ישיבת מליאה, כנסת 18, פרוטוקול מספר אירוע מיוחד במליאת הכנסת לציון מלאות שישים-ושתיים שנים לכינון הכנסת, 2011-01-24 00:00

ראובן ריבלין: היום יום שני, י"ט בשבט התשע"א, 24 בחודש ינואר 2011 למניינם, אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

ראובן ריבלין: מכובדי ראש הממשלה, חבר הכנסת בנימין נתניהו, גברתי ראש האופוזיציה, חברת הכנסת ציפי לבני, מכובדי השרים, חברי הכנסת בהווה ובעבר, יושב-ראש הוועדה הציבורית שגיבשה את ההצעה לקוד האתי של חברי הכנסת, השופט בדימוס, שופט בית-המשפט העליון, פרופסור יצחק זמיר, חברי הוועדה, השופט בדימוס יצחק אליאסוף, והשר וחבר הכנסת לשעבר חיים קורפו, גם פרופסור אסא כשר, פרופסור סוזי נבות, השר וחבר הכנסת לשעבר עוזי ברעם, וסגנית יושב-ראש הכנסת רוחמה אברהם-בלילא, רב-סמל בכיר סלמאן עמאר, ממשמר הגבול, שבזכות תושייתו ויכולת הביצוע שלו נמנע אסון כבד בשרפת הרכבת – כמו גם ברוכים בני משפחתו, המלווים אותו היום – והמשתתף היום בחגיגות יום ההולדת של הכנסת כהוקרה של עם ישראל כולו למעשהו, ליוזמתו ולתושייתו, חיילים, מורים, הורים ותלמידים יקרים, הקהל הנכבד שבא לחגוג את יום כינונה של כנסת ישראל.

ראובן ריבלין: בפתח דברי מבקש אני לשלוח, בשם הכנסת כולה, את תנחומינו לנשיא המדינה, מר שמעון פרס, במות עליו רעייתו סוניה, שהיתה אישיות בפני עצמה.

ראובן ריבלין: יהי זכרה ברוך.

ראובן ריבלין: אני שמח לפתוח את הישיבה החגיגית לרגל יום הולדתה ה-62 של הכנסת.

ראובן ריבלין: אני מברך את מיטב הנוער הישראלי לגווניו, שיושב כאן עמנו היום.

ראובן ריבלין: ברוכים הבאים להיכל הדמוקרטיה הישראלית.

ראובן ריבלין: הבית הזה הוא מרכז העצבים החשוף של החברה הישראלית כולה.

ראובן ריבלין: הוא זירת המפגש והוויכוח שלה; הוא זירה מכוננת של יחסי הרוב והמיעוט המתקיימים בה.

ראובן ריבלין: ביום חגה ה-62 של הדמוקרטיה הישראלית, נברך: שהחיינו וקיימנו והגיענו לזמן הזה.

ראובן ריבלין: ידידי הצעירים, במרוצת השנים עמדו כותלי הבית הזה בפני סערות וטלטלות קשות וכואבות, ויכלו להן.

ראובן ריבלין: ואולם, קיומו של הבית הזה, משכנה של הדמוקרטיה הישראלית, איננו חוק טבע ואיננו מובן מאליו.

ראובן ריבלין: אני חושש שהיום רבים בתוכנו עייפו מהעמידה הערנית והתובענית על משמר זהותה של מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית.

ראובן ריבלין: עוד מראשית ימיו של הבית הזה, זהותה הכפולה של המדינה היהודית והדמוקרטית שימשה מושא להתקפות בלתי פוסקות.

ראובן ריבלין: ואולם, בעוד שבעבר הגיעו התקפות אלה מקבוצות מיעוט קיצוניות בקצוות הבית הזה, הרי שהיום, לדאבוני, הן מגיעות גם מקרב הרוב שבו.

ראובן ריבלין: נדמה שהיום, במקום לעסוק בפיצוח הנוסחה ליצירת חברה בריאה ובעלת ערכים משותפים, עשה לו הפרלמנט הישראלי מנהג, מימין ומשמאל, לטפח את מלאכת ההקצנה ואת אמנות ההתרסה.

ראובן ריבלין: רבים מדי בתוכנו מתייחסים בזלזול לעתידה של החברה בישראל וליכולת שלה ליצור "חוויה ישראלית" משותפת.

ראובן ריבלין: ההתמקדות בניסיון לפגוע במיעוטים שבתוכנו ולהדגיש את מוקדי החיכוך עמם מכלה כל חלקה טובה בדמוקרטיה הפרלמנטרית שלנו.

ראובן ריבלין: נוצרה אצלנו אווירה שבה רוב יכול להכות מיעוט: חילונים יכו חרדים, חרדים יכו חילונים; יהודים יכו ערבים, ערבים יכו יהודים; עשירים יכו עניים, וכמעט אין גבולות של מותר ואסור.

ראובן ריבלין: כאשר מפירים את כללי המשחק, הם מופרים לכל רוחב החברה הישראלית.

ראובן ריבלין: לצערי, היום אנו מנסים להכריע מחלוקות עקרוניות רק על-ידי שימוש פסול בעקרונות הכרעת הרוב.

ראובן ריבלין: ואולם היה זה ז'בוטינסקי, גדול הוגיה של המדינה היהודית והדמוקרטית, שטען, כי הזדהות עיוורת של הדמוקרטיה עם שלטון הרוב איננה מהווה פתרון מעשי, וחמור מכך – נושאת פגם מוסרי.

ראובן ריבלין: וכך אמר: "אך שטות היא לזהות את שלטון הרוב עם תמצית הדמוקרטיה והחירות.

ראובן ריבלין: שלטון הרוב נשאר בעיקרו בגדר מעשה כפייה וכניעה, ולעולם אין להתייחס אליו כאידיאל.

ראובן ריבלין: את טעם הדמוקרטיה יש לחפש בתורת ההסכם והפשרה".

ראובן ריבלין: כך כתב ז'בוטינסקי.

ראובן ריבלין: חברי, השרים, השרים לשעבר, השרים לעתיד, אדוני ראש הממשלה, גברתי ראש האופוזיציה, השימוש בכוחו של הרוב עשוי לנבוע מתחושה של הציבור הישראלי שהוא עצמו מוחזק כבן-ערובה בידי קבוצות מיעוט.

ראובן ריבלין: ואולם בל נשכח שכך או כך, שלטון הרוב או המיעוט מהווים סילוף עגום של המשנה הדמוקרטית ואינם מספקים פתרון מעשי, ודאי שלא מוסרי, לאתגרים המונחים בפנינו.

ראובן ריבלין: מעשית, בל נטעה.

ראובן ריבלין: אין בכוחה של חקיקה לבדה לחולל שינוי פנימי ומקיף, כפי שלא ניתן לצוות על "נאמנות שבלב".

ראובן ריבלין: ומעל לכול, מוסרית, כאשר עקרון "הכרעת הרוב" עולה מדרגה, עולה ממדרגת אמצעי, כלי פרגמטי, לתורת ערך ואידיאל – אוי לאותה דמוקרטיה ואבוי לאותה חברה.

ראובן ריבלין: כאשר מתקבל הרושם שעוצמת הרוב יכולה לשמש פתרון פשטני וזול לכל הסוגיות המטרידות אותנו, הרי שמשהו כבה בנשמת הדמוקרטיה, משהו כבה בנשמת אותה חברה.

ראובן ריבלין: הפתרון לפגיעה בציבור ובביטחונו איננו יכול להימצא באגרופיו הפרלמנטריים של הרוב, כשרים תקנונית ככל שיהיו, כי אם בכלים הלגיטימיים של מערכת המשפט בישראל.

ראובן ריבלין: הלך הרוח הזה רק מעמיק את השבר ואת השסע הקיימים בחברה הישראלית וממילא יוצר קרע בין רכיבי זהותה כמדינה יהודית ודמוקרטית.

ראובן ריבלין: ידידי הצעירים, יושבי הבית הזה אינם רק שליחי ציבור כי אם מנהיגיו של הציבור.

ראובן ריבלין: מוטלת עלינו ועליכם, דור ההמשך, האחריות והחובה שלא להפריע את תנודתה התקינה והמטרידה של מטוטלת הוויכוח בין הרוב למיעוט.

ראובן ריבלין: רק קיומו של ויכוח אמיתי מהווה את זכות הקיום של הבית הזה; רק בכוחו להבטיח את חוסנה של הדמוקרטיה בישראל.

ראובן ריבלין: אני מבקש, בשם הכנסת כולה, להודות למרכז הלימודי בכנסת, שהוא מיזם משותף למשרד החינוך ולכנסת, אדוני שר החינוך, ובפרט לגברת נאוה רוזן, על הסיוע בהפיכתה של "הכנסת הצעירה" מחזון למנהג.

ראובן ריבלין: אל החגיגיות של היום הזה נוספת בשורה פרלמנטרית משמחת.

ראובן ריבלין: היום אנו משלימים את הקוד האתי החדש, התהליך שעליו הכרזנו בשנת 2003, בתחילת כהונתה של הכנסת השש-עשרה.

ראובן ריבלין: עד כה, שבע שנים מאז החל התהליך הזה, טרם הצלחנו להביאו לסיום.

ראובן ריבלין: ועדת-זמיר גיבשה את הטיוטה לקודקס אתי זה והגישה את המלצותיה בשנת 2006.

ראובן ריבלין: היום מונחת טיוטת הקוד האתי החדש על שולחן הכנסת לאחר עבודה מאומצת ומורכבת של ועדת הכנסת בראשותו של חבר הכנסת יריב לוין וקודמתו, חברת הכנסת רוחמה אברהם לפני היותה שרה, ושל ועדת המשנה בראשות ג'ומס.

ראובן ריבלין: ותיכף נבהיר.

ראובן ריבלין: אני מבקש לפנות היום אל שולחינו, אזרחי ישראל, ולומר: יושבי הבית הזה אינם מנותקים מן המתרחש.

ראובן ריבלין: אנו מודעים לתדמית הציבורית הקשה שדבקה בבית הזה בצדק או שלא ואנו חוששים מפני הסכנה שמא היא תביא לאובדן הלגיטימיות של המערכת הפוליטית.

ראובן ריבלין: לכן, השלמתו של הקודקס האתי החדש מהווה ביטוי למחויבות ולנחישות של היושבים כאן לפעול לשינוי תדמיתה של הכנסת.

ראובן ריבלין: חברי, ראשון לנחושים ולמחויבים לפניה של הפוליטיקה הישראלית ולרווחתה של החברה הישראלית הוא חבר הכנסת חיים אורון, הלוא הוא ג'ומס, החתום על השלמת גיבושו של הקודקס האתי.

ראובן ריבלין: עם החלטתו של ג'ומס, שכבר נודעה בציבור, לעזוב את הבית הזה, תאבד הכנסת סמל מסמליה, אידיאולוג אמיתי ופרלמנטר מהשורה הראשונה.

ראובן ריבלין: פרישתו העתידה של ג'ומס מהבית הזה, גם אם היא לא מהעשייה הפוליטית אלא רק מהבית הזה, תהדהד זמן רב בין כתליו.

ראובן ריבלין: סמלי הוא בעיני שדווקא ג'ומס, ששימש במידה רבה כמצפן של הבית הזה, הוא שמניח בפני דורות הפוליטיקאים הבאים את עשרת הדיברות להתנהלותה הנורמטיבית, התקינה של הכנסת.

ראובן ריבלין: אני מבקש להודות לך, ג'ומס, בהזדמנות זו, של חגיגת יום הולדתה ה-62 של הכנסת על פרי עמלך החיוני והמבורך שזיכה את הרבים, ואני מזמין אותך לעלות ולבוא לדוכן הנואמים על מנת להציג את עיקרי דוח האתיקה, שאותו אנחנו מביאים היום לכנסת בחגיגיות.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חיים אורון, בבקשה.

ראובן ריבלין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, ההספד היה מוקדם עוד בחודשיים.

ראובן ריבלין: באתי להלל את ג'ומס, לא להספידו.

ראובן ריבלין: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, השופט זמיר וחברי הוועדה, אורחים ואורחות נכבדים, אני מתכבד בזה, כפי שאמר היושב-ראש, להניח בפני חברי הכנסת הצעת כללי אתיקה לחברי הכנסת כפי שגובשה בוועדת משנה של ועדת הכנסת, ואני רוצה להקדים להגשה הזאת כמה אמירות.

ראובן ריבלין: בתחושת ליקוי המאורות שהיושב-ראש תיאר אותה בשפתו בפתח דבריו נוצר שיבוש, ואני מקווה שהקוד הזה, שמונח בפניכם, יגרום להבהרת השיבוש הזה.

ראובן ריבלין: הלכה והתגבשה נורמה בחברה הישראלית שמה שאיננו פלילי הוא תקין, ואם ההאשמה כלפי איש ציבור איננה מצליחה להתגבש לכלל כתב אישום, הרי הוא זכאי.

ראובן ריבלין: והקוד האתי בא לומר: חברות וחברים, יש רף, אני מקווה הרבה יותר גבוה, שקודם לקוד הפלילי.

ראובן ריבלין: הוא לא נמצא שם.

ראובן ריבלין: מה שהוא פלילי איננו נמצא בקוד האתי בהגדרה, אבל יש מותר ואסור במישור האתי, שמחייב את כולנו, שצריך להביא את כולנו להתנהגות משותפת כזאת ולא אחרת, ובעיקר מטיל על כל אחד ואחד מאתנו חובות שחובה עליו לעמוד בהן, ואם הוא לא עומד בהן, חובתה של הכנסת, במנגנון שמפורט כאן, לפעול למען קיומן של הנורמות הללו.

ראובן ריבלין: הקוד האתי מסמן סף מינימום, שאותו בשום פנים ואופן אסור לעבור.

ראובן ריבלין: אני לא מאמין שחברה שתהיה נעדרת מכנה משותף נורמטיבי, מעבר לחילוקי הדעות, מעבר למחלוקות השונות, תוכל ולו באמצעות קוד אתי מפורט ומשוכלל ביותר לעמוד בפני עצמה ובעיקר כלפי הציבור באתגרים הגדולים שעומדים בפניה.

ראובן ריבלין: זו התכלית של הקוד שמוגש כאן ואני מקווה שאנחנו עומדים בו.

ראובן ריבלין: המסמך שמובא בפני חברי הכנסת הוא המשכם של כללי אתיקה שחוברו והונחו על שולחן הכנסת לפני כמעט 30 שנה, בשנת 1983.

ראובן ריבלין: מאז נוספו עליהם במשך השנים על-ידי ועדות אתיקה לדורותיהן וועדות כנסת לדורותיהן שורה ארוכה של החלטות, פירושים ותוספות לכללים הללו.

ראובן ריבלין: המהלך שיזם יושב-ראש הכנסת עוד בכהונתו בכנסת השש-עשרה, להטיל על ועדה ציבורית בראשות שופט בית-המשפט העליון בדימוס, השופט זמיר וחברי הוועדה, שהיושב-ראש כבר מנה אותם – אני לא אחזור על שמם כאן – יצר את הבסיס שעליו פעלה ועדת המשנה שלנו.

ראובן ריבלין: אני לא אפרט את מה שמופיע בדוח.

ראובן ריבלין: הוא מפורט ורחב, ובסוף דברי אני אומר כיצד חברי הכנסת יכולים להשתלב בתהליך הזה.

ראובן ריבלין: אבל אני אקרא מתוך סעיף המטרה.

ראובן ריבלין: אגב, זאת אחת התרומות של ועדת-זמיר, שבכל אחד מסעיפי הקוד יש סעיף מטרה שמגדיר מהי מטרתו של הסעיף הזה.

ראובן ריבלין: ובסעיף המטרה לקוד כולו נאמר: "מטרתם של כללים אלה היא לטפח התנהגות ראויה של כל אחד מחברי הכנסת" – האחריות היא על כל אחד מחברי הכנסת – "בהתאם לשליחותו כחבר הכנסת," – מתוך הכרה בשונות ובעמדות הלגיטימיות השונות של כל אחד מחברי הכנסת, אבל במכנה המשותף שמחייב אותם לפעול על-פי כללים מוסכמים – "כדי לשפר את תפקוד הכנסת ואת מעמדה המיוחד כמוסד עליון במשטר הדמוקרטי, לשמור על כבודה, להבטיח טוהר מידות ולקדם את אמון הציבור בכנסת.

ראובן ריבלין: " זוהי מטרת הקוד, זוהי תכלית העבודה שעשינו במהלך למעלה מ-20 ישיבות, כדי להציג את המסמך שמונח בפניכם.

ראובן ריבלין: עשינו את זה קבוצה של חברי כנסת – וכדי לא לפגוע באף אחד אני לא אזכיר אותם בשמם – שפעלו באופן יותר אינטנסיבי בקידום המהלך הזה.

ראובן ריבלין: אני מוכרח לציין שרוב-רובן של ההחלטות, כמעט כולן, התקבלו על-ידינו בהסכמה.

ראובן ריבלין: פשרה, שלעתים היתה פשרה עם דוח הוועדה – בהרבה מקרים היתה פשרה בין חברי הוועדה.

ראובן ריבלין: אבל יש לי הרגשה שהפשרות שהגענו אליהן במהלך התהליך הזה לא עמעמו את משמעותו של הדוח, לא טשטשו את מהותו, ונדמה לי שלמרות היכולת לבוא בפני הכנסת ולומר, יש לנו קוד מוסכם על ועדת המשנה, אנחנו מביאים אותו בהסכמה ומקווים שהתהליך הבא יימשך באותה אווירה ובאותה מתכונת.

ראובן ריבלין: יושב-ראש ועדת הכנסת, חבר הכנסת יריב לוין, בכמה ישיבות, וגם היום כשהצגנו את הדוח בפני הציבור, חזר ואמר שהוא מקבל את המקל, רואה את חובתו להביא לאישור הכללים בוועדת הכנסת בהקדם – זו המתכונת – ואותם סעיפים שמחייבים שינויי חקיקה, להשלים את שינויי החקיקה, ובכך לקבל את הדוח השלם.

ראובן ריבלין: חברי הכנסת נקראים כמובן לעבור על הדוח ונתונה להם תקופה, עד 14 בפברואר, להעיר את הערותיהם.

ראובן ריבלין: אחרי שיתקבלו הערות מחברי הכנסת, מכל חבר כנסת – אין פה מהלכים סיעתיים – ועדת הכנסת תתכנס ותדון בהערות הללו, ותאשר – היא הגוף המוסמך היחיד לאשר את הכללים כפי שהונחו פה.

ראובן ריבלין: הרב קוק מקשה: מהו ציבור?

ראובן ריבלין: צדיקים, בינוניים ורשעים.

ראובן ריבלין: צדיקים – לא זקוקים לתורה ומצוות; רשעים – תורה ומצוות, הם ימצאו את כל הדרכים כיצד להפר אותן; בינוניים – ואני מקווה שאף אחד לא ייפגע אם אומר שרובנו נמצאים שם – הם זקוקים לתורה ומצוות, ובענייננו – לקוד אתי.

ראובן ריבלין: ממשיך ואומר הרב קוק שלא במקרה "צִבּוּר" נכתב בארבע אותיות: צדיקים – אות אחת; רשעים – אות אחת; בינוניים – הם הרוב.

ראובן ריבלין: אנחנו מתכוונים כאן, בקוד הזה, בעצם להניח בפני הציבור כולו ובפני חברי הכנסת אמת מידה, סרגל מדידה, דפוס התנהגות שיהווה דפוס התנהגות לחברי הכנסת בדורות הבאים.

ראובן ריבלין: אני רוצה לסיים בתודות ליושב-ראש הכנסת, שהטיל עלינו את המשימה הזאת – היא לא פשוטה ואני מקווה שעמדנו בה; לחברי ועדת המשנה, שהקדישו הרבה מאוד מזמנם בין הישיבות האחרות כדי לקדם את התהליך; ליושב-ראש ולחברי ועדת-זמיר; לארבל אסטרחן ואיל ינון מהמחלקה המשפטית של הכנסת, שבקוד הזה העמסנו עליהם עוד מטלות; לצוות עובדי ועדת הכנסת.

ראובן ריבלין: ללא עבודת כל אלה לא היינו מגיעים לכאן.

ראובן ריבלין: תודה רבה, ואני מקווה שהנחנו ביום חגה של הכנסת תשורה מתאימה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת חיים אורון.

ראובן ריבלין: תודה רבה לכל חברי ועדת-זמיר – לשופט זמיר, לשופט אליאסוף, לחברי הכנסת והשרים לשעבר, חיים קורפו ועוזי ברעם, לפרופסור סוזי נבות, לאסא כשר, לרוני בר-און שהיה חבר בוועדה בזמן היותו יושב-ראש ועדת הכנסת בכנסת השש-עשרה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לכולם.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים לסדר-היום העיקרי של ישיבה זו, וזה שאילתות דחופות של הנוער לשרי הממשלה הנמצאים כאן ליד שולחן הממשלה.

ראובן ריבלין: אני מתכבד להזמין את התלמיד דורון שבתאי, מבית-ספר תיכון באר-טוביה, ואת חבר הכנסת שי חרמש, אשר יציג אותו להצגת שאילתא בנושא: מדיניות משרד הפנים וזכויות האדם, שעליה ישיב כבוד סגן ראש הממשלה ושר הפנים אלי ישי.

ראובן ריבלין: בבקשה, שי חרמש.

ראובן ריבלין: אתה, דורון, כבר תעמוד על-ידו.

שי חרמש: חג שמח לכולם, לכנסת ולכל עם ישראל ולדמוקרטיה בישראל.

שי חרמש: כנציג ההתיישבות בכנסת, אני גאה להציג את דורון שבתאי, בן מושב בית-עזרא שבמועצה האזורית באר-טוביה.

שי חרמש: דורון מדריך, מתנדב ומחנך בתנועת הנוער העובד והלומד.

שי חרמש: דורון מבקש לקבל מענה בסוגיה שבני-נוער רבים בישראל מודאגים ממנה לא אחת בימים אלה והיא קשורה לחוסן הדמוקרטי של ישראל, לכיבוד פסקי בתי-המשפט ולערך העליון של כבוד האדם וחירותו.

שי חרמש: כמדריך בתנועת נוער אידיאולוגית הוא נדרש לא אחת לתת הסבר לתהליכים בחברה הישראלית, כחלק ממסורת חינוכית שעליה אמונות תנועות הנוער.

שי חרמש: שורשי הסוגיה שיציג עתה דורון לסגן ראש הממשלה ושר הפנים, הרב אליהו ישי, היא עתיקת יומין: הציווי להתייחס בכבוד לגר היושב בתוכך.

שי חרמש: נראה כי היום סוגיה זו עולה מחדש במשנה מרץ ומשנה תוקף לנוכח הצעת חוק ביוזמת הממשלה הפוגעת בערכי יסוד אלה שעליהם אנו מצווים.

שי חרמש: דורון, יש לך הזדמנות אחת וראשונה – אולי בעתיד יבואו נוספות – לעמוד בפני מליאת הכנסת, ראש הממשלה והממשלה כולה ולהציג את השגתך לחוק הזה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: דורון ימתין.

ראובן ריבלין: אני מזמין את שר הפנים וסגן ראש הממשלה אלי ישי לעלות על דוכן הנואמים, לשמוע את השאילתא של דורון.

דורון שבתאי: תודה רבה לחבר הכנסת חרמש על המלים החמות.

דורון שבתאי: אדוני יושב-ראש הכנסת, כנסת נכבדה, שלום, שמי דורון שבתאי, ממושב בית-עזרא שנמצא במועצה האזורית באר-טוביה.

דורון שבתאי: אני לומד בתיכון האזורי באר-טוביה בכיתה י"ב, במגמות תקשורת ומדעי החברה.

דורון שבתאי: הפעילות ההתנדבותית העיקרית שלי היא בחטיבת בני המושבים של הנוער העובד והלומד, שם אני מתפקד כמש"ץ – מנחה שכבה צעירה – ומקווה לקחת חלק בגרעין "עודד", שהוא שנת השירות של התנועה, או בכל שנת שירות אחרת.

דורון שבתאי: כפי שאמר חבר הכנסת המכובד חרמש, השאילתא שלי מופנית לשר הפנים וסגן ראש הממשלה, כבוד השר אלי ישי.

דורון שבתאי: כבוד השר, לאחרונה הציע משרדך הצעת חוק שתחייב עובדים זרים שהתחתנו עם אזרחים ישראלים לצאת לתקופת צינון – כלשון החוק – מהארץ לפני קבלת אזרחות ישראלית.

דורון שבתאי: הדבר אומר שהאזרח הישראלי מחויב או לגזור על עצמו גלות מרצון או להיפרד מבן או בת-זוגו, על מנת לממש אהבתו.

דורון שבתאי: הצעה זו עומדת לכאורה בניגוד לפסקי בית-המשפט העליון שנפסקו בשנים 1999 ו-2006, שקבעו שהצעות חוק אלה פוגעות בזכויות האדם והאזרח וכי אין הן חוקתיות.

דורון שבתאי: כבוד השר, אני מדריך כבר שלוש שנים.

דורון שבתאי: פעם בשבוע, בימי שישי, אני עומד מול ילדים ונוער ומלמד אותם על חשיבות שלטון החוק וערכים נוספים.

דורון שבתאי: כבר 12 שנה אני תלמיד ולומד שנה-שנה על חשיבות שלטון החוק בשיעורי אזרחות.

דורון שבתאי: כמדריך, אני פונה אליך: כיצד אוכל לעמוד מול חניכי ולחנך אותם לכיבוד שלטון החוק, כאשר לכאורה מנהיגינו אינם עושים כך?

דורון שבתאי: וכתלמיד, אני שואל אותך: כיצד אוכל למלא תשובה במבחן באזרחות שמפרטת כיצד, למה ועד כמה שלטון החוק הוא סוגיה מרכזית במדינה דמוקרטית, מבלי להרגיש כאילו אני משקר לעצמי, כבוד השר.

דורון שבתאי: ולכן ברצוני לשאול: 1.

דורון שבתאי: האם אין בהצעת חוק זו זלזול בפסיקות בית-המשפט?

דורון שבתאי: 2.

דורון שבתאי: האם אין בהצעת חוק זו פגיעה במעמדה של ישראל כמדינה דמוקרטית?

דורון שבתאי: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה, דורון, נא לשבת.

ראובן ריבלין: לא, חברת הכנסת, מה קרה, לא מוחאים כפיים בכנסת ישראל כי פעמים, הנואמים יכולים לקחת ברצינות את מחיאת הכפיים.

רוחמה אברהם-בלילא: הוא עשה את זה בצורה מדהימה.

ראובן ריבלין: בבקשה, כבוד סגן ראש הממשלה ושר הפנים ישיב.

אליהו ישי: אדוני היושב-ראש, ראשית, אני באמת רוצה לברך את דורון.

אליהו ישי: אתה שאלת שאילתא כאילו אתה חבר כנסת ותיק מבין חברי הבית פה, ואני מאחל לך שבעתיד תמצא את עצמך בין חברי הכנסת – הדור הצעיר, הדור הבא, שלעתיד גם יחליף אותנו.

רוני בר-און: - - -

אליהו ישי: רוני בר-און אומר: אולי מש"ס.

אליהו ישי: ייתכן מאוד שכן, הוא יחזור בתשובה ויבוא לש"ס.

אליהו ישי: אז אני באמת מאוד מברך אותך על השאילתא ואני מבקש מיושב-ראש הכנסת – היות ששאלת כל כך טוב ובביטחון כזה – שלא ינכה לך את זה כשתהיה חבר כנסת.

אליהו ישי: נהוג שבנאום הראשון לא מפריעים.

אליהו ישי: אני מבקש שאז לא תנכה לו בנאום הראשון ותאפשר לו לנאום נאום ראשון כחבר כנסת.

אליהו ישי: מכובדי חברי הכנסת, אתה יכול להיות רגוע כתלמיד וגם כמדריך בבואך להשיב ולהדריך בני-נוער.

אליהו ישי: ראשית, הוועדה שהוקמה על-ידי ראש הממשלה בממשלת ישראל הנוכחית – ועדה שיושבים בה שרים בכירים מאוד – שר המשפטים, שר האוצר, אנוכי, שרים נוספים, השר מרידור ועוד – יושבים בוועדה הזאת ודנים ובוחנים ובודקים את הליך החקיקה בכל מה שקשור לדין האזרחות.

אליהו ישי: ואני יכול לומר לך שמדינת ישראל היא בין המדינות המקילות בהשוואה למדינות אחרות בעולם בכל מה שקשור לאזרחות ולהתאזרחות.

אליהו ישי: עדיין, מדינות נאורות באירופה ועוד, החקיקה אצלן בכל מה שקשור להתאזרחות היא הרבה יותר קשה, מורכבת וקשוחה מהחקיקה במדינת ישראל כיום.

אליהו ישי: ובכלל, אם יאושר החוק בסופו של דבר, הוא עדיין הרבה יותר קל בהשוואה למקומות אחרים.

אליהו ישי: אז קודם כול, אני רוצה להניח את דעתך בבואך לדבר בפני תלמידיך וחניכיך.

אליהו ישי: דבר נוסף, מדינת ישראל חייבת לשקול ולראות בראייה רחבה את מכלול הבעיות של החברה בישראל, לא כפי שרואה אותן אדם באופן פרטי.

אליהו ישי: אתה יכול לראות את זה בראייה פרטית ובשיקול מאוד דעתני, אבל יחיד.

אליהו ישי: מה שמצוות הממשלה וכנסת ישראל לראות בבואן לחוקק חוקים ולקבל החלטות ולהתקין תקנות – הן חייבות לראות את זה בראייה רחבה, כאשר חייבים לבלום מראש בחקיקה ולמנוע תהליך של מרמה בכל מה שקשור להתאזרחות.

אליהו ישי: אין מקום בעולם שמאפשר אזרחות אוטומטית שלא בנויה בהדרגה.

אליהו ישי: על אף אחד לא גוזרים גלות במידה שהוא מצא לנכון לאהוב פה אחד מבני הארץ, או ההיפך, אלא יש לו האופציה לבוא למשרד הפנים – גם במסגרת החקיקה החדשה – ולהיכנס לתהליך.

אליהו ישי: מקרים רבים – מקרים רבים מאוד – נמצאו שלאחר הזוגיות או הידידות שנרקמה בין בני-הזוג, תקופה קצרה לאחר המעמד, ראו זה פלא, פג כל הקשר ואותו אדם נמצא אזרח מן השורה, וכדומה.

אליהו ישי: ולכן, ממשלה וכנסת חייבות לבחון את הנושא הזה בראייה מאוד-מאוד רחבה.

אליהו ישי: ואני מוכרח לומר לך – יש פה קואליציה, אופוזיציה, כמו בכל כנסת.

אליהו ישי: כמעט תמיד – לא משנה מה – כמעט תמיד, לרוב, ברוב החוקים בכנסת תמצא את האופוזיציה נגד הקואליציה ותמצא גם כן קדנציה לאחר מכן את אותה אופוזיציה שנכנסה לקואליציה, או שהיא הרכיבה את הממשלה, מצביעה בדיוק ההיפך ממה שהצביעה בקדנציה קודם לכן.

אליהו ישי: זה חלק מהפוליטיקה, שאתה מן הסתם מכיר אותה ולומד אותה היטב.

אליהו ישי: הוועדה היא ועדה מאוד רצינית, בראשות שר המשפטים – ועדה מאוד מקצועית, עם אנשי מקצוע מכל משרדי הממשלה.

אליהו ישי: היא תקדם את הצעת החוק ואני יכול להניח את דעתך שהצעת החוק שתתקבל פה בישראל, תהיה חייבת – א.

אליהו ישי: לשמור על הרוב היהודי במדינת ישראל; ב.

אליהו ישי: מכל מקום, הצעת החוק, שכולי תקווה, אם היא תהיה עדיין – אני לא יכול לומר בוודאות שהיא לשביעות רצוני כי עדיין יש חילוקי דעות בין החברים – אבל כשתגיע הצעת החוק לכנסת, אני יכול לומר לך, גם על הצד המחמיר, אם יתקבלו סעיפים בצד המחמיר, עדיין אנחנו בין המדינות המקילות ביותר בעולם המערבי המפותח.

אליהו ישי: יש לו אולי זכות לעוד שאלה.

אליהו ישי: לא, אדוני היושב-ראש?

רוחמה אברהם-בלילא: התשובה היתה כל כך מפורטת.

ראובן ריבלין: בבקשה.

דורון שבתאי: כבוד השר, ראשית, תודה רבה על התשובה המנומקת.

דורון שבתאי: משהו אחד שלא הבנתי.

דורון שבתאי: אחד מהנימוקים לחוק, שהצגת, זה אותם עובדים זרים שמתחתנים לכאורה עם אזרחים ישראלים ונפרדים באורח פתע כביכול מאותם אזרחים לאחר תקופת האזרחות.

דורון שבתאי: השאלה שלי, האם להערכתך חוק כזה – שהוא מהווה עונש קולקטיבי – הוא ריאלי ומהווה תחליף למתן מענה ספציפי לאותן משפחות, לאותם מקרים עברייניים.

אליהו ישי: אין פה עונש קולקטיבי, יש פה תהליך שחייב לאפשר למקבלי ההחלטות – במקרה הזה, שר הפנים – לבחון ולבדוק בצורה ברורה, באמות-מידה מאוד מידתיות, מה נכון ומה לא נכון.

אליהו ישי: זה ודאי לא חל באופן קולקטיבי.

אליהו ישי: כל אחד ואחד, שמוצא את עצמו בתוך המהלך הזה ומבקש לקבל אזרחות, נבחן, נבדק.

אליהו ישי: מטבע הדברים, התהליך הוא תהליך מדורג על מנת לבדוק גם כן את האמת של הבקשה וגם לבחון באמת האם הדבר הזה הוא לא רק אמיתי אלא הוא באמת לא על מנת לקבל את האזרחות בלבד.

אליהו ישי: אין פה ענישה קולקטיבית.

אליהו ישי: יש פה בעצם מהלך מדורג של בדיקת הנושא והעניין.

אליהו ישי: זה דבר מחויב, זה דבר מתבקש.

אליהו ישי: שוב, אנחנו עושים את זה אפילו בהשוואה למדינות אחרות בעולם באופן מאוד מקל, אבל אני חושב שבהקלה המרובה בעניין הזה נמצא את עצמנו עם אלפים או רבבות אזרחויות לאנשים שניצלו את הקשר האישי הזה או הזוגי הזה רק על מנת לקבל את האזרחות.

אליהו ישי: אף מדינה מתוקנת בעולם לא חפצה בכך, ואני גם משוכנע שאף אחד מבין אזרחי מדינת ישראל לא היה רוצה לראות חוק מופקר; היה רוצה לראות חוק מדוד, ענייני, נכון, צודק, שבסופו של דבר גם שומר על הרוב היהודי במדינת ישראל.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה לסגן ראש הממשלה ושר הפנים על תשובתו ומודה לדורון על השאלה ששאל ועל השאלה הנוספת.

ראובן ריבלין: אני מזמין את התלמידה דלאל חִג'לה מבית חינוך ומדעים תיכון ג'לג'וליה ואת חבר הכנסת שיח' אברהים צרצור להצגת שאילתא בנושא מדיניות המשרד לביטחון פנים באשר לבעיית הסמים.

ראובן ריבלין: ישיב עליה שר התשתיות והשר לביטחון הפנים בעבר, השר עוזי לנדאו, בשם השר לביטחון פנים יצחק אהרונוביץ.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת שיח' אברהים צרצור, בבקשה אדוני.

אברהים צרצור: כבוד היושב-ראש, מכובדי, ראש הממשלה, שרים, חברי וחברות כנסת, אורחים נעלים, נפל בחלקי הכבוד להיות החונך, המדריך, של התלמידה המצטיינת שעומדת בפניכם, דלאל אבו-חג'לה, תלמידה מצטיינת, כפי שאמרתי, מיוחדת במינה שבאה גם מבית-ספר תיכון ג'לג'וליה, שהוא בית-ספר מיוחד במינו.

אברהים צרצור: לפני כמה חודשים ביקרתי בבית-הספר הזה.

אברהים צרצור: לרגע חשבתי שאני נכנס למכללה – רוגע, שקט, ניקיון.

אברהים צרצור: נכנסתי לכיתות, נפגשתי עם התלמידים והתלמידות – תלמידות מצטיינות ותלמידים מצטיינים – הישגים אדירים.

אברהים צרצור: אבל בכל זאת, כבוד היושב-ראש, הרגשתי שיש דאגה שרובצת באוויר, שמרחפת באוויר - הדאגה בגלל התופעות השליליות שלצערי הרב הכו את החברה הערבית באופן פרטי ואת החברה הישראלית בכלל – אלימות, שימוש בנשק בלתי מורשה וגם מורשה, סמים – אלה חלק מהתופעות השליליות שפגעו בחברה שלנו.

אברהים צרצור: דלאל מצאה לנכון לנצל את ההזדמנות הזאת בחג של הכנסת להפנות שאילתא בסוגיה של הסמים והאלימות לשר לביטחון פנים, שישיב במקומו, כפי שהבנתי, השר לתשתיות לאומיות.

אברהים צרצור: אני מתכבד להזמין את התלמידה דלאל כדי להפנות את השאילתא המאוד-חשובה שלה.

אברהים צרצור: תודה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת לעתיד חג'לה, להמתין.

ראובן ריבלין: אני מזמין את כבוד השר עוזי לנדאו לבוא ולהשיב בשם הממשלה במקומו של השר לביטחון פנים יצחק אהרונוביץ.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני יעלה ויבוא, וכשהוא יהיה על הבמה את תוכלי להתחיל את דברייך המכוונים לשר ולממשלה.

דלאל חג'לה: אדוני יושב-ראש הכנסת, כנסת נכבדה, שלום, א-סלאם עליכום.

דלאל חג'לה: אדוני השר מר עוזי לנדאו, שמי דלאל חג'לה מג'לג'וליה, לומדת בכיתה י"א בתיכון ג'לג'וליה, בית חינוך ומדעים במגמת הנדסת תוכנה וכימיה.

דלאל חג'לה: מזה שנה אני משתתפת בפרויקט "הזמנה לאוניברסיטה", שבמסגרתו אני לומדת משפטים באוניברסיטת תל-אביב.

דלאל חג'לה: אני מתנדבת בבית-אבות בכפר שעתיים בשבוע וגם מתנדבת בכל קיץ בקייטנה בכפר.

דלאל חג'לה: אדוני השר, המציאות בג'לג'וליה, וגם בכפרים ערביים אחרים, בכל הקשור לשימוש בני-נוער בסמים, היא עגומה מאוד.

דלאל חג'לה: בכפר שבו אני גרה שכיח מאוד לראות בני-נוער צעירים מסתובבים ללא מעש ברחובות ומבקשים כסף כדי לקנות עוד מנת סם.

דלאל חג'לה: מדובר גם בבני נוער שהיו תלמידים מצטיינים בבתי-הספר והידרדרו.

דלאל חג'לה: אנו, הדור הצעיר, מרגישים מאוימים; החברה הערבית, לצערנו הרב, סובלת ממספר רב של בעיות שמאפיינות את החברה הישראלית בכללותה, כגון אלימות, סמים והחזקת נשק בלתי חוקית.

דלאל חג'לה: האחריות להתמודד עם האתגרים העומדים בפנינו מוטלת עלינו, האזרחים, אבל זוהי גם משימתה של המדינה – הממשלה בכלל, והמשרד לביטחון פנים בפרט.

דלאל חג'לה: ברצוני לשאול: האם יש תוכניות חדשות וכיווני חשיבה חדשים במשרד לביטחון פנים שעשויים לשנות את המגמה המדאיגה של התפשטות נגע הסמים במגזר הערבי בפרט ובחברה הישראלית בכלל?

דלאל חג'לה: תודה.

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: בבקשה לשבת, אחר כך תוכלי לשאול שאלה נוספת.

ראובן ריבלין: בבקשה, כבוד השר.

עוזי לנדאו: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, התלמידה האורחת דלאל חיג'לה שואלת על התמודדות המשרד לביטחון הפנים עם תופעות האלימות, הסמים והנשק הלא-חוקי ביישובים הערביים ובישראל בכלל.

עוזי לנדאו: המשרד לביטחון הפנים מכיר בתופעה המדאיגה של עליית הצריכה והשימוש בסמים, והתופעות הקשות הנלוות לכך, כמו אלימות, סכינאות וכיוצא בזה.

עוזי לנדאו: עם כינונה של הממשלה הנוכחית הועברה הרשות הלאומית למלחמה בסמים ובאלכוהול ממשרד ראש הממשלה למשרד לביטחון הפנים.

עוזי לנדאו: בעקבות מעבר זה, תחום הסמים והאלכוהול זוכה להתייחסות טובה יותר על-ידי שיתוף פעולה הדוק עם המשטרה.

עוזי לנדאו: הרשות הפכה לחלק חשוב במערך הגופים והתוכניות אשר עניינם מניעת עבריינות, מניעת אלימות והתנהגות אנטי-חברתית.

עוזי לנדאו: אשר לפעילות הרשות במגזר הערבי, הרי שיש פעילות בעשר רשויות במגזר באמצעות שמונה מתאמים ברשויות – לדוגמה: בתמרה, בשפרעם, בנצרת, בכאבול, באום-אל-פחם, במועצה אזורית בוסתן-אל-מארג' ובריינה, ויש גם שני רכזים בערים מעורבות – חיפה ועכו.

עוזי לנדאו: נוסף על כך מוקצים תקציבי פעולה לפעולה בחמש רשויות נוספות: במועצה האזורית גלבוע, בבסמת-טבעון, בטובא-זנגרייה, ברהט ובמועצה האזורית אבו-בסמה.

עוזי לנדאו: בין הפעילויות – ותחילה לגבי פעילויות מניעה: פיתוח והפצה של ערכות ייחודיות בנושא סמים ואלכוהול לתלמידים, כגון תיאטרון קהילתי, הכשרת רופאים, עובדים סוציאליים ואנשי חינוך בנושא סמים ואלכוהול, סדנאות והרצאות להורים, ביצוע סקרים ומחקרים באופן שוטף על דפוסי השימוש בסמים ובאלכוהול במגזר.

עוזי לנדאו: דוגמה לפעילויות הסברה: פעילות הסברה קהילתית בכלל ועם אימאמים במסגדים בפרט.

עוזי לנדאו: בימים אלה מופק "קמפיין אלכוהול" בשפה הערבית, ובהמשך השנה יבוצע גם קמפיין סמים; כנסים ארציים לאנשי מקצוע; תמיכה בעמותת "אל הילאל" בתוכניות מניעה והסברה ובעמותת "אלאופק" להעצמת אנשי מקצוע במגזר; יש לנו אתר אינטרנט בשפה הערבית, ותלמידי כיתות י' במגזר הערבי צופים במיזם "מכורים לחיים" כחלק ממימוש התוכנית האסטרטגית המשותפת עם משרד החינוך.

עוזי לנדאו: יש גם פעילויות של טיפול ושיקום, כגון מתן סיוע כספי וייעוץ למוסדות טיפול במגזר הערבי, ובהם: אשפוזית תמרה, תחנת אל-סם בסח'נין, קהילה טיפולית ומרכז אמבולטורי לנוער בטייבה והפעלת פרויקטים יישוביים לשיקום תעסוקתי.

עוזי לנדאו: בנושא החזקת נשק בלתי חוקי, הרי שמדובר בתופעה חמורה ומדאיגה, ולאור זאת, במסגרת מסמך מדיניות השר לשנים 2012-2011 הוגדר יעד הקשור למאבק בתופעת ההחזקה והשימוש האסור בנשק בלתי חוקי, תוך הפעלה של כלים מבצעיים, מודיעיניים ומשפטיים מגוונים.

עוזי לנדאו: יש לציין כי בשנתיים האחרונות יצאה המשטרה במבצע "ניקוי כלים", שבו נעצרו יותר מ-600 חשודים שהחזיקו באמצעי לחימה לא חוקיים.

עוזי לנדאו: נתפסו יותר מ-500 אקדחים, 200 רובי סער, יותר מ-80,000 כדורים, יותר מ-80 מחסניות, עשרות רימוני רסס, רימונים מכל סוג, 150 מטעני חבלה.

עוזי לנדאו: המשרד לביטחון הפנים ביקש להוסיף שבתקציבו לשנתיים הקרובות הוגדרה עדיפות לטיפול במגזר הערבי באכיפה ובמתן שירות, על-ידי הקמת נקודות משטרה ביישובים.

עוזי לנדאו: הוכנה תוכנית גיוס של 400 בני-מיעוטים ש-100 מהם כבר גויסו.

עוזי לנדאו: במסגרת התוכנית "עיר ללא אלימות" ניתנה העדפה ליישובים הערביים, כך שבשנת 2010, השנה שחלפה, הגענו ל-21 רשויות לא-יהודיות ושלוש ערים מעורבות, ובמסגרת אגף מציל"ה למניעת פשיעה נוספו 16 ערים ורשויות חדשות במגזר הלא-יהודי.

עוזי לנדאו: נוסף על כך, לפני כחודש ימים קיבלה ממשלת ישראל החלטה בדבר העברת אגף כלי ירייה במשרד הפנים למשרד לביטחון הפנים, ובימים אלו שוקדים צוותים של שני המשרדים על השלמת עבודת המטה שתסדיר את העברת האחריות לאגף.

עוזי לנדאו: מטבע הדברים, כאשר יחל האגף לפעול תחת אחריותו של המשרד לביטחון הפנים, ביום 1 במרס 2011, יתקיים תיאום הדוק בין המשרד לבין משטרת ישראל.

עוזי לנדאו: לסיכום – אפשר לראות שיש פעילות נרחבת, ניכרת, משמעותית, הן מקצועית והן אזרחית, שתיהן משולבות, שתכליתן חיזוק המגזר הערבי כשותף מלא בתוך מדינת ישראל.

עוזי לנדאו: השאלה, הגברת דלאל חיג'לה, היא קצרה, והתשובה ארוכה.

עוזי לנדאו: אני מקווה שהיא נתנה, כך, על קצה המזלג, דוגמה למה שהמשרד עושה.

ראובן ריבלין: אדוני ימתין.

ראובן ריבלין: דלאל, יש לך שאלה נוספת?

ראובן ריבלין: אין לה.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה לשר עוזי לנדאו ולמשרד לביטחון הפנים על כך שהשיבו לדלאל חיג'לה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת אברהים צרצור.

ראובן ריבלין: אני מתכבד להזמין את התלמידה מזל מלדה מבית-ספר תיכון מקיף ו' בבאר-שבע ואת חבר הכנסת דב חנין, להצגת השאילתה בנושא: השלכות אקולוגיות בגילוי שדות גז ונפט מול חופי ישראל.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חנין יציג את התלמידה.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת חנין.

דב חנין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, יש לי הזכות להציג בפניכם, עמיתי חברי הכנסת, את התלמידה מזל מלדה, תלמידת תיכון מקיף ו' בבאר-שבע.

דב חנין: פגשתי אותה, שוחחתי אתה, בחורה רגישה, מצפונית וחכמה, מתעניינת, כמו שכולנו צריכים להתעניין, בסוגיות סביבתיות.

דב חנין: הסוגיה שהיא רוצה להביא בפנינו היא סוגיית המשמעויות הסביבתיות של תגליות הגז, ואולי גם הנפט, ליד חופינו.

דב חנין: תגליות הגז הן כמובן ברכה סביבתית וכלכלית גדולה לישראל, אבל קידוחים של גז ונפט בים עלולים להיות מסוכנים מבחינה סביבתית.

דב חנין: כולנו שמענו בכאב ובצער על מה שקרה במפרץ מקסיקו.

דב חנין: כמובן, אם דבר דומה יתרחש בים התיכון, הים התיכון איננו חלק מהאוקיינוס, והמשמעויות עלולות להיות הרבה יותר קשות ומסוכנות.

דב חנין: לכן מזל בחרה בנושא הזה כנושא לשאילתא לשר להגנת הסביבה.

דב חנין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: מזל מלדה, תמתיני ונזמין את השר לשמירת הסביבה, השר גלעד ארדן, שישמע את שאלתך וגם ישיב לה.

ראובן ריבלין: בבקשה.

מזל מלדה: אדוני יושב-ראש הכנסת, כנסת נכבדה, אדוני השר להגנת הסביבה מר גלעד ארדן, שלום.

מזל מלדה: שמי מזל מלדה, אני בת 17, תלמידת כיתה י"ב בבית-ספר מקיף ו' בבאר-שבע.

מזל מלדה: אני פעילה בתנועת הנוער "אחרי", תנועה שמטרתה להכין בני-נוער לשירות משמעותי בצה"ל.

מזל מלדה: בנוסף, אני משתתפת זו השנה השלישית בפרויקט נגישות להשכלה גבוהה, שבמסגרתו לומדים תלמידים מצטיינים מהנגב ועד אילת באוניברסיטת בן-גוריון קורסים אקדמיים בנושאים שונים.

מזל מלדה: אדוני השר, לאחרונה פורסמו גילויים של שדות גז ונפט בעומק הים מול חופי ישראל.

מזל מלדה: מצד אחד, ההערכה היא שהכמויות האדירות שהתגלו עשויות לספק למדינת ישראל את צורכי האנרגיה לעשרות שנים ואולי אף להפוך אותה ליצואנית בתחום, ובכך להוות משאב כלכלי חשוב.

מזל מלדה: מצד שני, קיימות סכנות רבות לטבע, לחי ולצומח בים, עקב תקלות שעלולות להתרחש, כדוגמת האירוע במקסיקו שהביא לזיהום חמור של מי ים, ופגע אנושות בחי ובצומח.

מזל מלדה: כמו כן, קיימת סכנה להגברת זיהום האוויר באזורים הסמוכים לשדות הגז והנפט.

מזל מלדה: לכן, ברצוני לשאול: 1.

מזל מלדה: לאיזו נקודה ביבשה יועבר הגז?

מזל מלדה: האם יהיה זה אזור מיושב או מרוחק ממרכזי אוכלוסייה?

מזל מלדה: האם משרדך נערך להתמודד עם תקלות העלולות להתרחש?

מזל מלדה: 2.

מזל מלדה: האם יש במדינת ישראל תקני בטיחות המחייבים את החברות העוסקות בנושא, ואילו סנקציות יוטלו על החברות ועל בעליהן אם לא יעמדו בתקני הבטיחות?

מזל מלדה: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה, מזל.

ראובן ריבלין: בבקשה, כבוד השר ישיב.

גלעד ארדן: תודה, אדוני היושב-ראש.

גלעד ארדן: אני רוצה להודות מקרב לב למזל על השאלה הכל-כך חשובה, וגם להביע את שמחתי שאחד הנושאים שנבחרו הוא נושא הגנת הסביבה, שכן, בהחלט, הדור הצעיר, שהוא פתוח הרבה יותר לשינויי התנהגות ולתיקון עוולות העבר, כי בכל זאת הוותיקים יותר ייסדו את המדינה ונלחמו על הקמתה, אבל נעשו כמה טעויות בדרך, ותפקידו של הדור הצעיר לתקן איפה שהוא יכול לתקן למען הדורות הבאים.

גלעד ארדן: בתחום הסביבתי, בהחלט, הדור הצעיר הוא זה שמוביל את השינוי ואת המהפכה.

גלעד ארדן: מזל, אני רוצה להודות לך שוב מעומק הלב על כך שבחרת את נושא הגנת הסביבה כנושא השאלה שלך.

גלעד ארדן: מזל היקרה, אדוני היושב-ראש, הגילויים האחרונים של שדות הגז, ואולי גם של הנפט, הם בהחלט פתח לתקווה רבה לעתידה של מדינת ישראל גם בתחום הכלכלי, כפי שראינו את פעילותו של שר האוצר שאתמול אושרה בממשלה, כדי להבטיח תקבולים גדולים לעתידה של מדינת ישראל.

גלעד ארדן: אבל לא פחות חשוב מזה, אולי לטעמי יותר חשוב מזה, גם להבטיח ביטחון אנרגטי לעתיד מדינת ישראל, כאשר הגז – אני מפריד הפרדה ברורה בין הגז לבין הנפט – הגז הטבעי בהחלט יכול להחליף דלקים מזהמים ששימשו במשק האנרגיה, כמו הסולר והמזוט, בוודאי כמו הפחם.

גלעד ארדן: וההבדלים בזיהום האוויר מסולר ומזוט ופחם לבין הזיהום משימוש בגז הטבעי הם הבדלים של עשרות אחוזים, אפילו יכולים להגיע ל-80% או 90% באותם חומרים שתורמים לצערנו לזיהום האוויר במדינת ישראל, שהיא כידוע בין המדינות הקטנות בעולם המערבי, והופכת לאחת המדינות הצפופות שבו.

גלעד ארדן: לכן נושא זיהום האוויר ילך ויהפוך לאחד הנושאים המרכזיים שמשפיעים על בריאות הציבור.

גלעד ארדן: לאחר ההקדמה הארוכה, ואני מקווה לא מייגעת, אני אתייחס לשאלות הנקודתיות שלך, מזל.

גלעד ארדן: הנושא שהעלית הוא נושא לא רק של משרד להגנת הסביבה, אלא הוא גם משותף למשרד התשתיות.

גלעד ארדן: יש פעמים רבות שנושאים מסוימים נמצאים באחריות שני משרדים, לפעמים אף מעבר לכך.

גלעד ארדן: לא תמיד אנחנו יודעים לעבוד בהרמוניה.

גלעד ארדן: זה דבר שאנחנו צריכים להשתפר בו כולנו.

גלעד ארדן: ראש הממשלה מחייך, כי רוב הנושאים הללו מגיעים בסוף להכרעתו.

גלעד ארדן: חלק מהתפקיד.

גלעד ארדן: אבל אומר לך שנכון לעכשיו, וזה בקשר לשאלה הראשונה שלך – האם יש כבר החלטות לאיזו נקודה ביבשה יועבר הגז, אז נכון לעכשיו טרם התקבלו החלטות סופיות באשר למערכת הפקת הגז, עיבודו וקליטתו.

גלעד ארדן: אנחנו מניחים שיחלוף עוד זמן עד שתכנון המערכת יסתיים, וכרגע זה עדיין לא ברור.

גלעד ארדן: שוב, בגלל מאבקים בין משרדי ממשלה וגם מול תושבים שלא רצו שהגז מהים ינחת דווקא בסמוך ליישוב שלהם.

גלעד ארדן: זו תופעה ידועה בעולם המערבי, מה שנקרא "NIMBY" – not in my back yard.

גלעד ארדן: אף אחד לא רוצה שמפגעים סביבתיים, או שיש בהם פוטנציאל לסיכון, יהיו דווקא בסביבת המגורים הקרובה שלו.

גלעד ארדן: לכן, נכון לכרגע, כל הנושא נדון במועצה הארצית לתכנון ובנייה, ולא ברור עדיין אם הגז יועבר ליבשה או שיטופל על גבי אסדה בים, ואז יועבר ליבשה אחרי שיתבצע בו תהליך של הפחתת לחצים כדי לצמצם את הסיכונים ממנו.

גלעד ארדן: השיקולים המרכזיים במיקום מתקן מהסוג הזה הינם כמובן צריכת שטח קרקע והטלת סיכונים על הסביבה בעקבות כך שמתקן קבלת גז צורך שטח קרקע נרחב ומטיל סיכונים על הסביבה.

גלעד ארדן: אנחנו במשרד להגנת הסביבה כמובן נעדיף שאם מבחינה טכנית מקצועית זה מתאפשר, עדיף למקם את אותו מתקן על גבי אסדה בעומק הים ולא לבנות מתקן קליטה על אחד החופים של מדינת ישראל, לאור העובדה שלא נותרו לנו הרבה חופים, אדוני היושב-ראש, וצריך לנסות ולשמור עליהם כמה שיותר לטובת שימוש פתוח של הציבור.

גלעד ארדן: בכל מקרה, בכל מקום שבו תבחר המועצה הארצית לתכנון ובנייה למקם את אתר הנחיתה של הגז אל הקרקע – כי הרי בסופו של דבר אנחנו רוצים שהגז יגיע לטובת התעשייה הישראלית ומשק האנרגיה – ייערך לתוכנית תסקיר השפעה על הסביבה על-פי הנחיות של המשרד ובבדיקתו, ובו אנחנו נוודא כי התוכנית לא מסכנת אוכלוסייה סמוכה או את הסביבה החופית.

גלעד ארדן: את שאלת גם לגבי תקני בטיחות, האם יש במדינת ישראל תקני בטיחות שמחייבים את החברות העוסקות בנושא, ואילו סנקציות יוטלו על החברות ועל בעליהן אם לא יעמדו בתקני הבטיחות.

גלעד ארדן: פה אני אומר בשם משרד התשתיות, כיוון שהוא אחראי לבטיחות מגז, שבישראל קיימים תקני בטיחות למערכת הולכת הגז הטבעי.

גלעד ארדן: הם נאכפים על-ידי משרד התשתיות והם קובעים באילו סוגי צינורות ישתמשו, באילו עומקים הצינורות ימוקמו ואילו הגנות יהיו על מערכת ההולכה.

גלעד ארדן: בהיבט של הסנקציות, חברות הגז יידרשו על-פי חוק החומרים המסוכנים להחזיק בהיתר רעלים, שזה המשרד להגנת הסביבה נותן, ולעמוד בכל התנאים והדרישות המנויות בו, ואם הם לא יעמדו בדרישות, יוטלו עליהן סנקציות שקבועות בחוק, ביניהן סנקציות מינהליות, עיצומים כספיים וגם עיצומים פליליים.

גלעד ארדן: משפט אחרון, ובו אני מסיים, זה לגבי תגליות הנפט שעדיין לא ברור אם הן קיימות, אבל אם הן קיימות, מדובר בפוטנציאל כנראה של מיליארדי חביות נפט, וכפי שאת ציינת, ובצדק, אנחנו ממש לא רוצים שמה שקרה במפרץ מקסיקו – או מאז כבר היתה עוד דליפה, באלסקה, אצל חברה שהיא בין הגדולות והמקצועיות בעולם, British Petroleum – אנחנו ממש לא רוצים שזה יקרה סמוך לחופי מדינת ישראל, שכן, אדוני היושב-ראש, קהל נכבד, חברי חברי הכנסת, דליפה כזאת עלולה להשבית את חופי ישראל לזמן רב, וחוץ מהפגיעה בסביבה והעובדה שהציבור לא יוכל להשתמש בחופים, זה כמובן יפגע גם במתקני ההתפלה, בנמלים ובכל מתקני התשתית שנמצאים על החופים.

גלעד ארדן: ולכן אנחנו נמצאים היום בתהליך של לימוד מואץ, גם קליטת כוח-אדם מקצועי, גם שכירה של חברות בין-לאומיות שיעזרו לנו לדעת קודם כול מה לדרוש, כי עד היום היינו, אדוני היושב-ראש, ארץ זבת חלב ודבש, אבל חלב ודבש בלבד, והיום אולי אנחנו נגלה דברים נוספים, שיש בהם כמובן תועלת, אבל יש בהם גם סכנות ואיומים על הסביבה, ואנחנו מבטיחים לך, מזל, שנעשה כמיטב יכולתנו להגן על הסביבה החופית.

גלעד ארדן: תודה.

ראובן ריבלין: רק אשאל את מזל, האם יש לך שאלה נוספת?

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה לשר לשמירת הסביבה - - -

גלעד ארדן: תודה.

ראובן ריבלין: - - - להגנת הסביבה, חבר הכנסת גלעד ארדן.

ראובן ריבלין: דרך אגב, אני פגשתי את השר גלעד ארדן, מזל, כשהוא היה בגילך, וכבר אז ידעתי שהוא יהיה שר, לא חבר הכנסת.

גלעד ארדן: - - - לי פתק.

ראובן ריבלין: ונתתי לו גם פתק, אומנם כמה שנים אחרי כן, שאני מתחייב שהוא יהיה – אז חבר כנסת, אמרתי לו.

ראובן ריבלין: לא הבטחתי לו להיות שר, אבל אני כבר ידעתי אז שהוא גם יהיה שר.

ראובן ריבלין: כן.

יצחק הרצוג: - - -

ראובן ריבלין: מה?

ראובן ריבלין: זה מי שמעכשיו כבר – הוא פעם שר, תמיד שר.

ראובן ריבלין: אבל אז הוא עוד לא היה אפילו חבר כנסת, השר יצחק הרצוג.

גדעון סער: הוא שאל את זה ממקום אחר.

ראובן ריבלין: אני יודע, אני יודע.

ראובן ריבלין: אני רק עניתי לו מהמקום שאני רוצה לענות.

קריאה: זה היה - - -

ראובן ריבלין: רבותי, אדוני ראש הממשלה, גברתי ראש האופוזיציה, השרים הנכבדים, אני מזמין את התלמיד ארתור קוקשטל מבית-ספר תיכון כפר-סילבר באשקלון, ואת יושב-ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט, חבר הכנסת אלכס מילר, להצגת שאילתא בנושא שילוב ספורטאים עולים בספורט הישראלי.

ראובן ריבלין: כמובן תשיב שרת הספורט, שאקרא לה עוד מעט.

ראובן ריבלין: בבקשה חבר הכנסת מילר, נא להציג את התלמיד.

אלכס מילר: תודה, אדוני היושב-ראש, אדוני ראש הממשלה, חברי השרים, חברי חברי הכנסת, אני ראשית רוצה לברך את כנסת ישראל ליום הולדתה ה-62.

אלכס מילר: אנחנו מציינים את זה בט"ו בשבט.

אלכס מילר: קיימנו היום ישיבה בוועדת החינוך וציינו את זה יחד עם מועצת התלמידים, אז – אני מברך את כנסת ישראל ביום חגיגי זה.

אלכס מילר: אדוני היושב-ראש, בשנה שעברה אנחנו ציינו 20 שנה לעלייה.

אלכס מילר: כולנו מוקירים, מודעים ומצדיעים לתרומה שהביאה אתה העלייה לישראל.

אלכס מילר: אחד מהנושאים החשובים ביותר, אני חושב, שתרמה העלייה, זה הספורט, ואותם השמות שכולנו מכירים, כמו אלכס אברבוך, כמו מיכאל קולגנוב, שטילוב, ריסנזון, שהביאו גאווה למדינת ישראל.

אלכס מילר: אלה אותם אנשים שבאו בעלייה הגדולה, ואני חושב ששילובם בספורט במדינת ישראל הוא מחויבות עליונה שיש לנו, וכך גם השאלה שארתור מביא, שאלה בנושא הספורט – שילוב של מאמנים, שילוב של ספורטאים, כספורטאי עצמו.

אלכס מילר: הוא בא מבאר-שבע, והוא לומד בבית-הספר כפר-סילבר באשקלון.

אלכס מילר: אני מכיר את בית-הספר הזה כי רבים מחברי היו מדריכים שם, למדו שם.

אלכס מילר: אני עצמי בא מבאר-שבע, אמא שלי מורה שם באחד מבתי-הספר.

אלכס מילר: אני חושב שהשילוב, גם של הפריפריה, וגם של הרצון של הצעירים להיות חלק מהיוזמות שאנחנו מובילים כאן, ולהעלות נושאים על סדר-היום הציבורי, אני מברך את אותם צעירים שהגיעו לכאן, וכמובן כל אלו ששותפים לפעילות החשובה הזאת, של להיות חלק מהשינויים בחברה וחלק מהמערך שאנחנו קוראים דמוקרטיה במדינת ישראל.

אלכס מילר: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת ויושב-ראש ועדת החינוך של הכנסת אלכס מילר.

ראובן ריבלין: אני מזמין אותך, החבר ארתור קוקשטל – עדיין לא חבר הכנסת – ומזמין את השרה לימור לבנת, שרת התרבות והספורט, לשמוע את שאלתך, ולהשיב עליה.

ראובן ריבלין: השרה תעמוד על הדוכן, ואתה תוכל לשאול.

ארתור קוקשטל: תודה רבה לאלכס מילר על המלים.

ארתור קוקשטל: אדוני יושב-ראש הכנסת, כנסת נכבדה, גברתי שרת התרבות והספורט, הגברת לימור לבנת, שמי ארתור קוקשטל מבאר-שבע.

ארתור קוקשטל: עליתי מבלרוס, ברית-המעוצות לשעבר.

ארתור קוקשטל: אני תלמיד בבית-ספר תיכון כפר-סילבר, מועצה אזורית חוף-אשקלון.

ארתור קוקשטל: בית-הספר הוא פנימייה חקלאית, ובנוסף – בית-ספר למצוינות בספורט.

ארתור קוקשטל: אני תלמיד כיתה י"ב, פעיל כמגשר וכן כספורטאי.

ארתור קוקשטל: מתאבק מקצועי, מקום שני בארץ במשקל 69 – קדטים.

ארתור קוקשטל: גברתי השרה, בשנה הבאה תתקיים אולימפיאדת לונדון, 2012.

ארתור קוקשטל: כעולה וכאזרח מדינת ישראל אני מודאג מתופעת ירידת ספורטאים ומאמנים עולים ממדינת ישראל.

ארתור קוקשטל: עקב כך, המדינה מאבדת ספורטאים ומאמנים שהיו יכולים לתרום ולחזק את הספורט בישראל, וכן לייצג אותנו בכבוד בתחרויות בין-לאומיות ובאולימפיאדות בחו"ל.

ארתור קוקשטל: כמו כן, מדאיגה אותי התופעה שספורטאים ומאמנים מתקשים לפרוץ את תקרת הזכוכית הקיימת בענפי הספורט השונים.

ארתור קוקשטל: לרוב הסיבות הן כלכליות, חברתיות וביורוקרטיות.

ארתור קוקשטל: ב-20 השנים האחרונות, עקב העלייה הגדולה מחבר המדינות, הגיע מספר רב של מאמנים וספורטאים מקצועיים ומצטיינים למדינת ישראל.

ארתור קוקשטל: רבים מהם מתקשים עדיין להשתלב בענפי הספורט.

ארתור קוקשטל: ברצוני לשאול: כיצד משרדך מתכוון להתמודד עם תופעה זו? 2.

ארתור קוקשטל: האם תמצאי לנכון לגבש תוכנית עם המשרד לקליטת העלייה לשילוב ספורטאים ומאמנים עולים בספורט הישראלי ולעודד שיבת ספורטאים שירדו מהארץ?

ארתור קוקשטל: תודה.

ראובן ריבלין: תודה, נא לשבת.

ראובן ריבלין: כבוד שרת התרבות והספורט.

לימור לבנת: תודה רבה לך, ארתור, על שאלתך, ואני רוצה לנצל את ההזדמנות הזאת להודות לכל התלמידים, שבאמת, הרשימו מאוד – אותי, אני בטוחה שלא רק אותי.

לימור לבנת: כל אחד וכל אחת, באמת, דבר דבור על אופניו, בביטחון עצמי, בידע רב.

לימור לבנת: ומה אני אגיד לך, אדוני היושב-ראש, אנחנו לא צריכים לדאוג.

לימור לבנת: יש לנו, לכולנו, מחליפים ותחליפים, ומעבר לכך.

לימור לבנת: באמת, כל הכבוד לכם.

לימור לבנת: כל הכבוד על היוזמה הזאת, לכל מי שיזם אותה.

לימור לבנת: אני באמת אתייחס לדברים שנשאלו, אבל קודם לכן אני רוצה להתייחס, אולי, לדברים של יושב-ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, חברי חבר הכנסת אלכס מילר מישראל ביתנו.

לימור לבנת: אכן, כשרת התרבות והספורט, ולא רק ככזו, אני יכולה לומר שהעלייה מחבר המדינות הביאה עמה כשרונות אדירים, וגם תרבות בלתי רגילה, גם בתחום התרבות וגם בתחום הספורט.

לימור לבנת: יש כאן אצלנו היום במדינה לא רק נגנים, לא רק אנשי מוזיקה, לא רק אנשי תרבות – כמו תיאטרון "גשר", שחקנים אחרים שהגיעו לכאן, אלא אפילו בתחום החינוך – בתקופה שהייתי שרת החינוך היו כאן אין-ספור מורות למוזיקה שהצטרפו אלינו לבתי-הספר היסודיים ולימדו את הילדים, מה שבמשך שנים ארוכות לא היה כאן, והיה חסר – לימדו מוזיקה, לימדו נגינה, הקימו מקהלות ותזמורות בתוך בתי-הספר.

לימור לבנת: זה פשוט דבר אדיר וגדול ונפלא – תוספת כוח אדירה לתרבות הישראלית.

לימור לבנת: מעבר לזה, גם בתחום הספורט, ואני כאן מגיעה גם לשאלה שלך, כמובן, ארתור.

לימור לבנת: גם בתחום הספורט, כוחות בלתי רגילים של עולים שהגיעו מחבר המדינות ותרמו, ותורמים עדיין, תרומה חשובה ביותר גם להישגים שלנו בתחום הספורט.

לימור לבנת: נכון שבתקופה שבה הגיעו עם גל העלייה מתחילת שנות ה-90 מחבר המדינות, אומנם השתלבו מורים לחינוך גופני, מאמנים, ספורטאים, רבים מאוד השתלבו בתחומים שהם התמחו בהם בעבודה במערכת החינוך הפורמלי, הבלתי-פורמלי, ונכון גם שיש כאלה שלא הצליחו להשתלב, מסיבות ידועות, כמו שאחרים לא הצליחו להשתלב במקצועות שלהם אז.

לימור לבנת: הדברים ידועים, לצערנו, וחלק מאותם מאמנים, מורים, ספורטאים, היו צריכים למצוא השלמה בעבודות אחרות וכו', וחלקם אפילו בכלל לא יכולים היו.

לימור לבנת: אבל עד היום, אני רוצה לומר כאן, שעשרות או מעבר לזה – מאות – מאמנים ברמה גבוהה השתלבו באימון בספורט מאז עלייתם ארצה ועד היום, במיוחד באתלטיקה קלה, בהיאבקות, הרמת משקולות – אני מדברת בין היתר על מה שאתה במקום שני בו – הרמת משקולות, שחייה, התעמלות אמנותית, התעמלות מכשירים לבנים, סיוף, קיאקים, ועוד.

לימור לבנת: עכשיו – אני רוצה רגע לגשת – אני מייד אתייחס לעוד כמה נקודות כמובן, אבל – דיברת על משרד הקליטה, ואני רוצה להבהיר: על-פי משרד הקליטה, ההגדרות של עולה, או ההגדרה של עולה, לצורך זכאות לקבלת מלגת קיום, היא עד עשר שנים לעולים מחבר המדינות ועד 15 שנים לעולים מאתיופיה.

לימור לבנת: היום תומך משרד הקליטה, מתוך 45 משרות שקיימות בכלל עבור ספורטאים עולים ומאמנים, ב-28 ספורטאים ותשעה מאמנים בסכום של 5,000 שקל בחודש לכל אחד.

לימור לבנת: מדי שנה נבדק, כמובן, אם הספורטאי עדיין זכאי להמשך התמיכה ועומד בקריטריונים.

לימור לבנת: ב-15 בנובמבר, ממש לפני חודשיים, התקיימה ישיבה של מנכ"לית משרד התרבות והספורט עם מנכ"ל משרד הקליטה, ובישיבה הזאת סוכם על הקמת צוות משותף לבחינת העמקת שיתוף הפעולה.

לימור לבנת: כך קלעת לדעת גדולים בלי שאפילו ידעת, ארתור.

לימור לבנת: זה היה ממש לפני חודשיים.

לימור לבנת: סוכם על כמה תוכניות לקידום עולים בספורט.

לימור לבנת: לגבי התוכניות, דובר על איתור קבוצה של ספורטאים צעירים ומוכשרים, אתיופים דווקא, וקידומם במכון וינגייט, בתנאי פנימייה, כרצים למרחקים ארוכים, דבר שלא עשינו אותו עד היום בצורה מספקת.

לימור לבנת: חשוב מאוד לעשות אותו.

לימור לבנת: כ-15 ספורטאים וספורטאיות.

לימור לבנת: באשר לעולים מחבר-המדינות – התחילו דיונים, עדיין לא הסתיימו.

לימור לבנת: כרגע הנושא הזה נמצא במשרד, בין שני המשרדים, בעבודה משותפת.

לימור לבנת: אני רוצה לספר פה על פרויקט האתלטיקה הקלה, פרויקט שאנחנו יזמנו אותו.

לימור לבנת: יש בו מאמנים עולים וספורטאים מצטיינים בכל תחומי האתלטיקה הקלה, ולקראת האולימפיאדה ב-2012, כבר לפני שנה, אני הכרזתי על פרויקט מיוחד.

לימור לבנת: פעם ראשונה שיש פרויקט כזה, שהקצינו לו 7.5 מיליון שקל לשלוש שנים, יחד עם איגוד האתלטיקה ויחד עם הוועד האולימפי.

לימור לבנת: לשלוש שנים.

לימור לבנת: אגב, את הפרויקט הזה של האתלטיקה, לקראת האולימפיאדה, מוביל חברנו – אתה הזכרת אותו עכשיו – שהיה אלוף אירופה בקפיצה במוט, אלכס אברבוך.

לימור לבנת: הוא למעשה המנהל המקצועי של הפרויקט, ויש בו חמישה מאמנים בסך הכול, כולם עולים.

לימור לבנת: כל אחד מהם משתכר 9,000 שקל.

לימור לבנת: יש בו 16 ספורטאים, מהם 13 עולים.

לימור לבנת: זה כדי להבין שהנתונים שנתת קודם לא ממש מדויקים, אבל אתה לא אמור לדעת, לכן אני כאן כדי להשיב על השאלות.

לימור לבנת: בנוסף, אנחנו, יחד עם הוועד האולימפי והמועצה להסדר הימורים, תומכים בספורטאים אולימפיים מצטיינים במלגה חודשית, ב-5,000 שקל ל-38 ספורטאים בסגל האולימפי ללונדון 2012, מהם עשרה עולים; ב-2,500 שקל ל-19 ספורטאים בסגל האולימפי המורחב, מהם ארבעה עולים.

לימור לבנת: ואני יכולה עוד להמשיך כהנה וכהנה.

לימור לבנת: יש לנו ספורטאי עולה אחד בריצה על הקרח, ועוד כהנה וכהנה.

לימור לבנת: גם בספורט הלא-אולימפי, מתוך 18 ספורטאים שמתכוננים למשחקי העולם, חמישה הם עולים, כך שאנחנו בהחלט מתקדמים.

לימור לבנת: מעבר לזה אני אומר גם, שבטבלה שיש לי כאן לפני, ספורטאים ומאמנים עולים שמתאמנים לאולימפיאדת לונדון, באמצעות היחידה לספורט הישגי והוועד האולימפי – יש לי כאן רשימה רק של עולים, של 37, מהם אגב שמונה נשים.

לימור לבנת: אני תמיד בודקת גם את הסטטיסטיקה הזאת, כידוע.

לימור לבנת: ובהם באגרוף, אתלטיקה, ג'ודו, היאבקות, בכל מיני סגנונות.

לימור לבנת: אני אחסוך לכם את זה.

לימור לבנת: בהתעמלות מכשירים, הרמת משקולות, טאיקוונדו, כדורעף, סיוף, קיאקים, קליעה, שחייה אומנותית, ספורט הישגי ועוד.

לימור לבנת: ומובן שיש לנו כאן גם המצטיינים שלנו: אלכס שטילוב, שזכה במדליות באליפות אירופה ובאליפויות עולם; אנה מירקין – במדליית ארד באליפות אירופה; סרגי וייסבורג, שהוא המאמן של אלכס שטילוב, כמובן; וג'יליאן שוורץ, ולדימיר גורלסקי, ויליקי אנה, וכמובן, אירה ריסנזון שלנו, המתעמלת האמנותית, שזכתה גם היא באליפויות אירופה, ועוד כהנה וכהנה.

לימור לבנת: אני רוצה רק להוסיף משפט אחרון, ברשותך, אדוני היושב-ראש.

לימור לבנת: הטענה כאילו יש רבים שירדו ועזבו את הארץ היא טענה שאין בה ממש.

לימור לבנת: פה ושם אולי אפשר למצוא מישהו, אבל ככלל, אנחנו מאוד מאוד מעריכים, מכבדים ומעוניינים, ועושים מאמץ גדול מאוד להשאיר כאן את הספורטאים העולים, קודם כול כי אנחנו אוהבים את העולים בכלל ורוצים להשאיר אותם בארץ.

לימור לבנת: אבל אנחנו גם רואים את ההישגים של העולים כהישגים חשובים מאוד, שיכולים לסייע בידינו מאוד.

לימור לבנת: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: האם יש לך שאלה נוספת?

ראובן ריבלין: בבקשה, אבל שהיא תהיה קצרה.

ראובן ריבלין: גברתי תשמע.

ארתור קוקשטל: אני הצגתי בשאילתא ספורטאים שנכללים בסגל האולימפי.

ארתור קוקשטל: אני רוצה לשאול גם האם יש לכם תוכנית כלשהי לגבי ספורטאים שהם עולים אבל לא נמצאים בסגל האולימפי.

ראובן ריבלין: היא אמרה.

לימור לבנת: אני חושבת שעניתי על השאלה.

לימור לבנת: אני אומר ככלל – קודם כול, אלה שנמצאים בסגל האולימפי, בין שהם לא-עולים ובין שהם עולים, הם כולם זוכים בדיוק לאותם תנאים.

לימור לבנת: לגבי ספורטאים שאינם בסגל האולימפי, אז יש גם ספורטאים שאינם עולים, שאנחנו מטפלים בהם באותה מידה.

לימור לבנת: לגבי ספורטאים עולים, אמרתי כבר, צוות של מנכ"לית משרד התרבות והספורט ומנכ"ל משרד העלייה והקליטה ישבו ב-15 בנובמבר 2010, כלומר לפני חודשיים וימים אחדים, והם יושבים ביניהם עכשיו כדי לנסות ולמצוא כלים ודרכים.

לימור לבנת: אני עצמי – דיברה אתי גם השרה סופה לנדבר, בישיבת הממשלה האחרונה במקרה, ואמרה: יש קשיים מסוימים, כי פרק הזמן מסתיים ויש כאן קושי מסוים.

לימור לבנת: ננסה למצוא כלים ודרכים כדי לסייע.

לימור לבנת: אני אמרתי את הדברים, ואני בכל אופן מאוד מודה לך, לא רק על השאלה אלא גם מאחלת לך הצלחה גם בלימודיך - -

ראובן ריבלין: נדמה לי שהשאלה הנוספת - - -

לימור לבנת: - - וגם כמובן בספורט שאתה עוסק בו.

ראובן ריבלין: נדמה לי שבשאלה הנוספת היה מעט ניגוד אינטרסים, כי הוא שאל על עצמו גם כן.

לימור לבנת: לא, לא.

לימור לבנת: היא ממש לא ניגוד עניינים.

לימור לבנת: אנחנו לא נעסוק היום בניגוד עניינים, אני מציעה, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: מאה אחוז.

לימור לבנת: אולי היא היתה כדי לאפשר לי לאחל לארתור הצלחה, לא רק בלימודיו, אמרתי, אלא גם בספורט שהוא עוסק בו.

לימור לבנת: תמשיך להצליח.

ראובן ריבלין: תודה רבה לשרת התרבות והספורט.

ראובן ריבלין: אני מתכבד להזמין את התלמיד יצחק מאיר מיידנצ'יק מישיבת חסידי חב"ד ליובאוויטש בצפת, ואת חבר הכנסת אורי אורבך, אשר יציג אותו, על מנת להציג את השאילתא בנושא אוצרות טבע בישראל.

ראובן ריבלין: ישיב עליה שר האוצר יובל שטייניץ.

ראובן ריבלין: בבקשה, אורי אורבך.

אורי אורבך: אדוני היושב-ראש, אדוני שר האוצר, יצחק מאיר מיידנצ'יק מתעניין במה שכולם מתעניינים, חלוקת הרווחים העתידיים מהתגליות הקיימות והתגליות העתידיות, והאמת היא שהתגליות האלה גילו לי משהו חדש שלא הבנתי בפסוק ישן.

אורי אורבך: אנחנו אומרים בתהילים: כונס כנד מי הים, נותן באוצרות תהומות.

אורי אורבך: והרי צריך לומר: נותן אוצרות בתהומות.

אורי אורבך: למה התחלפה פה הבי"ת?

אורי אורבך: ורק כשתגליות הגז האלה התגלו הבנתי.

אורי אורבך: כי אני רואה שהקדוש-ברוך-הוא נותן באוצרות תהומות.

אורי אורבך: כשאנשים מגלים אוצרות, פתאום הם מגיעים לכל מיני תהומות שלפני זה לא ידענו.

אורי אורבך: פתאום יש אינטרסים ולחצים ואיומים, כי האוצרות חושפים תהומות שלא ידענו על קיומם, ועוד מעט ונדמה שאנחנו נעבור פה עם קופת צדקה, כל אלו שנעשקו, כל המיליארדרים והמולטי-מיליארדרים.

אורי אורבך: הלב כל כך יוצא אליהם, שעוד מעט יישמט הג'קוזי מתחתם, ואנה הם באים.

אורי אורבך: אז אני משבח אותך, שר האוצר, ואת הממשלה, על ההחלטה שקיבלתם ושעוד נקבל כאן, על חלוקה צודקת, אם כי נדיבה מדי לטעמי עם האחרים.

אורי אורבך: אבל יכול להיות שליצחק מאיר יש ניסוח אחר משלו, ובכל מקרה זאת בשורה טובה לעם ישראל.

אורי אורבך: ונקווה שתקבל גם תשובה נאותה.

אורי אורבך: בהצלחה.

ראובן ריבלין: מיידנצ'יק, את הסבא שלך הכרנו היטב כאן בכנסת.

ראובן ריבלין: הוא היה פוקד את הכנסת ומדבר על לבם של חברי הכנסת למען חסרי הישע.

ראובן ריבלין: ברוך תהיה.

ראובן ריבלין: אני מזמין את כבוד שר האוצר לעלות ולבוא לבמה, על מנת לשמוע את שאלתו של יצחק מאיר, וגם להשיב עליה.

ראובן ריבלין: מייד כשיגיע השר לדוכן, אתה תוכל להתחיל בשאלתך.

ראובן ריבלין: בבקשה, מיידנצ'יק.

יצחק מאיר מיידנצ'יק: כבוד יושב-ראש הכנסת, כנסת נכבדה, אדוני שר האוצר מר יובל שטייניץ, שמי יצחק מאיר מיידנצ'יק, תלמיד ישיבת חב"ד בצפת, הגדולה בעולם.

יצחק מאיר מיידנצ'יק: מבוקר עד ערב הנני עסוק בלימוד עיוני של התלמוד, הלכה ותורת החסידות.

יצחק מאיר מיידנצ'יק: את עיקר חינוכי ינקתי מהורי, מאבי שיחיה, מנהל בית אגודת חסידי חב"ד בכפר חב"ד, ומסבי הדגול, הרב שלמה מיידנצ'יק, זכרו לברכה, נהג קטר הרכבת המיתולוגי, שלאורך השנים היה שגרירו של הרבי מלובביץ' לארץ-ישראל בכלל, ובבית הזה בפרט.

יצחק מאיר מיידנצ'יק: את שעות הפנאי שלי אני מקדיש לגילוי אוצרות.

יצחק מאיר מיידנצ'יק: לפי תפיסתי, המשימה שהרבי מלובביץ', מלך המשיח, הטיל עלינו, היא לגלות את האוצרות החבויים בנשמתו של כל יהודי וכל אדם.

יצחק מאיר מיידנצ'יק: אוצרות של טוב לב, אוצר של אהבת ה' ואהבת ישראל.

יצחק מאיר מיידנצ'יק: סבא נהג לומר: כשאתה מחייך לזולת, הוא מייד מחזיר לך חיוך.

יצחק מאיר מיידנצ'יק: המורל עולה, ובקיום מצווה, האוצר החבוי מתגלה.

יצחק מאיר מיידנצ'יק: אדוני השר, חכמינו, בדבריהם על הגאולה, חזו גילוי אוצרות טבע בשטחה של ארץ-ישראל, שניתנה לעם עולם מאת בורא העולם.

יצחק מאיר מיידנצ'יק: ואכן, כנבואת הרבי – הגיע זמן גאולתכם, והנה זה מלך המשיח בא – אנו עדים לתופעה מבורכת ומתרחבת של גילוי אוצרות טבע, גז ונפט, בשטחי הארץ.

יצחק מאיר מיידנצ'יק: ברצוני לשאול: 1.

יצחק מאיר מיידנצ'יק: מדוע משרדך אינו מתמרץ יותר את המשקיעים הפרטיים, שמסכנים את הונם בחיפוש התגליות, ומעניק להם חלק ניכר מהתמלוגים, כדי לעודד גילויים נוספים של אוצרות הקיימים בוודאות.

יצחק מאיר מיידנצ'יק: 2.

יצחק מאיר מיידנצ'יק: קיימת תופעה בעולם, שגם היא מסימני הגאולה; אנשים בעלי הון מעניקים אחוזים גבוהים מהונם לצדקה.

יצחק מאיר מיידנצ'יק: יוצע שהמשקיעים יקבלו את הזכות להחליט לאיזו מטרה יעניקו מרווחיהם לפחות 10% למען הכלל.

יצחק מאיר מיידנצ'יק: האם אינך סבור שבכך יימצא שביל הזהב בין טובת הרבים לטובת היחידים?

יצחק מאיר מיידנצ'יק: ברשותכם, אסיים בתפילה, שנזכה לגילוי האוצר והטוב האמיתי, שתבוא הגאולה במהרה.

יצחק מאיר מיידנצ'יק: תודה.

אמן.

כבוד השר – אני מבקש ממך להתייחס לנושאים שאתה בקי בהם.

יובל שטייניץ: כן.

יובל שטייניץ: תודה רבה לתלמיד יצחק מאיר, ואני ראשית רוצה לשבח אותך, שעשית הבחנה נכונה בין אוצרות ההון, או הטבע, לבין אוצרות הרוח.

יובל שטייניץ: ודאי שאוצרות הרוח, אוצרות הרוחניות, הם החשובים ביותר, אוצרות הנפש, וטוב לראות תלמיד צעיר כמוך שמתייחס לאוצרות הרוח, ולאוצרות חוכמת ישראל, ורק אחר כך, במקום שני, שואל גם על אוצרות הטבע ועל ההון הטמון בהם.

יובל שטייניץ: אני עכשיו אתייחס לשאלה לגופו של עניין.

יובל שטייניץ: אכן, כפי שציינת, התגלו לאחרונה אוצרות טבע, בעיקר משאבי גז ניכרים, ב"מים הכלכליים" של ישראל.

יובל שטייניץ: זה לא בדיוק בארץ-ישראל כפי שהיא מוגדרת בתנ"ך, אבל זה עדיין במים הכלכליים של מדינת ישראל, וכפי שציינת בעצמך – אמרת:

יובל שטייניץ: אוצרות לעם עולם – האוצרות הם של העם, ושל המדינה, ולא של שום אדם פרטי, או אפילו של משקיע פרטי.

יובל שטייניץ: ונאה ציטטת; אמרת: אוצרות לעם עולם.

יובל שטייניץ: מובן שבמדינה מודרנית, עם כלכלה ליברלית כמו שלנו, אנחנו מעודדים משקיעים לפתח את הכלכלה, וגם לפתח את אוצרות הטבע שלנו, ואנחנו צריכים לנהוג לפי הכלל: יגעת ומצאת תאמין – וגם תרוויח, ואפילו תרוויח יפה.

יובל שטייניץ: מאחר שהתגלו אוצרות משמעותיים כאלו, ולאחר שכשר האוצר התברר לי כבר לפני יותר משנה, לתדהמתי, שהמסים והתמלוגים שמדינת ישראל מקבלת ממשאבי גז ונפט הם הנמוכים בעולם כולו – הם מגיעים היום לרמה של בערך 28%-27%, והם ירדו, עם הורדת מס החברות ב-2016, אם לא ייעשה דבר, לרמה של 22%-20%, הנמוכים בעולם – ולאחר שהסתבר לי שבעצם, מעבר למס חברות, שאת זה משלמת כל חברה, אין שום תרומה נוספת – עם ישראל ומדינת ישראל לא נהנים מאוצרות הטבע, מהשימוש באוצרות הטבע – ולאחר שהסתבר שהנושא הוא מאוד גדול, גם בעל השפעות מקרו-כלכליות, החלטתי להקים ועדה מקצועית, היא ועדת-ששינסקי, ועדה מקצועית לעילא ולעילא, שתבחן את הנושא, דבר דבור על אופניו – תבחן מה קורה בעולם, מה נכון לישראל – אתה יודע, אומרים: חוכמה בגויים תאמין.

יובל שטייניץ: אז בנושא הזה כדאי גם להסתכל מה עושות האומות, מה עושים הגויים, כדאי ללמוד מניסיונם – ותמליץ המלצות לגבי המשטר הנכון של מסים ותמלוגים במדינת ישראל, כשהמטרה – וזה היה גם בכתב המינוי של הוועדה הנכבדה – היא לאזן בין הצורך, בצד אחד, לתגמל משקיעים פרטיים, כאלה שהשקיעו, לקחו סיכונים, לקחו יוזמה, וצריך לברך אותם על כך, המשקיעים הפרטיים כאן בהחלט ראויים לשבח על העקשנות שלהם ועל התרומה שלהם לכלכלת ישראל – מצד אחד – ומצד שני לדאוג לכך שגם עם ישראל ומדינת ישראל ייהנו מאוצרות הטבע שלהם.

יובל שטייניץ: הוועדה הזאת כללה את מיטב האנשים והמומחים במדינת ישראל בנושא.

יובל שטייניץ: פרופסור ששניסקי, איש אקדמיה ידוע מהאוניברסיטה העברית, שעוסק בתחומים האלה; פרופסור יוג'ין קנדל, יושב-ראש המועצה הכלכלית של ראש הממשלה, שגם הוא מומחה בתחומים האלה; ובתחום המימון, ראש אגף התקציבים באוצר ד"ר אודי ניסן; מנהל רשות המסים מר יהודה נסרדישי; ד"ר יעקב מימרן, הממונה על הנפט והגז במשרד התשתיות, ומנכ"ל משרד התשתיות שאול צמח, ונוספו אליה משקיפים של בנק ישראל ושל היועץ המשפטי לממשלה.

יובל שטייניץ: הוועדה הזאת עשתה את מה שלא נעשה ברוב מדינות העולם; היא ישבה תשעה חודשים, תשעה ירחי לידה, תשעה חודשים תמימים, ושקדה על מלאכתה.

יובל שטייניץ: היא שמעה את כולם.

יובל שטייניץ: היא בחנה את המצב בעולם ואת שיטות המיסוי בעולם.

יובל שטייניץ: היא בחנה את המצב בארץ.

יובל שטייניץ: היא שמעה את המשקיעים הגדולים והקטנים, גם בכתב וגם בעל-פה, ולאחר תשעה חודשים נולד, בשעה טובה, דוח ששינסקי, ואמרו כבר רבים שבנושא הזה הוועדה והדוח שהיא הציגה היו אחת הבחינות הרציניות ביותר בעולם שנעשו בסוגיה הזאת.

יובל שטייניץ: זאת אומרת, הדברים לא נעשו כלאחר יד, אלא לאחר בחינה רצינית.

יובל שטייניץ: במעט מדינות נערכה בחינה כל כך רצינית, על-ידי ועדה כל כך מקצועית, לפני שהדבר הובא לממשלה ולכנסת.

יובל שטייניץ: בחנתי את המסקנות, יחד עם בכירי האוצר שלא היו שותפים לוועדה, העברתי את הדוח לראש הממשלה, וראש הממשלה, במשך שבועיים ימים, גם הוא שקד על הדוח עם האנשים שלו ובחן את ההמלצות, וגם שמע עוד פעם את בעלי העניין – ואני רוצה להדגיש שהוועדה גם נתנה משקל מיוחד – בחנה את היחס בין המשקיעים הגדולים לקטנים, את גובה המיסוי והרווח, התשואה, של הגדולים ושל הקטנים, וגם פעלה, בין דוח הביניים לדוח הסופי, לשנות את – לא שיטת, אבל את – משטר המיסוי, את סדר המיסוי, בצורה שתיטיב עם המשקיעים הקטנים לעומת החברות הגדולות.

יובל שטייניץ: אני מאמין – וגם הממשלה, בהחלטתה מהשבוע, נתנה בכך אמון, וקיבלה את המלצת ראש הממשלה לאמץ את הדוח הזה – כפי שאמר ראש הממשלה בישיבת הממשלה, שהוועדה מצאה את האיזון הנכון בין טובת המשקיעים לבין טובת המדינה והחברה.

יובל שטייניץ: הוועדה הזאת קיבלה גם גיבוי בין-לאומי.

יובל שטייניץ: את עבודתה שיבחו גם ב-OECD, גם בקרן המטבע הבין-לאומית, גם בבנק ישראל – הנגיד סטנלי פישר – וגם כמעט כל הכלכלנים הבכירים במדינת ישראל.

יובל שטייניץ: בדבר אחד אני חולק על מה שהשתמע משאלתך, כי הצעת שאולי נשאיר יותר למשקיעים, והמשקיעים יתרמו 10% למטרות חברתיות או לאומיות.

יובל שטייניץ: אדם רשאי לתרום משלו, אדם איננו יכול לתרום משלנו, מרכושה של המדינה.

יובל שטייניץ: הרעיון שהמדינה תעביר את חלקה, את החלק שמגיע לה, על-פי הסטנדרטים הבין-לאומיים, על-פי מה שמקובל במדינות ה-OECD, מדינות העולם המפותח – שהמדינה תבוא למשקיעים ותגיד: בואו נוותר על 50 או 100 מיליארד שקל – זה נשמע הרבה, אבל פרוס על עשרות שנים – בואו נוותר; מתוך 200 מיליארד שקל שהמדינה תוותר על מחצית הסכום, והמשקיעים יתרמו אותו – הרעיון הזה הוא בלתי קביל.

יובל שטייניץ: המדינה לא יכולה לוותר על מה שמגיע לה ולאזרחיה.

יובל שטייניץ: והרעיון שמשקיעים פרטיים יהפכו לממשלות, לכנסת, לשרי אוצר, ויחליטו בעצמם במה להשקיע את כספנו שלנו הוא לא קביל.

יובל שטייניץ: לכן, לסיכום, נמצא האיזון הנכון בין הרווח של המשקיעים, והוא רווח יפה וגדול, לבין חלקה של המדינה.

יובל שטייניץ: דרך אגב, ועדת-ששינסקי לא המציאה את הגלגל, היא בסך הכול במידה רבה אימצה, עם שינויים מסוימים, את מה שמקובל בארצות-הברית וקנדה, בבריטניה והולנד, באוסטרליה וניו-זילנד, בנורבגיה ודנמרק, עם שינויים קלים.

יובל שטייניץ: אם משקיעים פרטיים מעוניינים לתרום גם מרכושם הפרטי, הם מוזמנים לעשות זאת.

יובל שטייניץ: בארצות-הברית, דרך אגב, נהוג שהמיליארדרים הכבדים תורמים חלק גדול, לפעמים את רוב הונם למטרות חברתיות: לאוניברסיטאות, לאקדמיה, לשמירה על הטבע, לבתי-חולים, למוסדות ציבור.

יובל שטייניץ: הייתי שמח אם גם בארץ אנשים בעלי הון היו תורמים חלק ניכר יותר מרכושם, אבל שיתרמו מרכושם, לא מרכושה של המדינה.

יובל שטייניץ: המדינה תחליט על השימוש הנכון ברכושה, וראש הממשלה כבר הודיע שחלק נכבד, אולי עיקר הרווחים, ההכנסות של המדינה מאותם משאבי טבע, יכונסו בקרן מיוחדת שתתמקד בעיקר בשני תחומים: בחינוך וביטחון.

יובל שטייניץ: אני חושב שאלה שני תחומים באמת מהחשובים ביותר בחיינו.

יובל שטייניץ: תודה.

רחל אדטו: למה לא שמתם בבריאות?

ראובן ריבלין: תודה לשר האוצר.

ראובן ריבלין: אין לנו זמן לשאילתא נוספת.

ראובן ריבלין: השאילתא היתה מאוד מורכבת.

יובל שטייניץ: אז אני מודה ליושב-ראש ומודה לך.

ראובן ריבלין: תודה רבה לשר האוצר.

ראובן ריבלין: אני מתכבד להזמין את התלמידה שיר שרם, מבית הספר התיכון על-שם דוד בן-גוריון בנס-ציונה ואת חבר הכנסת להצגת השאילתא בנושא השתמטות משירות צבאי, ואליו נזמין לאחר מכן את השר מתן וילנאי.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני חבר הכנסת פלסנר.

יוחנן פלסנר: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, אדוני ראש הממשלה, רבותי השרים, חברי חברי הכנסת, אורחים נכבדים, ברכות לדמוקרטיה הישראלית ביום החג שלה.

יוחנן פלסנר: חברים, שיר שרם מנס-ציונה היא תלמידה מצטיינת.

יוחנן פלסנר: היא מעורבת חברתית, וכתלמידת כיתה י"א היא מתחילה את שלבי המיון הראשונים שלה לקראת שירות צבאי.

יוחנן פלסנר: לכאורה, מדובר בנערה ישראלית מוצלחת ונורמטיבית, אבל שיר לצערנו מתחילה להיות מקרה לא מייצג בקרב הנוער הישראלי.

יוחנן פלסנר: בתוך עשר שנים שיר כבר עשויה או עלולה להיות לא הנורמה, אלא סטיית התקן.

יוחנן פלסנר: ואני אומר את האמירה הזאת, מכיוון ששיעורים הולכים וגדלים של ישראלים מתחמקים משירות צבאי, או מקבלים שחרור על-פי חוק משירות צבאי.

יוחנן פלסנר: ואם המגמות הללו, הקיימות, תימשכנה, בעיקר כתוצאה מאי-שילוב של בני האוכלוסייה הערבית והחרדית במסגרות של שירות משמעותי, בתוך עשור נגיע למציאות של קריסת מודל צבא העם.

יוחנן פלסנר: ויש לזה לא רק משמעות או השלכות לגבי היקפי הסולידריות בחברה הישראלית, זה כיום המודל, מודל השירות היחיד שיכול לספק ביטחון וקיום לעם ישראל.

יוחנן פלסנר: לכן אני חושב שגם הבית הזה וגם הממשלה צריכים לשים את הנושא הזה על סדר-היום, ושיר מתכוונת לעסוק בו.

יוחנן פלסנר: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: שיר שרם תשאל את השר מתן וילנאי בשאלת השתמטות משירות צה"ל.

ראובן ריבלין: אני מזמין את השר מתן וילנאי לבוא ולעלות לדוכן הנואמים, על מנת לשמוע את שאלתה של שיר וגם לענות עליה כשר במשרד הביטחון.

ראובן ריבלין: שיר, תמתיני עד שיעלה השר, ולאחר מכן תשאלי את שאלתך.

ראובן ריבלין: בבקשה, שיר.

שיר שרם: אדוני יושב-ראש הכנסת, כנסת נכבדה, אדוני השר להגנת העורף, מר מתן וילנאי, שלום, שמי שיר שרם, תלמידת כיתה י"א במגמת הנדסת תוכנה בתיכון על-שם דוד בן-גוריון בנס-ציונה.

שיר שרם: בשנים האחרונות עסקתי בפעילויות התנדבותיות שונות וכן השתתפתי בפרויקט "הנואם הצעיר" מטעם ארגון "רוטרי".

שיר שרם: השנה התחלתי את שלבי הגיוס הראשונים לצה"ל ובעוד כשנה וחצי אתגייס יחד עם חברי לכיתה לשירות חובה בצה"ל.

שיר שרם: אדוני השר, תופעת המשתמטים משירות לצה"ל מטרידה אותי מאוד.

שיר שרם: נערים ונערות רבים במדינה לא מרגישים צורך למלא את חובתם האזרחית ומשתמשים בדרכים שונות על מנת להתחמק ממנה.

שיר שרם: תופעה זו עלולה לגרום בין היתר לקריסת מודל צבא העם ולירידה במוטיבציה בקרב אלו הממלאים את חובתם.

שיר שרם: לאחרונה פורסם כי ראש אכ"א, האלוף אבי זמיר, סיפר בביקורו באחד מבתי-הספר כי בעשור הקרוב צפוי להגיע שיעור המשתמטים משירות לכ-40% מבני-הנוער היהודים.

שיר שרם: עוד הנתונים מלמדים כי אם אנו מביאים בחשבון את האוכלוסייה הערבית ואת האוכלוסייה החרדית, הפטורות מגיוס על-פי חוק, אנו מגיעים לכך שבתוך עשור כ-70% מהגברים אזרחי מדינת ישראל לא יתגייסו לשירות צבאי או לשירות לאומי.

שיר שרם: בקרב הנשים המצב חמור עוד יותר, משום שעל-פי ההערכות אחת מכל עשר מהנשים היהודיות המועמדות לגיוס במדינת ישראל מצהירה על היותה דתייה – הצהרה כוזבת כמובן – ובכך מתחמקת משירות.

שיר שרם: על כן, ברצוני לשאול: איזו תוכנית מתכוון משרד הביטחון להפעיל במטרה להעלות את שיעורי הגיוס, וכיצד תצמצם את תופעת ההשתמטות בקרב בני-נוער מכל המגזרים?

שיר שרם: תודה.

ראובן ריבלין: תודה לשיר.

ראובן ריבלין: אדוני השר.

מתן וילנאי: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ראש הממשלה, השרים, אני חייב להגיד קודם כול להוגי הרעיון הזה – אני מניח שזה אתה, יושב-ראש הכנסת – ולצעירים ולצעירות האלה: לדורון, ליצחק, לדלאל, למזל, לארתור, לשיר ולליאור, שאני לא יודע איך זה אצל חברי, לי עשיתם הרבה יותר מאשר את היום, הרבה יותר מזה.

מתן וילנאי: הצורה הרהוטה שאתם מציגים שאלות שהן בלבה של החברה הישראלית והצורה שאתם יושבים כאן מעוררת כבוד.

מתן וילנאי: במבט מזהים שאתם מכסים הרבה מגזרים בחברה הישראלית: יהודים, ערבים, עולים חדשים, ותיקים – הכול.

מתן וילנאי: ואכן אנחנו פסיפס מגוון מאין כמותו.

מתן וילנאי: ומדינת ישראל כולה היא הרבה יותר מעוד מדינה, היא המאוויים של העם היהודי אחרי אלפי שנים להגיע לכאן, למדינת ישראל בארץ-ישראל, ואתם המייצגים האמיתיים של זה, ואני מודה לכם.

מתן וילנאי: ועכשיו אני אענה לשיר על השאלה שמבחינתי, כאיש צבא – שיר, גם אני הייתי ראש אכ"א – אמרתי את אותם הדברים עוד לפני שנולדת, אני מניח, ואני מכיר אותם היטב.

מתן וילנאי: הצבא במדינת ישראל הוא הרבה יותר ממכשיר ביטחוני לשמור על המדינה.

מתן וילנאי: הוא עושה את זה היטב.

מתן וילנאי: הוא הרבה יותר מזה.

מתן וילנאי: הוא המכשיר המרכזי לטרנספורמציה חברתית בתוך החברה הישראלית.

מתן וילנאי: הוא יוצר הזדמנויות שוות לכולם ומאפשר לכל אחד, לכל אחת, להתקדם לפי יכולתם.

מתן וילנאי: זה דבר אדיר מאין כמותו.

מתן וילנאי: וכל מי שבוחר לא להיות חלק מהמערכת הזאת, קובע לעצמו נכות מסוימת בחברה הישראלית – לא שירת בצבא.

מתן וילנאי: זו המטרה, לזה צריך להגיע.

מתן וילנאי: לצערי, מגזרים רבים בארץ גוזרים על עצמם שהם לא יהיו חלק מאתנו, מאתנו המשרתים, מכיוון שצה"ל הוא קודם כול הסיכוי היחיד לקיומה של מדינת ישראל.

מתן וילנאי: הסיכוי האחרון לקיומה של מדינת ישראל.

מתן וילנאי: משרד הביטחון – בתשובה על שאלתךְ – מחזיק אגף שלם, אגף חברתי-ביטחוני, שעובד בתיאום עם משרד החינוך, עובד בתיאום עם מערכת אכ"א – אגף כוח-האדם של צה"ל, כדי לקדם תוכניות לשירות משמעותי.

מתן וילנאי: אחד מכם ציין קודם שהוא ב"אחרי" – נדמה לי שדורון.

מתן וילנאי: אה, את ב"אחרי"?

מתן וילנאי: נהדר.

מתן וילנאי: אנחנו עובדים עם "אחרי" בתמיכה רבה וניכרת, מתוך הבנה של ערך השירות, כפי שציינתי אותו לפני רגע.

מתן וילנאי: יש לנו תוכניות מיוחדות למכינות קדם-צבאיות.

מתן וילנאי: אנחנו נפתח בשנה הקרובה בפעם הראשונה מכינה קדם-צבאית בדואית, אפילו שהבדואים, לא חל עליהם חוק שירות ביטחון, והם רוצים את זה, ואנחנו נמצא את הדרך הראויה לפתוח את זה, ותהיה גם מכינה קדם-צבאית בדואית.

מתן וילנאי: אבל, שיר, מעבר לכל, זה אתם, ומה שאת עושה וחברייך עושים, זה הדבר הנכון.

מתן וילנאי: כשהייתי בגילך היה מובן מאליו שהולכים לצנחנים - לא היה דיון על זה בכלל.

מתן וילנאי: לא היית מגיע לשכונה עם נעלים אדומות וכומתה, היית צריך להסביר הסברים קודם כול לעצמך.

מתן וילנאי: זה היה מובן מאליו.

מתן וילנאי: זו היתה נורמה.

מתן וילנאי: יושבים באולם הזה כמה חברים שלי שעשו את אותו הדבר בדיוק, והצנחנים כדוגמה, כסמל; זה נכון לכל חיל לוחם אחר כמובן, וכל עוד אתם, את וחברייך, תמשיכו בפעילות הזאת, אין לה תחליף.

מתן וילנאי: ובסופו של דבר גם בצבא, גם בכלכלה, גם בחינוך, בכל פינה, בכל מקום, אתם הקובעים, לא אנחנו, ה"כאילו חשובים" שיושבים בכנסת.

מתן וילנאי: אתם, בעבודה שלכם, במקומות שבהם אתם נמצאים.

מתן וילנאי: לכן, כל מה שאני יכול לספר לך שאנחנו עושים, זה אף פעם לא יהיה מספיק, אלא כל קהילה, כל גוף צריך ליצור אצלו את התחושה שמי שלא משרת – הוא לא שייך אלינו.

מתן וילנאי: זה דבר – אני גדלתי בירושלים, לא רחוק מכאן, בשכונתו של יושב-ראש הכנסת – שהיה מובן מאליו.

מתן וילנאי: היום זה כבר לא מובן מאליו.

מתן וילנאי: אבל צריך לחדש את זה, ולהבין שכוחות צעירים הם הכוחות שיעשו את זה, ולכן אתם חשובים לנו כל כך, ובכל מקום שנעשית הפעולה, בסוף אתה מוצא איש או אשה צעירים שנוטלים את זה על כתפיהם ועושים את זה.

מתן וילנאי: אז מה שמשרד הביטחון עושה – חשוב; מערכת החינוך חשובה, אבל אין תחליף לחינוך בשכונה, אין תחליף לחינוך במשפחה, אין תחליף לכך שאבא ואמא שירתו בצבא, ואז זה מובן מאליו שגם הילדים ישרתו, ואם אתם תדעו להוקיע אותם – ואני חייב לציין שחבר הכנסת פלסנר, שהציג אותך לפני כמה דקות, והוא חבר כנסת חדש, נוקט פעולה באופן רצוף בעניין הזה, ואני יכול רק לברך אותו על כך, ולא פלא שבחרו שהוא יציג אותך.

מתן וילנאי: בסופו של דבר זה אנחנו, כל אחד במקום שבו הוא נמצא, ומשרד הביטחון, שיעשה את שלו, כל החשובים שם למעלה.

מתן וילנאי: אתם תקבעו את הנורמה.

מתן וילנאי: כשהייתי בגילך לא ידעתי מי זה שר הביטחון, לא עניין אותי מי זה שר הביטחון.

מתן וילנאי: ידעתי שאצלי בקבוצה אנשים ילכו ליחידות הלוחמות – זה הדבר המרכזי.

מתן וילנאי: ואני מודה לך מאוד.

מתן וילנאי: תודה רבה לכולכם.

ראובן ריבלין: תודה רבה לשר במשרד הביטחון, השר מתן וילנאי.

ראובן ריבלין: כן, חבר הכנסת פלסנר, יש לו גם סגולות אחרות בכנסת זו וגם בעם בישראל.

יוחנן פלסנר: חושדים בי שאני רוצה ללכת למפלגת עצמאות עכשיו.

ראובן ריבלין: לא.

ראובן ריבלין: אני אומר דבר בלי כל קשר לזה.

קריאה: - - - את השאלות וגם - - -

ראובן ריבלין: יש בך גם מעשים נפלאים וטובים – גם, אמרת, והם הרוב.

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: אני מזמין אל ליאור וטורי מבית-הספר "מקיף אריאל" בטירת-כרמל, ואת חבר הכנסת נחמן שי להצגת שאילתא בנושא חיזוק החינוך הערכי בבית-הספר, שעליה יענה כמובן שר החינוך גדעון סער.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, ראש הממשלה, יושבת-ראש האופוזיציה, חברי חברי הכנסת, יש המשכיות משאלה לשאלה, ואני שמח שהשאלה הנועלת עוסקת בערכים, כי חברי שקדם, השר וילנאי, דיבר על ערכים, ושר האוצר דיבר על היכולת להפוך משאבי טבע, בסופו של דבר, לערכים כמו חינוך.

נחמן שי: נדמה לי שראש הממשלה רוצה להקים קרן בעניין הזה.

נחמן שי: לכן, דבר אחד מתקשר לדבר האחר.

נחמן שי: ישראל לא ניחנה עד לאחרונה במשאבי טבע, והדבר העיקרי שהיא היתה גאה בו תמיד הם המשאבים שמעל הקרקע, הם המשאבים האנושיים שלנו, ההון האנושי, וזה הדבר שליאור מביאה אלינו היום.

נחמן שי: ליאור היא בת 16, תלמידת כיתה י"א בבית-ספר טירת-כרמל, אם כי עכשיו מתגוררת בחיפה.

נחמן שי: היא תלמידה מצטיינת.

נחמן שי: בקיץ האחרון עסקה קצת בלימודים אקדמיים באוניברסיטת תל-אביב, והחלום שלה הוא להיות רופאה.

נחמן שי: את החינוך לערכים שבבית-הספר כולנו מכבדים ומחשיבים מאוד.

נחמן שי: הכוונה היא שנוסף על הלימודים העיוניים, שתכליתם להשיג ציונים, יקנה בית הספר גם ערכים שאותם יקנו וייקחו אתם התלמידים הן במעגל הקרוב, החל במשפחה, בקהילה, ועד למעגלים החיצוניים והארוכים יותר, כאשר יצאו בדרך החיים הארוכה.

נחמן שי: ליאור, המיקרופון שלך.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת נחמן שי.

ראובן ריבלין: ליאור וטורי רוצה לשאול את שר החינוך גדעון סער בנושא חיזוק החינוך הערכי בבית-הספר.

ראובן ריבלין: אני מזמין את כבוד שר החינוך לעלות לדוכן הנואמים ולהשיב על שאילתא של התלמידה ליאור וטורי, אשר תמתין עד אשר יעלה השר, ואז כמובן תשאל אותו את השאלה.

ראובן ריבלין: בבקשה, ליאור.

ליאור וטורי: אדוני יושב-ראש הכנסת, כנסת נכבדה, אדוני שר החינוך, מר גדעון סער, שמי ליאור וטורי, תלמידת כיתה י"א ב"מקיף אריאל" בטירת-כרמל.

ליאור וטורי: בית-ספרי חושף אותי למגוון פרויקטים מקדמים ומרחיבי אופקים.

ליאור וטורי: לאורך קיץ 2010 למדתי באוניברסיטת תל-אביב שלושה מקצועות אקדמיים במסגרת נוער שוחר מדע.

ליאור וטורי: הוכשרתי להיות מדריכה בקורס מד"צים, ומאז אני פעילה ומדריכה כיתות ז' בטירת-כרמל.

ליאור וטורי: בנוסף, עברתי קורס ליצנות, והעברתי ימי הולדת לילדים במתנ"ס ובמועדוניות ברחבי העיר.

ליאור וטורי: בשנת תש"ע, במחוז חיפה, קיבלתי תעודת הערכה והוקרה על הצטיינות בפעילות המחויבות האישית, שירות לזולת בבתי-תמחוי, במרכז הנוער ובבית-הקשיש בטירת-כרמל.

ליאור וטורי: אדוני השר, לא אחת אנו שומעים מאנשי ציבור ובתקשורת כי הנוער נעדר מוסר וערכים.

ליאור וטורי: בשנים האחרונות גברה הדרישה בקרב אנשי חינוך, וגם מצד בני-נוער, לחזק את החינוך לערכים.

ליאור וטורי: המציאות כיום היא שתלמיד נמדד בשנות לימודיו בבית-הספר בעיקר בהישגיו הלימודיים, ופחות על תרומה חברתית ופעילות ערכית.

ליאור וטורי: החינוך הערכי מצטמצם לפרויקטים של מחויבות אישית, לשיעורי אזרחות וליוזמות חינוכיות עצמאיות של בתי-ספר ומורים.

ליאור וטורי: לאחרונה התוודענו לגבורתו של נער צעיר, אלעד ריבן זיכרונו לברכה, שבמסגרת התנדבותו בפרויקט מחויבות אישית קיפח את חייו באסון השרפה בכרמל.

ליאור וטורי: מקרה טרגי זה העלה את נושא התנדבות בני-הנוער לסדר-היום הציבורי.

ליאור וטורי: ברצוני לשאול: 1.

ליאור וטורי: האם משרד החינוך מפנה משאבים לחיזוק החינוך הערכי בבתי-הספר כדי לעודד בני נוער להפגין מעורבות ואחריות אזרחית?

ליאור וטורי: 2.

ליאור וטורי: כיצד מתכנן משרדך להעלות את המודעות להתנדבות בקרב בני-נוער ולמסד את פעילות ההתנדבות הצעירה במדינת ישראל?

ליאור וטורי: תודה.

ראובן ריבלין: תודה לך על שאלותייך הברורות.

ראובן ריבלין: כבוד שר החינוך.

ראובן ריבלין: יש לנו תלמידים נפלאים בישראל.

גדעון סער: וזאת גם התשובה, מה שאמרת עכשיו, למה שנאמר בגוף השאלה.

גדעון סער: הטענה כאילו, כביכול, יש לנו נוער שהוא נעדר מוסר וערכים היא טענה כוזבת, היא טענה שאני כופר בה.

גדעון סער: אני אמרתי את הדברים לא פעם מול דברי קטרוג על הדור הצעיר היום.

גדעון סער: אגב, זה קורה לכל דור, כלומר זה נאמר באוזני כל דור על-ידי קודמיו, אבל אנחנו יכולים לראות בעלייה הגדולה שיש בהליכה למכינות קדם-צבאיות, לשנת שירות, ליחידות הקרביות ולשירות המשמעותי בצה"ל, ובאין-ספור מסגרות – יש היום במדינת ישראל 150,000 בני-נוער מתנדבים במסגרות שונות.

גדעון סער: קודם כול, כדאי שנדע שיש לנו נוער מצוין, חדור מסירות, מוכן לאתגרים, ובמידה שאנחנו צריכים להתבונן על עצמנו, אנחנו צריכים להתבונן על עצמנו האם אנחנו מציבים בפניו את אותם אתגרים.

גדעון סער: ובעצמךְ אמרת בדברים – ציינת את הפעילות שלךְ בקורס מד"צים, את תעודת ההערכה שקיבלתְ על פעילות חברתית, כאינדיקציות לכך שהמערכת – והיא עושה את זה היום ביתר שאת – מבטאת הערכה לא רק לצד של הלימודים האקדמיים, או לצד הלימודי, שהוא חשוב בצורה בלתי רגילה; אם הייתי יכול לסכם, הייתי אומר שיש לנו כאן שתי רגליים, שהן שתיהן קריטיות: הרגל של ההישגים הלימודיים, של הידע, שעליו, לטווח הארוך, נשען היתרון האיכותי שלנו כאן באזור, ולכן זה גם עניין קיומי, והרגל הערכית, של תחושת הזיקה שלנו לארץ, למדינה, לעם, אחד לשני, הסולידריות החברתית שלנו, שעל כך נשענת היכולת הלאומית שלנו, או החוסן הלאומי האמיתי שלנו להתמודד עם האתגרים שלפנינו.

גדעון סער: בדרך הזאת, כאשר נכנסתי למשרד החינוך, הגדרתי את יעדי המשרד בקדנציה הזאת כשיפור ההישגים וחזרה לערכים.

גדעון סער: בתוכניות העבודה שלנו אנחנו כוללים, לצד כל הנושאים, עם הגדרת היעדים בתחום ההישגים הלימודיים, הגדרה מדויקת גם של יעדים בתחום הערכי, בתחום החברתי, בתחום ההתנדבותי, ואנחנו עושים את זה לרוחב כל החזית, ואנחנו גם היום מגבשים לא רק פרויקטים, או לא רק איים של פרויקטים, אלא גם מהלכים יותר רחבים, בעצם תוכנית-אב לחינוך למידות ולערכים, שלפי דעתי זה דבר שנדרש למערכת לא פחות ממסגרת מערכתית ללימוד של הדיסציפלינות העיקריות.

גדעון סער: ואיך אנחנו עושים את זה?

גדעון סער: ביססנו מאוד את הנושא של תנועות הנוער במערכת החינוך, לא רק בזה שתגברנו באופן תקציבי בצורה משמעותית – גם בשנת התקציב הזאת בעצם אנחנו בתוואי גדל, וטוב לי לומר את זה ליד היושב-ראש, כי הוא מהמסייעים העיקריים לתנועות הנוער שנים רבות.

ראובן ריבלין: יחד עם חבר הכנסת חיים אורון וחברת הכנסת שלי יחימוביץ.

גדעון סער: אמת, אבל עשינו עוד דבר שהיה מאוד חשוב – ייסדנו בשנת הלימודים הקודמת, וזה קרה גם בשנת הלימודים הזאת, שבוע תנועות הנוער במערכת החינוך, זאת אומרת שבוע שבו מערכת החינוך המתקראת "פורמלית" פותחת את שעריה בפני, בעצם, ראש החץ של החינוך שמכונה "בלתי פורמלי" אבל יש לו משקל אדיר במובן של חינוך לערכים, להתנדבות, למחויבות לקבוצה ולא רק לעצמך, לעמידה באתגרים ובמטרות.

גדעון סער: אנחנו גם רואים את העלייה בשיעור ההשתתפות בתנועות הנוער.

גדעון סער: את עיקר הגידול התקציבי אנחנו משקיעים היום בהגדלת הסבסוד לאותם בני-נוער שלא יכולים לממן את תשלומי ההורים, זאת אומרת לגוון את ההרכב הסוציו-אקונומי של המשתתפים בתנועות הנוער מעבר למה שזה קיים היום, וללא ספק, הדבר הזה הוא דבר שמתפתח, מתפתח בצורה מאוד יפה, אני אומר תמיד: היום בעיני זה פחות חשוב – לי – לאיזה תנועת נוער.

גדעון סער: זה יכול להיות לבית"ר, או לבני-עקיבא, או לשומר הצעיר, או לנוער העובד, אבל עצם ההליכה לתנועות הנוער זה דבר שמשנה תפיסות.

גדעון סער: אני גם רואה את זה מהבית, מהבנות שלי, שאחת כבר סיימה והיתה מדריכה כמה שנים, והשנייה היא חניכה, ואני רואה איך זה משפיע באופן חיובי.

גדעון סער: הרחבנו מאוד פרויקט שנקרא "תעודת בגרות חברתית".

גדעון סער: תעודת בגרות חברתית מבטאת תרומה לחברה ולקהילה במסגרות שונות, מעבר לנושא הזה של המחויבות האישית, מעבר לשעות המינימום שנדרשות בתוכנית של המחויבות האישית.

גדעון סער: מחויבות לפעילות עד סוף כיתה י"ב להכשרות, לימי עיון, לתיעוד של הפעילות, לחניכה, והמהלך הזה הוא מהלך שאנחנו מרחיבים אותו מאוד.

גדעון סער: הוא התחיל במחוז הדרום של משרד החינוך, הוא היום מתרחב, בין היתר, במידה רבה במחוז שאת באה ממנו, מחוז חיפה, והוא מעביר את אותו מסר שביטאתי, שאנחנו לא מודדים את בני-הנוער אך ורק על-פי מדדים של הישגים לימודיים, אלא ההכרה של תעודת הבגרות החברתית, שאני בסוף הדרך רואה את כל תלמידי ישראל, בעצם, משתתפים באותו מפעל של תעודת בגרות חברתית.

גדעון סער: אנחנו מגדילים אותו היום בצורה מאוד משמעותית.

גדעון סער: בכל המדדים שאנחנו משקפים לציבור –היום זה בפיילוט של נתונים בית-ספריים, שבהם אנחנו מציגים לצד ציוני בגרות, וציוני בגרות איכותית – חמש יחידות במתמטיקה או בפיזיקה – אנחנו מציגים גם שיעורי גיוס לצה"ל, אנחנו מציגים גם נושא של הליכה לתנועות נוער.

גדעון סער: והיום, כאשר אנחנו בין היתר בונים מודלים בית-ספריים לתגמול דיפרנציאלי, אנחנו מביאים בחשבון גם יעדים מהתחום החברתי והתחום הערכי, ולא רק – אם כי, אני עוד פעם לא רוצה להפחית בחשיבות – מתחום ההישגים הלימודיים.

גדעון סער: תוכנית ערכית נוספת שאנחנו מפעילים ברמה הארצית היא: "הנוער בוחר בערך כדרך", תוכנית שמאפשרת לנציגות נוער מעורב ופעיל, במיוחד למועצות תלמידים ונוער נבחרים ברשויות מקומיות, להשתתף בשולחן עגול יישובי לאיתור של צרכים של בני-נוער למען בני-הנוער, למען הקהילה.

גדעון סער: הפרויקט הזה מתבצע בצורה יפה מאוד עם הרשויות המקומיות.

גדעון סער: לפני כשבועיים הממשלה, או ועדת השרים לחקיקה, אישרה הצעת חוק שיזמתי, שנקראת "חוק הנוער", והיא תובא בקרוב, עוד במושב הכנסת הנוכחי, עוד במושב החורף, לאישור הכנסת, שמחייבת את הרשויות המקומיות בתקצוב דיפרנציאלי, שאנחנו נתקצב על-פי מדד הטיפוח של הרשויות, להעסיק מנהלי יחידות נוער, להקים גם מועצות נוער רשותיות כחלק מחיזוק המערך של החינוך הבלתי-פורמלי והפיכת בני-הנוער להיות יותר שותפים ומעורבים במה שקורה ברמה של הרשות המקומית.

גדעון סער: על כל אלה אני יכול להוסיף ולציין – ואני אשתדל לעשות את זה בתמצית – תוכניות נוספות שהן בתחום הערכי, חלקן תוכניות חדשות, חלקן תוכניות שהגדלנו מאוד את ההיקפים שלהן: תוכנית "נעלה לירושלים" שבמסגרתה עולים לירושלים יותר מחצי מיליון תלמידים.

גדעון סער: למעשה, על-פי התוכנית הזאת כל תלמיד יבקר בירושלים, כשיא של חוויה לימודית, לפחות שלוש פעמים במהלך הלימודים שלו, והיא כמובן נועדה להעמיק את הזיקה לבירת ישראל, ואנחנו מקבלים עליה תגובות מאוד חיוביות – לא רק מתלמידים, גם מצוותים חינוכיים, ממורים וממנהלים.

גדעון סער: אנחנו משקיעים מאמצים מאוד גדולים – בנוגע גם לשאלה הקודמת, שהוצגה לקודמי, בנושא עידוד השירות בצה"ל ועידוד שירות משמעותי בצה"ל, בתוך בתי-הספר, בהקמת מרכזים רשותיים, בהתמקדות בבתי-ספר עם אחוזי גיוס יותר חלשים, יחד עם צה"ל, יד ביד.

גדעון סער: אנחנו עובדים היום, או – הכפלנו את ההיקף של נושא של מסע ישראלי, תוכנית ששמה דגש – מתבצעת בעיקר בקרב תלמידי כיתות י"א – בחיזוק תחושת השייכות לארץ ולעם, העמקת הזהות היהודית, הציונית והישראלית.

גדעון סער: אנחנו הכפלנו את היקף ההשתתפות בתוכנית הזאת.

גדעון סער: אנחנו חיזקנו את החינוך הערכי על-ידי הוספת מקצוע חדש, שנקרא "מורשת ותרבות ישראל", שבעצם ממוקד בחיזוק הערכים היהודיים והציוניים בתוך מסגרת מערכת החינוך הממלכתית.

גדעון סער: במסגרת הזאת לומדים את "אלטנוילנד" של הרצל, אדוני ראש הממשלה, את הרמב"ם, ופרקי אבות, בבתי-הספר הממלכתיים.

גדעון סער: פרקי אבות היום לומדים בכיתות ח'.

גדעון סער: הגדלנו בצורה משמעותית את תקציבי מינהל חברה ונוער, המינהל במשרדי שמופקד על הפעילויות הערכיות והחברתיות – אני רואה פה את ראש המינהל – בכ-50 מיליון שקלים.

גדעון סער: בעצם הוא מבצע את כל הממדים האלה שאנחנו מדברים עליהם.

גדעון סער: אני יכול לומר עוד דברים רבים, אולי אומר דבר אחרון שנוגע למסעות בני-הנוער לפולין, שאנחנו רואים בכך חשיבות רבה.

גדעון סער: אנחנו הכפלנו, אדוני ראש הממשלה, פי-חמישה את המלגות שמעניק משרד החינוך לתלמידים מעוטי יכולת לצורך יציאה למסעות לפולין, אבל זה לא מספיק.

גדעון סער: היום אנחנו עובדים יד ביד עם ראש הממשלה על פתרון מערכתי, כלומר שלא יהיה מצב שיהיה תלמיד מחוסר יכולת ובגלל זה הוא לא יכול לצאת למסע לפולין, שאני רואה בזה דבר חשוב בצורה בלתי רגילה.

גדעון סער: אנחנו מעבדים הצעת החלטה שתביא בחשבון את היכולת הסוציו-אקונומית והתשלום יהיה דיפרנציאלי לפי היכולת הסוציו-אקונומית.

גדעון סער: אנחנו גם פונים למרכז השלטון המקומי כדי לבסס מהלך גדול בנושא הזה.

גדעון סער: לסיכום, ההשקעה שאנחנו משקיעים בכל אותם ממדים, שהם – כפי שהגדרת אותם – הממדים הערכיים, היא השקעה מאוד-מאוד גדולה.

גדעון סער: אני מאמין בכיוון הזה, אני מאמין שלא בכדי נקרא משרד החינוך משרד החינוך ולא משרד הלימוד, כי אם הוא היה מופקד אך ורק על נושא הלימודים, הוא היה יכול לוותר על השליחות הזאת, אבל הוא בוודאי יהיה משרד נכה אם הוא לא יעסוק בפעילות הזאת.

גדעון סער: הדרך שלנו להגיע למקום שהתחלתי לדבר עליו בתחילת דברי, דהיינו תוכנית אב לחינוך למידות ולערכים היא עדיין דרך ארוכה, אבל מאחר שאנחנו יודעים את היעד, אנחנו יודעים מה הצעדים שאנחנו צריכים לעשות ואנחנו גם נגיע אליה, בעזרת השם.

ראובן ריבלין: אדוני השר, תרצה בוודאי לדעת: אומרים "דור דור ודורשיו" וכל דור אומר על הדור הבא.

ראובן ריבלין: אני רוצה לומר לך שסבתי רבקה, אחיה היה זקן השומרים אברהם שפירא אשר הטיח כלפי הנוער: זה נוער זה?

ראובן ריבלין: ואינני ממשיך.

ראובן ריבלין: כל פעם אנחנו אומרים "זה נוער זה?".

ראובן ריבלין: אני זוכר שהייתי כבר בוגר ושאלתי על דורך "זה נוער זה?", והנה יש לנו שר חינוך לעילא ולעילא וגם הדור הבא יהיה טוב מהשר הזה.

גדעון סער: אני אומר שהנוער היום הוא לא פחות טוב - - -

ראובן ריבלין: זה נוער זה?

ראובן ריבלין: כל נוער יותר טוב מקודמיו.

גדעון סער: הוא יותר טוב, הוא יותר מוכשר, הוא יותר מסור, הוא יותר נבון, ואנחנו כחברה צריכים לדעת להציב את אותם אתגרים, כדי לממש את אותן יכולות גם ברמה האישית וגם ברמה החברתית והלאומית.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אצל דודי אברהם שפירא ראיתי בפעם הראשונה את האמא של ראש הממשלה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אנחנו מתקרבים עכשיו לסיום.

ראובן ריבלין: הראשון מבין המסכמים יהיה יושב-ראש מועצת התלמידים בישראל.

ראובן ריבלין: אני מזמין אותו, ולאחר מכן ראש הממשלה וראש האופוזיציה.

ראובן ריבלין: אני מתכבד להזמין את התלמיד אשר אבישי אלון, יושב-ראש מועצת התלמידים, מבית-הספר "אורט" קריית-מוצקין, לומר דברי סיכום שלו.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: אני לא סופר לך את הזמן שהקצבנו לך, אני יודע שאתה תעמוד עליו בעצמך.

ראובן ריבלין: בבקשה, נא לצלצל.

אבישי אלון: כבוד יושב-ראש הכנסת מר ראובן ריבלין, ראש הממשלה מר בנימין נתניהו, חברי כנסת נכבדים, קהל נכבד - - -

ראובן ריבלין: אנחנו, בכנסת, אני כבר מלמד אותך, מתייחסים גם לראש האופוזיציה.

אבישי אלון: כבוד יושבת-ראש האופוזיציה - - -

ציפי לבני: נפגשנו בנפרד - - - ומאוד התרשמתי ממנו.

ראובן ריבלין: לא, אני אומר: בנאום.

ראובן ריבלין: בבקשה.

אבישי אלון: - - - כבוד יושבת-ראש האופוזיציה, גם את, הגברת ציפי לבני, שלום רב.

אבישי אלון: שמי אשר אלון, כפי שהזכירו, תלמיד כיתה י"ב בבית-הספר "אורט מוצקין".

אבישי אלון: זה חצי שנה אני מכהן כיושב-ראש מועצת התלמידים והנוער של מדינת ישראל.

אבישי אלון: עסקתי בהכשרה למנהיגות צעירה וקידום נושאים מהותיים כמו התנדבות, העמקת הזהות היהודית והכרת הארץ.

אבישי אלון: נרגש ונפעם אני עומד בפניכם לשאת דברי סיכום בסיומו של יום מיוחד זה, יום שבו התקיימו בוועדות הכנסת דיונים בנושאים שונים ומגוונים, שהמכנה המשותף שלהם הוא היותם נושאים המעסיקים אותנו, בני-הנוער, אזרחי המחר של מדינת ישראל.

אבישי אלון: הערך המרכזי שעמד בבסיס כל דיוני הוועדות היה ערך האחריות האישית.

אבישי אלון: ועדת החינוך דנה בחוק זכויות התלמיד, המדגיש את הקשר שבין זכויות התלמיד לחובותיו.

אבישי אלון: הוועדה דנה במחויבותם של התלמידים לעשות שימוש נכון ואחראי בחוק, וזאת כדי למנוע זילות של המערכת החינוכית.

אבישי אלון: ועדת המדע והטכנולוגיה דנה באלימות וירטואלית ברשת ועסקה בין היתר בסיבות ובגורמים לכך שבני-הנוער במדינת ישראל מרגישים פחות אחראים לדברים שהם כותבים ברשת ואינם לוקחים ברצינות את ההשלכות והתוצאות החמורות שעלולות לנבוע מהתנהגותם שם.

אבישי אלון: הוועדה לזכויות הילד וועדת הכלכלה עסקו בהשתתפות ילדים ובני-נוער בתוכניות ריאליטי ובאחריות המדינה וההורים כלפיהם בתחום זה.

אבישי אלון: ועדת הפנים והגנת הסביבה, יחד עם הוועדה למאבק בנגע הסמים, דנו בדרכי התמודדות עם התגברות תופעת צריכת האלכוהול ושימוש בסמים במוקדי בילוי ובהשלכותיה הקשות, בראשן אלימות בקרב בני-נוער.

אבישי אלון: במסגרת זו דנה הוועדה באיזון שבין הטלת המגבלות על בני-הנוער במקומות בילוי, כחלק מאחריות המדינה, לבין האחריות של בן-הנוער ליטול על עצמו, על מנת לצמצם תופעות אלה.

אבישי אלון: ועדת החוקה, חוק ומשפט – שבישיבתה אני לקחתי חלק – דנה בשינוי גיל הבחירה לכנסת.

אבישי אלון: בדיון נבחנה השאלה אם בני 17 בוגרים ואחראים די הצורך כדי להצביע ולהשתתף בבחירות לכנסת.

אבישי אלון: מכובדי, ממגוון הנושאים שנדונו היום עולה שיש תחומים שבהם המדינה מאמינה שבני-הנוער בוגרים ואחראים וכשירים לקבל החלטות, לעומת תחומים אחרים שבהם האחריות האזרחית ניטלת מהם.

אבישי אלון: אני אומר, רבותי, האמינו בנו, בני-הנוער של מדינת ישראל.

אבישי אלון: אנו רוצים להיות מעורבים ושותפים לעשייה חברתית ואזרחית במדינה.

אבישי אלון: בני-הנוער בישראל מתנדבים בקהילה.

אבישי אלון: בשנים האחרונות גם הגיוס ליחידות הקרביות גדל והולך.

אבישי אלון: הצעירים רוצים להשפיע ולעצב את פני החברה במדינת ישראל.

אבישי אלון: אנו מתבוננים בכם, מחוקקים נכבדים, ומבקשים ללמוד מכם ולקבל השראה מעשייתכם.

אבישי אלון: אתם, חברי הכנסת, משמשים לנו דוגמה.

אבישי אלון: התהליך שחווינו במסגרת "כנסת צעירה" מביא אותי לומר לכם: אנו רוצים להיות שותפים לחיזוק הדמוקרטיה הישראלית על כל היבטיה.

אבישי אלון: ההתנסות החברתית שלנו, בני-הנוער, בכלל ובעשייה הפוליטית בפרט, מחזקת את הרצון שלנו לעשייה חברתית אזרחית, מעצימה את האמונה בכוחנו להשפיע, מגבירה את השאיפה והמוטיבציה להצלחה ומצוינות, וכמובן מפתחת כישורים חברתיים.

אבישי אלון: מעורבות בחיים האזרחיים תכשיר בני-נוער להיות פרטים אוטונומיים, חברים פעילים בקהילה, אזרחים אכפתיים, ערכיים, אוהבי ארצנו, נאמנים למולדתנו, מחויבים לערכיה ולמורשתה.

אבישי אלון: מערכת החינוך הינה שותפה טבעית בתהליך זה, כפי שראינו היום במיזם "כנסת צעירה" וכפי שאנחנו חווים במסגרות מועצות התלמידים והנוער.

אבישי אלון: אם יורשה לי, לדעתי, יש לשקול בכובד ראש ובחיוב את הקדמת גיל הבחירה, כחלק מהעצמת האזרח הצעיר והפיכתו לריבון אחראי ומעורב.

אבישי אלון: לסיום דברי אתחיל דווקא מבראשית.

אבישי אלון: במדרש קהלת נאמר: "בשעה שברא הקדוש-ברוך-הוא את האדם הראשון, נטלו והחזירו על כל אילני גן-עדן, ואמר לו: ראה מעשי כמה נאים ומשובחים הם וכל מה שבראתי למענך בראתי.

אבישי אלון: תן דעתך שלא תקלקל ותחריב את עולמי, שאם קלקלת, אין מי שיתקן אחריך".

אבישי אלון: כמו הקדוש-ברוך-הוא אשר לא חשש מהטלת האחריות על האדם הראשון, כך ורק כך חינוך עקבי לנטילת אחריות מגיל צעיר, על כל החששות הכרוכים בכך, יתרום להפיכת החברה הישראלית, על אזרחיה ובעיקר על מנהיגיה, לחברה דמוקרטית, אחראית, שווה לכל פרט ופרט באשר הוא, עם רצון ויכולת להיות מעורב בכל הקורה בה.

אבישי אלון: מי ייתן ובעזרת השם, החברה הישראלית תשגשג, זכויות אדם יכובדו בה והדמוקרטיה הישראלית תשמש השראה לכלל אומות העולם.

אבישי אלון: תודה רבה והמשך חג שמח.

ראובן ריבלין: יישר כוח גדול לאשר אבישי אלון.

ראובן ריבלין: אנחנו מודים לך מאוד.

ראובן ריבלין: אני מתכבד להזמין את ראש הממשלה בנימין נתניהו לסכם אחר-צהריים זה, ואחריו – את ראש האופוזיציה ציפי לבני.

בנימין נתניהו: אדוני היושב-ראש, חברי, במהלך הדיון הזה נתבשרנו על פיגוע טרור רצחני בשדה-תעופה בקרבת מוסקבה, אשר בו נקטלו עשרות רבות של אנשים חפים מפשע.

בנימין נתניהו: אני מבקש לשלוח בשמכם ובשם ממשלת ישראל והעם בישראל את תנחומינו לממשלה, לעם ברוסיה, ולמשפחות השכולות.

בנימין נתניהו: הטרור הוא בין-לאומי, והתגובה על הטרור חייבת להיות בין-לאומית גם היא.

בנימין נתניהו: אם נאחד כוחות, הטרוריסטים לא יכריעו אותנו, אנחנו נכריע אותם, וגם נסכל את מזימות שולחיהם.

בנימין נתניהו: אני בטוח שבזה אני משקף את דעתם של כל חברי הבית, וגם את דעתם של חברינו הצעירים, ששמעתי אותם היום בקשב רב.

בנימין נתניהו: כל אחד מכם מגלה מעורבות עמוקה, עם אש בוערת – זה הכי חשוב, ואני מניח שכל אחד מכם, יש לו ולה הסיבה המיוחדת שהניעה אתכם לבוא למקום הזה, ומי יודע, הבעירה גם – להחזיר אתכם למקום הזה ביום מן הימים.

בנימין נתניהו: זה נכון לגבי כל אחד מחברי כאן.

בנימין נתניהו: אני יכול לספר לכם על עצמי, שהכניסה שלי, הראשונה, לחיים הציבוריים – חוץ מאשר לרוץ לראשות ועד הכיתה בכיתה ו', אם אינני טועה – זה פחות או יותר סיכם את הקריירה הציבורית שלי עד אחר מלחמת יום הכיפורים.

בנימין נתניהו: הייתי סטודנט בארצות-הברית, חזרתי למלחמה, לאחר מכן חזרתי ללימודים, ישנתי כמה ימים, הלכתי לאוניברסיטה שבה למדתי, וכשאני מטפס על המדרגות הרחבות אני רואה הרבה דוכנים של סטודנטים ערבים ואירנים – ערבים בעיקר, אירנים פחות, אבל היו אחד או שניים – שגידפו את מדינת ישראל.

בנימין נתניהו: ואני רואה דוכן קטן של סטודנטים ישראלים, והיה שם סטודנט אחד, עם סנדלים, אני חושב, אפילו שזה היה חורף, בכל אופן, הוא נראה בערך אותו דבר כמו שהוא נראה היום, ושמו היה עוזי לנדאו, והוא ביקש ממני להצטרף למאמץ ההסברה, להדוף את התעמולה הגדולה נגד מדינת ישראל.

בנימין נתניהו: אבל אני יכול לספר לכם, כיוון שאתם צעירים ומעורבים, שאת מחצית חיי אני עשיתי מחוץ לחיים הציבוריים – בצבא, בלימודים, בעסקים, אפילו כתבתי כמה ספרים – והכול היה מעניין ומרתק, אבל אין דבר שמלהיב, מסעיר ומרומם את הנפש כמו השירות הציבורי.

בנימין נתניהו: אני לא יודע מה תבחרו לעשות, כל אחד מכם יכול ללכת לתחומים שונים.

בנימין נתניהו: אני שומע גם את ההתעניינות – חינוך, והדרכת נוער, והגנה מפני סמים, אולי בעולם הכלכלי, בעולם של משאבי הטבע – בכל הנושאים שאתם חושבים עליהם, אתם תמצאו עניין ותחפשו דרך להשפיע, אבל יש רק מקום אחד שבו אתם יכולים להשפיע על כל התחומים הללו, וזה המקום הזה.

בנימין נתניהו: ראו על מה דיברנו כאן היום; אני רוצה שתדעו שבכל יום בכנסת דנים על הנושאים הללו.

בנימין נתניהו: כאן דנים בכול וכאן משפיעים על הכול: על הנכה ועל הזקנה, על היתום והאלמנה, על הרווח ועל הרווחה, על טוהר האוויר ומי השתייה, על קליטת הטל מן השמים ועל הוצאת הגז מן המים, על העמקת המורשת ועל רוחב הפס ברשת, על החרב המגינה על הבית, ומעל הכול, על עלה הזית.

בנימין נתניהו: הכול.

בנימין נתניהו: דנים פה על הכול, משפיעים על הכול, ולכן אני רק יכול לברך אתכם, ולנסות להשפיע עליכם, שתיכנסו לחיים הציבוריים, ותנסו להשפיע, ותצליחו, כי אין גוף אחר; הכנסת מייצגת את העם – אתם באים מכל שדרות החברה הישראלית.

בנימין נתניהו: פה המקום, וברוך השם יש ייצוג.

בנימין נתניהו: אם יש דבר אחד שיש בכנסת הזאת זה ייצוגיות.

בנימין נתניהו: שיטת הממשל שלנו נותנת הרבה כוח לייצוגיות – – –

מרינה סולודקין: – – –

בנימין נתניהו: את חושבת – כוח רב מדי, חברת הכנסת סולודקין.

בנימין נתניהו: יש בעיה מסוימת, יש ניגוד מסוים בין ייצוגיות ומשילות, אבל בואו ניהנה מהייצוגיות.

בנימין נתניהו: ואני חושב שזאת הזדמנות בשבילכם לראות כיצד אפשר להשפיע פה – אגב, לא רק על-ידי חקיקת חוקים, גם לפעמים על-ידי הימנעות מחקיקת חוקים, שתי החלטות לא פחות חשובות זו מזו.

בנימין נתניהו: האחת היא לחוקק חוקים נכונים, ושתיים – להימנע מחקיקת חוקים לא נכונים וחוקים עודפים ומיותרים.

בנימין נתניהו: זו אחריות גדולה מאוד.

בנימין נתניהו: זה מה שהכנסת עושה במשך עשרות שנות קיום המדינה.

בנימין נתניהו: היא הצליחה לשמור על צביונה הדמוקרטי של המדינה במשך חצי תריסר מלחמות והמלחמה בין המלחמות, שהיא הטרור.

בנימין נתניהו: הצליחה.

בנימין נתניהו: ומה ההצלחה?

בנימין נתניהו: מה זה לייצר כאן אי של חופש במרחב הזה שבו רוגמים נשים ומוציאים להורג מיעוטים – במחשך הזה אנחנו מגדלור של אור, ומה זה החופש הזה?

בנימין נתניהו: החופש זה קודם כול לומר מה שאתה חושב, החופש לומר מה שאתה חושב.

בנימין נתניהו: וחופש הדיבור כולל בתוכו גם – נציגי ציבור – את חובת המחשבה, וכדאי שהמחשבה תהיה מושכלת, ועל כן, אם אני יכול לתת לכם עצה אחת – תרכשו השכלה וידע; העולם נעשה יותר מורכב, יותר מסובך, דבר יותר תלוי בדבר.

בנימין נתניהו: ואמרתם נכון; צריך לשמור על הפרט ולייצג ציבורים כאלה ואחרים, אבל בסופו של דבר האחריות המשותפת לכולם כאן היא לייצג את המדינה.

בנימין נתניהו: זה לא דבר מובן מאליו בהרבה דמוקרטיות, כי הן אינן מאוימות כמו הדמוקרטיה הזאת.

בנימין נתניהו: אנחנו ציינו בממשלה, בישיבת הממשלה האחרונה, את המאבק באנטישמיות ואת יום הזיכרון לקורבנות השואה.

בנימין נתניהו: אנחנו עם שעבר חוויה קשה מאוד של השמדה, וכולם מדברים על זיכרון השואה, ויש מדינות שמציינות זאת, וטוב שהם עושים זאת.

בנימין נתניהו: טוב שאימצו את זה, אפילו כהחלטת או"ם, אבל בד בבד, כשזוכרים את קורבנות השואה, מדבר נשיא אירן על השמדת ישראל, על מחיקתה מעל פני האדמה ומעטים קמים וזועקים, והדבר מתקבל.

בנימין נתניהו: דנים אתם, מדברים אתם.

בנימין נתניהו: ואנחנו יודעים בסופו של דבר, מה שנאמר כאן על-ידי השר להגנת העורף מתן וילנאי, אנחנו יודעים שבסופו של דבר מי שישמור על קיומה של מדינת היהודים, זה העם עצמו, וצבאו.

בנימין נתניהו: לכן שאלה שיר שרם שאלה נכונה – מה עם חלוקת הנטל?

בנימין נתניהו: אז אני רוצה לספר לכם על דבר שמאוד ריגש אותי לפני ימים אחדים, כי על זה לא תשמעו, מעט מאוד תשמעו אבל אני רוצה שתשמעו את זה ממני.

בנימין נתניהו: אני ביקרתי לפני ימים אחדים בנח"ל החרדי.

בנימין נתניהו: יצא לי להשתתף, כראש ממשלה בכהונה ראשונה שלי, בהקמת הנח"ל החרדי, ויש היום גדוד של לוחמים שבאים מהמגזר החרדי.

בנימין נתניהו: הם עושים שנתיים שירות ואחר כך שנה הם לומדים.

בנימין נתניהו: לומדים אלקטרוניקה, לומדים הנדסה, לומדים טכנאות, ומשם יוצאים לשוק העבודה.

בנימין נתניהו: אני שמעתי את הסיפורים של החיילים הללו.

בנימין נתניהו: אחד מהם מספר לי, בעצם כולם סיפרו לי, שעד לפני שנה הם היו חוזרים מהצבא, עוצרים בתחנה המרכזית, מורידים את המדים, עולים על מדים אחרים, וכך הם היו באים הביתה, כי היה ממד של בושה.

בנימין נתניהו: הם סיפרו שעכשיו הם הולכים עם המדים, גאים.

בנימין נתניהו: שמשהו משתנה.

בנימין נתניהו: והדבר המעניין ביותר שאחד אמר לי: אמא תולה את המדים על חבל הכביסה.

בנימין נתניהו: דגל של גאווה.

בנימין נתניהו: משהו מתרחש.

יוחנן פלסנר: אז למה אתה לא מנחה - - -

בנימין נתניהו: אנחנו הולכים לבנות, להקים, גדוד שני.

בנימין נתניהו: משהו מתרחש כאן.

בנימין נתניהו: אני לא אפרט כאן.

בנימין נתניהו: אנחנו יודעים שצריכים שני דברים.

בנימין נתניהו: אני שמעתי אותם, את החיילים הללו, האחד אחרי השני, מספרים כולם חוויה דומה.

בנימין נתניהו: אצלנו יש איזו מידה מסוימת, זה חלק מהחיים הפוליטיים, של ציניות, איזה חוסר יכולת לראות שינוי בהתהוותו.

בנימין נתניהו: ואני אומר לכם, משהו מתהווה.

בנימין נתניהו: אני מאוד התרגשתי וסיפרתי להם שהסיבה שאני כאן, אני מתכוון בארץ הזאת, קשורה לחוויה שקרתה לסבי, הרב נתן מיליקובסקי זיכרונו לברכה, לימים הרב נתן נתניהו.

בנימין נתניהו: הוא היה תלמיד ישיבה בליטא.

בנימין נתניהו: יום אחד הוא עמד בתחנת רכבת, באמצע החורף, יחד עם אחיו הצעיר ומולם באה חבורת בריונים שראתה אותם בבגדים שזיהו אותם כיהודים, והם באו והסתערו עליהם באלות.

בנימין נתניהו: סבי אמר לאחיו הצעיר: ברח, ברח, הימלט, וניסה לעצור בגופו כדי להציל את חייו של אחיו והוכה והוכה, והושאר כמת בעודו מתבוסס בדמו בשלג.

בנימין נתניהו: הוא סיפר אחר כך שהוא אמר לעצמו, הוא לא ידע אם הוא יחיה, הוא אמר: איזו בושה.

בנימין נתניהו: צאצאי המכבים, צאצאיו של דוד המלך מתבוססים כך בשלג, ואם אחיה, אקח את משפחתי ואעלה לארץ-ישראל ונבנה בית לאומי לעם היהודי בארצו – וכך הוא היה, פרוטו-ציוני – בית לאומי לעם היהודי בארצו.

בנימין נתניהו: והבית הלאומי הזה מחייב להרים את החרב, אבל החרב עולה כסף, הרבה כסף.

בנימין נתניהו: היא נעשית יותר ויותר יקרה, ועל כן ראוי שהצעירים שלנו, החרדים הללו, שמתגייסים, ואחרים שיצטרפו אליהם, יחזיקו בחרב ויתפרנסו ויתרמו על-ידי כך לכוחה הכלכלי והצבאי של המדינה.

בנימין נתניהו: והדבר הזה מתרחש ויגדל ויגדל.

בנימין נתניהו: הדבר מחויב המציאות, כפי ששאר הדברים שהעליתם הם חשובים, אבל בסופו של דבר, אנחנו חיים כאן מתוך אמונה, מיכולת ההגנה ומיכולת העבודה והפרנסה שלנו.

בנימין נתניהו: אלה הדברים הבסיסיים ביותר שמבטיחים את עתיד קיומנו כאן, ובסופו של דבר, אנחנו, שבאים הנה, ואתם, אם תגיעו הנה – אני מאחל לעצמי ולנו, אחרי ששמעתי אתכם, שלפחות חלקכם תגיעו הנה – אנחנו מקבלים פה, בזמן שאנחנו פה, את הפיקדון היקר ביותר שיש לעם היהודי, את המדינה שלו.

בנימין נתניהו: נשמור על המדינה והיא תשמור על עמנו.

בנימין נתניהו: אני מאחל לכם שתבואו לכאן לשמור על המדינה, לפתח אותה, לבנות אותה.

בנימין נתניהו: תודה רבה לכם, ריגשתם אותי מאוד.

בנימין נתניהו: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לראש הממשלה בנימין נתניהו.

ראובן ריבלין: אני מתכבד להזמין לבמת הנואמים את ראש האופוזיציה, חברת הכנסת ציפי לבני, אחרונת הדוברים.

ראובן ריבלין: לאחר מכן, נסיים ב"התקווה".

רוני בר-און: אדוני היושב-ראש, חבל שלא הזמנת אותם ביום שני שעבר.

ראובן ריבלין: הם ראו, הם ראו.

ציפי לבני: חברי חברי הכנסת, כבוד יושב-ראש הכנסת, קודם כול ברכות על האירוע המיוחד הזה, שמאפשר לנו לא רק לדבר או לקבל החלטות ולחוקק בשם ועבור הדורות הבאים, אלא להסתכל בעיניהם של האנשים הצעירים האלה, תמי הלב, עתידה של מדינת ישראל, ולתת להם תשובות.

ציפי לבני: ותודה על ההזדמנות הזאת, אם כי ההגינות מחייבת לומר שלא כל ימי הדיונים של הכנסת נראים ונשמעים כמו הדיון הזה שנערך כאן.

ציפי לבני: אני, כמובן, מצטרפת לדברים שאמר ראש הממשלה בעקבות פיגוע הטרור ברוסיה, על הצורך להיאבק נגד הטרור ועל השתתפות בצער המשפחות, אבל יש דבר אחד שקשה לי לקבל.

ציפי לבני: איננו יכולים כל הזמן להגדיר את עצמנו ואת מאבקנו לפי מי שנגדנו.

ציפי לבני: בואו לא ניתן לאויבים שלנו להגדיר את עצמנו.

ציפי לבני: האחדות בינינו היא לא רק נגד מי אנחנו ומי נגדנו אלא בעד מה אנחנו.

ציפי לבני: ומאבק הקיום של מדינת ישראל איננו רק על קיומה הפיזי, לא רק על גבולותיה לכשייקבעו, אלא מדובר במאבק על ערכיה, והבית הזה הוא המקום שבו ערכיה של מדינת ישראל צריכים לקבל ביטוי.

ציפי לבני: קודם כול, כינונה של חוקה המעגנת את ערכיה של ישראל כבית לאומי לעם היהודי ומדינה דמוקרטית.

ציפי לבני: חוקה שממנה ברור שלא צריך לבחור ושום אזרח לא צריך לבחור בין היותה של המדינה מדינה יהודית ובין היותה מדינה דמוקרטית, אלא מדובר על אותם ערכים שחיים בהרמוניה זה עם זה.

ציפי לבני: הכנסת נכשלה במשימה הגדולה הזאת של כינון חוקה לישראל.

ציפי לבני: המשימה הזאת לא תושלם כל עוד ייכנעו מנהיגי המפלגות של הרוב, מנהיגי המפלגות הלאומיות והליברליות לדרישות סקטוריאליות צרות, שבעיניהם מקור הסמכות איננו החוקה, ולעתים אף איננו החוק.

ציפי לבני: הכנסת הזאת היא הכנסת שצריכה לייצג את אותם ערכים ולייצג לא רק את הרוב המקרי, אלא גם את מי שקולו לא נשמע מספיק, את קולם של אותם חלקים בחברה הישראלית החיים בצד המחנה, אלה שמרגישים לא שייכים, ולא תמיד אנחנו בבית הזה משמיעים את קולם ועומדים על המשמר כדי להגן על זכויותיהם.

ציפי לבני: מצד אחד, ישראל מצטיינת בהיותה חברה מגוונת שקלטה עליות שונות ממקומות שונים בעולם על תרבותם השונה והמיוחדת לכל קהילה, ואלה הגיעו הנה לעתים בדרך לא דרך, והצטרפו אל היהודים והערבים שכבר חיו כאן, בארץ-ישראל.

ציפי לבני: נחטא אם רק נתהדר בכך, בלי להסתכל על המציאות המתהווה של חברות שונות המתכנסות בתוך עצמן, מדברות בשפות שונות מבלי לחלוק עתיד וחזון משותף – מדינה שלכל קבוצה יש בית-ספר משלה, שבה מדברים בשפה נפרדת, ומסלול חיים אחר.

ציפי לבני: לחלק מסלול החיים הוא גן, בית-ספר, תיכון, צבא, לימודים גבוהים, תעסוקה וחלק – לא.

ציפי לבני: ולא מספיק להתענג ובצדק על אותם חיילים חרדים שהתגייסו לנח"ל החרדי או משרתים בצבא, ואין לי ספק שאותו אירוע ואותו מפגש היה מרגש, ואני אומרת את זה בלי טיפת ציניות, אבל לא נעשה את חובתנו נאמנה אם נסתכל רק אל אותה קבוצה קטנה בלי שנכריע ביחס למה שקורה לכל אלה שמסלול חייהם שונה, שאינם חולקים בנטל ולא נאפשר – כי בעיני השירות הצבאי או האזרחי או הלאומי הוא זכות יותר ממה שהוא חובה, אבל לא נכריע בסוגיה הזאת, ולצערי, הממשלה הזאת הצביעה נגד אותה הצעת חוק שהגשנו רק בשבוע שעבר, שקובעת שירות צבאי או אזרחי או לאומי לכולם – יהודים, ערבים, חילונים, דתיים, חרדים.

ציפי לבני: במדינה שהוקמה כתוצאה מהמפעל הציוני על גווניו, הציונות לא יכולה להיות מלה גסה שאסור ללמד אותה בחלק מבתי-הספר בארץ.

ציפי לבני: החזון המשותף הוא אפשרי.

ציפי לבני: גדל כאן דור צעיר מדהים מחויב לחברה שרוצה לתרום, רוצה להרגיש שייך, רוצה לפעול למען אותו חזון משותף.

ציפי לבני: וראינו אתכם אחד-אחד עומדים ליד המיקרופון, מקשיבים בתשומת לב, פועלים בחברה שבה אתם נמצאים, הולכים לתנועות הנוער, אחר כך כסטודנטים – עוזרים למתקשים בחברה.

ציפי לבני: אבל אנחנו מחויבים כלפיכם על מנת לייצר ולהגן על אותם ערכים שבשמם אתם פועלים, והמחויבות שלנו כלפיכם זה לאפשר לכם לשאת את עיניכם אל הכנסת בגאווה, בתקווה ובאמון.

ציפי לבני: וכדי להחזיר את התקווה, האמון והגאווה בישראל, חובת ההנהגה לפעול בשני המישורים: האחד – יציקת תוכן בערכיה של ישראל כבית לאומי לעם היהודי, בית לאומי במובנו הלאומי ולאו דווקא הדתי; מדינה דמוקרטית שבה כל אזרחיה שווים, שווים על-פי ערכינו היהודיים והדמוקרטיים כאחד.

ציפי לבני: השני – מימוש התקווה שיש בסיומו של הסכסוך הלאומי עם הפלסטינים.

ציפי לבני: היום במיוחד אנחנו נדרשים לכך.

ציפי לבני: לא אתייחס לפרסומים מהיום ולתוכנם.

ציפי לבני: שמרתי על דיסקרטיות המשא-ומתן במשך חודשים רבים כדי לשמור על הסיכוי להסדר גם במחיר פוליטי אישי.

ציפי לבני: חזרתי ואמרתי: הסדר שלום המסיים את הסכסוך ושומר את האינטרסים הלאומיים והביטחוניים של ישראל אפשרי.

ציפי לבני: היום ברור לכול שבנינו בתקופת הממשלה הקודמת בצורה אחראית ורצינית את כל היסודות והתהליכים המאפשרים את סיום הסכסוך תוך שמירה על כל האינטרסים הלאומיים והביטחוניים של ישראל.

ציפי לבני: היום גם ברור שהתהליך לא נכשל, אלא לא מוצה, הוא לא הסתיים, הוא לא הבשיל לכדי הסכם בגלל הבחירות בישראל ובחירת הממשלה הזאת שלא להמשיך במשא-ומתן.

ציפי לבני: אני קוראת היום לראש הממשלה, כפי שעשיתי מאז כינונה של הממשלה הזאת:

ציפי לבני: אל תדבר רק על עליונות עלה הזית, תחזיר את התקווה לצעירים האלה, ורק אז ידעו כל נער ונערה שמסרו עתידם בידי הנהגה הראויה להם.

ראובן ריבלין: תודה ליושבת-ראש האופוזיציה.

ראובן ריבלין: רבותי, יבואו על הברכה על ארגון יום זה מנכ"ל הכנסת דן לנדאו; מזכירת הכנסת ירדנה מלר; מארגנת היום, ראש מחלקת הפרוטוקול של הכנסת, מירי יכין; אדוני, קצין הכנסת וכל עובדי הכנסת, לעובדי לשכתי המסורים.

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו נעבור לשירת "התקווה".

ראובן ריבלין: בבקשה, גברתי.

חברי הכנסת והקהל מתכבדים לעמוד לשירת "התקווה".

הזמר יהודה סעדו.

תודה.

(שירת "התקווה")

ראובן ריבלין: תם סדר-היום.

ראובן ריבלין: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום שלישי, כ' בשבט התשע"א, 25 בחודש ינואר 2011, בשעה 16:00.

ראובן ריבלין: ישיבה זו נעולה.