיק מעמד?

משה זלמן פייגלין: כמה זמן נוכל, כמה זמן תוכל מדינת ישראל להיכון ולהתקיים על בסיס מין טיעון שכזה?

משה זלמן פייגלין: הבינו, חברי חברי הכנסת, היום זו ההסברה הישראלית.

משה זלמן פייגלין: כל מה שאנחנו אומרים כל הזמן לא מחזיק מים, כשלמעשה בפועל זאת המשמעות של מעשינו.

משה זלמן פייגלין: הפעם לא שתקתי.

משה זלמן פייגלין: מדינה שלמה עמדה והריעה לבגדיו היפים של המלך העירום, ואני התעקשתי לומר את האמת.

משה זלמן פייגלין: ולא שלא היו הפגנות לפני – היו גם היו – אך הן הוסתרו והוגחכו בעיני הציבור.

משה זלמן פייגלין: כלבי השמירה של הדמוקרטיה מעלו בתפקידם והפכו לכלבי ההשתקה.

משה זלמן פייגלין: החלטתי לפעול על-פי עקרונות המרי האזרחי הבלתי-אלים.

משה זלמן פייגלין: הקמתי את תנועת "זו ארצנו", וב-8 באוגוסט 1995 יצאו רבבות ישראלים, כ-100,000 איש, בני-אדם בכל רחבי הארץ, כשידיהם קשורות, כדי להפגין התנגדותם לאלימות, והתיישבו על הכבישים בכל רחבי הארץ.

משה זלמן פייגלין: היה זה מפגן החירות והדמוקרטיה הגדול ביותר שידעה ישראל מעודה.

משה זלמן פייגלין: את אוסלו לא הצלחתי לעצור.

משה זלמן פייגלין: הוא ממשיך לכרסם בנו כתולעת.

משה זלמן פייגלין: חורבן גוש-קטיף כבר הוכיח שאין מדובר בשלום או בביטחון.

משה זלמן פייגלין: מחורבות הגוש מטווחת כיום תל-אביב, ובכל זאת אנו רצים כמוכי בולמוס ומחריבים היום, ביום זה ממש, את מעלה-רחבעם – יישוב יהודי שהוחרב היום – בניסיון נואש לזכות במעט לגיטימציה לזהות החדשה שאנו מנסים לייצר כאן בארץ-ישראל.

משה זלמן פייגלין: את אוסלו לא עצרתי, כל תחזיותי השחורות התגשמו אחת לאחת, אולם מסלול חיי השתנה מן הקצה אל הקצה.

משה זלמן פייגלין: הרשו לי לספר לכם מעט על עצמי.

משה זלמן פייגלין: שמי משה זלמן, בנה של אסתר, תיבדל לחיים ארוכים, ובנו של יעקב צבי פייגלין, זיכרונו לברכה, שנפטר לפני פחות משנה ולא זכה להגיע, לעומק הצער, לרגע הזה.

משה זלמן פייגלין: הנני נצר לאדמו"רי חב"ד ולאנשי העלייה הראשונה שעלו לארץ בשנות ה-80 של המאה ה-19.

משה זלמן פייגלין: סבא, זיכרונו לברכה, היה התינוק הראשון שנולד במטולה.

משה זלמן פייגלין: אבותי, ממייסדי המושבה משמר-הירדן הישנה – מי שמזדמן לו, ככה, בדרך לגשר בנות-יעקב, יכול להציץ בשלט של משמר-הירדן הישנה ולראות שם את בתי פייגלין.

משה זלמן פייגלין: רק על עצמי לספר ידעתי, וגם במושבה כינרת הכתה המשפחה שורש.

משה זלמן פייגלין: הספר "גיא אוני" – זה הסיפור של המשפחה שלי.

משה זלמן פייגלין: שירתי בצבא; זימן לי הבורא את הטובה, היפה והמיוחדת שבנשים; זכיתי להקים משפחה לתפארת, להקים חברה משגשגת, לבנות את ביתי בשומרון וליהנות מאלמוניותי.

משה זלמן פייגלין: עד שבן-לילה הפכתי לדמות ציבורית מוכרת בעקבות "זו ארצנו" – מוכרת לטוב או לרע, כמובן בעיני המתבונן.

משה זלמן פייגלין: כשהצלחנו, כנגד כל הסיכויים, להחזיר ב-1996 את הליכוד והמחנה הלאומי לשלטון, התברר שגם לימין אין באמת אלטרנטיבה של ממש לדרך אוסלו.

משה זלמן פייגלין: או אז הבנתי שהציר שעליו הוויכוח מתנהל אינו באמת הציר של ימין מול שמאל; הוויכוח אינו ויכוח טריטוריאלי, זהו ויכוח זהותי.

משה זלמן פייגלין: לא ימין מול שמאל, אלא סוג של יהודי מול ישראלי.

משה זלמן פייגלין: ומעניין, ולא בכדי, שבבחירות האחרונות הנושא הזה צץ ועלה ובא לידי ביטוי בצורה מאוד בולטת בכך שקמו שתי מפלגות צעירות, רעננות וחדשות – הבית היהודי ויש עתיד, שמייצגות למעשה סדר-יום אזרחי, הייתי אומר, מול סדר-יום "זהותי", אם אני יכול להגדיר זאת נכון, ולא שבאחת אין נושא של אזרחות ובשנייה אין סדר-יום של זהות, ועוד איך יש, ראינו זאת בנאומים, אבל בוודאי ששני האלמנטים הללו, שהם אלמנטים שסובבים סביב הזהות, ולא סביב הימין והשמאל, שצמחו להם משני עבריה של התנועה הלאומית, של מפלגתי, של הליכוד – משקפים נאמנה שאכן זהו הציר שבו סובב הוויכוח בחברה הישראלית.

משה זלמן פייגלין: התברר שעליית הימין לבדה אינה מסוגלת לעצור את ההידרדרות, ויש צורך ביציקת משמעות יהודית לזירת ההנהגה של המחנה הלאומי.

משה זלמן פייגלין: אתם מבינים, מה שקרה הוא שמסע החירות המופלא שהחל בו אברהם אבינו ונמשך ביציאת מצרים ובכינון מלכות ישראל והמקדש למלך מלכי המלכים בהר-הבית בירושלים – מסע החירות הזה נדם כשחרב המקדש.

משה זלמן פייגלין: מסר החירות שלשמו נברא עם ישראל אינו יכול להמשיך להתבשר כאשר איננו בני-חורין, כאשר אנו עבדים – במקום למלך מלכי המלכים לבדו, עבדים לעבדים.

משה זלמן פייגלין: ובאמת, כדי להוכיח שהרעיון הבסיסי של היהדות ושל עם ישראל, המסר הבסיסי שלנו, הוא רעיון החירות – כמו כדי להוכיח, כל רודן שביקש להשתלט על העולם כולו, מפרעה ואחשוורוש והמשך בהיטלר, יימח שמו, וסטלין, הגיע למסקנה שהוא צריך להשמיד את היהודים, כי את היהודים אף פעם אי-אפשר לשעבד באמת, ליהודים כבר יש מלך, מלך מלכי המלכים.

משה זלמן פייגלין: אבל עכשיו את מסר החירות מן הגלות אי-אפשר להפיץ בעולם.

משה זלמן פייגלין: ובכן, טיכסו חכמי ישראל עצה, איך עם ישראל, מנותק מהרעיון הבסיסי שלו, מנותק, בלי בית-מקדש, בלי טריטוריה, בלי יכולת לתקן עולם במלכות שדי, להמליך את מלך מלכי המלכים בבית-המקדש בירושלים ולבשר את בשורת החירות לעולם כולו – איך יכול עם ישראל להמשיך לחיות.

משה זלמן פייגלין: טיכסו חכמי ישראל עצה והקימו את הסטרט-אפ המוצלח ביותר שקם בהיסטוריה.

משה זלמן פייגלין: הסטרט-אפ הזה היה הדת היהודית.

משה זלמן פייגלין: פתאום יכולנו לקחת את הרעיון הכולל של תרבות יהודית שלמה בת-חורין מתפתחת בארצה שבית-המקדש במרכזה, לצרור אותו אל תוך ממדים שאינם טריטוריאליים, רלוונטיים רק ליחיד, למשפחה, קצת לקהילה; לצרור אותו על מקל הנדודים, ובכל פעם שיש פוגרום, לא עלינו, אפשר לעבור לקהילה אחרת, תחת שלטון מלך אחר.

משה זלמן פייגלין: הסטרט-אפ הזה, הפטנט הזה, של הדת היהודית, הצליח לשמר אותנו בצורה מופלאה במשך 2,000 שנות גלות, אבל כשהגיע הזמן לחזור אל ארץ-ישראל, חבל ההצלה הזה – חבל הצלה מדהים, נס לא ייאמן – עם ששורד כנגד כל הסיכויים, נגד כל חוקי ההיסטוריה – חבל ההצלה הזה הפך להיות מעין – כביכול – חבל תלייה.

משה זלמן פייגלין: אנרגיות אדירות של רצון לשוב לעצמנו, לשוב למולדתנו, לשוב לזהותנו, למי שאנחנו, הלכו ובעבעו מבפנים, והפטנט הזה, הסטרט-אפ הזה, שאמור היה להחזיק אותנו במסגרת של דת בלבד, ולא במסגרת של תרבות כוללת בארצה, עיכב בעדנו.

משה זלמן פייגלין: לכן, כדי לחזור לארץ-ישראל, לחזור אל הריבונות היהודית, חשו החלוצים הראשונים צורך לנתק את החבל, להיפטר מהדת שזוהתה, ובצדק, עם מארת הגלות.

משה זלמן פייגלין: ולפתע הייתה שוב קרקע יצוקה תחת רגליהם.

משה זלמן פייגלין: חזרנו להיסטוריה, יש לנו אדמה מתחת לרגליים.

משה זלמן פייגלין: בלי האנרגיות הללו מן הסתם לא הייתה קמה מדינת ישראל.

משה זלמן פייגלין: אומנם המשפחה שלי עלתה לארץ אך ורק בזכות האמונה, אבל במשמעות הלאומית המדינית, ככל הנראה, לא היה אפשר לחזור אל הקמת מדינת ישראל בלי ניתוק אותם כבלים שכבלו אותנו אל דת הגלות.

משה זלמן פייגלין: בסיפורו "הדרשה" מתאר הסופר חיים הזז את נאומו של יודק'ה, החלוץ העברי.

משה זלמן פייגלין: אגב, הסופר חיים הזז, סופר העלייה השנייה, אם אני לא טועה, היה אביו של זוזיק, השם ייקום דמו, שנהרג במלחמת השחרור.

משה זלמן פייגלין: זוזיק היה החבר הכי טוב של אבא שלי, זיכרונו לברכה, בגימנסיה "הרצלייה", יחד עם נתיבה בן-יהודה.

משה זלמן פייגלין: מעניין, מעגלים נסגרים.

משה זלמן פייגלין: בסיפור "הדרשה" שם חיים הזז בפיו של יודק'ה, החלוץ העברי, את המילים האלה: "'אתה יכול לקרוא לי יהודי', אומר יודק'ה בנאום נמלץ, 'אבל אני כבר לא יהודי, אני ציוני'".

משה זלמן פייגלין: שנים רבות אחרי זה אומרת הסופרת דורית רביניאן: "'אוסלו' עבורי הוא לשכוח שאתה יהודי"; כך אומרת הסופרת רביניאן.

משה זלמן פייגלין: תהליך מסירת הארץ הוא ניסיון נואש לשוב ולבנות בציפורניים זהות חדשה.

משה זלמן פייגלין: "אוסלו" לא היה תהליך אנטי-ציוני – צדק השמאל; "אוסלו" היה ניסיון נואש להגשים את הצד הזה של הציונות.

משה זלמן פייגלין: חברים יקרים, החברה הישראלית עומדת כיום מול שוקת מוסרית שבורה.

משה זלמן פייגלין: אין לנו עוד יכולת להצדיק את קיומנו הריבוני בארץ הזאת בלי אבינו מלכנו שהשארנו שם בגלות.

משה זלמן פייגלין: עלינו לשוב ולהתחבר לזהותנו.

משה זלמן פייגלין: רק מתוך השיבה אל עצמנו נוכל באמת לתת את מלוא החירות וזכויות האדם לשכנינו ולמגזרים השונים.

משה זלמן פייגלין: עלינו להרים שוב את נס החירות לעם ולעולם.

משה זלמן פייגלין: רבים מדברים כאן על זכויות אדם.

משה זלמן פייגלין: אני אתכם, רבותי.

משה זלמן פייגלין: אתם לא יודעים כמה שאני אתכם, רץ לפניכם, בכל נושא החירות ובכל נושא זכויות האדם.

משה זלמן פייגלין: אם שמתם לב, הדבר הראשון שעשיתי בכנסת היה להקים את השדולה הליברלית בדיוק למטרה הזאת.

משה זלמן פייגלין: אבל אני לא מאמין בחירות ובזכויות אדם שבאות מתוך טשטוש של זהות.

משה זלמן פייגלין: ההוכחה הברורה ביותר לכך היא שרוב הנושאים ברמה של רעיון זכויות האדם נאלמו דום ואף הצטרפו לשלילה הגדולה ביותר של זכויות אדם שהייתה במדינת ישראל – ואני מדבר על העוול הנורא שנעשה בגוש-קטיף.

משה זלמן פייגלין: כל חוק זכויות האדם וחירותו הפך לחוכא ואטלולא; זכויות הקניין, זכויות העבודה – מה שאתם רוצים; הכבוד – מה שאתם רוצים – נרמס ונדרס, על-ידי מי?

משה זלמן פייגלין: על-ידי מי שדיברו כל השנים על זכויות האדם וחירויות הפרט.

משה זלמן פייגלין: כשאני אני – אומר הרבי מקוצק – כשאני אני ואתה אתה, משום שאני אני ואתה אתה, אז אני אני ואתה אתה.

משה זלמן פייגלין: אבל כשאני אני כי אתה אתה, ואתה ואתה כי אני אני, אז אני לא אני ואתה לא אתה.

קריאה: תחזור על זה.

משה זלמן פייגלין: לחזור על זה, אין בעיה.

משה זלמן פייגלין: כשאני אני כי אני אני, ואתה אתה כי אתה אתה – כל אחד מאתנו יש לו הזהות שלו, ואז הכול בסדר – אז אני, ואתה אתה.

משה זלמן פייגלין: אבל אם אני כי אתה אתה, ואתה ואתה כי אני אני – לא ברור לנו מי אנחנו, אנחנו מסתבכים עם הזהות שלנו – אז הכול אבוד.

משה זלמן פייגלין: אז אני לא אני ואתה לא אתה.

משה זלמן פייגלין: בנקודה הזאת נמצאת כיום מדינת ישראל.

משה זלמן פייגלין: כאשר נשוב ונתייצב מאחורי זהותנו הברורה, נוכל לשוב ולשאת בגאון את אותו מסע חירות היסטורי של עם ישראל, את אותו נס חירות היסטורי של עם ישראל, את בשורתנו לעצמנו ולאנושות כולה, תוך מתן חירות של אמת וזכויות אדם אמיתיות גם כלפי פנים וגם כלפי חוץ.

משה זלמן פייגלין: אני מתפלל כי ייתן לי אלוהים את הכוח לחבר בין חזון למציאות, להשיב את מדינת ישראל אל עצמה ואל ייעודה בשירות עם ישראל, ולפי חזון הנביאים – לתקן עולם במלכות שדי.

משה זלמן פייגלין: תודה רבה.

אופיר אקוניס: תודה רבה.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך, חבר הכנסת משה פייגלין.

אופיר אקוניס: מברכת אותך חברת הכנסת ציפי חוטובלי.

אופיר אקוניס: בבקשה, גברתי.

אופיר אקוניס: הנוהג הוא שאחרי אחרון המחבקים או המחבקות את מדברת.

אופיר אקוניס: נמצה, גברתי, את החיבוקים עד – – – פעם עשו פה – אני זוכר בכנסת הקודמת היה החיבוק הגדול, זה היה פרויקט של "גלי צה"ל", אם אינני טועה.

אופיר אקוניס: אני לא זוכר מה היו התוצאות, כמה מתוך ה-120 התחבקו, אני לא זוכר, אבל זה נראה לי גובר, המספר פה.

אופיר אקוניס: בבקשה, חברת הכנסת חוטובלי.

ציפי חוטובלי: ברוך בואך לכנסת ישראל, משה פייגלין.

ציפי חוטובלי: אני שמחה להיות בעלת הכבוד לברך אותך כמי שהיא חברה במפלגתך.

ציפי חוטובלי: מעטים האנשים שמגיעים לכנסת ישראל כמותג פוליטי עוד לפני שהם מגיעים לשבת בספסלי המליאה.

ציפי חוטובלי: אתה הגעת כמותג פוליטי.

ציפי חוטובלי: יש פייגלין המותג, שהיה יותר חזק ממשה פייגלין האדם.

ציפי חוטובלי: יש ה"פייגליניזם" שהדביקו לך.

ציפי חוטובלי: אני רוצה רק להתחיל ולומר, אל תיבהל מהאשמות של משיחיות, כי גדול המנהיגים שלנו, דוד בן-גוריון, הכריז ואמר, ועד היום זה תלוי בחדר סיעת העבודה, שהציונות היא תנועה משיחית.

ציפי חוטובלי: אז כל מי שנמצא בחדר הזה שהוא ציוני ומגדיר את עצמו כציוני, כנראה יש בו מן החיידק הזה של המשיחיות, כי אחרת היינו בברוקלין או במקום פסטורלי אחר, ולא היינו בוחרים את ארץ המאבק הזאת.

ציפי חוטובלי: אני רוצה לברך אותך שתמצא את הכוחות להמשיך במימוש החזון הגדול.

ציפי חוטובלי: יש הרבה מאוד סוגים של פוליטיקאים בבית הזה.

ציפי חוטובלי: יש אנשים שהם מחוקקים נהדרים, יש אנשים שהם אנשי ביצוע טובים, יש אנשים שהם אלופי העולם בלהעביר כסף מוועדת הכספים למקומות הנכונים, יש לקוות.

ציפי חוטובלי: אבל מעטים האנשים שיכולים לזכות בשני הכינויים שאני הולכת לכנות אותך בהם.

ציפי חוטובלי: אחד, זה אנשי חזון – אתה איש חזון גדול מאוד, והבית הזה זקוק לאנשי חזון, שידברו על פוליטיקה לא רק בשפת ההישרדות.

ציפי חוטובלי: הגיע כבר הזמן, אני חושבת, אחרי מספיק שנות קיום, 64 שנים, שמדינת ישראל תתחיל לדבר על התוכן.

ציפי חוטובלי: יש אנשים שמדברים על קיום כלכלי, יש אנשים שמדברים על קיום במובן הביטחוני, אבל שיח הזהות שאתה הגדרת אותו טרם נפתח באמת במדינת ישראל.

ציפי חוטובלי: אני מאוד שמחה שבכנסת הזאת יש מספיק אנשים ששיח הזהות יקר ללבם, ולא משנה אם הם ישבו בצד הזה של המליאה או בצד הזה של המליאה.

ציפי חוטובלי: יש כאן מספיק אנשים שאפשר לנהל אתם את שיח הזהות.

ציפי חוטובלי: הכינוי השני שאני רוצה לכנות אותך בו הוא המהפכן.

ציפי חוטובלי: לא קל להיות מהפכן, משלמים הרבה מאוד מחירים.

ציפי חוטובלי: יותר קל לחייך, להיות נחמד, ליהנות מחיבוקו של ה"מיינסטרים".

ציפי חוטובלי: המהפכן תמיד מקבל קיתונות של בוז.

ציפי חוטובלי: תשאל את הרצל איך זה הרגיש להיות זה שצועק שהעם היהודי צריך לחזור לארצו, ומוקע מכל כנס כמי שהוא המשוגע של העיירה.

ציפי חוטובלי: בהתחלה מתחילים כמשוגע של העיירה, אחר כך קמה מזה מדינה.

ציפי חוטובלי: לכן, אני חושבת ששתי התכונות האלה נדרשות לבית הזה, ואתה מביא אתך את התכונות האלה.

ציפי חוטובלי: אני יכולה להעיד ברמה האישית שהרבה מהיכולת שלי להשתלב במפלגת השלטון נבעה מהחזון הגדול של "מנהיגות יהודית" שאתה הקמת ב-1996.

ציפי חוטובלי: אתה בעצם ראית את הציונות הדתית כמי שהיא איננה סקטור, כמי שהיא איננה זקוקה למפלגות נישה כדי להשפיע על הזהות של המדינה הזאת, אלא כמי צריכה לעמוד בחזית יחד עם המפלגה שהיא בעצם המפלגה של עם ישראל, מפלגת הליכוד.

ציפי חוטובלי: אני מאוד גאה, מאוד גאה על זה שאתה היום, כמי שהקים את הגוף הזה שנקרא "מנהיגות יהודית", חלק אינטגרלי של המפלגה, ואתה יושב כאן כחלק מאתנו.

ציפי חוטובלי: אני רוצה להגיד משהו קצת ברמה האישית.

ציפי חוטובלי: יצא לי לבקר בבית שלך כמה פעמים.

ציפי חוטובלי: פעם אחת בנסיבות לא משמחות, ניחום אבלים, ופעם אחת כשביקרתי בשבת בבית שלך.

ציפי חוטובלי: לא מקובל אולי לומר, אבל בכל זאת אני אגיד.

ציפי חוטובלי: מאחורי הרבה מאתנו יש בני-זוג, יש אנשים שבעצם הם הכוח של המשפחה.

ציפי חוטובלי: מאחורי משה יש צפורה, ציפי פייגלין הנפלאה.

ציפי חוטובלי: אני שולחת לה כאן חיבוק גדול שאומר: כל הכבוד לך שהיה לך כל השנים האלה הכוח לשאת את החזון הגדול הזה, את האי-פשרה, את היכולת, באמת, לצעוד קדימה למרות הרבה מאוד מאבקים שלא תמיד צלחו.

ציפי חוטובלי: יש לך עכשיו את הנחת לראות את בעלך יושב בכנסת ישראל.

ציפי חוטובלי: אז כל הכבוד לציפי שנשאה אתך בנטל הזה כל השנים.

ציפי חוטובלי: וגם לילדים המקסימים.

ציפי חוטובלי: אני יודעת איזו התמודדות אישית אתם עברתם עם הסיפור של דוד, ואני חושבת שגם הסיפור הזה הוא חלק ממסע הגבורה שלכם כמשפחה.

ציפי חוטובלי: אני רוצה להגיד שיש תמונה אחת ששבתה את לבי כשהייתי אצלכם בבית.

ציפי חוטובלי: יש תמונה מהמושבה כינרת, צילום בשחור-לבן של ילדים יפהפיים שיושבים על שפת הכינרת.

ציפי חוטובלי: זאת תמונה שבעיני, לפחות, מסמלת את החזון הציוני שלכם.

ציפי חוטובלי: הציונות שלך לא שונה מהציונות של אותם חלוצים במושבה כינרת.

ציפי חוטובלי: אתם חלק מאותם אנשים שהאמינו בארץ הזאת, שהאמינו בקיומה של המדינה הזאת, שיודעים שעכשיו הגיעה העת לדבר על התוכן, לדבר על חזון מדינת היהודים.

ציפי חוטובלי: עכשיו, בקדנציה הזאת – במשמרת שלנו, כפי שמכנים את זה – זה האתגר הכי גדול שלנו.

ציפי חוטובלי: ואני שמחה שיחד אתך יש הרבה שותפים שיעזרו לך לממש את החזון.

ציפי חוטובלי: ברוך הבא וברכת הצלחה.

אופיר אקוניס: תודה רבה לחברת הכנסת ציפי חוטובלי.

אופיר אקוניס: תם סדר-היום.

אופיר אקוניס: הישיבה הבאה תתקיים ביום שני, ח' באדר התשע"ג, 18

אופיר אקוניס: בפברואר 2013, בשעה 16:00.

אופיר אקוניס: ישיבה זו נעולה.