ישיבת מליאה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 9, 2009-03-23 00:00

מיכאל איתן: כבוד השר, כל כך הרבה כסף.

מיכאל איתן: אולי אפשר קצת יותר לאט שנקלוט את המספרים.

שאול מופז: זה הכול מוקלט, וגם – כן, ההיקפים הם גדולים מאוד.

שאול מופז: אני מסכים אתך.

שאול מופז: לא נחזור עליהם, אבל ההיקפים הם גדולים.

שאול מופז: הייתי מסכם אותם – השקעה של 20 מיליארד שקל.

שאול מופז: אני חושב שהשורה התחתונה היא משמעותית מאוד.

שאול מופז: זה לא שהתקציב הזה ניתן, ואנחנו מתכננים עליו עכשיו.

שאול מופז: זה תקציב שהוצא בפועל, הייתי אומר בכל מקום במדינת ישראל בתחום העירוני, הבין-עירוני, והמסילתי, ובתחבורה הציבורית.

שאול מופז: אין ספק כי עשינו כברת דרך משמעותית ששמה את ישראל על המסלול הנכון לקראת צמצום הפער – אותו פער שדיברתי עליו בין מדינת ישראל לבין מדינות המערב.

שאול מופז: חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, המשימה שהצבתי בראש סדר העדיפויות עם כניסתי לתפקיד היא המאבק בתאונות הדרכים.

שאול מופז: כמי שעסק למעלה מ-40 שנה בביטחון ישראל, ראיתי בהצלת החיים בכבישי ישראל שליחות אישית וציבורית מן המעלה הראשונה.

שאול מופז: היו רבים שיעצו לי להניח לנושא ולא להציבו כדגל מרכזי.

שאול מופז: אמרו שתאונות הדרכים הן כמו מזג האוויר.

שאול מופז: אמרו לי שאי-אפשר להשפיע, שאי-אפשר לשנות.

שאול מופז: אמרו לי שאכשל.

שאול מופז: אני רוצה לומר שהאמת רחוקה מכך.

שאול מופז: אני מציג בפניכם את התוצאות, המאמצים המרוכזים של המאבק בתאונות הדרכים בשלוש השנים האחרונות כפי שהצגתי בפני הממשלה ביום ראשון, 15 במרס השנה.

שאול מופז: בתקופה שבין 15 במרס שנת 2006 עד 15 במרס בשנת 2009, אדוני היושב-ראש, הורדנו את מספר ההרוגים בתאונות הדרכים ב-13% ואת מספר הפצועים בכ-12%, לעומת שלוש השנים שקדמו לה.

שאול מופז: חייהם של 191 אזרחים נחסכו.

שאול מופז: 953 בני אדם ניצלו מגורל של נכות או פגיעה קשה אחרת באיכות חייהם.

שאול מופז: אנו עדים לירידה בכל הפרמטרים – הירידה הגדולה ביותר ב-30 השנים האחרונות.

שאול מופז: כמי שאמון על תהליכים ארוכי טווח, וכמי שעמד בראש ארגונים גדולים בעבר, אני רואה את המאמץ הזה של הצלת החיים כמאמץ עליון, תוך מחויבות לתהליך ארוך טווח.

שאול מופז: ולכן הצגתי את הנתונים לאחר שלוש שנים, ולא בכל נקודת זמן של חודש או שנה, ואני חושב שכל מי שהיינו אומרים לו לפני שלוש שנים שנצליח להוריד את היקפי ההרוגים ב-13% בשלוש שנים – נכון לתאריכים האלה שציינו – היה אומר לי שאין סיכוי.

שאול מופז: ואני טוען שבמאמץ מרוכז, שאותו עוד אתאר, ניתן להגיע לתוצאות דומות, ואף יותר בעתיד, מעבר לתשתית ולתחום של שיתוף הפעולה בין כל הגורמים שעוסקים בהצלת חיים ובתאונות הדרכים.

שאול מופז: אני רוצה לומר שלצד החיסכון בחיי אדם, שזה הדבר הראשון במעלה, יש גם חיסכון תקציבי; כאשר ביקשתי לאמוד את שיעור הירידה בתחום התקציבי, של 13%, נכון לתאריכים שציינתי הירידה הזאת במספר התאונות היא בהיקף שקרוב ל-4 מיליארדי שקלים חיסכון למשק.

שאול מופז: ההישג המרכזי במאבק בתאונות דרכים היה הקמת הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים.

שאול מופז: בשנים האחרונות היו ועדות על גבי ועדות שדיברו על איך נלחמים בתאונות הדרכים, אך הביורוקרטיה הכשילה כל מאמץ, ולמרות זאת לקחנו את ההמלצות של ועדת-שיינין מ-2005, שלא יושמו עד כניסתי לתפקיד, ומצאתי את הדרך ליישם את מרביתן.

שאול מופז: הדרך עד ליישום כל מסקנות ועדת-שיינין עוד ארוכה.

שאול מופז: גם כאן היו קולות רבים שביקרו את התהליך.

שאול מופז: אמרתי אז, ואני אומר גם היום: האויב של הטוב הוא הטוב-מאוד.

שאול מופז: אם נמתין עם תוצאות של תהליכים והחלטות למציאות הטובה ביותר, לעולם לא נקבל החלטות.

שאול מופז: לכן, בעיני, ביולי 2007 היה חשוב מאוד להעביר את מה שהיה אפשר להעביר בכנסת ישראל לגבי חוק הרשות, ולצאת למאבק כאשר הרשות מתכללת את עיקר הפעילויות של המלחמה בתאונות הדרכים.

שאול מופז: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לציין שהירידה הזאת של 13% היא ירידה ריאלית, על אף הגידול בנסועה – הקילומטרז' שעושים כל כלי הרכב במדינת ישראל – ועל אף הגידול שחל במספר הנהגים וכלי הרכב – אנחנו מודדים את היקף הירידה מדידה ריאלית, וברצוני לומר שלמרות העלייה בנסועה, במספר כלי הרכב ובמספר הנהגים, בכל זאת ירדנו ב-13% באופן ריאלי בשלוש השנים האחרונות יחסית לשלוש השנים שקדמו להן.

שאול מופז: אני רוצה, ברשותכם, לתאר את הפעולות המרכזיות שעשינו.

שאול מופז: ראשית הכנו תוכנית אסטרטגית רב-תחומית למאבק בתאונות הדרכים, כחלק מהמדיניות שהובלתי, שלפיה אפשר לקבוע יעדים ומדדים במאבק בתאונות הדרכים.

שאול מופז: יזמנו הכנת תוכנית אסטרטגית רב-תחומית ורב-שנתית, ויש לנו היום תוכנית רב-שנתית, לחמש השנים הקרובות, והיא משמשת לנו גם פלטפורמה למעקב אחר יישום התוכנית ומעקב שוטף – יומיומי, שבועי – בראשותי, של פורום הבטיחות בדרכים עם כל הגורמים הרלוונטיים.

שאול מופז: 2.

שאול מופז: כפי שאמרתי, הקמנו את הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, העברנו את חוק הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, ואני מקווה שבעתיד היא תשופר, ובפרק זמן של כשנה הקמנו רשות פעילה אשר עומדת בחזית המאבק בתאונות הדרכים ועושה למעשה את התכלול של כל אותם גורמים.

שאול מופז: 3.

שאול מופז: השקענו בתשתיות של בטיחות בדרכים.

שאול מופז: אני יכול לומר שבשלוש השנים האלה העברנו היקפי השקעה של יותר מ-2 מיליארדי ש"ח ישירות לתשתיות התחבורה לבטיחות בדרכים בכל חלקי הארץ, בתחום העירוני, בתחום הבין-עירוני ובתחום המסילתי.

שאול מופז: נוסף על כך העברנו תקציב של קרוב ל-700 מיליון ש"ח לכל מה שקשור למוקדי סיכון.

שאול מופז: כשאני אומר "העברנו תקציבים" – אלו תקציבים שביצענו בפועל בתחומים הללו.

שאול מופז: מיפינו את כל מוקדי הסיכון; זאת תפיסה חדשה, שחודרת עכשיו גם לתחום העירוני, בדגש על הבין-עירוני, ובתחום המסילתי.

שאול מופז: מצאנו את אותם מקטעי כבישים וצמתים מסוכנים במיוחד והעמדנו את התקציבים לתיקונם.

שאול מופז: אנחנו יודעים לומר היום שמסתמנת ירידה של 30% במספר התאונות שאירעו במוקדים אלה, מהם ירידה של 50% במספר התאונות הקטלניות במוקדים שטיפלנו בהם.

שאול מופז: זה רק אומר שהצוות הבין-תחומי – הבין-משרדי – שהוקם איתר נכון את המוקדים האלה.

שאול מופז: תחום מרכזי נוסף בתשתיות הבטיחות הוא ההפרדות המפלסיות, ולאלה העברנו התחייבויות בסך 2.5 מיליארדי ש"ח, כדי לבטל את הסיכונים הנובעים ממפגשי כביש-מסילה.

שאול מופז: עקב הפעילות הממוקדת בהפרדות המפלסיות – שבהן קודם כול קיצרנו את התהליך הסטטוטורי, האצנו את תהליכי הביצוע וגם הצבנו אמצעים טכנולוגיים שהתקנו במפגשי המסילה – התוצאה היא ירידה לאפס הרוגים במשך שנתיים רצופות באותם מוקדים של מפגשי דרך-מסילה.

שאול מופז: וכידוע לכם, עם כניסתי לתפקיד היתה התאונה המחרידה במפגש דרך-מסילה בכפר-יהושע.

שאול מופז: מאז נכנסנו לתהליך מואץ בתחום הזה, ואני חושב שהתוצאות בבטיחות בתחום המסילתי מדברות בעד עצמן.

שאול מופז: נתיב נוסף היה ייעול הטיפול המשפטי.

שאול מופז: אנחנו מעבירים – או מקציבים – למערכת השיפוטית במדינת ישראל – למערכת בתי-המשפט – כ-10 מיליוני ש"ח מדי שנה לשם העסקת שופטי תעבורה, כדי לטפל בעומס התיקים.

שאול מופז: מתקיים קשר הדוק עם מערכת המשפט, ויחד עם הנהלת בתי-המשפט יזמנו את פרויקט "תיקים אדומים", שמטרתו זירוז הטיפול בתיקים החמורים, קיצור משך הזמן שבין העבירה לעונש וחיזוק ההרתעה.

שאול מופז: יש לנו עוד כברת דרך ארוכה לעשות בתחום הזה.

שאול מופז: הקמנו, לראשונה בישראל, מרכז מידע שמאפשר להעמיק את ההבנה בכל הקשור לתאונות הדרכים וגורמיהן.

שאול מופז: לרשות הציבור יעמדו נתונים איכותיים על תאונות הדרכים ועל הנסיבות שלהן ויהיה אפשר להפיק תועלת רבה מבידוד הגורמים המרכזיים להתרחשות תאונת דרכים.

שאול מופז: כוחות ההצלה – זה עיסוק חשוב מאוד.

שאול מופז: לשעה הראשונה שלאחר תאונת דרכים קטלנית חשיבות מכרעת ביכולת של כוחות ההצלה להחזיר אנשים מעולם המתים.

שאול מופז: זוהי "שעת הזהב".

שאול מופז: הושם דגש רב בתמיכה בכוחות ההצלה, מתוך כוונה להציל כמה שיותר חיים בשעת הזהב.

שאול מופז: בתחום ההסברה – לאורך כל השנה מתקיימות פעילויות הסברה ממוקדות.

שאול מופז: מדי רבעון אנחנו קובעים תוכנית הסברה שרלוונטית ליעדים שהגדרנו לאותה תקופה.

שאול מופז: אני חושב שעשינו מאמץ להעלות את מודעות הציבור ולשנות את התודעה של הנהג ושל הולכי הרגל על הכביש.

שאול מופז: בשנה האחרונה התמקדנו באוכלוסיות הולכי הרגל, נהגי כלי הרכב הדו-גלגליים והמגזר הערבי.

שאול מופז: השקענו מאמצים גדולים מאוד בתחום הזה, ואני אומר, כפי שאני אומר ברוב התחומים – עדיין יש עוד הרבה מה לעשות.

שאול מופז: רפורמה בלימודי הנהיגה – מצאנו כי תוכנית לימוד הנהיגה הנוכחית איננה מספקת ואיננה מעניקה כלים להתמודד עם המציאות האמיתית על הכביש.

שאול מופז: יזמנו הקמת מרכז לימודי נהיגה, ביצענו פיילוט שירכז במשך שנה את לימודי הנהיגה העיוניים והמעשיים, ועליו ארחיב בהמשך.

שאול מופז: אנחנו מדברים היום על מעבר לרשיון נהיגה מדורג.

שאול מופז: הנתונים מראים כי יש עלייה תלולה במספר התאונות הקטלניות בקרב צעירים לאחר תקופת הליווי.

שאול מופז: הדבר מלמד על הצורך להאריך את תקופת הליווי, אך יותר מכך נדרש מעבר לרשיון נהיגה שיתקבל בשלבים.

שאול מופז: התשתית החקיקתית מוכנה להגשה לכנסת, ואני תקווה כי הכנסת הזאת, במושב הבא שלה, תסיים את הליכי החקיקה הנדרשים.

שאול מופז: תוכניות ייעודיות לאוכלוסיות שונות – דיברתי על זה קודם, אמרתי שאנחנו מטפלים באוכלוסיות שזיהינו בהן עלייה רצופה במספר התאונות, והתוכניות הייעודיות האלה בלמו – עד כדי הורידו – את התאונות בקרב מגזרים.

שאול מופז: טיפול בנהגים בפסילה ובנהגים מועדים – זוהי תוכנית שאנחנו פועלים בה בשיתוף עם משטרת התנועה ועם משרד המשפטים.

שאול מופז: יצאנו למבצע משולב – הורדה מהכביש של נהגים הנוהגים עם רשיון שלא בתוקף או בשלילת רשיון, ומבצע להורדת נהגים עם גיליון הרשעות כבד המלא בעבירות חמורות.

שאול מופז: בסוגיה האחרונה צריך בית-המשפט להכריע בקרוב, שכן הועלו טענות נגד המידתיות של המהלך, ואני תקווה כי בית-המשפט העליון יראה לנגד עיניו את החשיבות המכרעת של הורדת נהגים מסוכנים מהכביש ואת התרומה שיש בכך לביטחון של ציבור הנוסעים והולכי הרגל.

שאול מופז: חיזוק משטרת התנועה – הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים מתקצבת חלק גדול מאוד מהפעילות של משטרת התנועה, כ-100 מיליוני שקלים מדי שנה, מפורטים לתקנים לרכישת ציוד, למימון שוטרים מיוחדים – הסטודנטים שבשנתיים האחרונות משתתפים אתנו במלחמה בתאונות הדרכים – וסך כל הפעילות המשותפת מתבטאת בשורה התחתונה ב-2 מיליוני מפגשים של שוטר-נהג.

שאול מופז: זה דבר שאנחנו מודדים, הצבנו אותו כיעד וגם השגנו אותו, וגם כאן צריך להשקיע לא מעט מאמץ נוסף כדי להגדיל את מספר המפגשים, כי למפגשים האלה יש חשיבות מכרעת, ויש יחס ישיר בין היכולת להפחית את מספר התאונות ובין רמת האכיפה בכבישים.

שאול מופז: הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, בשיתוף עם משטרת ישראל, קובעת את עבירות האיכות, ועקב כך יש אכיפה מוגברת כשמדובר בעבירות המוגדרות כאלה: נהיגה בשכרות, חצייה באור אדום ונהיגה בשלילה.

שאול מופז: אנחנו משקיעים גם במערכת החינוך.

שאול מופז: המדיניות שלי היתה לאורך כל הדרך – ואף תמכתי בחקיקה ברוח זו – כי משרד החינוך חייב להעלות מדרגה במאבק בתאונות הדרכים.

שאול מופז: הדרך היחידה שאני מכיר להפוך מקצוע משעה מהנה לשעה פורייה היא קביעתו כמקצוע חובה בתעודת הבגרות.

שאול מופז: אני גאה על כך שכיום ביותר מ-98% מהתיכונים נושא הזהירות בדרכים הוא מקצוע שמחייב ציון פנימי בתעודת הבגרות ותנאי לקבלת התעודה.

שאול מופז: הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים מתקצבת את כלל הפעילות במערכת החינוך בסדר-גודל של 40 מיליון שקלים להעשרת לימודי הזהירות בדרכים, ואני רואה בכך פעילות חיונית ביותר, שכן בסופו של דבר החינוך לזהירות בדרכים מתחיל עוד הרבה לפני הנהיגה בפועל.

מיכאל איתן: כבוד השר, הוספתי לך עוד שתי דקות, זמן הפרעות, ומכסת הזמן שלך כבר עברה.

מיכאל איתן: אני אוסיף לך עוד – תגיד לי – – –

שאול מופז: כמה זמן יש לי עוד?

מיכאל איתן: קיבלת רבע שעה נטו עד עכשיו.

מיכאל איתן: אתה עוד נשאר אתנו הרבה, תהיה לך עוד אפשרות לדבר, אבל תתכנס לסיים את החלק הזה בשתי דקות, ואחר כך עוד תהיה לך אפשרות להשלים ממילא.

שאול מופז: עוד לא התחלנו לדבר על המשרד, בינתיים דיברתי רק על הבטיחות, אבל אני אשתדל.

מיכאל איתן: לכן אני מבקש שתעבור על הדברים בראשי פרקים.

מיכאל איתן: ישאלו אותך שאלות ותוכל אחר כך להגיע שוב לכל נושא.

מיכאל איתן: תודה.

שאול מופז: אני רק אסיים את נושא הבטיחות, ואומר לסיכום הנושא – התיאור המפורט של כלל הפעילות לבטיחות בדרכים היה הדגל המרכזי שהנפתי במשרד, והצגתי גם את התוצאות.

שאול מופז: בנושא התקציב אני רוצה לומר שבשלוש השנים האחרונות הוצאנו בפועל כ-20 מיליארד שקלים, ולמשרד התחבורה והבטיחות בדרכים יש היום 50 מיליארד שקלים הרשאה להתחייב לחמש השנים הקרובות לכל תחומי הפעילות שלו.

שאול מופז: בפרויקטים התשתיתיים – ברכבת ישראל, בתחום התשתית המסילתית, בנמלי ישראל – הכנו תוכנית מקפת, תוכנית-אב.

שאול מופז: בתחום הבטיחות בתעופה אני חייב לומר כמה משפטים, שכן הנושא הזה עלה כבעיה, ולמדינת ישראל אומנם היתה בעיה, עדיין יש בעיה, שאנחנו בדרך לפתרונה.

שאול מופז: התעופה הישראלית היא מקרה מורכב של איכות ומצוינות של ההון האנושי – אך הזנחה מתמשכת של מערכות.

שאול מופז: אני מצאתי, עם כניסתי לתפקיד, מציאות שבה הקימו טרמינל בעלות של כמה מיליארדים, אבל לא טיפלו בנושא התעופה במדינת ישראל בגישה רב-תחומית.

שאול מופז: כל התחומים שקשורים לשדה, למגדל, למערכות המכ"ם הקרקעיות והאוויריות, להכשרת פקחים – בכל התחומים הללו למעשה לא התקדמנו בעשרות השנים האחרונות, גם לא בתחומי החקיקה, כי חוק הטיס הוא מהשנים הראשונות של המדינה.

שאול מופז: אני מצאתי לנכון להקים ועדה – ועדת-לפידות – שיצאה לדרך ולמעשה מיפתה את כלל הנושאים שקשורים לבטיחות התעופה במדינת ישראל.

שאול מופז: על בסיס הביקורת הזאת היו ביקורת ודיווח של רשות התעופה האזרחית האמריקנית, שלכאורה הורידה את מדינת ישראל מהקטגוריה הראשונה לקטגוריה השנייה.

שאול מופז: אני רוצה לומר כאן באופן מאוד מאוד ברור, אדוני היושב-ראש וחברי חברי הכנסת, שבפועל מדינת ישראל מעולם לא היתה בקטגוריה הראשונה.

שאול מופז: היא היתה אולי בקטגוריה אחרת, אבל היא לא היתה בקטגוריה הראשונה, וכל הפעילויות שהוצאנו לפועל בשנה וחצי האחרונה, על בסיס הדוח של ועדת-לפידות, אכן יביאו את מדינת ישראל, עוד בשנה הזאת, למציאות של הקטגוריה הראשונה.

שאול מופז: אני, עקב הדוח של ועדת-לפידות והדוח של ה-FAA, החלטתי לכנס פורום בטיחות תעופה חודשי; הקצבנו 2.6 מיליארדי שקלים להשבחת תשתיות הבטיחות של התעופה וגם לכל סוגיית החקיקה, והיום אנחנו נמצאים למעשה במציאות שונה – עם רמת בטיחות טובה, אבל עדיין לא בסטנדרטים בין-לאומיים בכל מה שקשור לחקיקה, לאכיפה ולרגולציה.

שאול מופז: אני מקווה ומאמין שבתהליך שמוביל היום ראש רת"א – רשות התעופה האזרחית – האלוף במילואים גיורא רום, עוד בשנה הזאת נוכל לקבל את החותמת של הקטגוריה הראשונה, אבל מעבר לכך, נוכל לומר שכלל התשתיות שלנו בנושא התעופה והבטיחות נמצאות פחות או יותר באותה רמה, כדי להגביר את הבטיחות בכלל ואת הסטנדרטים הבין-לאומיים בפרט.

שאול מופז: יצאנו גם לטיפול ברדיו הפיראטי, שלהזכירכם, עד לפני כשנה היה בעיה מאוד מאוד מרכזית בתחום התעופה – בהפרעה לפקחים.

שאול מופז: צוות בראשותי ישב על המדוכה ועסק בזה במשך תקופה ארוכה, והצלחנו ליצור מסכת של הרתעה עד כדי הסרת התופעה הזאת מסדר-היום.

שאול מופז: יצאנו במהלך של פתיחת השמים לתחרות והוספנו עוד מובילים נקובים לכמה יעדים בעולם: ניו-יורק, פריס, לונדון, רומא, מילנו, מדריד.

שאול מופז: נוסף על כך אישרנו בתקופה האחרונה תחומים נוספים וגם יצאנו לסדרת דיונים בכל סוגיית הסכמי התעופה שלנו – עם מדינות אירופה ועם מדינות נוספות.

מיכאל איתן: אני חושב – – –

שאול מופז: יש כאן לפנינו עוד שורה של נושאים – בזה אני אסיים – של רפורמה גדולה שעשינו במינהל התנועה – רישוי ורכב, שיפור השירות לאזרח.

שאול מופז: יצאנו בצעדים שמשרתים יותר טוב את הציבור במתן השירות – פתיחת משרדי רישוי נוספים, רשיון נהיגה חדש, מערכות של ESP שנעשו מערכות חובה לבטיחות משנת 2010; השקעה גדולה מאוד בתחבורה הציבורית, ותכנון והקמה – אנחנו בתהליך – של רשת ארצית, על בסיס מטרופוליני, של תחבורה ציבורית, שיפור השירות באמצעות תחרות, פיקוח ואכיפה, וכמובן קידום מואץ של מערכות משולבות להסעת המונים, בעיקר במרכז הארץ, בצפונה ובדרומה.

שאול מופז: לבסוף אני רוצה לומר שנעשו גם פעולות חקיקה, באמצעות הוועדות השונות, בעיקר ועדת הכלכלה, והשקעה במגזר הלא-יהודי.

שאול מופז: בשלוש השנים האחרונות, אדוני היושב-ראש וחברי חברי הכנסת, השקענו בצורה מסיבית גם ברשויות של המגזר הערבי.

שאול מופז: אני חושב שהתוצאות, גם של התשתיות וגם הורדת הקטל בדרכים, מצביעות על כך.

שאול מופז: לבסוף, אני רוצה להודות לחברי ממשרד התחבורה – למנכ"ל, לסמנכ"לים ולכל עובדי המשרד, וכמובן לכל אותם גורמים שסייעו לי להשיג את היעדים האלה שסקרתי בפניכם בקצרה.

מיכאל איתן: אני מאוד מודה לך, כבוד השר, על שהתחשבת גם בבקשתי ודילגת על מספר לא מבוטל של דפים.

מיכאל איתן: נראה לי שאם לא הייתי עומד על כך והיית קורא את כל הנאום היית שובר את השיא שלי בנאום הארוך ביותר בכנסת.

שאול מופז: לא, זה היה מסתיים בעוד רבע שעה, אבל אינני יכול שלא לכבד את בקשת היושב-ראש.

מיכאל איתן: אלה כללי המשחק.

מיכאל איתן: ועוד הערה קטנה בטרם נעבור לחבר הכנסת גלעד ארדן: פקודת הטיס היא לא מתחילת ימיה של המדינה, אלא מתחילת ימיו של המנדט, בשנות ה-20.

מיכאל איתן: צריך לחשוב איזה מטוסים היו בשנת 1927 כשנחקקה פקודת הטיס, שלא שונתה עד היום.

מיכאל איתן: אני מזמין את חבר הכנסת גלעד ארדן להתייצב.

מיכאל איתן: חבר הכנסת גלעד ארדן נבחר לייצג את הכנסת על רקע ההתמחות שלו במשך עבודתו כיושב-ראש ועדת הכלכלה וחבר ועדת הכלכלה בנושאי משרד התחבורה.

מיכאל איתן: חבר הכנסת גלעד ארדן ינהל דו-שיח עם השר.

מיכאל איתן: הוא יישא את דבריו, יקשיב לתשובות, יענה פעם נוספת.

מיכאל איתן: יש לך חמש דקות להתחיל ואחר כך יתנהל פה דו-שיח.

מיכאל איתן: זה עדיף על מתכונת של נאום.

מיכאל איתן: זה ילך בסדר, אני אומר לך מניסיון של דיאלוגים כאלה שהתנהלו בעבר.

מיכאל איתן: בבקשה.

גלעד ארדן: או שלא הובהר נכון או שלא הבנתי שמדובר בדיאלוג שהוא מהצד.

גלעד ארדן: אם אפשר, אדוני היושב-ראש, אני מבקש להתייחס ברצף לאורך כחמש דקות לדברים שנשמעו כאן מפי שר התחבורה והבטיחות בדרכים ולאחר מכן ינוהל הדיאלוג בהנחייתך.

מיכאל איתן: בהחלט, ככה זה הולך.

מיכאל איתן: ואם תצטרך עוד דקה, תקבל עוד דקה או שתיים.

גלעד ארדן: מאה אחוז.

גלעד ארדן: תודה רבה.

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני בהחלט חושב שמשרד התחבורה הוא אחד המשרדים החשובים והמרכזיים ביותר למדינת ישראל, גם בהשפעה שלו על חיי אדם, וכמובן גם בהשפעה שלו על כלכלת ישראל.

גלעד ארדן: אני רוצה לומר לשבחו של שר התחבורה – ואני אומר פה את הדברים בצורה הכי גלויה ועל השולחן – שאף שהיה ברור לכול כשהוא קיבל את תפקידו שזה לא היה התפקיד שהוא רצה לקבל, למרות זאת הוא בהחלט הבין את חשיבות המשרד וניסה כמיטב יכולתו לשים את נושא המאבק בתאונות הדרכים בראש סדר העדיפויות של ממשלת ישראל.

גלעד ארדן: ולכן הביקורת שלי, שבאה מתוך מעקב צמוד אחרי הפעילות של משרד התחבורה, אינה ביקורת שמופנית דווקא אישית אל שר התחבורה, אלא על ההתנהלות של משרד התחבורה כמשרד ועל ממשלת ישראל האחרונה כמי שבעצם קובעת בהתנהלות שלה מה סדר העדיפויות שלה אל מול אזרחי המדינה.

גלעד ארדן: בראש ובראשונה אני רוצה לומר לכבוד השר, שאני לא מוכן להתרשם מהנתון של הירידה במספר ההרוגים בתאונות הדרכים.

גלעד ארדן: עם כל הכבוד, אני בטוח שגם השר לא יודע היום לשים את האצבע מה הפעולות הספציפיות, אם בכלל, שגרמו לירידה בכמות ההרוגים.

גלעד ארדן: דוח-שיינין לדוגמה מראה שמספר ההרוגים במדינת ישראל ביחס לקילומטרז' שהרכבים במדינת ישראל נוסעים, גבוה ב-65% מבמדינות המתקדמות.

גלעד ארדן: כששר התחבורה נכנס לתפקידו באמצע שנת 2006, כבר בסוף שנת 2006 היתה ירידה של 4% או 4.5% במספר ההרוגים.

גלעד ארדן: נדמה לי, שוב, שכמו ששר התחבורה לא ייקח אחריות לכך שב-2008 היתה עלייה במספר ההרוגים מול 2007, קשה גם לתת לו את הקרדיט האישי על הירידה ב-2006 לאחר חצי שנה בתפקידו.

גלעד ארדן: ניתן אולי יותר להסתכל על ההתקדמות שחלה בשנים האחרונות, גם בבטיחות הפסיבית של כלי הרכב, כריות אוויר, ABS וכן הלאה וכן הלאה, וגם בהתקדמות של הרפואה במדינת ישראל, שהיום אמבולנס שמגיע לאירוע של תאונת דרכים, יש סבירות הרבה יותר גבוהה שהוא יצליח להציל חיים של אדם שבעבר הוא לא היה מסוגל להציל.

גלעד ארדן: אני מציע שכולנו ננסה להתמקד בגורמים שאותן ועדות מקצועיות הצביעו עליהם לאורך השנים כגורמים לתאונות דרכים ובהם משרד התחבורה היה צריך לטפל.

גלעד ארדן: אנחנו צריכים לבחון, ככנסת שמפקחת על משרד ממשלתי, אם הליקויים האלה תוקנו או לא תוקנו.

גלעד ארדן: בכל הכבוד, ושוב, אני מנסה לומר את הדברים בצורה הכי ממלכתית, אני חושב שמשרד התחבורה, בכשלים המרכזיים ביותר, שעליהם הצביעו ועדות על ועדות שהם הגורמים העיקריים לתאונות דרכים, עדיין לא חל השינוי הדרמטי.

גלעד ארדן: שוב, אני אומר לשבחו של השר שאכן הוא זה שחתום על הקמתה של הרשות הלאומית החדשה לבטיחות בדרכים, וכמי שגם בודק ובדק את הביצוע של תקציבי משרדי הממשלה, אין ספק שמשרד התחבורה בתקופתו היה לו ביצוע תקציבי גבוה מאוד, אולי הגבוה ביותר ממשרדי הממשלה של התקציבים שהועמדו לרשותו.

גלעד ארדן: עד כאן, ומכאן אני אצביע על הדברים – – –

מיכאל איתן: סליחה, חבר הכנסת גלעד ארדן.

מיכאל איתן: חבר הכנסת כרמל שאמה.

מיכאל איתן: חבר הכנסת כרמל שאמה, אנחנו מפריעים לך?

מיכאל איתן: חברת הכנסת סופה לנדבר.

סופה לנדבר: סליחה, אדוני, אתה צודק.

מיכאל איתן: חבר הכנסת מילר.

מיכאל איתן: עוד שנייה אחת, זה לא על חשבונך.

גלעד ארדן: השעון לא נעצר מהרגע הראשון שאדוני העיר.

מיכאל איתן: אתה תקבל את כל הזמן הזה בחזרה, אבל אני רוצה שגם יקשיבו לך.

מיכאל איתן: בבקשה.

גלעד ארדן: אני אנסה כעת לעבור ביעף על הדברים המרכזיים שלא בוצעו בפעילות משרד התחבורה בראשותו של השר מופז.

גלעד ארדן: קודם כול, החטא הקדמון והעיקרי הוא שאותה ועדת-שיינין, שהשר דיבר עליה, ועדת המומחים שהמלצותיה אושרו פה אחד בממשלת ישראל, רק רבע מהמלצותיה יושמו.

גלעד ארדן: היום, יותר מארבע שנים לאחר אישור המלצות ועדת-שיינין, כאשר אותה רשות לאומית, שהדבר המשמעותי ביותר שהיה צריך להיות בהקמתה הוא העצמאות שלה, העצמאות של רשות לאומית חזקה, שיכולה לא רק להיות גוף מייעץ שמזרים כספים למשרדי ממשלה, אלא גוף שמפקח וקובע סטנדרטים בטיחותיים בכל משרדי הממשלה שיש להם רלוונטיות לבטיחות – לצערי, אותה רשות לאומית קמה כרשות מסורסת, שפקידי משרד התחבורה הצליחו כמעט לעקר אותה לחלוטין מתוכן; המלצות רבות שהוועדה המליצה שיינתנו אותן סמכויות לרשות, כמו הסמכות לסגור כבישים שהיא רואה אותם כמסוכנים.

גלעד ארדן: ההמלצות של ועדת-שיינין היו שהרשות הלאומית החדשה תוכל לחקור לעומק תאונות דרכים במקביל למשטרת ישראל.

גלעד ארדן: משטרת ישראל בודקת רק מי אשם בתאונה, משטרת ישראל לא בודקת אם יש ליקוי תשתיתי באותו מקום שגורם שוב ושוב לתאונות, והיא לא מוציאה צוותים של מומחים ומהנדסים בתחום הזה.

גלעד ארדן: אלה רק דוגמאות על קצה המזלג.

גלעד ארדן: אותן סמכויות לא ניתנו לרשות הלאומית החדשה.

גלעד ארדן: השר נוהג להגיד שהאויב של הטוב הוא הטוב-מאוד, והוא העדיף להתחיל עם הטוב ולנסות לשפר אותו.

גלעד ארדן: היום, בדיעבד אני אומר שהאויב של הטוב הוא גם הרע כשלא ממשיכים ומקדמים את הטוב לטוב-מאוד.

גלעד ארדן: אז היום באים פקידי האוצר ואומרים – הרשות הלאומית החדשה לא מביאה את התוצאות שאנחנו קיווינו שהיא תביא ולכן אפשר לפגוע בתקציבה, אף שהיא לא מביאה תוצאות כי באופן שהקימו אותה היא מסורסת, ולא מתאפשר לה באמת להציל חיי אדם בצורה שניתן היה להציל.

גלעד ארדן: הנושא השני הוא הטיפול בנהגים המקצועיים, קרי נהגי אוטובוס, נהגי משאיות.

גלעד ארדן: בכל שנה נהרגים בכבישי המדינה כ-60 בני-אדם כתוצאה מפגיעות של כלי רכב כבדים.

גלעד ארדן: בשלוש השנים האחרונות, לצערי, כמעט לא חלו שינויים בתחום הזה של הטיפול בנהגים מקצועיים: לא שונתה ההכשרה הניתנת להם, לא נבדקות העבירות הקודמות של אותם נהגים מקצועיים, וכתוצאה מכך אולי יש למנוע את העסקתם.

גלעד ארדן: לא רק ששעות הנהיגה שלהם – דבר שהתפרסם בימים האחרונים – לא צומצמו, כדי שלא יעלו על הכביש נהגים עייפים שעלולים לגרום לתאונות, אלא שמשרד התחבורה, בשונה מהמגמה באירופה, ניסה לאשר תקנות, תקנה 168, שעוד יאריכו את שעות הנהיגה של נהגים מקצועיים, נהגי רכב כבד.

גלעד ארדן: לשמחתי, ועדת הכלכלה לא הסכימה לאשר, כמובן, את התקנות האלה.

גלעד ארדן: נושא נוסף בתחום הבטיחות בדרכים – העבריינות הסדרתית.

גלעד ארדן: השר ציין את זה.

גלעד ארדן: אותם נהגים שעושים עבירות חוזרות, פעם אחר פעם, אינם נהגים נורמטיבים; אותם אנשים שמוכנים לעבור באור אדום, על פס הפרדה לבן, לנהוג בשכרות, ועושים את זה לאורך שנים.

גלעד ארדן: נהגים כאלו, שהמשרד היה צריך ליזום טיפול מיוחד בהם, מעקב, הורדה מהכביש, החרמת כלי הרכב שלהם – השר מסתתר מאחורי בעיות חוקתיות, בית-המשפט העליון.

גלעד ארדן: נכון שאולי היו בעיות ביישום של צעדים שהמשרד רצה לנקוט, אבל, אדוני השר, אף אחד לא מנע ממשרד התחבורה להוביל חקיקה ראשית לטפל בעבריינות הרצידיביסטית, דבר שכן נעשה על-ידי חברי כנסת, שגם אני הקטן בתוכם, ובחודש-חודשיים הקרובים אמור להתפרסם דוח מבקר המדינה, די חריף, שימתח ביקורת קשה על התנהלות משרד התחבורה בכל הנוגע לעבריינים הסדרתיים.

גלעד ארדן: גם שיטת הניקוד החדשה, שאדוני השר, אתה הצהרת לפני שנתיים – – –

מיכאל איתן: חבר הכנסת ארדן, אתה חייב להגיע לסיום.

גלעד ארדן: בסדר.

גלעד ארדן: שיטת הניקוד החדשה עדיין לא אושרה בכנסת ואפילו לא הוגשה, וגם הקיצוץ שמשרד האוצר מנסה לקצץ ברשות הלאומית, למרות המצב, לא שמענו מספיק את קולך ולא נאבקת ממש כדי למנוע אותו.

גלעד ארדן: אסיים בשתי נקודות אחרונות; אני מבין שתהיה לי עוד אפשרות.

גלעד ארדן: אדוני השר, זה נכון שנושא הבטיחות בתעופה סבל מפיגור של שנים רבות.

גלעד ארדן: אבל חשוב לומר, שחברי הכנסת יבינו – לא מדובר בבעיה תקציבית.

גלעד ארדן: ה-FAA שבדק כאן בשמונה בדיקות שונות את רשות התעופה האזרחית, והיא נכשלה בכל שמונה הבדיקות, קבע שהבעיות נוגעות אך ורק לחוקים או לרגולציות הכרחיות, כלומר מומחיות טכנית, נוהלי פיקוח, כוח-אדם מיומן.

גלעד ארדן: ועדת הכלכלה אישרה לך להעלות אגרות, תקציב רת"א הוכפל בשנת 2008, היה דוח-לפידות כבר שנה לפני כן.

גלעד ארדן: למרות כל זאת לא הוגש חוק טיס עדכני, לא הוגשו תקנות, כל החקיקה היא עדיין אנכרוניסטית, ואין שום סיבה הגיונית לכך שמשרד התחבורה לא עבד יום וליל בנושא כל כך משמעותי לחיי אדם, עד שדירוג הבטיחות יעלה מחדש.

גלעד ארדן: הנושא האחרון – וקיצרתי וגם ויתרתי – הוא נושא התחבורה הציבורית.

גלעד ארדן: במדינה כל כך קטנה וצפופה כמו שלנו, עתיד הבטיחות בדרכים ועתיד הכלכלה ואיכות הסביבה תלויים קודם כול בהתפתחות של התחבורה הציבורית.

גלעד ארדן: אתה אמרת פעמים רבות שאנחנו זקוקים לתחבורה ציבורית זולה, מהירה, נקייה וזמינה, וזה לא פחות חשוב.

גלעד ארדן: ואם זה כך, אדוני השר, אני שואל אותך, מדוע משרד התחבורה לא רק שלא קידם – הוא תקע את המשך פתיחת קווי התחבורה הציבורית לתחרות, וזה אף שוועדת-סדן, שאתה הקמת, גם היא המליצה להמשיך את פתיחת התחרות בתחבורה הציבורית.

גלעד ארדן: מדוע תנופת הפיתוח ברכבת ישראל נעצרה, שלא לומר אפילו חזרה אחורה – קו תל-אביב–ירושלים עדיין תקוע, עיכובים ברכבת הקלה בירושלים – – –

מיכאל איתן: בשלב הזה בלי דוגמאות.

מיכאל איתן: רק נקודה לסיום.

גלעד ארדן: טוב.

גלעד ארדן: והנקודה האחרונה היא עידוד, וזה לא רק ביצוע הפרויקטים, זה גם המסר לציבור, שאנחנו רוצים להעביר את הציבור מהמשך רכישת רכבים חדשים והמשך הזיהום והגודש בכבישים לשימוש בתחבורה הציבורית, שהוא לא יהיה שימוש רק של מי שחייב ושל שכבות חלשות.

גלעד ארדן: בכל הפעילות המערכתית הזאת משרד התחבורה לא טיפל כלל וכלל.

גלעד ארדן: זה נעשה כמעט אך ורק על-ידי חקיקה פרטית בכנסת, אם של חברי הכנסת חנין וגדעון סער ואחרים לעודד תחבורת אופניים, או שאפשר יהיה להוביל אופניים ברכבת ישראל למי שרוצה לנסוע למטרופולין ולהשתמש שם באופניים; אם אכיפה בנתיבי תחבורה שמיועדים לתחבורה ציבורית, שכולנו רואים שאין שם שום אכיפה; אם חניונים – – –

מיכאל איתן: משפט סיום, בשלב הזה.

גלעד ארדן: – – – גם לגבי הרפורמה בנמלים, שיש לה השפעה דרמטית על כלכלת ישראל, וגם בעניין הזה הוקמה ועדת-טוניק על-ידי השר.

גלעד ארדן: המשרד בהחלט ידע להקים הרבה ועדות, ולא קרה שום דבר.

גלעד ארדן: עובדי הנמלים התחילו שביתה, המשרד התקפל.

גלעד ארדן: דבר אחרון שאני רוצה לומר – להקים ועדות זה דבר חשוב.

גלעד ארדן: השר השכיל להקים ועדות, וועדות של אנשים מקצועיים, ואני יכול רק לשבח אותו על כך.

גלעד ארדן: אבל צריך לזכור שחוץ מלהקים ועדות צריך גם בסופו של דבר ליישם את מה שאותן ועדות אומרות, וליישם את זה בדחיפות, כי מדובר כאן בחיי אדם ובכלכלת המדינה.

מיכאל איתן: תודה רבה.

מיכאל איתן: אתה נשאר שם.

מיכאל איתן: אם תרצה, במידת האפשר, תוכל גם להעיר תוך כדי דבריו של השר, אבל אני סומך על שיקול דעתך שזה ייעשה בצורה של שיחה ולא התפרצות.

מיכאל איתן: תהיה לך אפשרות להגיב גם תוך כדי תשובתו, אם אתה מוצא לנכון שיש מקום להעיר הערה קצרה.

מיכאל איתן: בבקשה, כבוד השר.

שאול מופז: ראשית, אין בחירה יותר טובה מחבר הכנסת ארדן על מנת לגעת בנושאי תחבורה ובטיחות, כי הוא באמת עוסק בזה באופן אמיתי, אינטנסיבי וראוי לכל שבח.

שאול מופז: אני יכול לומר את זה על שלוש השנים שבהן אני מכהן בתפקיד שר התחבורה והבטיחות בדרכים, שחבר הכנסת ארדן באמת מאוד פעיל ומעורב בכל הנושאים של הבטיחות וגם בכל נושא התחבורה, ועל כך אתה ראוי לכל שבח, ודעתי עליך ידועה בעניין הזה.

שאול מופז: אני מקווה שיגיע היום שתוכל להשפיע באופן ישיר על הנעשה – – –

ג'מאל זחאלקה: – – –

שאול מופז: אני אומר את זה מהיום הראשון שאני בתפקיד.

מיכאל איתן: אני רוצה לומר שלאחר הביקורת העניינית של חבר הכנסת ארדן, אני חושב שהשבחים שהוא קיבל מהשר מעידים גם עליו וגם על השר, שחרף הביקורת אמר את הדברים, ואני חושב שזה אחד הדברים היפים שאני חווה כאן, מהמקום שבו אני נמצא.

שאול מופז: הדבר השני שאני רוצה לומר, הוא שאף שלא רציתי את התפקיד, התייחסתי אליו ברצינות.

שאול מופז: נכון, ראיתי בתפקיד הזה תפקיד מאוד רציני, אני חושב שזה משרד מרתק עם דיסציפלינות ועולמות תוכן מאוד חשובים ומעניינים.

שאול מופז: קודם הפריעו לי להשלים את המשפט – אני מאחל לך, חבר הכנסת ארדן, שיום אחד תוכל לעמוד בראש המשרד הזה ולהוביל אותו למחוזות חדשים.

שאול מופז: באשר לנושאים שקשורים לתחום הבטיחות, ראשית, אני אחראי לכל נושא הבטיחות בשלוש השנים האחרונות, לטוב ולרע.

שאול מופז: כל אותן תאונות שקרו וכל אותן תוצאות קשות מאוד, הן היו תחת אחריותי וסמכותי, וכל אותם תחומים ושיפורים שנעשו בשנים הללו גם כן.

שאול מופז: הפעולות שבעיני הובילו לתוצאה הזאת – אני מציע לא לזלזל בה, אני מקווה מאוד שמי שיבוא אחרי בשלוש השנים הבאות או בארבע השנים הבאות יוכל להוריד עוד, כי התוצאות כבר משליכות גם לרבעון של השנה הזאת.

מיכאל איתן: סליחה.

מיכאל איתן: חבר הכנסת בן-ארי, אני רואה את זה, אני נותן לך דקה לדבר, אבל צריך להפסיק עם זה באיזה שלב.

מיכאל איתן: תודה.

מיכאל איתן: ועוד חבר כנסת שמפנה את הגב, חנין.

מיכאל איתן: זה מאוד לא נעים לראות את הגב.

מיכאל איתן: תודה.

מיכאל איתן: בבקשה.

שאול מופז: אני חושב שכלל הפעילות שלנו בתחום הזה של הבטיחות משליך גם על השנה הזאת.

שאול מופז: אנחנו בשנת 2009, נכון להיום 38% פחות יחסית לתקופה המקבילה אשתקד, ואחרי התוצאה הזאת אני אומר שאסור לבדוק את זה נקודתית וצריך לבדוק את זה רב-שנתית.

שאול מופז: רב-שנתית זה 13%, ואי-אפשר להתווכח עם התוצאה הזאת.

שאול מופז: אמרתי קודם – כל מה שקרה בתקופה הזאת הוא באחריותי.

שאול מופז: מהן הפעולות הספציפיות שבאמת הביאו לירידה הזאת – יש שורה ארוכה מאוד, אבל אני הייתי מתמצת אותן בשני תחומים, שהם אולי לא תחומים מדידים.

שאול מופז: האחד הוא הנחישות לעשות את זה.

שאול מופז: כל שבוע בשלוש השנים האחרונות, כל יום ראשון, מתקיים פורום בטיחות, שיושבים בו כל האנשים שמעורבים בנושא.

שאול מופז: והשני, הנחישות שלנו לפעול בתחום הזה באופן רב-תחומי, לנתח את התהליכים, להוריד מטה את מספר התאונות ולהציל חיים – לדעתי, הנחישות הזאת, יחד עם הגישה הרב-תחומית ושילוב הזרועות עם כל הגורמים, הם בסופו של דבר הנושא המרכזי.

שאול מופז: אבל אם הייתי בכל זאת צריך להצביע על שני תחומים – הייתי אומר שהשיפור בתשתיות, אותם 20 מיליארד שקלים שהושקעו בפועל; וכל מי שנוסע היום ברחבי הארץ רואה את כלל הפעילות בתשתיות, מהצפון עד הדרום.

שאול מופז: הדבר השני הוא היכולת שלנו לאתר את מוקדי הסיכון ולהגביר בהם גם את האכיפה וגם את שיפור התשתיות, לצד כל הצעדים הנוספים.

שאול מופז: לגבי ועדת-שיינין, אני מודה, זאת תפיסת עולמי: בשנת 2006, באותו הקיץ, כשנכנסתי לתפקיד, לא היה אפשר להעביר את מה שחבר הכנסת ארדן מבקש להעביר היום או ביקש להעביר אז.

שאול מופז: הלוואי שיכולנו.

שאול מופז: אני הגעתי למסקנה שמה שאפשר להעביר נעביר, נתקדם עם זה, ובשנים שיבואו אחר כך ניתן לרשות הזאת את העצמאות שהיא באמת זקוקה לה.

שאול מופז: היא עדיין לא עצמאית לחלוטין, וגם התקציב שלה נמצא מעת לעת בסימן שאלה.

שאול מופז: בסוגיית התקציב אני יכול לומר שאני לא מסתכל רק על התקציב של הרשות; ההסתכלות שלי היא רב-תחומית, ועל כלל התקציב של משרד התחבורה, ואני יכול לומר שמתוך אותם 20 מיליארד שהוצאו בשלוש השנים האחרונות, קרוב ל-4 מיליארדים הושקעו ישירות בבטיחות, אם על-ידי רכבת ישראל, מע"צ וגופים נוספים, כמו "נתיבי איילון" או החברות שעוסקות בפיתוח התשתיתי – "מוריה" בצפון, "נתיבי איילון" במרכז ובאזור ירושלים.

שאול מופז: אותן חברות עשו את המירב והמיטב כדי להגיע להסדרה של תשתיות התחבורה הציבורית.

שאול מופז: הטיפול בנהגים מקצועיים הוא מלאכה לא קלה, אבל גם כאן מדובר בתהליך ארוך מאוד.

שאול מופז: אני מודה שלא הצלחנו להעביר את תקנה 168 בדרך שאני חושב שהיה נכון להעביר אותה; לא התכוונו להוסיף לנהגים שעות עבודה, אלא להפריד בין שעות עבודה לשעות מנוחה.

שאול מופז: כאן אני רוצה לומר כמה משפטים על הנהגים המועדים.

שאול מופז: המערכת המשפטית לא רואה עין בעין – גם בתוכה, כשאתה מגיע לשופט תעבורה באזור ירושלים או באזור תל-אביב, יש להם דעות שונות לגבי הנהגים המועדים, אותם נהגים שיש להם גיליונות הרשעות ארוכים.

שאול מופז: אנחנו הורדנו מהכביש כמה עשרות נהגים כאלה בשנת 2008; גם עכשיו אנחנו ממשיכים במלאכה הזאת, למרות חילוקי הדעות עם המערכת המשפטית, וצפויה הכרעה של בג"ץ בסוגיה הזאת, אם הסמכות, על-פי תקנה שמוקנית לשר התחבורה, לאחר שימוע להוריד את אותם נהגים, או לשלול מהם את רשיונם ולהעמיד אותם למשפט, היא אכן רלוונטית – מידתית – או לא.

שאול מופז: אני מקווה מאוד שבג"ץ יגיע למסקנה הזאת כמה שיותר מהר.

שאול מופז: אנחנו עשינו בסוגיה הזאת מאמצים גדולים, יחד עם המערכת המשפטית, אבל בעיקר עם המערכת האכיפתית של אגף התנועה, ואני חושב שהתוצאות הן הרתעה גבוהה ממה שהיה בעבר, אבל עדיין לא מספקת כדי להוריד מהכביש נהגים מועדים ונהגים שנוהגים ללא רשיון.

שאול מופז: גם כאן עשינו פעילות רחבה מאוד, וגם הפעילות הזאת נמשכת בשנת 2009.

שאול מופז: בנושא בטיחות התעופה – האמינו לי שאני מכיר את המערכות האלה של ארגונים גדולים שמתקשים לנוע כאשר גם מי שנמצא בראשם וגם איכות האנשים בהם לא מספיקים כדי לתת פתרון לבעיה.

שאול מופז: אני מצאתי רשות תעופה אזרחית שמאוישת ב-40 תקנים לעומת 100 אפשריים; היום יש כ-90 תקנים שמאוישים בטובי האנשים, ולמעשה בשנה וחצי האחרונה עובדים על חוק הטיס באופן מאוד מאומץ.

שאול מופז: החלטנו להמתין עד שגם ה-FAA – – –

מיכאל איתן: כבוד השר, אני רוצה לבקש – זה לא עוד רבע שעה.

מיכאל איתן: עכשיו יש לך רק עוד חמש דקות.

שאול מופז: אני אעמוד בזמן.

מיכאל איתן: אתה לא תוכל לעמוד בזמן, כי הזמן כבר עבר, אבל אני אתן לך עוד שתי דקות.

מיכאל איתן: רק לפני כן אני רוצה לומר שמדדתי זמן גם לשיחה שמנהלים שם חברת הכנסת גילה גמליאל וישראל כץ.

מיכאל איתן: זה שבע-שמונה דקות הם מדברים שיחה מאוד עניינית.

מיכאל איתן: למה אי-אפשר לעשות את זה בחוץ על כוס קפה?

ישראל כץ: אנחנו נזכרים בימים הטובים עם שר התחבורה.

מיכאל איתן: לא, אתם לא מקשיבים למלה.

מיכאל איתן: אני הסתכלתי ועקבתי, ואמרתי, מתי זה ייגמר?

מיכאל איתן: לא רציתי להפסיק אותו באמצע כדי להעיר לכם, אבל אם כבר עצרתי אותו – – –

גילה גמליאל: דיברנו על העתיד.

מיכאל איתן: מדברים דקה, שתי דקות – בסדר; אם יותר, יש שם כוס קפה, יושבים על כוס קפה ומדברים, אין שום בעיה.

מיכאל איתן: תודה.

שאול מופז: אני אסיים, ברשותך, ואומר שהתהליך של שיפור נושא התעופה האזרחית במדינת ישראל היה בלתי נמנע.

שאול מופז: אני חוזר ואומר: בפועל מדינת ישראל מעולם לא היתה בקטגוריה הראשונה בסטנדרטים הבין-לאומיים – בניירת אולי כן, אבל בפועל היא לא היתה.

שאול מופז: אנחנו נגיע לסטנדרטים האלה השנה; זאת ההערכה של אלוף במילואים גיורא רום, שעומד בראש רת"א, והצוות המיומן שעכשיו עובד אתו.

שאול מופז: תחבורה ציבורית – אין לנו זמן להרחיב ולהצביע על כל הפעילויות שנעשו, אבל אנחנו הפרטנו הרבה מאוד קווים ואשכולות נוספים נמצאים בתהליך סופי.

שאול מופז: הדבר האחרון שאני רוצה לומר – הקו לירושלים אכן התמהמה, אבל החלטה עליו נפלה.

שאול מופז: אני קידמתי את הקו לירושלים, גם סטטוטורית וגם בפועל, עד מודיעין, ואני מאמין שבתוך כמה שנים הקו הזה – 28 דקות מבירת ישראל למרכז הארץ – יופעל.

שאול מופז: בנושא ועדות, אדוני היושב-ראש, אני מאמין גדול מאוד בבחינה מקצועית בלתי תלויה, ולכן נכון שהיו כמה ועדות – אולי אפילו מספר גדול של ועדות – ואנחנו יישמנו את ההמלצות של כל הוועדות שהוקמו.

שאול מופז: יש ועדות שיישום ההמלצות שלהן הוא תהליך, והתהליך הזה, בעזרת השם, יסתיים בשנה הזאת ובשנים הבאות.

שאול מופז: אני חושב שההחלטות שהבאנו בעקבות ההמלצות של חלק מהוועדות קיבלו גם את החותמת של ממשלת ישראל, למשל תוכנית-האב לנמלי ישראל, תוכנית-האב לשדות התעופה במדינת ישראל ושורה ארוכה מאוד של החלטות שהתקבלו בעקבות ההמלצות של אותן ועדות שהוקמו בשלוש השנים האחרונות.

שאול מופז: עד כאן.

מיכאל איתן: בבקשה.

גלעד ארדן: לא נחזור על כל הדברים, אני רק רוצה להתייחס בקצרה לשלוש נקודות בדבריו של השר.

גלעד ארדן: בעניין עידוד התחבורה הציבורית, אני לא חושב שנשמעה בדבריו של השר תשובה על כך שהמשרד לא המשיך לדחוף את פתיחת קווי התחבורה הציבורית לתחרות.

גלעד ארדן: אבל אני חושב שכל אזרח במדינה וכל מי שנמצא פה בהחלט יכול לומר שהוא לא חש במהפכה תפיסתית; אם כולנו מבינים שעתיד המדינה תלוי בעידוד התחבורה הציבורית, בכך שבמקום שאנשים יקנו עוד ועוד רכבים, גם אנשים שיכולים להרשות לעצמם לקנות רכב יעברו להשתמש באוטובוס או ברכבת.

גלעד ארדן: לא יכול להיות שרק חברי הכנסת מטפלים בתלונות של אזרחים על איחורים חוזרים ונשנים של רכבת ישראל, על שירות, על עומס, על צפיפות באוטובוסים, ובמגזר החרדי ובכל מיני מקומות.

גלעד ארדן: כל הדברים האלה הגיעו כל הזמן אך ורק מתוך הכנסת, הם לא באו ממשרד התחבורה, אדוני השר.

גלעד ארדן: הדבר השני הוא בנושא הרשות הלאומית.

גלעד ארדן: אני רוצה להזכיר לשר שלפני שלוש שנים היה רוב בוועדת הכלכלה למתן סמכויות ועצמאות לרשות הלאומית, לרבות סגירת כבישים, לרבות חקירת תאונות דרכים.

גלעד ארדן: רוב חברי הכנסת, גם אנשים מסיעתו של השר – ואחרים – תמכו בכך, וגם באפשרות לכפות על משרד החינוך, בחקיקה ראשית, שלימודי בטיחות בדרכים יהיו תנאי לגשת לבחינות הבגרות.

גלעד ארדן: לצערי, משרד התחבורה – הממשלה, על-ידי הסתייגויות ממשלתיות, סירסה מחדש את חוק הרשות הלאומית כפי שיצא תחת ידיה של ועדת הכלכלה.

גלעד ארדן: הנושא השלישי והאחרון – –

אולי תן לו לענות, שיהיה דיאלוג.

אחר כך תעבור לנושא הבא.

גלעד ארדן: נושא שלישי ואחרון, הטיפול בתאונות הדרכים וההתייחסות הנקודתית.

גלעד ארדן: אמרתי את מה שאמרתי על נהגים עבריינים סדרתיים, אבל בוודאי כאשר מדינת ישראל היא השנייה בעולם – היא כל כך גרועה – במספר הולכי הרגל שנהרגים בה מכלל ההרוגים בתאונות הדרכים, ולא נעשה שום מאבק נקודתי והתמקדות של המשרד.

גלעד ארדן: אתה דיברת על תשתיות, ובהחלט ניתן היה לחוש בתנופת תשתיות, בסלילת כבישים לא חדשים.

גלעד ארדן: לא בטוח, דרך אגב, שזה הדבר שנדרש למדינת ישראל לעשות בכסף הזה.

גלעד ארדן: אולי שדרוג תשתיות הבטיחות בכבישים הקיימים נדרש יותר.

גלעד ארדן: אבל ודאי שלגבי תשתיות הולכי-רגל, מעברים עיליים, מעברים תת-קרקעיים, גדרות הפרדה, מעברי חצייה ושדרוג הסביבה הבטיחותית שלהם – לכל הדברים האלה כמעט שלא היתה התייחסות אמיתית, ובשנה האחרונה חלה עלייה במספר ההרוגים מקרב הולכי הרגל.

גלעד ארדן: אני מקווה שהממשלה הקרובה – ואני לא בטוח בכך, דרך אגב, כי אני לא אומר שממשלת הליכוד בעבר הרחוק עשתה משהו יותר טוב – אני באמת מקווה שהממשלה הקרובה תשכיל להבין, שבתחום התחבורה חייבת להיות מהפכה, אבל שלא רק משרד התחבורה ושר התחבורה הוא הלוחם היחיד שלה, אלא שהדבר הזה צריך להיות בראש סדר העדיפויות של כל משרדי הממשלה, כי המאבק בתאונות הדרכים, כמו שנהוג לומר, הוא מולטי-דיסציפלינרי, והוא נוגע כמעט לכל משרדי הממשלה.

גלעד ארדן: תודה רבה.

מיכאל איתן: תודה רבה לחבר הכנסת גלעד ארדן.

מיכאל איתן: אני מאחל לך שתהיה לך אפשרות להיות לא רק נאה דורש, אלא גם נאה מקיים.

מיכאל איתן: השר ישיב על דבריו של חבר הכנסת גלעד ארדן, ואחר כך, כדי שזה יהיה ישיר יותר, על דבריו של חבר הכנסת יריב לוין.

שאול מופז: אני מקבל את העיקרון שהתחבורה הציבורית, בסופו של דבר, חייבת להיות בליבת העיסוק והקידום שלנו.

שאול מופז: רק צריך לזכור שהתחבורה הציבורית – הקידום שלה נעשה, ואנחנו קידמנו באופן משמעותי גישה שקרויה "גישה מטרופולינית", גם של תכנון, גם אכיפה וגם ביצוע.

שאול מופז: אנחנו מתחילים היום את המטרופולין המרכזית במדינת ישראל, מטרופולין תל-אביב.

שאול מופז: זה ייעשה כך גם לגבי חיפה ובאר-שבע.

שאול מופז: אנחנו הולכים לקדם באופן מואץ ביותר.

שאול מופז: בשלוש השנים האחרונות עבדנו על כך גם בתחום הסטטוטורי, גם בתחום של התוכניות שלנו לקדם מערכות משולבות להסעות המונים.

שאול מופז: הושלמה תוכנית מיתאר ארצית לקווים של המערכות האלה.

שאול מופז: צריך לזכור שיש צורך בשיתוף פעולה עם הרשויות המקומיות.

שאול מופז: אנחנו עתידים לקדם מערכות BRT ו-LRT, שהן בסופו של דבר יובילו למהפכה בתחבורה הציבורית, גם באזור ירושלים, גם בחיפה, גם "הקו האדום" בין פתח-תקווה לבת-ים, שהוא יהיה קו של LRT – Light Rapid Transit .

שאול מופז: גם באזור באר-שבע מתוכנן קו של BRT.

שאול מופז: "הקו האדום" בין פתח-תקווה לבת-ים יהיה הקו הראשון שלמעשה יצא לדרך, ויש בו גם משום תרומה לכלכלה במדינת ישראל, שכן זוהי הנחה של תשתית עתירת כוח-אדם, ויש בה להעסיק כ-10,000 איש.

שאול מופז: הקו הזה כבר מוכן לביצוע, ואני מקווה מאוד שבשנה הקרובה נצא לביצוע שלו.

שאול מופז: כנ"ל "הקו הירוק" בין צומת חולון לאוניברסיטת תל-אביב הנמצא בשלבים מאוד מתקדמים, ו"הקו הוורוד".

שאול מופז: אני יכול להוסיף על "הקו הסגול" שהוא מאזור יהוד לבקעת-אונו, "הקו הכחול" שהוא בין צומת ביל"ו עד צומת חולון, ועוד קווים נוספים, שהם כולם בתוכניות האצה עד כדי יישום של "הקו האדום", שאני מקווה מאוד שאכן יצא לדרך בשנה הקרובה, ואין שום סיבה שלא, כי כל החסמים הוסרו.

שאול מופז: למעשה, התשתיות מוכנות ליציאה לדרך, לאחר ההסדרה שהיתה ארוכת שנים.

שאול מופז: לגבי הרשות הלאומית, אני רוצה לשאול רק שאלה אחת, וגם לענות עליה: האם הרשות הלאומית של היום טובה משהיתה לפני שלוש שנים?

שאול מופז: אני חושב שהתשובה היא חד-משמעית.

שאול מופז: האם יש עוד מה לעשות?

שאול מופז: התשובה היא כן, ואני מקווה מאוד שהתהליכים האלה אכן יימשכו.

שאול מופז: אני חושב שהטיפול בתאונות הדרכים בנושא הזה של הולכי-רגל, יש בו עשייה רבה מאוד, אף-על-פי שהנתונים אכן מצביעים על עלייה, וזה משתי סיבות מרכזיות.

שאול מופז: הסיבה הראשונה היא, שיש ירידה מאוד משמעותית בנפגעים בתחום הבין-עירוני.

שאול מופז: מתוקף כך החלק היחסי של התאונות העירוניות הוא יותר גבוה.

שאול מופז: הסיבה השנייה – השינוי המשמעותי שבוצע בתחום העירוני – אותם מטות בטיחות של הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, שפועלים ברשויות.

שאול מופז: וכל מי שרוצה לדעת על איכות פעולתם ומידת תרומתם לבטיחות בדרכים צריך לשאול את ראשי הרשויות על מידת המעורבות של הרשות והתוכניות ויישומן והתקציבים שמגיעים לאותם מוקדים שדיברנו עליהם, כמו הולכי-רגל, תשתיות בטיחות באזור בתי-ספר ושאר דברים.

שאול מופז: אני חושב שתנופת הביצוע שקיימת בתחום העירוני היא גדולה מאוד.

שאול מופז: אנחנו הולכים להשקיע, גם בתוכנית האצה שכבר אושרה, היקפים גדולים מאוד בתחום העירוני, והדברים האלה – כבר רואים אותם בשטח בשנה הזאת.

שאול מופז: התחלנו בהם בשנה החולפת ויראו אותם בוודאי בשנים הבאות.

שאול מופז: יש לנו רצון עז להוריד גם את מספר הנפגעים בתחום העירוני בקרב הולכי הרגל.

שאול מופז: הנתונים הם אכן מאוד קשים, אבל צריך להסתכל על התמונה הכוללת.

שאול מופז: התמונה הכוללת מצביעה באופן חד-משמעי, שבשלוש השנים האחרונות, גם בתחום הזה של הנפגעים בקרב הולכי הרגל יש ירידה, והירידה הזאת היא ירידה ברורה מאוד.

שאול מופז: אני יכול להציג לכם את הנתונים ולומר שבתחום של הולכי הרגל, בשלוש השנים של הממשלה הזאת מול שלוש שנים מקבילות בעבר, יש ירידה של 14% יותר מהירידה הכוללת.

שאול מופז: ואם המגמה הזאת אכן תימשך, אין לי ספק שנוכל להתמודד גם עם האסונות שקורים בקרב הולכי הרגל בכל רחבי הארץ.

שאול מופז: הנושא הזה עלה לסדר-היום לפני כשנה, ואנחנו במגמה של טיפול מואץ בכל מה שקשור גם להסברה, חינוך ומודעות, גם לאכיפה וגם לתשתיות, ובכללן הסוגיה הזו של מעברי חצייה, שנמצאת כרגע בפיילוט מאוד מואץ במסגרת התוכנית של 2009.

מיכאל איתן: תודה רבה.

מיכאל איתן: חבר הכנסת לוין.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, אני מבקש לשאול מדוע מופלים לרעה על-ידי משרדך מאות אלפי נוסעים, שנוסעים מדי יום במוניות השירות.

יריב לוין: הנסיעות האלה לא מסובסדות, נהגי המוניות שהם נוסעים בהן אינן מקבלים שום סובסידיה, לא להצטיידות ולא אחרת.

יריב לוין: ולא רק זה, אלא שגם מטילים עליהם מגבלות והגבלות, מפריעים להם לקבל קווים נוספים, מונעים מהם לעשות שימוש במוניות גדולות יותר וכן הלאה.

יריב לוין: בעניין הזה אני חושב, כבוד השר, שיש צורך לתת תשובה לא רק לציבור הנוסעים, אלא גם לאותם נהגים ולאותו ציבור גדול שמתפרנס מהענף הזה.

יריב לוין: הייתי שמח לנסות להבין ולדעת מה עומד מאחורי המדיניות התמוהה הזאת, על פניה, של המשרד.

יריב לוין: הנושא השני שאני מבקש לשאול עליו – יש בעיה קשה מאוד של תחבורה ליישובים קטנים.

יריב לוין: מטבע הדברים קשה להכניס ליישובים כאלה אוטובוסים גדולים בתדירות גבוהה.

יריב לוין: לבעיה הזאת יש גם פן ביטחוני, משום שיש יישובים שלמים, בעיקר אגב ביהודה ושומרון, שמבוססים למעשה על נסיעה בטרמפים, בהעדר שירות תחבורה ציבורית זמין.

יריב לוין: רציתי לדעת, האם משרדך עושה משהו בעניין הזה, האם יש תוכניות כלשהן לאיזו רפורמה שתאפשר הגברת התדירות של התחבורה ליישובים כאלה, אולי באמצעות שימוש בכלי-רכב קטנים יותר, ובכך תיתן פתרון הולם גם לתושבים האלה, שרבים מהם נמצאים כמובן ביישובי פריפריה.

יריב לוין: הנושא השלישי, נושא הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים.

יריב לוין: כבוד השר אמר כאן, שהתשובה על השאלה אם חל שיפור ברשות הנוכחית לעומת הקודמת היא ברורה מאליה.

יריב לוין: אני חושש שלהבנתי התשובה היא שלא חל שום שיפור, אולי ההיפך הוא הנכון.

יריב לוין: בתחילת התקופה שבה קמה הרשות היינו עדים לניסיונות מצערים לקבוע כל מיני מינויים שלא תמיד היו הכי מקצועיים, והייתי שמח לשמוע במה כבוד השר סבור שהמצב השתפר, משום שאנחנו לא רואים את זה לא בסטטיסטיקה ולא באופן התפקוד של הרשות היום.

מיכאל איתן: תודה.

מיכאל איתן: כבוד השר, יש לך שתי אפשרויות; או שאני אתן לך עכשיו שתי דקות להשיב לו ישירות, או שתשמע – – –

שאול מופז: קודם אני אשמע את כולם.

מיכאל איתן: לא את כולם, חלק, כי כולם זה יהיה יותר מדי.

מיכאל איתן: נעשה את זה בשני סבבים.

שאול מופז: כל מי שרוצה.

מיכאל איתן: חבר הכנסת אופיר אקוניס, בבקשה.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, אני רוצה להתייחס לסוגיה אחת בלבד, אבל בכמה שאלות.

אופיר אקוניס: אני רוצה להתייחס לסוגיה ששנים רבות סבלה מפיגור בישראל.

אופיר אקוניס: לא באשמתך, אגב, ואנחנו שמחים שבשנים האחרונות הפיגור הזה כבר מצטמצם.

אופיר אקוניס: אדוני השר, ממשלת הליכוד קבעה שלכל יישוב שבו יותר מ-50,000 תושבים תחובר מסילת ברזל ותוקם בו תחנת רכבת.

אופיר אקוניס: נדמה לי שבתקופת כהונתה של ממשלת קדימה הרכבת, אדוני השר – חברי חבר הכנסת גלעד ארדן כבר הזכיר את זה – נבלמה, תרתי משמע.

אופיר אקוניס: אני רוצה לשאול אותך, מה עשיתם בשלוש השנים האחרונות כדי לקדם את ההחלטה של ממשלת הליכוד לחבר כל יישוב שיש בו יותר מ-50,000 תושבים לרשת מסילות הברזל?

אופיר אקוניס: מה נעשה בנושא הקו לאילת?

אופיר אקוניס: אני חושב שבתקופה שבה אנחנו עומדים להיכנס למיתון מסוים במשק ולפיטורים, הקמת הקו לאילת – חוץ מהרעיון הנכון, שאם אינני טועה התקבל כבר בסוף שנות ה-60, להקים קו כזה, ולא בממשלתך כמובן, אתה היית אז במקומות אחרים – האם נעשה משהו?

אופיר אקוניס: אם אינני טועה, גם בנושא הזה ממשלת הליכוד הקודמת החליטה לקיים בדיקה מסוימת של הקו לאילת.

אופיר אקוניס: מה נעשה בתחום הזה?

אופיר אקוניס: אגב, אפשר להעסיק עשרות אלפי ישראלים בבניית הקו הזה.

אופיר אקוניס: זה בנושא הקו לאילת.

אופיר אקוניס: וכמובן, הקו לירושלים, אדוני השר; איפה הוא עומד, והאם בתחנת "בנייני האומה" יעלו בקרוב נוסעים מקומת הקרקע, שבה מתוכננת תחנת רכבת בשנה הבאה, בעוד שנתיים או בעוד שלוש שנים, או האם הם לא יעלו לעולם, אדוני השר?

מיכאל איתן: תודה.

מיכאל איתן: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, ואחרון בסבב הזה – חבר הכנסת איוב קרא.

ג'מאל זחאלקה: כבוד השר, עובדים שמועסקים בשמירה במפגשי רכבת קיבלו הודעה על מכרז חדש, שבו רק מי ששירת שירות צבאי יכול לעבוד במפגשים האלה.

ג'מאל זחאלקה: יש עובדים רבים שלא שירתו בצבא, ולכן הם בסכנת פיטורים, וזה כמובן תנאי שמפלה עובדים ערבים, גם מועמדים וגם כאלה שעובדים כיום.

ג'מאל זחאלקה: שאלתי לכבוד השר היא אם הוא מודע לעניין, מה עמדתו ומה בכוונתו לעשות כדי שלא תהיה אפליה לרעה של העובדים הערבים ברכבת.

ג'מאל זחאלקה: שאלה שנייה, אדוני השר, היא בנושא חוצה-ישראל.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שזאת שאלה שמעניינת את כלל האזרחים במדינה – בעניין הרגולציה של משרד התחבורה מול חברת "חוצה ישראל".

ג'מאל זחאלקה: החוק בנושא חוצה-ישראל קובע חד-משמעית שאסור שחברת "דרך ארץ" תפיק רווחים מריבית ומקנסות המוטלים על האזרחים.

ג'מאל זחאלקה: הריבית והקנסות צריכים להיות מנותבים להוצאות גבייה ולטיפוח הנוף בלבד.

ג'מאל זחאלקה: אני יודע – הנושא נדון כמה פעמים והעליתי אותו כמה פעמים – שיש חילוקי דעות בין הרגולטור של משרד התחבורה לבין החברה.

ג'מאל זחאלקה: המצב הוא שהחברה גובה עוד ועוד קנסות, מגיע סוף השנה ואף אחד לא יודע לאן הכסף הולך – מהן הוצאות הגבייה?

ג'מאל זחאלקה: האם הוצאות הגבייה מנופחות?

ג'מאל זחאלקה: מה ההוצאה על טיפוח הנוף?

ג'מאל זחאלקה: בסופו של דבר יוצא שחברת "דרך ארץ" – אני יודע על 2007 – מפירה את החוק.

ג'מאל זחאלקה: במקום להוריד את הקנסות לאזרחים – במקום, אולי, אם מגיעים לחצי שנה ויודעים – הרגולציה של העניין הזה פרוצה לגמרי, כי איך אפשר לפקח ולדעת שהם לא גבו יותר מדי?

ג'מאל זחאלקה: ומה נעשה בכסף אם הם גבו יותר מדי?

ג'מאל זחאלקה: האם בשנה שאחריה יש הורדת סכומי הקנסות?

ג'מאל זחאלקה: אדוני השר, נושא זה צריך להיות ברור לחלוטין.

ג'מאל זחאלקה: יש כאן פרצה שקוראת – אני לא רוצה לנקוב בשם המפורש – אבל להפרה של החוק.

מיכאל איתן: תודה רבה.

מיכאל איתן: אחרון השואלים בסבב הזה, חבר הכנסת איוב קרא, בבקשה.

איוב קרא: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, שאלתי הראשונה: זה תקופה ארוכה, אולי כבר שנים, אמור להיפתח קטע של כביש 6 מצומת עירון לאליקים, וכל פעם שומעים סיפורים סביב אי-פתיחה שלו.

שאול מופז: 2 באוגוסט 2009.

איוב קרא: זה היה ב-2 באוגוסט 2008.

שאול מופז: לא, זה היה צריך להיות בסוף השנה, והקדמנו את זה ל-2 באוגוסט השנה.

איוב קרא: השאלה השנייה: מה קורה בצומת כפר ראמה?

איוב קרא: ליד כפר ראמה פיתחו את כביש 85 מכרמיאל ועד צומת שבע.

איוב קרא: בצומת ראמה לא השכילו להעמיד רמזור, וכבר נהרג שם חבר הכנסת לשעבר שפיק אסעד, זיכרונו לברכה.

איוב קרא: כמעט כל יום יש שם תאונה, וכמעט כל שבוע, בממוצע, יש הרוג בצומת הזה, והפקקים סביבו – כל מה שקורה מבחינה תחבורתית באזור הזה מצדיק לכל הדעות שיקימו סוף-סוף רמזור, כדי שיהיה אפשר לעבור בבטחה את הצומת הזה.

איוב קרא: איפה זה עומד, אדוני השר?

מיכאל איתן: כבוד השר, יש לך עכשיו – – –

אחמד טיבי: אם יש שאלה דומה, שנשאלה קודם, אפשר לשאול אותה עכשיו כדי שהשר יענה לכולם?

אחמד טיבי: זה חוסך אחר כך.

מיכאל איתן: אם יש שאלה דומה, היא כבר נשאלה, השר יגיב.

מיכאל איתן: אני לא אתחיל לבדוק עכשיו.

מיכאל איתן: אתה בסבב השני של השואלים; אם יגיע זמנך ותחשוב שהתשובה כבר ניתנה, אני לא חושב שתשאל שוב את אותה שאלה – או שתשאל שאלה אחרת או שתוותר על זכותך.

מיכאל איתן: אני לא יכול עכשיו להוסיף שואלים על בסיס דמיון בשאלה, כי אני לא יודע – אם יש דמיון, אם זה דמיון אובייקטיבי או דמיון סובייקטיבי.

אחמד טיבי: אתה לא סומך על מה שאני אומר.

מיכאל איתן: אני מבקש מכבוד השר להשיב.

שאול מופז: ראשית, לשאלות של חבר הכנסת יריב לוין.

שאול מופז: שילוב המוניות הוא במסגרת תוכנית כוללת של התחבורה הציבורית.

שאול מופז: זה מחייב את המוניות לפעול בהתאם לרשיונות ולשילוב שלהן עם מערכות תחבורה ציבוריות נוספות, כמו אוטובוסים.

שאול מופז: דאגנו גם להסדרים של חברות באזורים מסוימים.

שאול מופז: אני יכול לומר שהיו לנו פניות מהאיגודים השונים – כי יש כמה איגודים של חברות המוניות – ונעשו סידורים מיוחדים בעיר ראשון-לציון ובמקומות אחרים.

שאול מופז: כל סידור כזה דורש את אישור הממונה על ההגבלים העסקיים, לא תמיד האישורים הללו ניתנים, אבל אנחנו מאוד מאוד קשובים לבקשות ולקשיים, לעתים, שיש במערכת הזאת.

שאול מופז: בסופו של דבר צריך למצוא את האיזון בין כל המערכות של התחבורה הציבורית.

שאול מופז: לשאלתך בנושא תחבורה ליישובים קטנים – יש יישובים שבהם, על-פי ניסיון השנים וגם על-פי הבדיקות שנעשו, פשוט אין ביקוש לתחבורה הציבורית, ועל כן אין תחבורה ציבורית אליהם.

שאול מופז: יישובים שמבקשים תחבורה ציבורית – למרות המחויבות שלנו לבדוק אם זה כלכלי או לא, בתקופתי המשרד עשה – כמדיניות – את המקסימום כדי לספק תחבורה ציבורית למקומות הללו, ואני מקווה שהמדיניות הזאת תימשך.

שאול מופז: לגבי הרשות הלאומית – אינני מוכן להגיב כאן על מינוי כזה או אחר.

שאול מופז: אני מזמין אתכם ללכת ולבדוק את כל המינויים ברשות הלאומית לבטיחות בדרכים, החל מיושבת-ראש הדירקטוריון הגברת זיוה פתיר, דרך המנכ"ל מר יאיר דורי, עד אחרון העובדים של הרשות; כל המינויים האלה נעשו כדין וכחוק, האנשים שפועלים ועובדים ברשות הלאומית לבטיחות בדרכים הם אנשים מצוינים, ולא הייתי רוצה שמישהו מבין חברי הכנסת יטיל בהם דופי מבלי שבדק לעומק או שיש לו חלילה הוכחות כלשהן.

שאול מופז: אני מאוד ממליץ בתחום הזה להיות מאוד זהירים ולא לפגוע בכבודם של משרתי ציבור.

שאול מופז: לגבי השאלות של חבר הכנסת אופיר אקוניס, אני יכול לומר את הדברים הבאים: בשלוש השנים הללו, בשלוש השנים האחרונות, התקציב של רכבת ישראל רק גדל.

שאול מופז: סללנו 300 ק"מ מסילה בשלוש השנים הללו, ויש היום תהליך מואץ גם במסילה לדרום, הקו של אשקלון–באר-שבע דרך נתיבות, שדרות, אופקים.

שאול מופז: פתחנו את הקו נתב"ג–מודיעין.

שאול מופז: הושלמה קשת לוד–נתב"ג, הושלם הקו הפרברי עד כפר-סבא וכרגע מתבצעות עבודות השלמה שלו.

שאול מופז: פתחנו תחנות רכבת בחלקים שונים של הארץ, ביניהן תחנת להבים-רהט, תחנות ראשון-לציון, קריית-אריה, מודיעין מרכז, מודיעין, לוד-גני-אביב.

שאול מופז: יש פה שורה ארוכה של תחנות שנפתחו, והכפלות המסילה, גם לבאר-שבע וגם לצפון, וגם הקו לירושלים שיואץ בשנה הזו, מוכיחים על פעילות בתחום המסילתי.

שאול מופז: אני לא זוכר תקופה שבה הפעילות הזו היתה במשולב עם נושא הבטיחות, שכן בעבר סללו כ-10,000 ק"מ מסילה, אבל לא דאגו לכל הנושאים הבטיחותיים.

שאול מופז: לא היו הפרדות מפלסיות, לא היו קטרים מתאימים, והשנה אנחנו משלימים כ-33 הפרדות מפלסיות, קיבלנו בתוכנית האצה עוד 350–400 מיליון שקל להפרדות מפלסיות נוספות, וכפי שאמרתי קודם, 2.5 מיליונים רק בהפרדות המפלסיות.

שאול מופז: הרבה מאוד טכנולוגיה שימשה בהקמת מפגשי דרך–מסילה שמנעו תאונות בשנתיים האחרונות.

שאול מופז: בשנת 2007/08 לא היתה לנו אף תאונה במפגשי דרך–מסילה הודות לפעילות האינטנסיבית גם של ההפרדות המפלסיות וגם של טכנולוגיה של מכ"מים ומצלמות שהצבנו במקומות הללו.

שאול מופז: לכן, אותה החלטה שהוזכרה כאן לגבי כל יישוב מעל 50,000 תושבים היא אכן החלטה שזה היעד, אבל אני לא רואה את זה מושלם בחמש עד עשר השנים הקרובות; יידרש תקציב גדול מאוד לביצוע תוכנית מערכתית שקיימת.

שאול מופז: אנחנו רוצים בחזון של קווי המסילה במדינת ישראל לראות את הקווים הבאים: את הקו לדרום, את הכפלת המסילה לבאר-שבע, את קו פלשת, את הכפלת המסילה לצפון, את הקו לבירת ישראל, ובעתיד תימשך הנסיעה בין ירושלים לתל-אביב 28 דקות.

אופיר אקוניס: מתי?

שאול מופז: 2012 נכון להיום.

שאול מופז: אני רוצה לומר שהאצתי את התהליך עד מודיעין, שכולל פתיחה של שתי תחנות, במודיעין מרכז ומודיעין מערב, וכן השלמת המסילה ותהליכים סטטוטוריים שהתחלנו בהם כבר לפני שלוש שנים וחיכינו לאישור של האוצר שניתן לאחרונה, בסוף השנה שעברה, לגבי התקציב שהוא של כ-6 מיליארדים לקטע הזה בין תל-אביב לירושלים .

שאול מופז: בנוסף אנחנו מקדמים סטטוטורית שני קווים מאוד מאוד חשובים – הקו של עכו–כרמיאל, שאני מקווה מאוד שגם לו יימצא התקציב על מנת לסלול אותו; הקו הנוסף הוא הקו של חיפה–בית-שאן.

שאול מופז: אני רואה בחזוני את הנמלים של חיפה ואשדוד הופכים להיות נמלים מרכזיים, שהם למעשה יהיו השער למזרח בהובלה של סחורות מאגן הים התיכון בואכה חיפה ואשדוד, ומסילה שמתחברת למסילה מבית-שאן לגשר שיח'-חוסיין ומובילה סחורות מזרחה לירדן, ואם ירצה השם יום אחד לעירק ועוד מזרחה מכך.

שאול מופז: לכן אנחנו שוקדים בעדיפות עליונה על הקווים הללו.

שאול מופז: גם הקו לאילת נמצא בטווח של תוכנית-האב לשנים הבאות.

שאול מופז: אנחנו מקדמים אותו תכנונית.

שאול מופז: אינני יכול לומר בוודאות שהיום הקו שמגיע עד נחל-צין והקו המסילתי – זה עוד 198 ק"מ עד אילת – אינני יכול לומר שהוא עומד לפני הקו לירושלים ושני הקווים לצפון, אני מקווה מאוד שנוכל בעתיד להגיע גם לזה.

שאול מופז: לגבי קטע 18, אנחנו זירזנו את התהליכים.

שאול מופז: הקטע בין צומת עירון לצומת יוקנעם היה למעשה תקוע במשך למעלה משנתיים בגלל סוגיות שקשורות בקברים.

שאול מופז: מצאנו את הפתרון לזה לפני כשנתיים וחצי, זה עלה לנו כסף אבל מאז נמצא הפתרון העבודה שם נעשית בקצב מאוד מואץ.

שאול מופז: התאריך היה סוף שנת 2009 – ביקשתי להאיץ את העבודה.

שאול מופז: אני מבקר שם אחת לחודש וחצי; במקרה אהיה גם מחר בביקור בקטע 18.

שאול מופז: הקטע הזה ישנה את כל אורחות הנסיעה שלנו לצפון ולמרכז.

שאול מופז: זה קטע של למעלה מ-20 ק"מ בנוף יפהפה, תוך שמירה על כל סוגיית הנוף בישראל.

שאול מופז: הקטע הזה יסתיים ואני מקווה מאוד שייפתח.

שאול מופז: זהו תאריך היעד ויעמדו בו לפי נקודת הזמן שבה נמצא הפרויקט בעת הזו.

שאול מופז: ב-2 באוגוסט – אתה יכול לרשום לך, 2 באוגוסט 2009, הקטע הזה נפתח, ואני מקווה מאוד שהוא יביא בשורה לאזרחי מדינת ישראל.

שאול מופז: אם אפשר לומר עוד מלה על כביש 6, בשלוש השנים האחרונות הוספנו לו שני קטעים בדרום, בואכה צומת להבים, והתוכנית היא להגיע לצומת הנגב עוד לפני האכלוס של עיר הבה"דים בצומת הנגב, ולצפון הקו עד שלומי – – –

גלעד ארדן: בלי תשלום – – –

שאול מופז: הקו עד שלומי.

שאול מופז: ואני מקווה מאוד שנוכל להשלים את הזרוע הימנית של כביש מס' 6, שהיא צומת יוקנעם, צומת המוביל, צומת עמיעד, ומשם התחברות לכביש 90, שאנחנו עובדים עליו, לתוך אצבע-הגליל.

שאול מופז: אני מקווה שזה ייכנס לתוכניות העבודה של החומש הבא.

שאול מופז: לחומש הזה אנחנו חייבים להשלים את הקו עד צומת הנגב, את הקו לכיוון אזור נהרייה, כך שחוצה-ישראל – אני קורא לו מחבר-ישראל – אכן יפעל וייתן את השירות כנדרש.

שאול מופז: לגבי צומת כפר ראמה, אינני יכול לענות על כל צומת וצומת במדינת ישראל, אבל אני יכול לומר לך שטיפלתי בנושא הזה.

שאול מופז: אנשי המקצוע שלנו שבדקו את הפתרון התחבורתי לצומת ראמה הגיעו למסקנה שסוגיית הרמזור היא אכן נכונה.

שאול מופז: ניתן לזה בינתיים פתרון אחר, של שיפור מקומי בצומת, ואני מקווה מאוד שלא ירחק היום וגם הרמזור יגיע לצומת ראמה.

מיכאל איתן: תודה רבה.

מיכאל איתן: יש עכשיו סבב נוסף של שואלים.

מיכאל איתן: חבר הכנסת דני דנון, בבקשה.

שאול מופז: סליחה אני מצטער, לא עניתי לחבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

שאול מופז: אני רוצה לומר את הדברים הבאים לגבי שני הנושאים.

שאול מופז: ראשית, הסוגיה של הצבת שומרים, מאבטחים, יקראו לזה איך שיקראו במפגשים, זו החלטה מקצועית של אנשי הבטיחות ברכבת ישראל.

שאול מופז: אינני יודע אם זה משום העובדה שהגיעה עוד טכנולוגיה שמחליפה בצמתים מסוימים כוח-אדם או משום החלטה אחרת.

שאול מופז: אבל ההנחיה שלי לרכבת ישראל היא לא לחסוך אף אגורה בכל מה שקשור לבטיחות במפגשי דרך–מסילה.

שאול מופז: אני מוכן לבדוק את הסוגיה הזו עוד היום, האם יש שינוי במדיניות.

מיכאל איתן: סליחה, חבר הכנסת ארדן, מהרגע שהפסקת לדבר שם המשכת לדבר מפה ללא הפסקה, קודם בשלישייה, עכשיו בשניים – – –

שאול מופז: בנושא הקנסות, אני רוצה לומר לחבר הכנסת ג'מאל זחאלקה שבשנה שעברה הורדנו 30% מסך הקנסות והפנינו אותם להשקעה, כלומר בשנה שעברה הורדנו את הקנס ב-30%, וכל סוגיית סכומי הקנסות, וההשקעה של מה שהצטבר ב"חוצה ישראל", או ב"דרך ארץ", נמצא בטיפול המנכ"ל, והוא מכריע בזה בכל רבעון.

שאול מופז: אני מניח שגם ברבעון הזה תתקבל החלטה.

שאול מופז: יש מעקב רבעוני אחר ההוצאות של "חוצה ישראל", כמו שנעשה לגבי חברות אחרות בסוגיות האלה, לכן גם בתחום הזה אני מאמין שהמעקב יימשך.

מיכאל איתן: תודה.

מיכאל איתן: חבר הכנסת דני דנון, ואחריו – חבר הכנסת .

דני דנון: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, הצטערתי לראות שלפני כמה שבועות הצטרפה ישראל לרשימה של מדינות אקזוטיות-מה, כמו זימבבואה, גינאה, איי סיישל ועוד רשימה ארוכה, שהמשותף להן הוא דירוג בטיחות הטיסה.

דני דנון: ההחלטה הזאת, שבעצם הורידה את דירוג רמת הבטיחות של ישראל מקטגוריה א' לקטגוריה ב', יש לה השלכות רבות מאוד.

דני דנון: אני יודע שהמשרד שאתה עומד בראשו טיפל בזה, ויש חוק שטיפל בנושא בשנת 2005, אבל בפועל היום המצב הוא – קודם כול במישור הביטחון של הטסים בשמי ארץ-ישראל, לפי בדיקות שנעשו, אנחנו מדורגים בתחתית הדירוג.

דני דנון: זה מטריד אותי קודם כול כמי שלאחרונה לא טס הרבה, אבל אמון על ביטחונם של אזרחי ישראל, שנית, בגלל הדימוי של מדינת ישראל, שנפגע בעקבות הירידה בדירוג, ושלישית, יש פה פגיעה כלכלית קשה, הן בכניסת תיירים למדינה והן פגיעה במוביל הלאומי, "אל על", כי יהיו השלכות על טיסות "אל על" ליעדים אחרים עקב הורדת הדירוג.

דני דנון: אני רוצה לקבל בבקשה תשובה – ראשית, למה הגענו למצב שבו אנחנו נמצאים בקטגוריה אחת עם זימבבואה ועם גינאה, ושנית, מה נעשה כדי לתקן את זה מייד.

מיכאל איתן: תודה רבה.

מיכאל איתן: נדמה לי שהנושא הזה עלה כבר פעמיים בדיון היום, אבל בבקשה.

מיכאל איתן: חבר הכנסת , בבקשה.

מיכאל איתן: אחריו – חבר הכנסת יוחנן פלסנר.

אחמד טיבי: שני נושאים, אדוני.

אחמד טיבי: נושא אחד, שענית עליו באופן חלקי, הוא נושא עובדי הרכבת.

אחמד טיבי: שיגרתי לך מכתב לפני כמה ימים בנושא הזה, שפורסם ב-Ynet על-ידי הכתבת שרון רופא; פנו אלינו עובדים, ויש מסמך, אדוני, של תנאי חדש להמשך העבודה: הצגת אישור שחרור מצה"ל – ל-260 עובדים.

אחמד טיבי: כלומר, ל-200 מהם הודיעו שאם אין להם אישור שחרור מצה"ל הם יפוטרו.

אחמד טיבי: התנאי הזה הוא עבירה על חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה, והוא גם עבירה על הוראת היועץ המשפטי לממשלה, ולכן פניתי אליך במכתב ישיר.

אחמד טיבי: על פניו מדובר בעבירה על החוק.

אחמד טיבי: הנושא השני – בטייבה, לאחר 13 נאומים שלי בכנסות השונות, חבר הכנסת ריבלין – בנושא הרמזור – ואדוני השר ער לכך – נאום הרמזור המפורסם.

אחמד טיבי: אגב, יש רמזור.

אחמד טיבי: זה נגמר ב-13 נאומים, ולא היו 20, כי יש רמזור.

אחמד טיבי: אגב, נדמה לי שהתחלתי את זה, אדוני השר, כשאפרים סנה היה שר התחבורה.

אחמד טיבי: אני לא בטוח, אבל נדמה לי שגם בתקופה של יצחק מרדכי עליתי ונאמתי כאן.

אחמד טיבי: אחר כך אני לא יודע מי היה, ובתקופתו של השר מופז הרמזור הותקן, לאחר שביקרנו יחד בשטח.

אחמד טיבי: היתה בעיה נוספת, באזור תחנת הדלק ובאזור התעשייה.

אחמד טיבי: יש שם כניסה מסוכנת, והיא לא מוסדרת, ליד השכונה של הבדואים תושבי טייבה.

אחמד טיבי: תאונות דרכים רבות נגרמו בכניסה הזאת, הלא-מוסדרת, ונשאלת השאלה מה משרד התחבורה מתכוון לעשות כדי לחסוך בחיי אדם.

מיכאל איתן: תודה רבה.

מיכאל איתן: אני פונה בבקשה לרביעייה כאן; האזור הזה הוא לא בית-קפה.

מיכאל איתן: חבר הכנסת צחי הנגבי, אני מאוד מבקש.

מיכאל איתן: אתם מדברים ללא הפסקה.

מיכאל איתן: אפשר – אני בעד דיבורים; אולי גם תסללו את הדרך לכך שקדימה תצטרף לממשלה, אבל יש תנאים יותר נוחים.

צחי הנגבי: גמרנו את ההסכם.

מיכאל איתן: נו, אבל למה כאן?

מיכאל איתן: יש מקום לעשות את זה בניחותא, למה אנחנו צריכים להפריע למלאכה כל כך חשובה?

צחי הנגבי: הסעיף הראשון: היושב-ראש הזמני יהיה קבוע.

מיכאל איתן: קודם כול, היושב-ראש הוא לימינך.

מיכאל איתן: תמיד היושב-ראש הוא לימינך, חבר הכנסת צחי הנגבי.

מיכאל איתן: אבל באמת, אני מאוד מבקש.

מיכאל איתן: תודה רבה.

מיכאל איתן: אני גם לא יכול להעיר לחדשים כשהוותיקים נהנו כאן מחסינות כל כך מופלגת.

מיכאל איתן: בבקשה, כבוד השר.

שאול מופז: אדוני היושב-ראש, אינני יודע אם נהוג לחזור על דברים שכבר אמרנו, אבל מפאת כבודו של חבר הכנסת דני דנון אומר את הדברים.

מיכאל איתן: בראשי פרקים, ורק מה שנראה לך חשוב במיוחד.

שאול מופז: בפועל מדינת ישראל מעולם לא היתה בקטגוריה הראשונה בנושא בטיחות התעופה האזרחית.

שאול מופז: אני, כשנכנסתי לתפקידי וראיתי את צבר הנושאים והבעיות, החלטתי להקים ועדה, וגם הצגתי את הממצאים של הוועדה בפני ממשלת ישראל.

שאול מופז: זה דוח שהפקתו לקחה כשמונה חודשים לוועדה מאוד מיומנת, בראשות האלוף במילואים עמוס לפידות, והוצגה בו שורה של בעיות, שהן בעיות מצטברות, שיותר מ-50-40-30 שנה לא טופלו כיאות, בגישה רב-תחומית, אלא טופלו באופן מאוד מאוד ממוקד בנושאים חלקיים.

שאול מופז: משעה שהדוח הזה יצא, כל העולם התעניין בו.

שאול מופז: הגיע אלי – בכבודו ובעצמו – שגריר ארצות-הברית בישראל, ואמר שה-FAA מבקש ללמוד את הדוח.

שאול מופז: אמרתי לו: אינני מתכוון להסתיר אותו, תבוא ותסתכל.

שאול מופז: הם באו, למדו את הדוח, ומשעה שהם למדו את הדוח – וזה היה דוח נוסף על דוחות שהיו, לפחות שניים בתקופה שאני מכהן כשר התחבורה והבטיחות בדרכים – הם הגיעו למסקנה שהדוח הזה מצביע על נושאים של חקיקה, כפי שתיקן אותי היושב-ראש – שמשנת 1928 לא שונתה.

שאול מופז: כיוון שאין רגולציה, וחסרה מערכת הפיקוח המתבקשת מתוקף הרגולציה, אנחנו לא יכולים להיות בקטגוריה שכאילו בפועל היינו בה.

שאול מופז: זה לא אומר שהטיסה במדינת ישראל לא בטוחה.

שאול מופז: אני מצהיר מעל הבמה הזאת שבטיחות הטיסה במדינת ישראל לא נופלת מזו של הרבה שדות תעופה – כוונתי לנמל התעופה בן-גוריון – במערב, גם בארצות-הברית ובמדינות אירופה.

שאול מופז: אבל יש כמה נושאים שבהם אנחנו לא עומדים בסטנדרטים בין-לאומיים.

שאול מופז: לפני שנה וחצי לקחתי את דוח-לפידות – עוד לפני שה-FAA הודיע באיזו קטגוריה אנחנו מדורגים בעקבות הדוח הזה – והקמתי פורום בטיחות תעופה במשרד התחבורה, ובמשך שנה וחצי עבדכם הנאמן ישב בראשו מדי חודש בחודשו, עם תוכנית רב-שנתית שמיפתה את כל הנושאים, החל בחקיקה, דרך הארכת מסלולים קיימים, מגדל פיקוח, מערכת מכ"ם קרקעית, שילוב מערכות בקרה אוויריות, וכלה בהכשרת פקחי טיסה והבאת סימולטור לאימונם כאן בארץ.

שאול מופז: היום הם מתאמנים בחו"ל.

שאול מופז: כל התהליכים הללו נעשו בהיקף תקציבי של כ-2.6 מיליארדי ש"ח לחומש.

שאול מופז: האמן לי, זו תוכנית סדורה, שכאשר ה-FAA ראה אותה הוא אמר: אנחנו מברכים עליה, נשתתף בתוכנית הזאת ונעשה את כל המאמצים כדי שעוד השנה נכריז על קטגוריה ראשונה.

דני דנון: השנה?

שאול מופז: כן, בסוף 2009.

שאול מופז: זאת ההערכה של ראש רת"א.

שאול מופז: אני מקווה מאוד שנקבל את ההכשר של קטגוריה ראשונה.

שאול מופז: לומר לך שזה נושא אחד או שניים?

שאול מופז: לא.

שאול מופז: מדובר כאן בכ-25 נושאים, חלקם לא מופיעים בדוח של ה-FAA, חלקם חייבים להיות פועל יוצא של הרצון שלנו להגיע לסטנדרטים בין-לאומיים.

שאול מופז: אנחנו נמצאים בתהליך מאוד מאוד מואץ.

שאול מופז: סיימנו את ניסוח חוק הטיס החדש, ה-FAA ביקש לבדוק אותו, ואנחנו אכן בתהליך של בדיקה אתו כדי שזה יהיה בסטנדרטים בין-לאומיים.

שאול מופז: אני מקווה שהחוק יונח במשרדו של שר התחבורה והבטיחות בדרכים עוד בסוף החודש הזה, או בתחילת החודש הבא, והוא יובא לאישור הכנסת הבאה.

שאול מופז: משעה שזה יצא לדרך – – –

גלעד ארדן: ה-FAA בודק את חוק הטיס הישראלי?

שאול מופז: לא לא, הם פנו אלינו וביקשו לראות אם מה שהכנו עומד בסטנדרטים בין-לאומיים.

שאול מופז: הרי לא תרצה שנעבור את כל המסכת הזאת של החקיקה ובסוף הם יגידו לנו: רבותי, סעיפים א', ג' וה' לא עומדים בסטנדרטים בין-לאומיים.

שאול מופז: ברגע שהם פנו אלינו אמרתי שאני מוכן לשתף פעולה אתם – עם צוות שהגיע לארץ והוא שותף לכל התהליך שהתחלנו לפני כשנה וחצי.

שאול מופז: אני אומר לכם פה שזה תהליך מאוד מאוד סדור.

שאול מופז: לצערי הרב, משעה שהשקיעו בטרמינל את אותם 5 מיליארדים – זה היה לפני 15 שנה כשיצאו עם זה לדרך – ולא ראו ראייה רב-תחומית להשקיע בכל אותם תחומים שאמרתי קודם, נוצר המצב הזה.

שאול מופז: אני חושב שבסופו של דבר זה יעשה טוב למדינת ישראל ולתעופה האזרחית שלה.

שאול מופז: זה לא אומר שהיום הבטיחות של התעופה האזרחית במדינת ישראל נופלת מזו שבמערב.

מיכאל איתן: תודה.

שאול מופז: לגבי הנושא של עובדי הרכבת – תוך כדי הדיון כאן בדקו בדיקה נוספת.

שאול מופז: מדובר במכרז חדש.

שאול מופז: איפה חבר הכנסת ?

אחמד טיבי: אני פה.

שאול מופז: כן, מדובר במכרז חדש שיש בו נדבכים חדשים של תוספת דרישה של יוצאי צבא מטעמים של מקצועיות ועידוד השירות הצבאי.

שאול מופז: לא מדובר בפיטורי העובדים הנוכחיים.

שאול מופז: ובכל מקרה, אני הבטחתי שאני אבדוק את הנושא הזה, ואני אבדוק אותו.

שאול מופז: ולגבי הרמזור בטייבה – הרי קידמנו את זה אחרי הרבה שנים שלא הצליחו לקדם את זה, ואני מקווה שגם אזור תחנת הדלק יוסדר.

מיכאל איתן: תודה רבה.

מיכאל איתן: שני שואלים נוספים ואחרונים: חבר הכנסת יוחנן פלסנר, ואחריו – חבר הכנסת סעיד נפאע.

יוחנן פלסנר: אדוני השר, תודה רבה על הסקירה.

יוחנן פלסנר: אני גם הייתי עד לאורך השנים למחויבות שלך לנושא הבטיחות בדרכים.

יוחנן פלסנר: אני חושב שלא היה אירוע ציבורי אחד שנכחתי בו ואתה היית בו ולא פירטת גם את ההישגים, וגם את העבודה בתחום.

יוחנן פלסנר: אני רציתי להתייחס לסוגיה אחרת, לנושא פרויקטי התשתית.

יוחנן פלסנר: זה עלה כאן באיזשהו הקשר.

יוחנן פלסנר: אני רוצה בהתייחסות שלי לחדד את הקשר בין פרויקטי התשתית והמשבר הכלכלי.

יוחנן פלסנר: לפי צ'רלי סלומון, סמנכ"ל תכנון כלכלי במשרדך, ערכם הכולל של הפרויקטים המעוכבים, פרויקטי התשתית, אם התשתיות של היסעי המונים, תשתיות כבישים – ערכם הכולל הוא כ-20 מיליארד שקל.

יוחנן פלסנר: מובן שחלק מהפרויקטים מבוצע בשיתוף עם המגזר הפרטי, וחלקם מעוכב בגלל קשיים בהשגת מימון, וחלקם בגלל סיבות אחרות.

יוחנן פלסנר: וכמובן שמדובר בחלק מהפרויקטים המשמעותיים ביותר – כביש 9, 531, ואני גם פניתי בנושא הזה בעבר למשרדך, 551, "הקו האדום" בתל-אביב, והפרויקט שקשור ברכבת הקלה, פרויקטים תיירותיים בדרום, ויש רשימה ארוכה.

יוחנן פלסנר: כמובן, יש ערך של טווח ארוך לשיפור של הפרויקטים התחבורתיים, ערך מבחינת היסעי המונים, תשתיות תחבורה, ערך למשק בהשקעה, וכמובן בטווח הקצר זה יכול לסייע לנו להתמודד עם המשבר, להתמודד עם האבטלה.

יוחנן פלסנר: והשאלה הספציפית שלי: האם נבחן כל אחד מהפרויקטים ביכולת שלו, או לפי הפוטנציאל שלו להתמודד עם המשבר?

יוחנן פלסנר: האם יש תעדוף של הפרויקטים מבחינת הפוטנציאל שלהם לייצר מקומות עבודה, לייצר מקומות עבודה בפריפריה?

יוחנן פלסנר: אני רק אתייחס לדברים של ד"ר משה בקר, אחד ממומחי התחבורה, שטען שלא נעשית שום עבודה שמביאה בחשבון את ההיבט הזה, כמובן בהנחה שבממשלה החדשה, אחרי שישקיעו בקצבאות, ויתר ההשקעות הפוליטיות, יהיה גם רצון לקדם את הנושאים הללו.

יוחנן פלסנר: ושאלה אחרונה בעשר שניות בנושא הפינוי המוסק – איפה עומדת הסוגיה הזאת?

יוחנן פלסנר: להבנתי, היום קיים פינוי מוסק במדינת ישראל רק 12 שעות ביממה, ורק באזור הצפון, ומעבר לכך אין פינויים מוסקים בשל הבעיות שאנחנו כבר העלינו ושוחחנו עליהן.

יוחנן פלסנר: היכן זה עומד?

מיכאל איתן: תודה רבה.

מיכאל איתן: חבר הכנסת סעיד נפאע.

סעיד נפאע: תודה.

סעיד נפאע: כבוד השר, השאלה נשאלה למעשה, וזה לגבי הצומת המזרחי של כפר ראמה.

סעיד נפאע: אבל תשובת כבודו לא רק לא מספקת, אלא במידה מסוימת אפילו מפליאה.

סעיד נפאע: אני כתבתי לכבודו בתחילת השנה שעברה.

סעיד נפאע: בידי נמצאת תשובתו של כבוד השר, שבאופן המפורש ביותר הבטיח שהצומת הזה אכן יוסדר בסוף שנת 2008.

סעיד נפאע: עכשיו אני שומע שהגורמים המקצועיים ממליצים על רמזור הצומת.

סעיד נפאע: ומאידך, כבודו אומר שנעשו שם שיפורים.

סעיד נפאע: כבודו, אני גר שם.

סעיד נפאע: אני כל יום עובר שם.

סעיד נפאע: במשך השנים, לפחות בשלוש-ארבע השנים האחרונות, לא נעשה שם דבר.

סעיד נפאע: הצומת הזה משרת, כפי שידוע לכבודו, קרוב ל-100,000 איש, החל ממעלות בצפון, וסח'נין בדרום, ורק במרחק כמה מאות מטרים ממנו, למושב אולי בן 500 תושבים, הצומת סודר שם למופת.

סעיד נפאע: וכבודו יכול לתאר לעצמו מה אנשים אומרים כאשר רואים את האפליה הזאת קיימת רק במרחק של 500 מטר.

סעיד נפאע: תודה.

מיכאל איתן: תודה רבה.

מיכאל איתן: בבקשה, כבוד השר.

שאול מופז: ראשית, לגבי אותם פרויקטים ב-20 מיליארד שקל – הם לא מעוכבים.

שאול מופז: הם עומדים בסדר העדיפויות, חלקם לסקטור הפרטי, וחלקם יתמודדו על תקציבי ההאצה שהמשרד קיבל לתוכנית ראשונית שכבר יצאה לדרך, ואני מקווה שתהיה גם תוכנית של האצה נוספת.

שאול מופז: לפני כעשרה ימים קיימנו פורום של כל המנכ"לים ויושבי-ראש הדירקטוריונים של המשרד על מנת לראות מהו פוטנציאל ההשקעה האפשרי לשנת 2009/10 בהינתן תוספת תקציב.

שאול מופז: מיפינו סדר-גודל של למעלה מ-12 מיליארד שקל שבהם הקריטריונים לקביעת ההשקעה באותן תשתיות על מנת לסייע לכלכלה בישראל, לצמיחה, למניעת אבטלה, היו הקריטריונים הבאים: ראשית, זמינות.

שאול מופז: איזה מהפרויקטים האלה זמין?

שאול מופז: שכן כל אחד מהם, מאותם פרויקטים שהזכיר חבר הכנסת יוחנן פלסנר, נמצא ברמת זמינות שונה.

שאול מופז: אז הקריטריון הראשון הוא זמינות.

שאול מופז: הקריטריון השני הוא עתירות כוח-אדם.

שאול מופז: איזה מהפרויקטים הללו יש לו יכולת לתת תעסוקה ליותר עובדים במדינת ישראל, בשעה שהאיום המרכזי על כלכלת ישראל בשנתיים הקרובות הוא האבטלה.

שאול מופז: לכן, סיכמנו את הנושא הזה של עתירות כוח-אדם כנושא שני, וכנושא שלישי, כמובן, התרומה לתחבורה ולבטיחות בדרכים.

שאול מופז: כל הפרויקטים הללו נבחנים על-ידי הפרמטרים שציינתי, והם יעמדו כל אחד למבחן בגובה התקציבי שיהיה בתוכנית ההאצה הנוספת מעבר לזאת שכבר יצאה לדרך.

שאול מופז: לגבי הפינוי המוסק – אני דחפתי לעניין הזה במסגרת אותה "שעת זהב" שדיברתי עליה.

שאול מופז: היתה חברה אחת שנכנסה לתחום, פתחה מוקד אחד לפיילוט בשנת 2007.

שאול מופז: משעה שהפיילוט הזה הצליח, פתחנו מוקד שני.

שאול מופז: אני יודע שכרגע הסוגיה הזאת נמצאת בדין ודברים בין אותה חברה – ואני לא רוצה כרגע לנקוב בנתונים – לבין מגן-דוד-אדום, שכן התקציב שאנחנו מעבירים לנושא ההצלה מועבר ישירות למגן-דוד-אדום על מנת שהוא יגדיל את הזמינות שלו ואת היכולת שלו לתת סיוע באותה "שעת זהב" שדיברתי עליה קודם.

שאול מופז: לגבי שאלתו של חבר הכנסת סעיד נפאע, כפר ראמה – אכן הצומת הזה, כפי שאמרתי קודם, עומד בקריטריונים של מוקדי הסיכון, ואני קודם סקרתי ואמרתי שאחת הפעילויות המאוד-מבורכות שלנו היתה שהצלחנו לאתר באופן נכון בשיתוף פעולה עם כל הגורמים שאחראים לבטיחות בדרכים את אותם מוקדי סיכון בתווך הבין-עירוני והעירוני.

שאול מופז: צומת כפר ראמה הוא אחד ממוקדי הסיכון שמשרד התחבורה והבטיחות בדרכים יטפל בהם בשנת 2009.

שאול מופז: אני אכן הנחיתי, אינני יודע אם סיכמנו שזה יסתיים ב-2008.

שאול מופז: ייתכן מאוד שהוא נמצא בתוך הרשימה של 2008, אבל לא הגיע לכדי ביצוע.

שאול מופז: אני מוכן לבדוק את זה שכן, מודה ומתוודה – יש כמה אלפי צמתים במדינת ישראל, אני לא בקי בסטטוס שלהם בעל-פה.

שאול מופז: אני צריך לבדוק את זה.

שאול מופז: משעה שזה עלה פה, העוזרים שלי העבירו לי שאני הנחיתי שזה יהיה במסגרת מוקדי הסיכון.

שאול מופז: מאז שנת 2006 אנחנו משקיעים מדי שנה כ-200 מיליון ש"ח מהתקציב של מע"צ בשורה של מוקדי סיכון – בין 30 ל-60 מוקדי סיכון במדינת ישראל, וצומת כפר ראמה אומנם נמצא, בהנחייתי, ברשימת מוקדי הסיכון, והטיפול בו ייעשה עוד השנה.

מיכאל איתן: אני מודה מאוד לשר התחבורה שאול מופז.

מיכאל איתן: היית אתנו כאן קרוב לשעתיים.

מיכאל איתן: קיבלנו תשובות, אולי לא בכל מאת האחוזים, אבל אין מאה אחוזים.

מיכאל איתן: פעם נוספת אני מודה לך, ומאחל לך הצלחה בתפקידיך הציבוריים הבאים.

שאול מופז: תודה רבה.

מיכאל איתן: רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים לשני נאומי בכורה של שתי חברות הכנסת, שתיהן מישראל ביתנו – חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס וחברת הכנסת אנסטסיה מיכאלי.

מיכאל איתן: שתיהן חברות כנסת חדשות, ויש להן אולי מכנים משותפים נוספים.

מיכאל איתן: אני מבקש מחברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס לשאת את דבריה.

מיכאל איתן: בהצלחה.

מיכאל איתן: דרך אגב, זה לא נאום ראשון אבל זה נאום בכורה.

מיכאל איתן: אני זוכר שאת טבילת האש הראשונה כבר עשית במסגרת יום האשה הבין-לאומי.

מיכאל איתן: בבקשה.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לרוב חברי הכנסת, אלה שקדמו לנו וודאי גם לנו, לכל אחד ולכל אחת דחף שהניע אותו להגיע אל בית-המחוקקים.

אורלי לוי אבקסיס: מלבד המעמד, שהוא חשוב כשלעצמו, נשאנו בלבנו משהו שקשה לבטא; חלום, מעורבות, אכפתיות, כל אחד והתחום הקרוב ללבו.

אורלי לוי אבקסיס: התחומים הם רבים ומגוונים, כי בעצם הבית הזה דן ומכריע בנושאים הקובעים את חיינו במכלול ובכלל, החל בשאלות קיומיות: ביטחון, יחסי החוץ של המדינה, כלכלה וחברה – בכל אלה באות לידי ביטוי השקפות עולם, עמדות, אידיאולוגיות, המשפיעות ומניעות את חברי הכנסת בדיונים ובהכרעות.

אורלי לוי אבקסיס: למשקיף מן הצד נדמה לפעמים כי על אחדות מהן אי-אפשר לגשר.

אורלי לוי אבקסיס: אך יש תחום הנוגע לרבים מאתנו, ואף מכריע את גורלם, את עתידם, את מעמדם ב"יש" הגדול הזה, הנקרא "החברה בישראל".

אורלי לוי אבקסיס: כוונתי היא למידת הרגישות וההכרה של כל אחד ושל כולנו יחד בהתייחסותנו לאלה שנגזר עליהם לחיות בשולי החברה.

אורלי לוי אבקסיס: אין להתכחש לכך שעל-פי רוב רגישות זו באה לידי ביטוי מוחשי יותר אצל אלה המכירים מקרוב את המציאות שבה ילדים נזקקים גדלים – ילדים שהגורל התאכזר אליהם, שכל חטאם הוא שנולדו למשפחות עניות.

אורלי לוי אבקסיס: אני מכירה את הילדים האלה; צמחתי וגדלתי אתם.

אורלי לוי אבקסיס: ילדים עם שמחות קטנות, עם חלומות, ילדים שאינם יודעים – לא הם ולא הוריהם – מה צופן להם העתיד, ומפאת מצבם הם גם אינם מצוידים בכלים שעושים את האדם מוכן ומסוגל להתמודד עם החיים.

אורלי לוי אבקסיס: יש ולפעמים למעטים מהם מבצבצת קרן אור, אך לעומתם רבים הם הילדים בשכונות ובפריפריה המתהלכים בצל, בצלה של המצוקה; גורלם ידוע מראש, ואיננו משתנה, לא בגאות ולא בשפל.

אורלי לוי אבקסיס: בעת צמיחה כלכלית נוהגים לגלגל את האשם אל הוריהם, ובעת משבר התשובה ידועה מראש: "אין מאיפה לתת".

אורלי לוי אבקסיס: אז במה מדובר?

אורלי לוי אבקסיס: בשירותים חיוניים שבלעדיהם ילדים אלה צוללים לא רק אל מעמקי החברה, אלא לצערי הרב גם לתהום הנשייה.

אורלי לוי אבקסיס: האם לאחר כל השנים שבהן תלאות אלה עוברות בירושה הפיקה המדינה את הלקח?

אורלי לוי אבקסיס: התמודדה עם הבעיה?

אורלי לוי אבקסיס: הביאה לצמצומה?

אורלי לוי אבקסיס: נכון, לא אחת אנחנו מתבשרים על תוספות כאלה ואחרות, ואני לא מזלזלת בכך.

אורלי לוי אבקסיס: אני אפילו מברכת, ואולי זה גם המקום לברך את השר בוז'י הרצוג, שלא נמצא אתנו, על פועלו בתחום.

אורלי לוי אבקסיס: אבל בכל זאת, איך ייתכן שהמצב עוד הולך ומחמיר?

אורלי לוי אבקסיס: זו לא יכולה להיות תעלומה בחיינו, אז בואו נבדוק מה המצב לאשורו.

אורלי לוי אבקסיס: על-פי הנתונים, יותר מ-300,000 ילדים ובני נוער נמצאים בסיכון, ויותר מ-800,000 ילדים חיים מתחת לקו העוני.

אורלי לוי אבקסיס: וכאילו לא די בכך, מדוח שפרסם משרד הרווחה והשירותים החברתיים אנו למדים כי הפער והמחסור המתמשך במשאבים באים לביטוי באי-קבלת שירות ו/או בתור המתנה ממושך, ומותירים רבים במצבי סיכון ומצוקה חריפים.

אורלי לוי אבקסיס: אתן לכם כמה דוגמאות: 345 נערים ממתינים לשיבוץ במעונות לנוער עובר חוק.

אורלי לוי אבקסיס: 295 נערות ממתינות לטיפול ולשיקום במעונות לנערות.

אורלי לוי אבקסיס: 659 ילדים ממתינים לחקירות בגין פגיעות מיניות ואלימות מצד אחראי.

אורלי לוי אבקסיס: היום חשפה המועצה לשלום הילד נתונים חדשים ומצמררים הרבה יותר על התמוטטות מערך חקירות הילדים.

אורלי לוי אבקסיס: פה מדובר כבר ב-1,322 ילדים הממתינים לחקירה בנושאי פגיעות מיניות.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מדברים גם על חודשיים המתנה לקבלה לטיפול במרכז לאלימות במשפחה, ועל שישה עד שמונה חודשי המתנה לקבלת תסקירי פקידי סעד לסדרי דין.

מיכאל איתן: סליחה, חבר הכנסת יובל שטייניץ, אולי לא שמת לב – זה נאום בכורה, ואנחנו משתדלים להקפיד, במיוחד בנאומי הבכורה, לתת לחברי הכנסת אפשרות לומר את דברם, לפחות בשלב הזה, ללא הפרעות ובהקשבה מסוימת.

מיכאל איתן: אני מודה לך מאוד.

אורלי לוי אבקסיס: נוסף על כך אנחנו מדברים גם על שישה עד שמונה חודשי המתנה לקבלת תסקירי פקידי סעד לסדרי דין, ועל עלייה של מאות אחוזים במספר הילדים והבוגרים על רצף האוטיזם הזקוקים למענה.

אורלי לוי אבקסיס: 3,000 ילדים נכים אינם נקלטים במועדוניות, בהעדר מכסות.

אורלי לוי אבקסיס: ל-300 ילדים נכים אין מכסות שיאפשרו את שילובם במעונות יום, ולצערי הרב זה רק קצה הקרחון.

אורלי לוי אבקסיס: באותו דוח אנחנו מתבשרים עוד כי המשבר הכלכלי יחריף את המצב במידה ניכרת: גידול באבטלה יביא לגידול מהיר במספר העניים החדשים הפונים לסיוע כלכלי ולהעמקת הפערים החברתיים; היחלשות מערכות התמיכה תוביל להחמרה בתופעות חברתיות, ובהן היקפי האלימות וחומרתה, אלימות במשפחה, ילדים בסיכון וגירושין.

אורלי לוי אבקסיס: כל זה במקביל לירידה ביכולתן של רשויות מקומיות חלשות לספק שירותים חברתיים.

אורלי לוי אבקסיס: הפערים הולכים וגדלים, חברים.

אורלי לוי אבקסיס: מחקרים מלמדים שעלייה של 1% בשיעור האבטלה מלווה בעלייה של קרוב ל-40% במספר הדיווחים על ילדים בסכנה ובסיכון במשפחה.

אורלי לוי אבקסיס: הנתונים האלה מזעזעים.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בנושא זה אסור שמחסום אידיאולוגי או מפלגתי יעצור בעדנו מלשתף פעולה לתיקון המצב הנורא הזה.

אורלי לוי אבקסיס: זעקתם של ילדים אלה חייבת להדהד באוזני כולנו.

אורלי לוי אבקסיס: הישועה לא תבוא להם לא מעמותות, עם כל הכבוד, ולא מפילנתרופים.

אורלי לוי אבקסיס: ולראיה, רק אתמול התבשרנו בכתבה בערוץ הראשון כי עמותת "לילך", המספקת שירותי צהרונים לילדים בסיכון גבוה, אשר פועלת באזור תל-אביב, ועיקר תקציבה הוא מתרומות, תיאלץ להפסיק את פועלה בשל המשבר הכלכלי וחוסר היכולת להמשיך לגייס תרומות.

אורלי לוי אבקסיס: עקב כך ימצאו את עצמם כ-140 ילדים בסיכון גבוה ברחובות, על כל המשתמע מכך.

אורלי לוי אבקסיס: ואני רוצה לשתף אתכם – נפגשתי היום עם חברי העמותה.

אורלי לוי אבקסיס: שמעתי את הסיפור.

אורלי לוי אבקסיס: גיליתי שאף אחד לא ייכנס לנעליים של העמותה הזאת.

אורלי לוי אבקסיס: בינתיים אין תוכנית.

אורלי לוי אבקסיס: ברגע שהם יפסיקו לפעול, הילדים האלה יהיו ברחוב.

אורלי לוי אבקסיס: הם לא ייקלטו במסגרת אחרת שהמדינה תומכת בה, כי פשוט אין מסגרת כזאת, ולכן אנחנו צריכים להתגייס ולמצוא פתרון לבעיה הזאת.

אורלי לוי אבקסיס: לצערי הרב, הסיפור הזה, של עמותות שקורסות, הוא לא נדיר; זה דבר שקורה יום-יום, ובעיקר בעתות משבר.

אורלי לוי אבקסיס: הטיפול בילדים אלה הוא חובתה הבסיסית של המדינה, וחובתנו אנו.

אורלי לוי אבקסיס: כמי שבאה מתחום התקשורת, אני לא מתכחשת לעובדה שהיתה ללחם חוק לכל פוליטיקאי, וכוונתי לאמירה או לעמדה המזכה בכותרת בעיתון.

אורלי לוי אבקסיס: על-פי רוב היא נוגעת לנושאי חוץ וביטחון, לשערורייה כזאת או אחרת או לביטויים חריגים בין חברי הכנסת.

אורלי לוי אבקסיס: דוגמה לכך בכותרות הראשיות בעיתונות היום, ו"מעריב" משמש דוגמה נחרצת.

אורלי לוי אבקסיס: הנושא שבחרתי לגעת בו איננו נמנה עם נושאים אלה.

אורלי לוי אבקסיס: הוא איננו מזכה בכותרות.

אורלי לוי אבקסיס: לא אחת הוא לא יותר מעלה כותרת, מוזכר אולי עם פרסומו של דוח מזעזע ככל שיהיה, המתווסף לזה שקדם לו.

אורלי לוי אבקסיס: עלינו לזכור ולהזכיר כי יש עוד פנים למראה: פרצופה האמיתי של החברה הישראלית.

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

מיכאל איתן: תודה רבה, בהצלחה לחברת הכנסת אבקסיס.

מיכאל איתן: אני מזמין את חברת הכנסת אנסטסיה מיכאלי לעלות לדוכן ולשאת את נאום הבכורה – לאט לאט, נאפשר להם לסיים גם את החיבוקים.

מיכאל איתן: זה נקרא "סערה בכוס מים".

אנסטסיה מיכאלי: זה סימן טוב.

אנסטסיה מיכאלי: בינתיים היא לא נשברה, זה כבר טוב.

מיכאל איתן: עוד דקה אחת.

מיכאל איתן: רבותי חברי הכנסת.

מיכאל איתן: בבקשה.

אנסטסיה מיכאלי: אדוני היושב-ראש, גבירותי ורבותי, חברי הכנסת, אני גאה לעמוד כאן בכנסת ישראל ולשאת את נאום הבכורה שלי מעל דוכן מכובד זה.

אנסטסיה מיכאלי: פעמיים נולדתי.

אנסטסיה מיכאלי: בפעם הראשונה לפני 33 שנים – ברוסיה, בסנט-פטרסבורג.

אנסטסיה מיכאלי: בפעם השנייה, כאשר החלטתי לבנות כאן את חיי ולקשור את גורלי בגורל מדינת ישראל.

אנסטסיה מיכאלי: עברתי מסלול ארוך כדי להיות יהודייה בארץ הקודש – להיקלט בארץ עם תרבות אחרת, עם שפה אחרת, עם אנשים אחרים, לסיים תהליך גיור שנמשך שלוש שנים וחצי, ללדת ולגדל ילדים.

אנסטסיה מיכאלי: צברים.

אנסטסיה מיכאלי: אני רואה בזה משימה, ובמעשה הזה גם מחויבות לאומית.

אנסטסיה מיכאלי: לצד המסלול האישי אני חיה גם את המסלול הלאומי ואת המאבק של כולנו על היותנו עם חופשי, חזק, בטוח, גאה, מבוסס, משגשג ועצמאי בארצנו.

אנסטסיה מיכאלי: בכל שעה משעותי במשכן הזה – גם כעת, כשאני ניצבת מולכם לראשונה מעל הדוכן הזה – אני זוכרת כי זכות גדולה נפלה בחלקי לתרום את תרומתי למפעל המפואר של מדינת ישראל.

אנסטסיה מיכאלי: אומרים לי לפעמים כי אני חברת הכנסת הראשונה שהתגיירה, אם לשבעה, והראשונה שתלד בהיותה חברת הכנסת.

אנסטסיה מיכאלי: על כל אלה אני עונה: לא תקדימים אישיים באתי לקבוע, אלא תקדימים בתחום החקיקה ובייצוג אוכלוסייה – אוכלוסיות שמשוועות לעוד פה שידבר בשמן.

אנסטסיה מיכאלי: לא הגימיקים והפיקנטריה עומדים לנגד עיני אלא תרומה ממשית לחברה בישראל.

אנסטסיה מיכאלי: אני מקווה כי ילדי הפרטיים יהיו, בעזרת השם, אזרחים נאמנים ויתרמו תרומה משלהם למדינת ישראל.

אנסטסיה מיכאלי: זו נתינה צנועה שלי, וחשוב עוד יותר מכך הוא עידוד נשים ומשפחות לגדל דורות חזקים ולספק לילדיכם ולילדים שלהם תנאים טובים וכלים מתאימים להצליח ולהצטיין.

אנסטסיה מיכאלי: זו הדרך לחזק את עמנו, וכל מי שיכול צריך לראות את עצמו מגויס למשימה חשובה זו.

אנסטסיה מיכאלי: מפלגת ישראל ביתנו ואביגדור ליברמן, היושב-ראש שלה, חרתו על דגלם הצבת פתרונות אמיצים ועמדות ברורות בנושאים העקרוניים לעתיד המדינה ולביטחונה.

אנסטסיה מיכאלי: מפלגה זו אינה שוכחת שרבים מהאזרחים במדינת ישראל מצפים מהמדינה וממוסדותיה לעזרה בפרנסה, בדיור, בחינוך ובביטחון האישי שלהם.

אנסטסיה מיכאלי: הטיפול באותם אנשים אינו רק מעשה של חסד ואנושיות אלא גם מעשה חוכמה ומחשבה לעתיד.

אנסטסיה מיכאלי: חובתנו היא לחזק את הפרט, שכן חיזוק היחיד הוא הדרך לחזק גם את סביבתנו.

אנסטסיה מיכאלי: זוהי גם הדרך של ישראל ביתנו, אשר דאגה כי בהסכם הקואליציוני שהיא חתמה עליו יהיו מלבד העקרונות המדיניים, גם סעיפים חברתיים מרחיקי לכת.

אנסטסיה מיכאלי: אם ייושמו הסעיפים האלה, כמובטח, הם יפרצו דרך בקידום סוגיות בעלות ערך רב לחברה הישראלית היום ולחוסן המדינה בעתיד.

אנסטסיה מיכאלי: בין ההישגים שרשמנו אפשר לציין התחייבות לפטור מלא משכר לימוד של שלוש שנים לחיילים משוחררים בכל מוסד אקדמי; הכרה של המדינה בנישואים – גם אם שני בני-הזוג אינם מוכרים כיהודים על-פי ההלכה; הקלה בתהליך הגיור; תגבור של פעילות קליטת העולים והקצאת עוד משאבים למטרה זו בשנה הקרובה, ועוד שורה ארוכה של הישגים חברתיים.

אנסטסיה מיכאלי: חוסן האומה תלוי בחוסן החברה, ומי שדואג לעוצמתנו ולביטחוננו חייב לשאוף לתנאי חינוך טובים לכל ילד ולתנאי חיים הולמים לכל אזרח.

אנסטסיה מיכאלי: עלינו לדאוג שקשישים יוכלו להזדקן בכבוד; שילדים יוכלו להתפתח, להיות אזרחים שומרי חוק; שעולים חדשים ייקלטו באופן אשר יאפשר להם להפרות ולהעשיר את סביבתם ולא להיות נטל עליה; שבני מעמד הביניים יוכלו לעבוד ולהתפרנס בכבוד; שמשפחות חד-הוריות יזכו לתמיכה שהן זקוקות לה; שלנכים יוענקו הכלים אשר יאפשרו להם לתרום ולהשתלב, ונשים יקבלו את ההזדמנות למצות את הפוטנציאל הטמון בהן.

אנסטסיה מיכאלי: אני מתחייבת שזו המנה הראשונה במשימה שקיבלנו עלינו ובעשייה למען חיזוק החברה הישראלית.

אנסטסיה מיכאלי: זו שליחותי האישית בכנסת.

אנסטסיה מיכאלי: ולסיום, אני מאחלת הצלחה לכל חברי הכנסת החדשים וגם לוותיקים בפעילות פרלמנטרית פורייה ועניינית.

אנסטסיה מיכאלי: אני מקווה שהכנסת הנוכחית תפעל מתוך אחריות לאומית ורגישות חברתית ותהיה בעלת תבונה לשלב בין השתיים.

אנסטסיה מיכאלי: שיהיה פסח כשר ושמח לכולנו, וכל טוב.

אנסטסיה מיכאלי: תודה רבה.

מיכאל איתן: אמן.

מיכאל איתן: אני מודה לחברת הכנסת אנסטסיה מיכאלי ומאחל לה הצלחה.

אנסטסיה מיכאלי: תודה רבה.

מיכאל איתן: רבותי חברי הכנסת, הודעה למזכיר הכנסת.

מיכאל איתן: בבקשה.

איל ינון: ברשות יושב-ראש הכנסת בפועל, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – צו תעריף המכס והפטורים ומס קנייה על טובין (תיקון מס' 31), התשס"ח–2008 – מכונות ומכשירים מכניים, ציוד חשמלי, מקליטים ומפיקים לקול, לתמונה ולקול לטלוויזיה וחלקים ואביזרים של פריטים כאלה – – –

מיכאל איתן: חברי הכנסת, אתם מקבלים הודעה על הנחת צו חשוב על שולחן הכנסת, זה ייקח כמה שניות, אבל תשומת לב.

מיכאל איתן: בבקשה.

איל ינון: צו תעריף המכס והפטורים ומס קנייה על טובין (הוראת שעה) (מס' 2), התשס"ט–2008 – קלטות; צו תעריף המכס והפטורים ומס קנייה על טובין (תיקון מס' 29), התשס"ח–2008 – מצבר לרכב; צו תעריף המכס והפטורים ומס קנייה על טובין (תיקון מס' 2), התשס"ט–2008 – תערובות דגים, מחליפי חום באמצעות לוחות; צו תעריף המכס והפטורים ומס קנייה על טובין (תיקון מס' 11), התשס"ט–2009 – אגוזי מקדמיה; צו תעריף המכס והפטורים ומס קנייה על טובין (תיקון מס' 18), התשס"ט–2009 – תבלינים שונים; צו תעריף המכס והפטורים ומס קנייה על טובין (תיקון מס' 19), התשס"ט–2009 – טובין אחרים לטלוויזיה; צו היטלי סחר (היטל יבוא הנובע מהסכם העדפה) (הוראת שעה), התשס"ט–2009.

איל ינון: תודה.

מיכאל איתן: תודה רבה.

מיכאל איתן: אולי תאמר לנו מה המשמעות של הנחת הצווים האלה על שולחן הכנסת.

איל ינון: המשמעות היא שהכנסת תצטרך להצביע על הצווים האלה בשבוע הבא.

מיכאל איתן: ובכן, הצווים הונחו השבוע.

מיכאל איתן: חברי הכנסת המעוניינים יוכלו לעיין בהם וההצבעה תתקיים בשבוע הבא.

מיכאל איתן: תודה רבה.

מיכאל איתן: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לנושא הבא בסדר-היום.

מיכאל איתן: חבר הכנסת כץ, חבר הכנסת שטייניץ, אפשר לשבת.

מיכאל איתן: חבר הכנסת חנין.

מיכאל איתן: אנחנו עוברים לנושא הבא בסדר-היום: המלצת ועדת החוץ והביטחון הזמנית בדבר הארכת תוקף ההכרזה על מצב חירום.

מיכאל איתן: יהיה כאן דיון ובעקבותיו הצבעה.

מיכאל איתן: כפי שאתם יודעים, מדינת ישראל, מתוקף החוק, נמצאת במצב חירום.

מיכאל איתן: תוקף ההכרזה אמור להתחדש מדי שנה.

מיכאל איתן: אני מזמין את יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון הזמנית, הוא בוודאי יבהיר את המועדים המדויקים ואת הרקע.

מיכאל איתן: בבקשה, חבר הכנסת צחי הנגבי.

צחי הנגבי: תודה רבה.

צחי הנגבי: אדוני היושב-ראש, ראשית, על-פי המסורת, אני צריך לפתוח בדברי ברכה לנאום הבכורה של חברת הכנסת אנסטסיה מיכאלי.

צחי הנגבי: אני זו השנה ה-21 בכנסת, ודבר אחד עוד לא זכיתי לעשות וזה לברך חבר כנסת חדש שדיבר לפני, אז אני שמח לברך את אנסטסיה ולאחל לה הצלחה.

צחי הנגבי: היינו יחד באותה מפלגה תקופה – – –

דוד רותם: היית צריך לברך שתיים.

צחי הנגבי: כן, אבל היא היתה צריכה לברך את אורלי.

מיכאל איתן: לא, היא לא היתה צריכה.

מיכאל איתן: הנוהג הזה היה מותאם בזמנו כשחברי כנסת היו עולים מדי פעם בנאומים רגילים לסדר-היום.

מיכאל איתן: כאן, כשאנחנו עושים רצף של נאומי בכורה, אנחנו מוותרים לחברי הכנסת החדשים על ברכה לחדשים.

צחי הנגבי: בכל זאת אני לא פטור מלספר שלפני חודשים מספר, אדוני היושב-ראש, התבקשתי לחנוך אולם אגרוף בתל-אביב, על איזה גג, מאוחר בלילה, בעשר בלילה, של "מכבי תל-אביב" – זה הקשר – שפתחו מחלקת אגרוף.

צחי הנגבי: אני רואה את אחד המתאגרפים, ממש מיומן ומקצוען, לא מכיר אותו אישית, ולאחר מכן, בגמר הטקס, הוא מגיע אלי ומספר לי שהוא פגש אותי בכל מיני אירועים, כי הוא בעלה של אנסטסיה מיכאלי.

צחי הנגבי: אז אמרתי לו: הו, יש לך זמן להתאמן באגרוף, בעשר בלילה, אני יודע שיש לכם שבעה ילדים.

צחי הנגבי: הוא אומר לי: קודם כול, שמונה, אשתי בהיריון, אבל חוץ מזה אני לוקח את הילדים אתי.

צחי הנגבי: ואז הוא קרא לשני חבר'ה צעירים, שגם הם היו מתאגרפים, אני לא כבר זוכר בני כמה הם.

צחי הנגבי: בקיצור, המשפחה של אנסטסיה היא משפחה לוחמת גם בתחום הספורט ולא רק בתחום האידיאולוגי.

מיכאל איתן: אני מבין שבתור מתאמן באיזו אמנות לחימה הרגשת הזדהות מיוחדת.

צחי הנגבי: בכל מקרה, לבחון את היכולות שלי מולם לא רציתי, אבל זו היתה חוויה.

צחי הנגבי: את אורלי אני אברך כמי שזכה להיות במחיצת המשפחה, האב והאחים, לאורך עשרות בשנים.

צחי הנגבי: אני בטוח שגם את תילחמי על מה שאת מאמינה, עם הרבה אמונה והרבה להט.

צחי הנגבי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מתכבד להציג בפני המליאה את ההמלצה של ועדת החוץ והביטחון הזמנית בשבתה כוועדה לבחינת הצורך לחזור ולהכריז על מצב חירום לפי פרק שביעי 1 לתקנון הכנסת.

צחי הנגבי: הסיפור הוא פשוט: למעשה, הוסמכנו על-ידי הוועדה המסדרת של הכנסת לדון בנושא הזה, אף שעל-פי החוק מי שצריכה לדון בהארכת תוקף של מצב החירום זו ועדה משותפת לוועדת החוץ והביטחון ולוועדת החוקה, שהיושב-ראש הזמני גם היה היושב-ראש שלה ומכיר היטב את המתכונת הזאת.

צחי הנגבי: מכיוון שלוח הזמנים דחק ונדרשה פעולה מהירה, כנראה לפני המועד שבו תוקם ועדת החוקה, חוק ומשפט, הוועדה המסדרת החליטה שהנושא הזה יידון בוועדת החוץ והביטחון.

ג'מאל זחאלקה: – – –

צחי הנגבי: כן, זה לאחר בחינה של הלשכה המשפטית של הכנסת.

ראובן ריבלין: הוועדה הזמנית מוסמכת לדון בכל דבר – – –

צחי הנגבי: נכון.

צחי הנגבי: בכל מקרה, מובן שאנחנו לא פעלנו בסגנון המסורתי ולא הארכנו את התוקף בשנה בגלל הנסיבות הללו, מכיוון שחשוב באמת שגם חברי ועדת החוקה, חוק ומשפט יהיו מעורבים בסוגיה הזאת, כי זאת סוגיה שאיננה ביטחונית בלבד, זו סוגיה בעלת משמעויות קונסטיטוציוניות, משפטיות וערכיות.

צחי הנגבי: לכן ההארכה שאנחנו מבקשים מהכנסת להאריך היא בסך הכול של ארבעה חודשים.

צחי הנגבי: אני אומר בקצרה רקע לדברים: עד 1996 שרר בישראל מצב חירום באורח קבע.

צחי הנגבי: לפי חוק-יסוד: הממשלה, שנכנס לתוקף באותה שנה, וגם לפי חוק-יסוד: הממשלה נוסף שהיה בשנת 2001, נקבע כי הכנסת מדי שנה בשנה חייבת לדון ולאשר או לדחות את הבקשה להכריז מצב חירום.

צחי הנגבי: בכל מקרה תוקף ההכרזה יכול שיהיה פחות משנה, הוא לא יכול להיות יותר משנה.

צחי הנגבי: זה שינוי יסודי שבשעתו הממשלה הסכימה לו, הכנסת יזמה אותו.

צחי הנגבי: תוקפו של מצב החירום הנוכחי עומד לפוג בעוד שבועיים, ב-31 במרס 2009, ועל כן, כאמור, הפרוצדורה הזאת כבר החלה עוד בימי בין המצרים האלה שלפני ממשלה חדשה.

צחי הנגבי: הכנסת חוקקה לאורך כל השנים האחרונות חוקים שמטרתם למעשה להביא לכך שתבוטל הזיקה בינם לבין מצב החירום.

צחי הנגבי: זהו תהליך שמשרד המשפטים מופקד עליו ועמל עליו כבר הרבה מאוד שנים.

צחי הנגבי: התהליך הזה מתארך מטעמים מובנים; הפרוצדורה אינה פשוטה, היא מורכבת, אבל כל קדנציה ואפילו כל שנה בתוך קדנציה של כנסת יש התקדמות, למעשה כשלב הכרחי בדרך לסיום מצב החירום.

צחי הנגבי: גם במהלך העשור האחרון היה לחץ גדול של הכנסת, גם של בית-המשפט העליון, שעדיין תלויה ועומדת בפניו עתירה בסוגיה הזאת.

צחי הנגבי: חלה התקדמות בהליכי החקיקה וחוקים רבים כבר עברו את המסננת הזאת ובוטלה הזיקה בינם לבין מצב החירום.

צחי הנגבי: גם בשנה האחרונה, הכנסת היוצאת, הכנסת השבע-עשרה, אישרה שני חוקים מסוג זה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית, ועל המדוכה תעמוד בקרוב מאוד הצעת חוק נוספת, שכבר עברה בכנסת הקודמת בקריאה ראשונה, והממשלה הודיעה לנו בוועדה שהיא מתעתדת לבקש את החלת דין הרציפות על החוק הזה.

צחי הנגבי: הליכי החקיקה האלה לא הושלמו והוועדה שלנו החליטה להיענות לבקשת הממשלה ולהמליץ לכנסת להאריך את מצב החירום.

צחי הנגבי: לא נענינו לבקשת הממשלה להאריך את מצב החירום בשנה כאמור, והחלטנו להאריך את התוקף בארבעה חודשים, כדי לאפשר, מרגע שתקום ועדת החוקה, חוק ומשפט, דיון משותף של ועדה משותפת של שתי הוועדות הללו.

צחי הנגבי: לכן הבקשה שלי מן הכנסת היא לאשר את הארכת תוקף מצב החירום עד ליום כ"ה בתמוז התשס"ט, 17 ביולי 2009.

צחי הנגבי: תודה רבה.

מיכאל איתן: תודה רבה ליושב-ראש של ועדת החוץ והביטחון הזמנית, חבר הכנסת צחי הנגבי.

מיכאל איתן: בהערה אישית אני רוצה לשבח את הוועדה ואת העומד בראשה על כך שאישרו את התוקף לארבעה חודשים בלבד.

מיכאל איתן: אני רוצה שחברי הכנסת יהיו מודעים לעובדה שברגע שהם מצביעים עבור הארכת התוקף של שעת-החירום הם מחוקקים, הם מאריכים דינים שונים רבים שהם לא מודעים להם בכלל, להיקף של כל הדינים שחלים אוטומטית עם תקופת מצב החירום.

מיכאל איתן: כלומר, יש דינים מסוימים, שברגע שאין מצב חירום הם אמורים להיות בטלים.

מיכאל איתן: ברגע שאנחנו מאריכים את תקופת החירום אנו מאריכים את תוקפן של הנורמות המשפטיות האלה, ולצערי הרב, בלי מספיק מודעות, בלי מספיק בחינה.

מיכאל איתן: אני מכיר חלק מהדינים שאנחנו מאריכים – אני לא בטוח שעם הצדקה, ואני שמח שההארכה עכשיו היא לארבעה חודשים, ומקווה מאוד שוועדת החוקה וועדת החוץ והביטחון ימריצו עוד יותר את משרד המשפטים, כדי שדינים שאין להם שום קשר למצב החירום, ורק כתוב מכוח החוק שהם מוארכים עקב מצב החירום, יופרדו מהצרכים הלגיטימיים הברורים של מדינת ישראל, שבהחלט יכולים להיות נובעים משאלות של מצב חירום.

מיכאל איתן: בכל מקרה אני מודה לכם מאוד, ואפתח את הדיון.

מיכאל איתן: ראשון הדוברים הוא חבר הכנסת – אינו נוכח.

מיכאל איתן: חבר הכנסת .

זבולון אורלב: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הדיון הזה מתקיים כיוון שמחד גיסא יש כאן סתירה בין שני ערכים מאוד יסודיים ומאוד בסיסיים – הזכויות הדמוקרטיות וההתנהלות הדמוקרטית אינן עולות בקנה אחד עם הסמכויות שמצב חירום נותן כלפי פרט וכלפי קהילות בשורה רחבה של נושאים, ולכן יש בחינה מאוד מדוקדקת ומאוד זהירה מתי, איך ואיפה להחיל מצב חירום.

זבולון אורלב: מאידך גיסא אני חושב שאין צורך להיות רמטכ"ל, ולא צריך להיות מומחה גדול בביטחון, כדי להבין שמדינת ישראל עדיין נתונה, לצערנו הרב, בסכנות ובאיומים מבית ומחוץ בסוגיות שונות.

זבולון אורלב: רק השבוע – אתמול – נמנע פיגוע גדול מאוד, ולצערנו אנחנו צריכים לנקוט אמצעים שדמוקרטיה צריכה כדי להתגונן ולהגן על עצמה, ולנקוט את האמצעי הזה, של מצב חירום, שמאפשר לרשויות המוסמכות לנקוט את כל האמצעים כדי שהדמוקרטיה הישראלית תוכל להגן על עצמה.

זבולון אורלב: אדוני היושב-ראש, אני מכהן בכנסת כבר כמה שנים, וכל פעם אני עד לבקשה הזאת, שנפסיק כבר עם הריטואל הזה של הכרזה זמנית, ונסדיר את הדבר הזה בצורה מסודרת וקבועה.

זבולון אורלב: רק בגלל זה ביקשתי את רשות הדיבור, כדי לעלות ולמחות כאן את המחאה הכבדה של חברי הכנסת ושלי, כדי שמי שצריך לחוקק את החוק הזה – משרד המשפטים, הממשלה – יחוקק אותו, ויסדיר אותו כך שיוכל לעמוד בכל המבחנים – גם בבג"ץ, ונהיה נקיים כלפי אלוקים ואדם וכלפי אומה שלמה, שאנחנו מתנהלים באופן ראוי ובאופן מסודר מול כל האיומים.

זבולון אורלב: אני מקווה, אדוני, שגם חברי הכנסת שיבואו אחרי יצטרפו למחאה ויצטרפו לתביעה ולדרישה, כדי שזאת תהיה אולי ההארכה האחרונה – ואני לא רוצה להיות תמים, אז ההארכה לפני האחרונה, ואני מקווה שבמהלך כנס החורף הבא נוכל להשלים את החקיקה הזאת.

זבולון אורלב: תודה רבה.

מיכאל איתן: תודה רבה.

מיכאל איתן: חבר הכנסת , ולאחר מכן – חבר הכנסת חנא סוייד.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, עמיתי חברי הכנסת, אני רוצה לפתוח בהסכמה עם דבריו של קודמי, חבר הכנסת אורלב.

דב חנין: הגיע הזמן שנשלים את השינוי שיאפשר לכנסת ישראל ולמדינת ישראל להשתחרר מהמצב הלא-נורמלי הזה, שאנחנו משתמשים לרעה ברעיון של מצב חירום ומחילים על מדינת ישראל פעם אחר פעם הוראות של מצב חירום שאין להן שום קשר לא עם מצב חירום ולא עם צרכים ביטחוניים.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אני חושב שהתנהלות הכנסת בנושא הזה ראויה לביקורת קשה.

דב חנין: עברתי על רשימת החיקוקים שתלויים במצב חירום עוד לפני הדיון הקודם, לפני הפעם הקודמת שהכנסת הקודמת האריכה את מצב החירום.

דב חנין: העבודה שצריכה להיעשות היא עבודה מכובדת, אבל ממש לא בלתי אפשרית, ואני ממש מתקשה להבין למה אנחנו פעם אחר פעם חוזרים לטקס הזה של הארכת מצב החירום וזילות, בעצם, של רעיון של מצב החירום.

דב חנין: הרי במדינת ישראל, למרבה הצער, יש מצבים שהם מצבי חירום; יש מלחמות מיותרות, שהן בהחלט מצבי חירום.

ראובן ריבלין: – – –

דב חנין: חבר הכנסת ריבלין, אני אומר – אותם מצבי מלחמה, מצבי חירום אמיתיים, דווקא בהם, למרבה הצער, לא מחילים נורמות שמאפשרות לפצות עובדים על נזקים שנגרמים להם, שמאפשרות לפצות עסקים קטנים, כי אנחנו הפכנו את הלא-נורמלי לנורמה.

דב חנין: אצלנו מצב החירום הוא המצב הקבוע, ולכן אנחנו לא נערכים ולא נותנים תשובות; לא נותנים מענה חברתי, לא נותנים תשובות אמיתיות על מצבי החירום שכן מתקיימים.

דב חנין: לכן, אדוני היושב-ראש, אני מנצל את ההזדמנות הזאת כדי לפנות אל חברי הכנסת ולומר לכל אחד ואחת מאתנו, שזו ההזדמנות להביע את מחאתנו על התמשכות המצב הזה.

דב חנין: אני קורא לחברי הכנסת להצביע נגד הארכת מצב החירום הפעם.

דב חנין: אני חושב שהצבעה כזאת תעביר מסר משמעותי וחזק לכל גורמי החקיקה הרלוונטיים, שיאפשר באמת להביא את המצב הבלתי-נסבל הזה לידי סיום.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אנחנו לא יכולים לשאת את שם החירום ואת שם הביטחון לשווא.

דב חנין: יש בעיות ביטחון ויש בעיות של חירום, אבל השימוש בתיבות האלה כדי לסלק מסדר-היום נושאים, כדי לערפל את הדיון, הוא לא רק פגיעה בדיון עצמו – הוא לא רק פגיעה במערכת הדמוקרטית; הוא לא רק פגיעה בנורמות חברתיות.

דב חנין: הוא לא רק – כמו שאדוני היושב-ראש אמר בצדק – חקיקת חבילה שלמה של חוקים, שחלק גדול מהחברים שנמצאים פה לא מספיק מכירים אותם; ואין לי טענות אליכם, עמיתי חברי הכנסת, אני חושב שמעמידים אתכם במצב בלתי אפשרי.

דב חנין: אני חושב שאתם, כמחוקקים, צריכים להתקומם נגד המצב הבלתי-אפשרי הזה.

מיכאל איתן: זאת חקיקה ממשלתית.

דב חנין: כן.

דב חנין: זאת לא רק פגיעה במערכת הדמוקרטית, בנורמות וביכולת שלנו, חברי הכנסת, לחוקק באופן נכון ומידתי חוקים שאנחנו בוחנים אחד-אחד ומגיעים למסקנה שהם ההסדרים הראויים.

דב חנין: זה שימוש לרעה, זילות של המושג "חירום", של המושג "ביטחון", שימוש לרעה במושגים האלה.

דב חנין: השימוש הזה מאוד רווח בחברה הישראלית, אבל לדעתי נכון שלפחות הכנסת תשים לו סוף.

דב חנין: תודה רבה.

מיכאל איתן: תודה רבה.

מיכאל איתן: אני מזמין את חבר הכנסת מוחמד ברכה, ואחריו – חבר הכנסת עפו אגבאריה.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, יש בכנסת סוגים של דיונים שכבר הפכו לשגרה, ויש מטבעות לשון קבועים שמתלווים אליהם.

מוחמד ברכה: למשל, כשמתפרסם דוח העוני, אנחנו עולים אחד אחרי השני כדי לומר כמה זה נורא וכמה זה קשה, אבל אחר כך, אחרי שהדוח הזה נגנז, מחכים לדוח הבא ואומרים את אותם הדברים.

מוחמד ברכה: כנ"ל אחרי, חס וחלילה, תאונת דרכים קשה; עולים לדוכן ואומרים כמה קשה מצב הדרכים, ודברי ביקורת כלפי משרד התחבורה וכבישי המוות.

מוחמד ברכה: הארכת התוקף של הכרזת מצב החירום היא סוג של דיון שמתלווים אליו מטבעות לשון קבועים, ואנשים, גם מהימין וגם מהשמאל, גם מהקואליציה וגם מהאופוזיציה, אומרים כמה שזה לא תקין וכמה בלתי אפשרי להמשיך עם הנוהל הזה.

מוחמד ברכה: אבל זה מתנהל, ואנשים מצביעים בסוף על-פי הקונסנזוס הקיים במפלגות הציוניות בעיקר, על העניין הזה שכולם מצטלבים ונעמדים דום ומצביעים "בעד", והכול עובר הלאה.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, הגיע הזמן להפסיק עם הנוהג הזה.

מוחמד ברכה: כשמדברים על חקיקה, כפי שדיבר חברי חבר הכנסת אורלב, אני כמובן יוצא מנקודת השקפה אחרת; שכשמדברים על חקיקה שתקבע או תייסד את הצרכים של המדינה בעתות חירום או בעתות כלשהן, אני חושב שהמבחן הנורמטיבי שצריך להיות נר לרגליהן של הממשלה ושל הכנסת הוא המבחן של הדמוקרטיה.

מוחמד ברכה: ההכרזה על מצב חירום היא ההכרזה האולטימטיבית לקעקע את הדמוקרטיה על-ידי הצבעה אוטומטית של הקונסנזוס בכנסת.

מוחמד ברכה: זה דבר שלא יכול להימשך בפרלמנט – מקום שאמורים לחוקק בו חוקים.

מוחמד ברכה: הרי אנחנו הרשות המחוקקת, לא שום דבר אחר – בעיקר.

מוחמד ברכה: גם דברים אחרים, סליחה.

מוחמד ברכה: מצב החירום הוא לא מפני שהמדינה נמצאת בסיכון.

מוחמד ברכה: אני חושב שמצב החירום הוא בגלל מדיניות של ממשלות ישראל שמייצרות את הסיכונים האלה.

מוחמד ברכה: הסיכונים האלה הם המשך של כיבוש של עם שלם, וזה יוצר בהחלט מצב חירום; התנחלויות וגזלת אדמות זה יוצר מצב חירום – זה בידיה של הממשלה, לא בידיו של שום גורם אחר; המצור על עזה זה לייצר מצב חירום; לגזול את פת הלחם, זה ליצור מצב חירום.

אורי אריאל: – – –

מוחמד ברכה: לפני יומיים היתה הכרזה על ירושלים – בירת התרבות הערבית, שזה נושא מוסכם על כל העולם הערבי.

מוחמד ברכה: אז אני לא מבין למה השר לביטחון פנים צריך לבטל אירועים – אירועי תרבות.

מוחמד ברכה: דבקה מהווה סיכון למדינת ישראל?

מוחמד ברכה: אבל תשמעו את ההודעה שיצאה מהשר, שהוא החליט לדכא – הוא השתמש במלה "לדכא" – באופן נחרץ כל פעילות שמתקשרת להכרזת ירושלים כבירת התרבות הערבית.

מוחמד ברכה: "לדכא", לא פחות ולא יותר – –

עתניאל שנלר: – – –

מוחמד ברכה: – – לדכא להקת דבקה?

מוחמד ברכה: לדכא ספר שירה?

מוחמד ברכה: לדכא יצירת אמנות?

מוחמד ברכה: מה לדכא?

מוחמד ברכה: איזה מין מושגים?

עתניאל שנלר: – – –

מיכאל איתן: רגע, שנייה.

מיכאל איתן: חבר הכנסת שנלר, תאמר את דברך.

מיכאל איתן: רק שנשמע.

עתניאל שנלר: כל מה שרציתי להגיד, שההסבר מדוע צריך הכרזה על זמן חירום היום נובעת בדיוק ממה שעכשיו אמרת.

חיים אורון: אתה דואג – – –

מוחמד ברכה: ציור מהווה איום על הקיום שלך?

חיים אורון: ממה אתה פוחד?

מוחמד ברכה: ספר שירים מאיים על הקיום שלך?

מוחמד ברכה: להקת דבקה מאיימת על הקיום שלך?

מוחמד ברכה: להשתמש במלה "לדכא", לא פחות ולא יותר?

מיכאל איתן: חבר הכנסת ברכה, אפשר לדבר בנחת, ואני אתן לך אפשרות לנצל את הזמן.

מוחמד ברכה: אני שואל את עצמי, איזה אוצר מלים – – –

מיכאל איתן: רגע אחד.

מיכאל איתן: הרי יש לך כבר ממילא את היתרון שאתה עם המיקרופון, וחבר הכנסת צריך לדבר משם – – –

מוחמד ברכה: הוא לא צריך לדבר, הוא קורא קריאת ביניים – – –

מיכאל איתן: אז לא צריך לצעוק.

מיכאל איתן: הוא שאל שאלה.

מיכאל איתן: גם חבר הכנסת רובי ריבלין רוצה לשאול שאלה, ואני אשמח מאוד – – –

ראובן ריבלין: אני לא רוצה להתריס, אני רוצה לשאול שאלה אינפורמטיבית.

ראובן ריבלין: האם עלה על דעתו של מישהו להכריז על טולדו כעיר התרבות הערבית?

מוחמד ברכה: לא.

מוחמד ברכה: מסיבה פשוטה – – –

ראובן ריבלין: – – –

מוחמד ברכה: אתה רוצה גם תשובה?

מוחמד ברכה: ההכרזה יוצאת מהליגה הערבית, וההכרזה הזו נודדת מבירה לבירה ערבית אחרת.

מוחמד ברכה: בשנה הקודמת היא היתה בדמשק.

מוחמד ברכה: אני לא יודע איפה היא תהיה בשנה הבאה, אבל השנה היא בירושלים המזרחית, בירתה של המדינה הפלסטינית שקום תקום.

מוחמד ברכה: בניגוד לדעתך ובניגוד לדעתם של רבים כאן.

מוחמד ברכה: אבל היא קום תקום, ובירתה תהיה ירושלים המזרחית, וירושלים המערבית תהיה בירתה של מדינת ישראל – –

אורי אריאל: – – –

אריה אלדד: – – –

חיים אורון: ברכה – – –

מוחמד ברכה: – – על אפכם ועל חמתכם.

אורי אריאל: – – –

מוחמד ברכה: אבל אתה יודע כמה אתה חלש כשאתה בא וצועק על עצם העובדה שאנשים רוצים למלא אקט תרבותי?

מוחמד ברכה: באמת תרבותי.

קריאות: – – –

מיכאל איתן: אני לא שומע את חבר הכנסת אלדד.

אורי אריאל: מה קורה פה?

עתניאל שנלר: ה"חמאס" נולד מארגוני צדקה, חבר הכנסת ברכה.

עתניאל שנלר: בארגוני צדקה, סיוע לנזקקים – כך נולד ה"חמאס".

מוחמד ברכה: אני אפנה אותך למקורות ותעקוב איך קם ה"חמאס".

מוחמד ברכה: אולי תשאל כמה חברים בבית הזה איך קם ה"חמאס".

מיכאל איתן: חבר הכנסת ברכה, רבותי, חילוקי הדעות הוצגו, אנחנו לא נפתור אותם כרגע.

מיכאל איתן: הנושא מאוד טעון, ואני מבקש לסיים, כי זמנך תם.

מיכאל איתן: אפילו תם פעמיים.

מוחמד ברכה: אני מודה לך, אדוני.

מוחמד ברכה: תודה.

מיכאל איתן: אני מאוד מודה לך.

מיכאל איתן: הדובר הבא – חבר הכנסת עפו אגבאריה, ואחר כך – חבר הכנסת .

עפו אגבאריה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני באמת לא מבין מדוע 61 שנה צריך לשרור במדינה מתוקנת מצב חירום, היות שאנחנו ידענו מה זה מצב חירום וסבלנו מזה אולי יותר מכולם בזמן הממשל הצבאי.

עפו אגבאריה: מצב החירום נמשך אצלנו כמה שנים – משהו כמו 15–16 שנה.

עפו אגבאריה: אז עד היום המצב הזה לא הולך ולא משתנה, וכל פעם אנחנו חיים את החיים האלה, ואנחנו לא רואים שמשהו משתנה לגבי האוכלוסייה הערבית.

עפו אגבאריה: ביוני 2008, אחרי מה שהיה במלחמת לבנון השנייה, היה כינוס של רשויות מהצפון בנצרת עם השר עמי אילון המופקד על נושא העורף, כדי לבדוק מה קרה אחר כך במצבי חירום – האם באמת האוכלוסייה הערבית היתה מוכנה למצבים כאלה ומה היו הלקחים.

עפו אגבאריה: ראינו שבמלחמה הזו האוכלוסייה הערבית שילמה מחיר די גבוה גם בנפש וגם ברכוש.

עפו אגבאריה: אז אני שואל, האם מצב החירום הוא רק לגבי האוכלוסייה היהודית או גם לגבי האוכלוסייה הערבית?

עפו אגבאריה: אני גר באום-אל-פחם, אחד הריכוזים הגדולים ביותר במגזר הערבי, ואין לנו אפילו מקלט אחד; אין לנו מיגונים, אין לנו תשתיות כמו שצריך.

עפו אגבאריה: אז על איזה מצב חירום?

עפו אגבאריה: רק בשביל החקיקה?

עפו אגבאריה: אני חושב שהגיע הזמן לשנות את זה.

עפו אגבאריה: אני רוצה גם לדבר על העניין הכי מדובר עכשיו בתקשורת, העניין של אום-אל-פחם.

עפו אגבאריה: איך יכול להיות שבמדינה כזו מתוקנת יש אנשים שבאים לקרוא תיגר על אנשים שלווים, מכניסי אורחים, שמבקרים אצלם המון יהודים כל יום הן לשיווק והן לעבודה והן כדי לבקר את החברים שלהם?

עפו אגבאריה: פתאום מישהו בא ונזכר ואומר שאין דגלי המדינה.

עפו אגבאריה: אני חושב שרבים מכם היו באום-אל-פחם והיו במועצות המקומיות ובעיריות הערביות.

עפו אגבאריה: אני חושב שבכל עירייה יש דגל המדינה.

עפו אגבאריה: אז מה זה אומר?

עפו אגבאריה: זה אומר שאלה אותם אנשים שבית-המשפט העליון פסל אותם ב-1984 כדי שהם לא ייכנסו לאום-אל-פחם, ולא ייכנסו לכנסת – זה הרשימה של כהנא.

עפו אגבאריה: וממשיכי דרכו נכנסו דרך החלון, ובית-הדין הגבוה לצדק נתן להם את האישור לבוא ולהתגרות באנשים.

אורלי לוי אבקסיס: מכיוון שמצעד הגאווה היה בירושלים, אז המקום – – –

עפו אגבאריה: מה זה שייך?

עפו אגבאריה: אנחנו לא הומואים, גברת.

אורלי לוי אבקסיס: אבל זה היה – – –

עפו אגבאריה: אם את אומרת שהם הומואים ורוצים לעשות מצעד גאווה של התימהונים באום-אל-פחם, אז בבקשה.

עפו אגבאריה: אז מה זה שייך?

אורלי לוי אבקסיס: – – –

עפו אגבאריה: הוא בא לבדוק אם יש באום-אל-פחם עוד דגל של המדינה או שהוא רוצה ממני הכרזה שאני אהיה ציוני?

עפו אגבאריה: גם ככה אתם לא מקבלים מישהו.

אורלי לוי אבקסיס: – – –

עפו אגבאריה: גם עכשיו שמענו על הגיור שנמשך שלוש שנים וחצי, ואני לא יודע מה יהיה הסוף שלו.

אורלי לוי אבקסיס: אתה מדבר אתי בתור רב?

עפו אגבאריה: אז אני חושב שדבר כזה – והתנהגות גזענית לשמה של האנשים האלה, שבאים להטריד את האנשים האלה – אני חושב שהכנסת צריכה לגנות אותו.

מיכאל איתן: חבר הכנסת אגבאריה, אני רוצה להזכיר לך, אנחנו מדברים על מצב החירום.

עפו אגבאריה: נכון, גם זה מצב חירום.

מיכאל איתן: אבל גם גלשת, וזמנך עבר.

מיכאל איתן: תודה רבה.

עפו אגבאריה: תודה לך.

מיכאל איתן: חבר הכנסת אריה אלדד, בבקשה.

אריה אלדד: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, די הרבה זמן לא היה דיון שכמעט כל החברים שהשתתפו בו הסכימו שהחוק מיותר, לא צודק, לא נכון, ורובם יצביעו בעדו.

אריה אלדד: אבל זה חלק מהאנומליות שאנחנו חיים בהן.

אריה אלדד: יש שני סוגי התייחסות לנושא ארץ-ישראל.

אריה אלדד: יש אנשים, ואני ביניהם, שאומרים: ארץ-ישראל שייכת לעם ישראל על-פי תורת ישראל, ויש כאלה שאומרים: תעזוב תורה, תעזוב היסטוריה, הביטחון – הבעיה שלנו היא בעיה ביטחונית.

אריה אלדד: אפשר להקים מדינה פלסטינית, אי-אפשר להקים מדינה פלסטינית – אסור להקים מדינה פלסטינית, כי יש לנו בעיה ביטחונית: תקום שם מדינת טרור.

חיים אורון: יש עוד סוג, שאומרים על-פי צווי חירום.

אריה אלדד: זה יעבור להם.

אריה אלדד: תאמין לי, חבר הכנסת ג'ומס, אלה שאומרים שמדינה פלסטינית היא דבר טוב, זה יעבור להם.

אריה אלדד: זה באמת עניין של זמן.

חיים אורון: זאת מחלה שלא ניתנת לריפוי.

חיים אורון: זה לא ניתן לריפוי.

אריה אלדד: בכל מקרה, אלה שאומרים "על-פי תורת ישראל" גם אומרים: לא תישא שם ה' אלוהיך לשווא, ואלה שאומרים "ביטחון, ביטחון ביטחון, הכול ביטחון", צריכים להגיד באותה מידה: לא תישא את שם הביטחון לשווא.

אריה אלדד: אבל החוק הזה, שאנחנו הולכים להצביע בעדו היום, באמת הולך לשאת – חבר הכנסת חנין אמר את זה – את שם הביטחון לשווא.

אריה אלדד: כי בשם הביטחון הזה אנחנו מאשרים צווים בעניין פיקוח על פטרוזיליה, והולכים לאשר כל מיני צווים שאינם שייכים כלל לביטחון.

מיכאל איתן: דגים.

אריה אלדד: דגים.

אריה אלדד: שרידים מנדטוריים שמשרדי ממשלה שונים, לא מטעמי ביטחון אלא מטעמי עצלות – מותר להגיד את האמת:

אריה אלדד: אם במחלקות המשפטיות של כל אותם משרדי ממשלה היו באמת טורחים ומתקנים פלטפורמות משפטיות ענייניות, מזמן לא היינו צריכים לתלות על העץ הזה של הביטחון את התקנות בענייני דגים ופטרוזיליה.

אריה אלדד: אבל העצלות, אין מה לעשות, כלומר, באמת היום אנחנו אנוסים על-פי הדיבור, והיום באמת לא תהיה לנו ברירה אלא להאריך את זה בארבעה חודשים נוספים, אבל יכול להיות שהכנסת הזאת, אולי ועדת החוץ והביטחון הבאה, תודיע לנציגי המשרדים הממשלתיים השונים שבפעם הבאה אנחנו עלולים לפרק את כל 150 התקנות התלויות על העץ הביטחוני הזה ולחייב אותם להביא אותן אחת-אחת להצבעה כאן.

ראובן ריבלין: תבקש מהממ"מ ומהמחלקה המשפטית.

אריה אלדד: להביא 150 תקנות – זה יהיה יום עבודה שלם, ובסוף יסתבר להם שבסוף היום הזה יישארו להם 20, 25, אז אולי כדאי להקדים רפואה למכה ולפרק את החבילה מבעוד מועד?

מיכאל איתן: סליחה שאני קוטע אותך, אם מותר לי.

אריה אלדד: ודאי שמותר לך.

אריה אלדד: התקנון של הכנסת מתיר לך.

מיכאל איתן: אבל בכל אופן, למען העניין – כי אתה באמת נוגע בשורש העניין – נדמה לי שחלק מהדברים קשור גם במעשה חקיקה, כי בגוף החוק כתוב:

מיכאל איתן: בהיות מצב חירום, כך וכך וכך.

מיכאל איתן: זאת אומרת, לא תעזור רק בחינה של הצו, אלא יידרש שינוי חקיקה.

מיכאל איתן: אז אי-אפשר ביום אחד לשנות את כל החוקים שמתייחסים – – –

אריה אלדד: ודאי שלא.

אריה אלדד: אבל אם יהיה איום שביום אחד החוק עלול ליפול, כי כולם כאן לא יבינו למה זה צריך להיות קשור בזה, אולי יטרחו מבעוד מועד.

אריה אלדד: יש ארבעה חודשים לעשות מאמץ, והחוק מפוזר בין כמה משרדי ממשלה, ומשרד המשפטים הוא לא הפלטפורמה המובילה.

אריה אלדד: הם מנסים לתקן את זה; כבר תיקנו את ענייני התעבורה הימית, למשל, אבל בקצב הזה זה ייקח 150 שנה – חישבנו – כי כל תקנה לוקחת שנה.

ראובן ריבלין: זה עדיין הוד מלכותו, לא הוד מלכותה.

אריה אלדד: או שזה הוד מלכותה, עוד מימי ויקטוריה, אינני יודע.

ראובן ריבלין: בימי ויקטוריה הם לא היו פה.

אריה אלדד: הם לא היו, אבל הם התכוונו – הם כבר התכוננו.

אריה אלדד: על כל פנים, יש חוקים ותקנות שבאמת כרוכים בענייני שעת-חירום, וראוי אולי לקשור אותם, אבל גם אז אפשר לתקן, באומץ ציבורי רב, כי לפעמים, אם מי שחושב שמעצר מינהלי כן דרוש בסיטואציה של האיום הביטחוני על ישראל – – –

דן מרידור: לזה יש חוק ישראלי נפרד, שיצא מתקנות ההגנה.

אריה אלדד: ועדיין מעצרים מינהליים תלויים בזה.

אריה אלדד: באו אנשי משרד הביטחון והסבירו לנו בוועדה, שהמעצרים המינהליים עדיין תלויים בתקנות שעת-חירום.

אריה אלדד: לכן אם צריך – ויכול להיות שצריך – שיהיה מספיק אומץ ציבורי להגיד למה בשעה מסוימת נכון להקריב מקצת מזכויות הפרט בשביל ביטחון המדינה.

אריה אלדד: אבל אז זה באמת יהיה ביטחון המדינה ולא פטרוזיליה.

אריה אלדד: תודה רבה.

מיכאל איתן: תודה רבה.

מיכאל איתן: אני מדלג על אלה שאינם.

מיכאל איתן: לא אקרא את שמותיהם.

מיכאל איתן: חבר הכנסת חיים אורון, בבקשה.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני – באופן מפתיע, בתקופת בין השמשות, כשעדיין אין ממשלה – רוצה להתחבר לחבר הכנסת אלדד, ואפילו להציע הצעה.

חיים אורון: בדרך כלל בדיון הזה, שחוזר ונשנה פעם בשנה, היתה מציעה במקום שנה – חצי שנה.

חיים אורון: אני לא יכול להציע פחות מארבעה חודשים, אבל אני מציע הצעה אחרת, אדוני היושב-ראש, לפעולתך עכשיו.

חיים אורון: בואו נאשר את ארבעת החודשים הללו ברוב של קול אחד, ונגיד לממשלה שזאת הפעם האחרונה.

חיים אורון: כי הרי כולם יודעים – כל אחד יכול לספר את הסיפורים שלו – פעם גם הייתי שר החקלאות והייתי צריך לטפל במכסות חלב.

חיים אורון: אמרו לי: תגיד, אתה מטורף?

חיים אורון: אתה תערער את ביטחון המדינה, כי מכסות החלב זה צו פיקוח על המחירים, שנשען על תקנות שעת-חירום.

חיים אורון: מי בכלל ייגע בתקנות שעת-חירום עכשיו?

חיים אורון: ופה מנה כבר חבר הכנסת אלדד 150 צווים.

חיים אורון: אגב, אני כל הזמן שומע "150 צווים", וכל פעם אומרים שחלק כבר הורידו.

חיים אורון: אז כמה היו בהתחלה?

חיים אורון: אני לא יודע אם זה 150 צווים או 200, אבל כל השימוש בשעת-חירום לא שייך לעניין.

חיים אורון: חלק הוא ביזיון משפטי, חלק הוא רשלנות, וחלק הוא נוחיות בליבה של כמה צווים, שלמישהו נוח שהם יישארו במתכונת הזאת.

חיים אורון: החיבור של שלוש המוטיבציות האלה מביא לדבר ששום מחוקק נורמלי לא יכול לתת לו יד.

חיים אורון: הרי לא עשינו פה סקר אצל אף אחד, מי מאתנו יודע מה הוא מאריך עכשיו.

חיים אורון: אף אחד מאתנו לא יודע מה הוא מאריך.

חיים אורון: חיפשתי, השליתי את עצמי, אמרתי לסדרנים, למזכיר: תנו את הרשימה.

חיים אורון: הוא אמר: אין נייר, אין כלום.

חיים אורון: אני רוצה את הרשימה, לדעת על מה אני מצביע.

חיים אורון: אף אחד לא מגיש את זה – מה כן, מה לא.

מוחמד ברכה: זה חוק הסדרים נוסף – –

חיים אורון: זאת לא הפעם הראשונה שאני נואם את הנאום הזה פה.

מוחמד ברכה: – – בהבדל שבחוק ההסדרים אתה יודע על מה אתה מצביע.

חיים אורון: אני אומר לך, אדוני היושב-ראש – ואני אומר את זה דווקא לך, גם כי אני קצת מכיר אותך ואני חושב שאתה אוהב משחקים כאלה – בואו נגיד לממשלה – אני לא יודע איזו ממשלה תהיה, בינתיים כרגע אין ממשלה; זאת כאילו ירייה באוויר.

אורי אריאל: בראשות ברק.

חיים אורון: בראשות ברק.

חיים אורון: בואו נגיד לממשלה בראשות ברק: הפעם הכנסת אישרה לכם את זה; הרי בסוף יהיה לזה רוב פה.

חיים אורון: אני אצביע נגד, אבל אני אפילו מוכן הפעם להיות הקול האחד שבגינו יהיה רוב, אבל שכולם יבינו שזאת הפעם האחרונה.

חיים אורון: משום שאם לא יבינו ברצינות שזאת הפעם האחרונה, אנחנו נתכנס פה בעוד ארבעה חודשים, ויסבירו לנו שצריך להאריך את זה בעוד שנה, ואנשי משפט יודעים שיש כמה מכשלות קשות במתכונת הזאת.

חיים אורון: מעבר לוויכוח שאנחנו מנהלים פה, ואני אולי קצת דיברתי עליו בחיוך, כי הבעיות הגדולות, חבר הכנסת ברכה, של שעת-חירום, או של הגדרה מהי שעת-חירום או מהו אזור חירום בתקופת מלחמה – ראינו מה קרה במלחמת לבנון השנייה ומה קרה בעוטף-עזה.

חיים אורון: שם המבנה לא שלם, אבל כל הערימה הזאת, שאנחנו שמים פה על השולחן, מונחת חדשות לבקרים, קצת מעצלות, קצת כי אולי אין פה שום דבר שכאילו נוגע.

חיים אורון: אז בואו נגיד לממשלה – איזו שתהיה: תעצרו ותעשו סדר.

תודה רבה.

מאחר שהפנית אלי אתגר – בינתיים אני קורא לחבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, ואחר כך – חבר הכנסת סעיד נפאע.

חבר הכנסת אורון, עד שהוא יתפוס את מקומו, ההצעה שלך כרגע לא תניב דבר.

יש לנו דבר מאוד מאוד פרקטי.

אמר יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון הזמנית, חבר הכנסת צחי הנגבי, שהוא מבקש הארכה בינתיים רק לארבעה חודשים.

תקום ועדת חוקה, תקום ועדת חוץ וביטחון קבועה, הם יקימו צוות משותף על-פי תקנון הכנסת לקראת הדיון בעוד ארבעה חודשים; אני מציע לך להופיע בפני הוועדה הזאת, אני גם אהיה שם להעיר את הערותי ולומר להם: תעשו סדר.

אין לנו למי לפנות, אנחנו המחוקקים, מה אנחנו צריכים כאן לפנות לכל מיני גורמים?

זה בידינו.

ראובן ריבלין: האם אדוני מתכוון להיות שר המשפטים?

מיכאל איתן: לא, אם אני אהיה שר ואם אני אהיה חבר כנסת, אני מניח שכאדם שמתייחס לנושא הזה במשך שנים רבות, הוועדה תסכים לשמוע חמש דקות מה שיש לי לומר בעניין.

מיכאל איתן: בבקשה, חבר הכנסת זחאלקה.

ג'מאל זחאלקה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, מה שמונח בפנינו היום, אפשר לתקוף אותו מכל מיני כיוונים, אחד מהם, שאין לך דבר יותר קבוע מהזמני, וגם הארכה לתקופה של פחות משנה – היינו בסרט הזה; וגם הארכה ברגע האחרון, גם בסרט הזה היינו.

ג'מאל זחאלקה: מה שחוזר על עצמו בכל פעם ופעם הוא שאין לנו המצב הראוי של מה שקרוי well informed decision; כלומר, שחברי הכנסת, וזה לא המקרה היחיד בכנסת, אינם מדווחים בצורה הראויה על מה שהם מצביעים ומה משמעות הצבעתם.

ג'מאל זחאלקה: מה שביקש חבר הכנסת צחי הנגבי, לא בשמו אישית, אלא בשם ועדת החוץ והביטחון – תאשרו ואחר כך נדון.

ג'מאל זחאלקה: זה מה שמוצע כאן בפנינו.

ג'מאל זחאלקה: מה שקומם אותי יותר מכל דבר אחר זאת הטענה, שאני לא יודע אם היא נובעת מבורות או מחוסר ידיעה, או שאני לא יודע איך לקרוא לזה – שבכל פעם עולים חברי כנסת לדוכן ומשתמשים במושג "דמוקרטיה מתגוננת".

ג'מאל זחאלקה: ובכן, אולי פעם אחת חברי כנסת שמשתמשים בביטוי הזה ידעו מה הם אומרים.

ג'מאל זחאלקה: דמוקרטיה מתגוננת זה לא שבאים לכאן ובוכים, זו צדקנות.

ג'מאל זחאלקה: הם מהווים הרוב בכנסת, ומדברים בשם דמוקרטיה מתגוננת.

ג'מאל זחאלקה: דמוקרטיה מתגוננת זה הגנה על המיעוט ולא על הרוב, בשם הטירניות של הרוב.

ג'מאל זחאלקה: הם משתמשים בטירניות של הרוב כדי לדכא מיעוט.

ראובן ריבלין: הדמוקרטיה שהיא של כל העם – אפשר להגן גם על הרוב.

ראובן ריבלין: אפשר להגן על הרוב.

ג'מאל זחאלקה: אדוני, אני מדבר על מה משמעותו האמיתית של המושג, מתי הוא חוקק.

ראובן ריבלין: דמוקרטיה מתגוננת זה לא זכויות המיעוט.

ג'מאל זחאלקה: מר ריבלין, מר ריבלין, תאמין לי שאני יודע מה שאני אומר.

ג'מאל זחאלקה: ואתה יודע שאני יודע מה שאני מדבר.

ראובן ריבלין: בדמוקרטיה הרוב קובע גם כשזה לא מוצא חן בעיני, ובדמוקרטיה הרוב מגן על עצמו.

נסים זאב: תנו לו להתקדם, באמת.

ג'מאל זחאלקה: אני מדבר על המושג של דמוקרטיה מתגוננת.

ג'מאל זחאלקה: שיגידו: אנחנו הרוב, אנחנו קובעים, אנחנו רוצים לדכא את המיעוט, יש לנו זכות של הרוב, אבל שלא ידברו בשמה של דמוקרטיה מתגוננת.

ג'מאל זחאלקה: דמוקרטיה מתגוננת נולדה – – –

דני דנון: לשמור על הזכויות זה לא לדכא.

ג'מאל זחאלקה: אתה רוצה להקשיב?

ג'מאל זחאלקה: אחר כך תלך, תלמד בספרי ההיסטוריה.

מיכאל איתן: חבר הכנסת זחאלקה, אני נותן לך – – –

ג'מאל זחאלקה: אבל לא נותנים לי.

מיכאל איתן: רגע, אני נותן לך להגיד מה שאתה רוצה.

מיכאל איתן: אם אנחנו כבר מקיימים דיון, תהיה סבלני.

מיכאל איתן: אולי אתה טועה, אולי הוא טועה.

מיכאל איתן: הוא יגיד מה שיש לו להגיד, תהיה סבלני כלפיו, או שאתה רוצה שאני לא אתן לאף אחד להתייחס, זאת זכותך, אני אגיד לכולם – – –

ג'מאל זחאלקה: בדרך כלל, כשהייתי שם וניסיתי לשאול, אמרת: אל תפריע להם.

מיכאל איתן: אף פעם.

מיכאל איתן: אף פעם.

ג'מאל זחאלקה: עכשיו אתה מגן על זכותם להפריע, בסדר.

מיכאל איתן: אף פעם אחת לא הייתי מעז להגיד דבר כזה.

ג'מאל זחאלקה: אמרת כמה פעמים.

מיכאל איתן: לא אמרתי אפילו פעם אחת.

ג'מאל זחאלקה: תעיין ב"דברי הכנסת".

מיכאל איתן: לא ננהל עכשיו התחשבנות.

ג'מאל זחאלקה: אדוני, דמוקרטיה מתגוננת – – –

מיכאל איתן: סליחה, שאני עוצר אותך.

מיכאל איתן: אני מציע, אם אתה רוצה שלא יקראו לך קריאות ביניים, בבקשה.

מיכאל איתן: אני ליברל, אני בעד קריאות ביניים.

מיכאל איתן: בבקשה, תאמר את דבריך, אני אעצור כל אחד שיקרא.

ג'מאל זחאלקה: אני לא נגד קריאות ביניים, אני האחרון שיהיה נגדן, אבל שיהיו קצרות, שיהיו מסודרות ובתור, וכל אחד לחוד, לא ביחד.

מיכאל איתן: בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: אדוני היושב-ראש, המושג דמוקרטיה מתגוננת בא להגן על המיעוט.

ג'מאל זחאלקה: המושג נולד בחוקים של גרמניה הפדרלית כדי למנוע מצב שבו הרוב יכול לפגוע בזכויות המיעוט.

ג'מאל זחאלקה: זאת המשמעות האמיתית של דמוקרטיה מתגוננת.

ג'מאל זחאלקה: רוצים כאן לשנות את המשמעות שלו, זה סיפור אחר.

ג'מאל זחאלקה: יש כאן פרשנים בכנסת שעושים שימוש – אני לא רוצה להשתמש במלים גדולות – לרעה במושג, שישתמשו במושגים אחרים.

ג'מאל זחאלקה: כשאתה בא למישהו שקצת מבין בעניינים האלה, נגיד מוונצואלה או מזימבבואה – –

יריב לוין: דוגמה טובה מאוד.

ג'מאל זחאלקה: – – או מאוסטריה או מפולין או מצרפת או מבריטניה ואתה אומר "דמוקרטיה מתגוננת", הוא קורא את "דברי הכנסת" וחושב שהכנסת כל הזמן עוסקת בהגנה על המיעוט, כאשר המצב הפוך לגמרי.

ג'מאל זחאלקה: לפגוע בזכויות מיעוט בשמה של דמוקרטיה מתגוננת, זה שיא האבסורד.

ג'מאל זחאלקה: זה שיא האבסורד.

ג'מאל זחאלקה: אני מסכם את דברי ואומר שאין הבדל אם זה מצב קבוע או אם זה מצב זמני, כאשר הזמני הוא קבוע.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו כאן עולים לריטואל קבוע.

ג'מאל זחאלקה: יש רוב בכנסת בעד החוק הזה, מעבירים את החוק הזה, וזה עובר בכל פעם.

ג'מאל זחאלקה: מה ההבדל?

ג'מאל זחאלקה: שאנחנו עושים ריטואל כאן בכנסת.

ג'מאל זחאלקה: אין שום הבדל.

יריב לוין: זה קורה בעוד המון חוקים אחרים.

ג'מאל זחאלקה: דבר שני, צריך להבין שמצב חירום מטבעו נועד לשלילת זכויות, וכאן נעשה שימוש סיטוני בשלילת זכויות אזרח בשם מצב החירום.

ג'מאל זחאלקה: לא שמעתי מישהו שטוען – – –

עתניאל שנלר: איזה זכות?

ג'מאל זחאלקה: שלילת זכויות אדם.

ג'מאל זחאלקה: אני יודע שזה זר לך, אני יודע שיש לך אלרגיה למושג של זכויות אדם.

מיכאל איתן: הוא רק שאל שאלה.

מיכאל איתן: למה ישר לתקוף אותו?

ג'מאל זחאלקה: ואני עונה תשובה.

ג'מאל זחאלקה: עכשיו תן לי לענות, אני יודע מה הכוונה שלו.

ג'מאל זחאלקה: כשהוא שומע את המלה "זכות", זה מעורר בו חלחלה.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, אני מוחה על השימוש במושג של דמוקרטיה מתגוננת.

ג'מאל זחאלקה: אני שוב מוחה.

ג'מאל זחאלקה: אני מציע לכולם ללכת ללמוד, אני רואה שיש מחאות מכל מיני כיוונים.

יריב לוין: מכל הבית.

ג'מאל זחאלקה: בסדר.

ג'מאל זחאלקה: אם אתה נגד זכויות מיעוט ואתה לא חושב שהדמוקרטיה צריכה לגונן על המיעוט, סליחה.

ג'מאל זחאלקה: זו בעיה שלך – – –

מיכאל איתן: חבר הכנסת זחאלקה, באמת.

מיכאל איתן: חבר הכנסת זחאלקה.

ג'מאל זחאלקה: זו בעיה שלו.

קריאות: – – –

ג'מאל זחאלקה: זו בעיה שלו.

מיכאל איתן: חברים.

נסים זאב: הוא לא טועה – – –

מיכאל איתן: אתה חושב שאתה היחיד שחושב שהוא טועה.

מיכאל איתן: האמן לי, אתה לא היחיד – –

ג'מאל זחאלקה: אני לא טועה.

מיכאל איתן: – – והוא טועה בגדול.

ג'מאל זחאלקה: אני מציע לכולם ללכת ללמוד את ההיסטוריה של דמוקרטיה מתגוננת; מי שלא יודע, זה בעיה שלו.

מיכאל איתן: תודה רבה.

מיכאל איתן: חבר הכנסת סעיד נפאע – איננו.

מיכאל איתן: חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה.

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: – – –

ג'מאל זחאלקה: אני אומר לך שזה לא כך.

ג'מאל זחאלקה: אני מוכן להתערב עם כל מי שנמצא כאן.

אורי אריאל: אם יש גיס חמישי בתוך מדינה – – –

ראובן ריבלין: יש מי שבשם כבוד האדם וחירותו רוצה לפגוע ברוב.

ג'מאל זחאלקה: אם יש פאשיסטים – – –

נסים זאב: אדוני היושב-ראש – אולי תפסיק להתווכח פה, זחאלקה, מספיק.

מיכאל איתן: רגע, רגע, רגע.

מיכאל איתן: זה כבר התפקיד שלו.

נסים זאב: אני רואה שאדוני נותן לו את כל הבמה, כבר למעלה משש דקות.

מיכאל איתן: אני מאחל לך שבעוד שתיים-שלוש קדנציות אתה תוכל למלא את התפקיד הזה, ואז זה יתנהל יותר טוב.

מיכאל איתן: בינתיים צריך להמתין.

ג'מאל זחאלקה: אדוני היושב-ראש, תבקש מכולם לפתוח אנציקלופדיה, לראות מה זה דמוקרטיה מתגוננת.

אריה אלדד: – – – נשארת דמוקרטיה מתגוננת.

ראובן ריבלין: היום אף אחד לא דיבר על זה.

ג'מאל זחאלקה: אורלב דיבר על זה.

אריה אלדד: דמוקרטיה מתגוננת – בפעם שעברה הבאת את הנאום.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש – זחאלקה, תפסיק להפריע, באמת.

מיכאל איתן: חברים, מה שבטוח, אנחנו נגד דמוקרטיה משתוללת.

מיכאל איתן: בבקשה.

נסים זאב: זחאלקה, רק תשמע משפט אחד על דמוקרטיה מתגוננת, שאתה העלית.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, מה לעשות שהמציאות היום היא שהמיעוט הזה, שזחאלקה מדבר עליו, מאיים על הרוב, והרוב צריך להתגונן.

נסים זאב: הטרור בעולם הוא במיעוט, אבל הוא מאיים על העולם כולו, אז על איזו דמוקרטיה הוא מדבר?

נסים זאב: אנחנו המאוימים, מדינת ישראל מאוימת תחת טרור פנימי וחיצוני.

נסים זאב: אז לא נשלה את עצמנו.

נסים זאב: הבעיה, אדוני היושב-ראש, היא לא ההכרזה על מצב החירום, אלא עצם המצב, שאנחנו עדיין במצב חירום.

נסים זאב: זאת הבעיה שלנו.

נסים זאב: מי האמין, רק לפני עשר שנים, שהיינו חושבים לרגע שצריך לשים איש ביטחון בכל גן-ילדים, בכל בית-ספר, בכל מסעדה, בכל אוטובוס, ליד כל טרקטור שנוסע בכביש צריך ללכת איש ביטחון, איש משטרה ללוות אותו.

נסים זאב: לאן הגענו?

נסים זאב: אנחנו עדיין במלחמת העצמאות.

נסים זאב: התחלנו אותה לפני 60 שנה, ועדיין אנחנו ממשיכים ונלחמים על קיומנו, שלא נשלה את עצמנו; אין פה שום ביטחון.

נסים זאב: הביטחון הולך ופוחת – הביטחון האישי, הביטחון הכללי.

נסים זאב: הניסיון לפגוע – הפיגוע שאם חלילה וחס היה יוצא לפני כמה ימים, במוצאי שבת – רצו פה להרוג ציבור שלם, לפגוע בעשרות ובמאות אנשים, אזרחים שלווים בקניון בחיפה.

נסים זאב: זה לא מזכיר לנו את מצב החירום?

נסים זאב: אנחנו באמת לא במצב חירום?

נסים זאב: אני רק רוצה לומר שהבעיה היא שמי ששומע שאנחנו עדיין במצב חירום – ואני מתכוון לחברי הכנסת הערבים, שמפריע להם הנושא של מעצרים מינהליים, אני רוצה להרגיע אתכם; אני, בוועדת החוץ והביטחון, שאלתי אם יש עדיין עצורים מינהליים ישראלים, ערבים או יהודים – נכון להיום, אמרו לי, אין אפילו אחד.

נסים זאב: אם מדובר על פלסטינים – – –

מוחמד ברכה: – – –

נסים זאב: אז אני אומר לך, אין ישראלים, זאת התשובה שקיבלתי בוועדה.

נסים זאב: אולי יש בודדים, שמי שנתן את התשובות המקצועיות אולי לא ידע עליהם.

נסים זאב: אני רוצה לומר, שבעיקר מדובר על פלסטינים, 200 עד 300 מקסימום, שיש נגדם מעצרים מינהליים.

נסים זאב: אני רוצה לומר, ולהזכיר לכולם, שרק בשנה שעברה דנו באופן מאוד רציני, גם בוועדת החוקה, והעלינו את ההצעה, שאולי צריך לבצע מעצרים מינהליים נגד העולם התחתון.

נסים זאב: תראו מה שקורה היום – כל שבוע אנחנו שומעים על רצח של אחד או שניים.

נסים זאב: אין ביטחון היום במדינת ישראל, והטרור שמשתולל היום, לא פחות, אולי עוד לפני הטרור האסלאמי שיש במדינה הזאת, הוא הטרור של המאפיה, של העולם התחתון.

נסים זאב: אולי הגיע הזמן לעשות מעצרים מינהליים גם נגד אותם – הייתי אומר – טרוריסטים ששייכים לעולם התחתון.

נסים זאב: היה פה דיון, היו כמה דיונים, גם בוועדה, והעלו את ההצעה הזאת, ואני חושב שאנחנו עדיין נמצאים בשלבים מוקדמים מכדי לקבל החלטה בנושא הזה.

נסים זאב: אני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש – ובזה אני מסיים, אני מבין שזמני תם – אני חושב שבעוד ארבעה חודשים נעמוד פה שוב, ושוב נבקש הארכה.

נסים זאב: לא צריך להתרגש.

נסים זאב: הכותרת לא צריכה להרגיז את חברי הכנסת.

נסים זאב: צריך לדבר מהותית.

נסים זאב: אני יודע שבאופן רציני המחלקה המשפטית לוקחת נושא-נושא ומעבירה לגופים שאמורים לטפל בו.

נסים זאב: נכון, חלק הוא בנושא החלב, כמו שאמר ג'ומס, חלק בנושא החיטה, ויש נושאים אחרים, אבל בסך הכול יש רצון לתקן.

נסים זאב: לא צריך לעמוד עם סטופר ולומר – נותנים ארבעה חודשים, אלה ארבעת החודשים האחרונים; אלא אם כן רוצים להתעלם מהתקנות שקיימות וצריך לעבוד עליהן כמה שנים.

נסים זאב: אני אומר לך, אדוני היושב-ראש – שאלתי, ברחל בתך הקטנה.

נסים זאב: אמרו שהם זקוקים לכמה שנים כדי להביא למצב שבו כל התקנות לשעת-חירום ייכנסו ויעוגנו בחוקים רגילים.

מיכאל איתן: תודה רבה.

מיכאל איתן: חבר הכנסת עתניאל שנלר, ואחריו – חבר הכנסת רובי ריבלין.

עתניאל שנלר: תודה.

עתניאל שנלר: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כן, מצב חירום, הרבה שנים.

עתניאל שנלר: אי-אפשר שלא יהיה מצב חירום כאשר האסלאם הקיצוני מאיים.

עתניאל שנלר: אי-אפשר שלא יהיה מצב חירום כאשר אנחנו רואים את מה שקורה באירן, ומה שאנחנו רואים ב"חיזבאללה", ואת האסלאם הקיצוני הפועל בתוך הרשות הפלסטינית.

עתניאל שנלר: כן, מצב חירום – כאשר מחבלים מבית, כאשר מסיתים מבחוץ ומבית, כאשר מחנכים נגד מדינת ישראל ולהשמדתה, מבחוץ – ותרשו לי – לעתים גם מבית.

עתניאל שנלר: לכן אנחנו במצב חירום.

עתניאל שנלר: מה אתם נרעשים מכך?

עתניאל שנלר: צריך לחוקק חוק להחזיר אותו?

עתניאל שנלר: נכון, צריך לעשות את זה.

עתניאל שנלר: למה כל העניין נועד?

עתניאל שנלר: כל העניין נועד לתת לנו כלים להגן על עצמנו פיזית, להגן קיומית, אז מה אתם נרעשים?

עתניאל שנלר: האם הכלים הקיימים בתקנות היום אינם ראויים, שחבר הכנסת נסים זאב צריך לבוא לכאן ולהסביר שאין מעצרים מינהליים?

עתניאל שנלר: חבר הכנסת זאב, אם יש הצדקה למעצרים מינהליים – לממש את זה.

עתניאל שנלר: ממה אנחנו מפחדים?

עתניאל שנלר: באים וצועקים – זכויות, פוגעים בזכויות.

עתניאל שנלר: שאלתי שאלת תם – איזה זכויות?

עתניאל שנלר: במענה שמעתי שאני לא מבין.

עתניאל שנלר: טוב, גם זה סוג של תשובה.

עתניאל שנלר: אינני חושב שמישהו פוגע בזכויות של אחד מאזרחי ישראל; אני חושב שהכנסת מגינה על זכויות במדינת ישראל.

מוחמד ברכה: תרשה לי – – –

מיכאל איתן: רגע, עצור שנייה.

מיכאל איתן: אתה מוכן שהוא ישאל שאלה?

עתניאל שנלר: ודאי, חברי חבר הכנסת ברכה, אפילו ארכיב משקפיים כדי לראות אותך היטב.

מיכאל איתן: בבקשה.

מוחמד ברכה: ההגדרה של מצב חירום, מטבעו, באה כדי לשלול זכויות לכל דין ולכל דעה, גם לגביך, אתה לא צריך להתקומם על ההגדרה הזאת, אחרת למה צריך להגדיר?

עתניאל שנלר: זאת שאלה מצוינת, והייתי מבקש רשות גם לענות.

עתניאל שנלר: חבר הכנסת ברכה, אני מציע לעשות דיל; בוא ננסה, בקדנציה הקרובה של הכנסת השמונה-עשרה – סימן ח"י – נעשה מאמץ שכל אזרחי ישראל, על תפיסתם האידיאולוגית, הציונים ואלה שאינם ציונים, יהודים וערבים, כולם יקבלו על עצמם משימה, שאפשר להתווכח, אבל לעולם, לעולם, לא לתת משענת, או עידוד, לדברים שיכולים לפגוע בביטחונה של מדינת ישראל.

עתניאל שנלר: אז כמובן לא נצטרך לשום דבר.

עתניאל שנלר: זאת אף זאת; אני מציע שבחוק, שוודאי יחוקקו אותו, ובקדנציה הקרובה אין לי ספק, כי הרי המועמד להיות שר הביטחון יחוקק את זה "כברק חצו", ויזכה ודאי גם להרבה מאוד סיוע של "יובלי סער", שהתנגדו – צעקו בקדנציה הקודמת למה זה לא חוקק, ודאי שהיום, כשהם יהיו בהגה השלטון, הם ודאי יעזרו לחוקק את החוק.

עתניאל שנלר: אז אני מציע לדאוג שכל אזרחי ישראל, על כל היבטיהם, לא יופלו חלילה וחס, ויהיו בעלי שוויון זכויות מלא, כמו שזה היום, ולא תהיה טענה של העדר זכויות.

עתניאל שנלר: אסיים ואומר: אני ממש מייחל, מקווה ומתפלל – יש דברים שבאמת צריך להיזהר בנגיעה הפוליטית בהם.

עתניאל שנלר: הביטחון הוא לא משחק פוליטי; הביטחון הוא משחק קיומי.

עתניאל שנלר: כאן צריך לחפש את המכנה המשותף של כל אזרחי ישראל, על כל השקפותיהם השונות, וצריך לכבד את כל ההשקפות.

עתניאל שנלר: לכן אני מצפה שהחוק הזה ייתן מענה לאותן טענות חשובות שהעלו חברי הכנסת שאינם מגדירים עצמם ציונים לצד חברי הכנסת שמאמינים שמדינת ישראל היא ראשית צמיחת גאולתנו, הבית הלאומי של העם היהודי במדינה דמוקרטית ציונית בארץ-ישראל.

עתניאל שנלר: תודה רבה.

תודה רבה לחבר הכנסת עתניאל שנלר.

חבר הכנסת ראובן ריבלין, בבקשה.

אחריו – חבר הכנסת אורי אריאל.

ראובן ריבלין: אדוני היושב-ראש, אדוני יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון, אני מחויב בתשובה לחבר הכנסת ברכה.

ראובן ריבלין: מצב חירום היה בארץ לפני 1967, לפני שהיינו ביהודה, שומרון ועזה, לפני שנקראנו בפיך "כובשים", אלא אם כן התכוונת שאנחנו כובשים מאז 1948.

ראובן ריבלין: מצב החירום מחייב אותנו, בבחינת דוגמה שונה בתכלית המזכירה לי אותו אדם שבא לפסיכיאטר וטען לפניו שהוא סובל מרגשי נחיתות.

ראובן ריבלין: הפסיכיאטר בדק אותו, כמעט 40 סיאנסים, ולבסוף הושיבו ואמר לו: אדוני, יש לי בשורה מאוד טובה בשבילך.

ראובן ריבלין: אינך סובל מרגשי נחיתות, אתה פשוט נחות.

ראובן ריבלין: אנחנו, במצבנו, נמצאים במצב של נחיתות המחייב אותנו בשימוש בהכרזה על מצב חירום, אבל לא על-ידי עשיית מצב החירום לדבר שהופך להיות פארסה.

מוחמד ברכה: משל ונמשל למשל ונמשל אחר: מצב חירום אפשר לייצר.

מוחמד ברכה: מדינת ישראל מייצרת מצב חירום ואחר כך מכריזה על מצב חירום.

מוחמד ברכה: כמו ההוא – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ברכה, אין לי כל ספק שאם אבות אבותי, לפני 200 שנה, לא היו מחליטים לעזוב את וילנה ולבוא לירושלים, לא היה מצב חירום היום.

ראובן ריבלין: אין לי ספק שאם הציונות לא היתה מגבשת תורת חיים האומרת שקיומו של העם היהודי הוא רק בארץ-ישראל, לא היה מצב חירום.

ראובן ריבלין: אבל מצב החירום נובע מכך – ואינני יודע מה היה קורה אם הייתי ערבי – – –

מוחמד ברכה: – – –

ראובן ריבלין: אני רק אומר שאני יודע שאני כציוני, כיהודי השב לארצו מתוך אמונה מלאה שאין מוסרית יותר מהתנועה הציונית, אשר השיבה עם לארצו במקום שרק בו הוא יכול לחיות בשלום ולממש את עצמו גם בתור עם וגם בתור בן-אדם, ואני רק משתדל, במקום שבו אני רוצה שיתייחסו אלי כבן-אדם, להיות בן-אדם.

מוחמד ברכה: אתה אומר שלהיות כובש זה הגורל של העם היהודי.

ראובן ריבלין: לא, חס וחלילה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ברכה, זאת הבעיה שלי – אני לא יכול להיות כובש בארצי.

ראובן ריבלין: יש דילמה כזאת לחיים אורון, אחי היקר ג'ומס.

ראובן ריבלין: הוא חושב שלהב זה לא כיבוש, אבל ירושלים היא כיבוש.

ראובן ריבלין: מה אני יכול לעשות?

ראובן ריבלין: הוא יש לו דילמה, אני אין לי דילמה, אני לא כובש.

חיים אורון: רובי, גם להב וגם ירושלים, בשתיהן היתה מלחמה.

חיים אורון: השאלה היא איפה עוברת הפשרה.

חיים אורון: הפשרה שלי עוברת בגבולות 67'.

ראובן ריבלין: אני כרגע נמצא בוויכוח רעיוני עם חבר הכנסת הנכבד – אני אומר "נכבד" מתוך הכרה ואמונה שחבר הכנסת הנכבד, יושב-ראש סיעת חד"ש, הוא חבר הכנסת , מדבר על עניין רעיוני.

ראובן ריבלין: הוא אומר: "כיבוש".

ראובן ריבלין: אני אומר לך: אני לא כובש.

ראובן ריבלין: אני במצב חירום כי אחרים חושבים שאני כובש והם הכריזו עלי מלחמה.

ראובן ריבלין: יש עדיין כאלה אשר באו"ם לא מתביישים לקום ולומר מול חברה בחבר העמים, חברה באומות המאוחדות, שצריך להשמיד אותה ואין לה זכות קיום.

ראובן ריבלין: אולי המדינה היחידה שיכול מישהו לההין ולומר זאת מעל במת האו"ם – שאין זכות קיום לחברה באומות המאוחדות.

ראובן ריבלין: עכשיו אני רק רוצה לומר את מה שהיושב-ראש התחיל בדבריו ובזה אסיים, כי לשם כך באתי הנה, רק דבריו של חבר הכנסת ברכה חייבו אותי במתן תשובה לדילמה שנמצא בה חבר הכנסת אורון.

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: כן, אתה יש לך דילמה, סיסמוגרף המוסר אצלך מתעתע לפעמים, כי אני לא מבין מה ההבדל בין חברון לירושלים.

מיכאל איתן: חבר הכנסת ריבלין – – –

חיים אורון: אני עוד מעט אבקש הודעה אישית, רובי.

ראובן ריבלין: אתה יכול.

מיכאל איתן: כבר קיבלת את זכות התגובה.

ראובן ריבלין: לפי סעיף 77ז, נדמה לי או 78.

ראובן ריבלין: אני מבקש רק לומר דבר אחד, אני מציע שבמקום שנמתין פעם נוספת למשרד המשפטים, שבעוד ארבעה חודשים יבקש מאתנו עוד שישה חודשים, על מנת שבעוד שנתיים הוא יבוא לומר לנו – שאנחנו נבקש מהאמצעים העומדים לרשות כל ועדה בכנסת, והוא הממ"מ שלנו, שיכין לנו את כל החוקים הנלווים.

ראובן ריבלין: יש ביניהם כאלה שדמיוני להכניס אותם לתוך תקנות ההגנה לשעת-חירום.

ראובן ריבלין: זה דבר דמיוני.

ראובן ריבלין: זה לא רק שימוש לרעה, זה מבייש את הדמוקרטיה שלנו.

ראובן ריבלין: אני מציע, הואיל והממשלה, כנראה יש לה עיסוקים אחרים – ואני מדבר על כל ממשלות ישראל – שהכנסת, שיש לה הכוח והיכולת, תפעיל את הממ"מ שלה, תביא את הרשימה בפני יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון ויושב-ראש ועדת החוקה, ואנחנו נגבש עמדה ונאמר לממשלה: זה ראי וקדשי.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

מיכאל איתן: אני מאוד מודה לחבר הכנסת רובי ריבלין.

מיכאל איתן: יש לי רושם שהיושב-ראש הבא הקבוע של הכנסת יכניס כנראה שינוי במסורת הזאת.

ראובן ריבלין: תעביר לו את הפרוטוקול.

מיכאל איתן: אני אעביר לו את הפרוטוקול, כן.

מיכאל איתן: אני משוכנע שלפחות, אם לא יהיה שינוי מהפכני, יהיה שינוי במגמה, כי התבשרנו כאן שנאמר בוועדה, חבר הכנסת ריבלין, שזה ייקח כמה שנים.

מיכאל איתן: אתה תמיד אומר, כמה זה 100, 200.

מיכאל איתן: כמה שנים.

מיכאל איתן: אז אני מקווה שייקח כמה חודשים ולא כמה שנים.

מיכאל איתן: בבקשה, חבר הכנסת אורי אריאל.

מיכאל איתן: אחריו – חבר הכנסת שלמה מולה, ואחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי.

מיכאל איתן: אין חברים נוספים.

מיכאל איתן: אם יש מישהו, אצרף אותו עכשיו, וזה בגלל העובדה שאנחנו מסיימים היום מוקדם את סדר-היום.

מיכאל איתן: אם אין, אנעל את רשימת הדוברים.

מיכאל איתן: אז הרשימה נעולה.

מיכאל איתן: בבקשה.

אורי אריאל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ראשית, אם מותר לי לבקש ממך, אולי תואיל להפסיק את הדיון.

אורי אריאל: הרי אין פה שר, אין פה סגן שר.

אורי אריאל: הכול מתנהל בצורה שמבזה את הכנסת.

אורי אריאל: עכשיו לך יש הזדמנות, אתה יכול לעשות מהפכה.

אורי אריאל: באה לידך ההזדמנות, אולי תנצל אותה.

שלמה מולה: לא, יש פה מועמד, זה בסדר.

עתניאל שנלר: – – –

אורי אריאל: יש איזה 34 שרים בממשלה המהוללת הזאת, אבל אין אחד מהם שנוכח: לא שר המשפטים – – –

דני דנון: הם צריכים לעזוב את המשרדים שלהם.

אורי אריאל: לא רוצה להשתחרר מזה.

אורי אריאל: חבר הכנסת הנגבי, עצם זה שהם אינם פה, זה כי אתה הבטחת להם, כמו גם אחרים, שהחוק הזה יעבור by hook or by crook – עלי, מה שנקרא.

אורי אריאל: החוק המבייש הזה והמשפיל הזה איננו ראוי שאתה תציג אותו.

אורי אריאל: עם כל הכבוד שהעבירו שני חוקים במשך קדנציה שלמה, מתוך כל החוקים הקשורים, כאשר מדובר – – –

נחמן שי: בשנה האחרונה?

אורי אריאל: בשנה האחרונה הועברו שני חוקים בלבד, כאשר לוח זמנים להמשך, אין דבר מחייב לאף אחד על שום דבר.

אורי אריאל: זהו.

אורי אריאל: באים, מאשרים את זה פה כלאחר יד, ואני אכן לא אצביע, חבר הכנסת אריה אלדד, אף-על-פי שיש מצב חירום.

אורי אריאל: לא אצביע בעד החוק הזה, ואני מציע גם לחברים אחרים לנהוג כך.

אורי אריאל: למה אתם צריכים להיות שותפים לשערורייה הזאת?

אורי אריאל: כי משתמשים בשם ביטחון, אז נגמר כל העניין?

אורי אריאל: החוק הזה, שסעיפים רבים לו, ושהובטח – לפחות בוועדה שאני ישבתי לפני שנים מספר – שוודאי, עכשיו מתלבשים על זה, הרי זה הכול עשיית רמייה וצחוק מחברי הבית.

אורי אריאל: זה לא משנה, הם מתחלפים.

אורי אריאל: אבל המשפטנים לא מתחלפים.

אורי אריאל: הביקורת היא גם עלינו, הרי אנחנו לא נקטנו צעד בעניין הזה.

אורי אריאל: אז אולי אפשר לבקש במטותא מחברי המכובדים, חברי הכנסת, לנקוט עמדה היום?

אורי אריאל: חבר הכנסת ריבלין, זה בסדר, יעבירו לך את הפרוטוקול בעוד שבועיים, בעזרת השם.

אורי אריאל: הרי אנחנו נהיה אז בפגרה, כי ננוח מעמל היום לאחר הדיונים המתישים פה במליאה, ובעוד כמה חודשים ימנו ועדה, ודרכה של ועדה, כידוע, היא לדחות את זה לשנה-שנתיים-שלוש.

אורי אריאל: למה להמשיך בביזיון?

אורי אריאל: מה חטאנו?

אורי אריאל: אולי הכנסת בתחילת דרכה תשנה דבר?

אורי אריאל: מה לא בסדר בזה?

אורי אריאל: מה, בגלל הבטלנות של עורכי-הדין בכמה משרדים?

אורי אריאל: בגלל המכשלה של הממשלה, שזה לא מעניין אותה ואפשר להמשיך?

אורי אריאל: ולמה להמשיך?

אורי אריאל: אני מציע לכם, חברי, בנחת, להימנע – מי שלא יכול להצביע נגד – כמוני, כי אכן יש מצב חירום, ותואיל הממשלה לעשות מאמץ מיוחד, ולהביא כמה חוקים מייד לוועדת החוץ והביטחון הזמנית, ותואיל להביא לוח זמנים מחייב לשינוי החקיקה הזאת מיסודה, ויפה שעה אחת קודם.

אורי אריאל: תודה רבה.

מיכאל איתן: תודה רבה.

מיכאל איתן: אני מודה מאוד לחבר הכנסת אורי אריאל.

מיכאל איתן: עכשיו חבר הכנסת שלמה מולה, ואחריו – אחרון הדוברים, חבר הכנסת .

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, אני רוצה, בראשית דברי, להעיר הערה על דבריו של חבר הכנסת ברכה.

שלמה מולה: אני חושב שהביקורים או התהלוכה של ברוך מרזל מחר באום-אל-פחם היא פרובוקציה מיותרת שלא מכבדת אף אחד.

שלמה מולה: גם להגיד שהליגה הערבית הכריזה על ירושלים כבירת התרבות, בעיני זה סוג של פרובוקציה.

שלמה מולה: אני לא הייתי עובר על זה לסדר-היום.

שלמה מולה: אבל הנושא שאנחנו דנים בו, אדוני היושב-ראש, הנושא של הכרזת שעת-חירום, מצב חירום למדינת ישראל 60 שנה, ואנחנו, חברי הכנסת, באים לאשרר דה-פקטו את ההכרזה הזאת, אני חושב שיש בזה דבר בלתי מוסרי, ואני חושב שדווקא אתה, אדוני היושב-ראש, שכל הזמן מטיף בכנסת ישראל כדי לחוקק חוקה – זה היה הפתרון האמיתי, ולא להביא כל פעם, כל חצי שנה או כל שנה, חוקים שבאמת מתריסים בכנסת ישראל.

שלמה מולה: אני דווקא הייתי מאוד מעוניין לשמוע את חבר הכנסת דן מרידור, שהוא באמת בין אנשים רבים מאוד שעשו מאמצים רבים ודאי לחוקק את חוקי-היסוד – חוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו, אני הייתי רוצה שהוא יאמר את דברו, יבוא ויגיד דווקא היום, בדיון כזה, שההכרזה הזאת בעצם לא מכבדת את כנסת ישראל.

שלמה מולה: אני אגיד לכם יותר מזה: אני דווקא חושב ששעת-חירום – היום יש שעת-חירום כלכלית, ואני הייתי חושב שדווקא בשעה כזאת כן צריך להכריז שעת-חירום כלכלית.

שלמה מולה: במקום זה, מה הממשלה המתהווה עושה?

שלמה מולה: מחלקים כספים לישיבות, לקצבאות ילדים.

דני דנון: זה לא קשור.

שלמה מולה: רגע, אדוני.

מוחמד ברכה: זה נתון לפרשנות – – –

שלמה מולה: לכן אני אומר לכם – דווקא שעת-החירום האמיתית היא שעת-חירום כלכלית.

דני דנון: זה לא סותר.

דני דנון: כרגע נושא הדיון הוא – – –

שלמה מולה: אתה חושב שזה לא סותר.

שלמה מולה: אני חושב שזה סותר.

שלמה מולה: תראו, כל דבר אצלנו – הכול זמני.

שלמה מולה: גם בחוק ההסדרים; הכנסת מחוקקת חוקים, ויש חוק ההסדרים, למה לא? זה אנטי-דמוקרטי.

שלמה מולה: והכול בסדר אצלנו.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, אני חושב – אני בכל אופן אצביע נגד.

דני דנון: זאת הצעה שהגיעה מיושב-ראש ועדת החוץ והביטחון.

שלמה מולה: אדוני, גם אם היא הגיעה מוועדת החוץ והביטחון מותר להגיד למשרד המשפטים: תגישו הצעת חוק מסודרת, בואו ניפטר מהדבר המחפיר הזה של 60 שנה.

שלמה מולה: אפשר לבוא – שיביאו חוקים, בואו נתווכח עליהם.

שלמה מולה: אבל לא יכול להיות – אף אזרח בישראל היום לא יבין על מה אנחנו מדברים.

שלמה מולה: כל הזמן אנחנו מדברים על שעת-חירום, אין שעת-חירום.

שלמה מולה: יש עצלנות של פקידים, שלא מביאים חוקים.

שלמה מולה: אנחנו לא יכולים להיות גושפנקה למצב הזה, לעשות צחוק מעצמנו.

שלמה מולה: לכן, אדוני היושב-ראש, בעיני הסיטואציה הזאת – המצב הזה לא יכול להימשך.

שלמה מולה: אני אצביע נגד.

שלמה מולה: אם אנחנו לא נצביע נגד, אף אחד לא יביא חוק שיסדיר את המצב שאנחנו נמצאים בו, שבעיני מבזה את כנסת ישראל.

שלמה מולה: תודה רבה.

דני דנון: זאת עמדת הסיעה שלכם, שלמה?

מיכאל איתן: תודה רבה.

מיכאל איתן: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה.

אחמד טיבי: תודה, אדוני.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, יש שני חוקים אנכרוניסטיים, שרוב חברי הכנסת יודעים שהם כאלה, ובכל זאת, מכוח האינרציה, הם תמיד עוברים, וברוב מרשים, מסיבי.

אחמד טיבי: האחד הוא חוק ההסדרים, שכל חברי הבית, מימין, משמאל, מלמעלה, מלמטה, יודעים שהוא חוק לא ראוי, וכל הזמן, מכל הסיעות, מנסים לבטל את הגזירה הקשה של חוק ההסדרים, שיש בה – – –

מוחמד ברכה: וכולם נואמים בגנותו – – –

אחמד טיבי: בגנותו, בגנותו.

אחמד טיבי: יש כאלה שיזמו חוקים כדי לבטל אותו ובסוף הצביעו בעדו.

אחמד טיבי: גם זה קורה בכנסת – בלי להזכיר שמות, כי מחר הם עלולים להיות שרים או סגני שרים בוועידה המתכנסת.

נסים זאב: – – –

זבולון אורלב: זה היתרון שלך, שלא תהיה שר.

זבולון אורלב: אתה – – –

אחמד טיבי: ולכן תמוה הדבר שיש תופעת העדר – חשוב לכלכלת ישראל, אי-אפשר בלי חוק ההסדרים, ואז כולם מרימים ידיים אף-על-פי שהם לא משוכנעים.

אחמד טיבי: כך גם הצו הזה; אני כבר עשר שנים בכנסת, וכל פעם יש רוב לחוק הזה.

אחמד טיבי: אבל עולים אנשים אמיצים אל הדוכן, ומדברים בצורה מאוד משכנעת – מאוד משכנעת – נגד החוק הזה; למה אסור שיהיה חוק כזה.

אחמד טיבי: בכל זאת עברו כמה עשרות שנים מאז הקמתה של מדינת ישראל, והיא ממשיכה להציג מצב של חירום, ותוך כדי כך היא מעבירה חוקים ותקנות דרקוניים, אנטי-דמוקרטיים בעליל.

אחמד טיבי: טוב אמר חבר הכנסת ריבלין, שרצוי שיובאו לכאן החוקים המתבקשים מהכרזת מצב החירום הזאת, כדי שחברי הכנסת ידעו כמה החוקים האלה הם גרוטסקיים, דרקוניים, בלתי מתקבלים על דעתו של אדם סביר.

אחמד טיבי: אבל משום מה תופעת העדר מרימה יד, כי בכל זאת מדובר במשהו עם הילה ביטחונית.

אחמד טיבי: אתה מתאר לעצמך – פעם בקדנציה הקודמת כמעט היה הפרש של יום; אמרו שאם זה לא יעבור עכשיו, מחר יתבטל מצב החירום.

אחמד טיבי: היה מצב של היכון בבית הזה.

אחמד טיבי: אנשים נכנסו כמעט להלם, שמא מחר יתבטל מצב החירום.

אחמד טיבי: מה לא עשתה הממשלה אז?

נסים זאב: – – –

אחמד טיבי: הכנסת חייבת להחזיר כבוד לעצמה, אדוני היושב-ראש, על-ידי אמירת "לא" לדברים שהם דרקוניים, ורבים – ונציגים של כל הסיעות – אומרים: די כבר, קצה נפשנו.

אחמד טיבי: נמאס, זה הגיע עד פה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת מולה, שמעתי את דבריך – איך השווית ביקור של כהניסטים פרובוקטיבים באום-אל-פחם במטרה לגרש את תושביה, או להרוס את בתיה, לאירוע תרבות; אירוע תרבות של פלסטינים – – –

אופיר אקוניס: איזה אירוע תרבות?

אופיר אקוניס: חבל על הזמן שלך, ועם כל הכבוד – – –

אחמד טיבי: אני מדבר על תרבות, למה אתם מתערבים?

אחמד טיבי: למה אתם מתערבים כשאני מדבר על תרבות?

דני דנון: איך נעצרו אנשים באירוע תרבות?

אחמד טיבי: אני אגיד לך איך נעצרו אנשים.

אחמד טיבי: בדיוק שאלת, ואני אענה לך, חבר הכנסת דנון.

אופיר אקוניס: – – – מכבסת מלים – – –

מיכאל איתן: רגע, רגע, חבר הכנסת טיבי, עצור שנייה.

מיכאל איתן: רגע אחד, חברים, שנייה אחת.

מיכאל איתן: אתה רוצה להגיד משהו, חבר הכנסת דנון?

מיכאל איתן: אתה מוכן שהוא ישאל שאלה?

אחמד טיבי: שאל, בבקשה, אדוני.

מיכאל איתן: בבקשה, תשאל.

דני דנון: איך נעצרו אנשים באירוע תרבות?

דני דנון: באירועי תרבות שאני הולך אליהם לא נעצרים אנשים על-ידי משטרת ישראל.

מיכאל איתן: תודה, תעצור, עכשיו אתה יכול להשיב.

מיכאל איתן: בבקשה.

אחמד טיבי: שאלה מבריקה – איך נעצרים אנשים באירוע תרבות.

אחמד טיבי: השר מוציא תקנה שאומרת:

אחמד טיבי: אני מורה לדכא כל פעילות במסגרת אירועי התרבות שהכריזה הרשות הפלסטינית במזרח-ירושלים.

אחמד טיבי: זו ההוראה של השר.

אחמד טיבי: עכשיו זה מונחת למפקד המחוז, לממ"ז; הממ"ז מנחית את זה לממ"ר; הממ"ר מנחית את זה למפקד בשטח, ולמפקד בשטח יש שוטרים.

אחמד טיבי: להם יש אלות ביד.

אחמד טיבי: השוטרים עם האלות מגיעים לאירוע שבו רוקדים – נשים פלסטיניות רוקדות.

קריאות: – – –

רגע אחד.

חבר הכנסת טיבי, אם אתה רוצה שגם יקשיבו, אנחנו אומרים: דברי חכמים בנחת נשמעים.

אחמד טיבי: אני לא יכול להיות בנחת מול הטענות האלה, אני אומר לך בהן צדק.

מיכאל איתן: אתה מפסיד את יכולת השכנוע שלך, אתה מוותר עליה מראש.

אחמד טיבי: אני אשתדל, אני עושה מאמצים רבים, כבר כמה שנים אני מנסה.

אחמד טיבי: יש אנשים שזה hopeless case.

מיכאל איתן: בלי פגיעות אישיות.

אחמד טיבי: זה פגיעה אישית?

אחמד טיבי: כשאני לא מצליח לשכנע את חבר הכנסת אלדד, זו העלבה?

אחמד טיבי: הוא גאה על זה שאני לא מצליח לשכנע אותו.

אחמד טיבי: על כל פנים, רבותי, יכול להיות שלא אמרו לכם מה זה כולל, הכרזה על יום תרבות, או בירת התרבות: שירה, ריקודים, נאום של ראש העיר בנצרת ונגינה על עוד.

אחמד טיבי: חבר הכנסת ברכה ואני השתתפנו בבית-לחם בהכרזה הגלובלית ששודרה לכל העולם, ובדיוק זה מה שהיה.

אחמד טיבי: עכשיו אני לא מיתמם.

אחמד טיבי: זה קורה בירושלים המזרחית, שמבחינתי, מבחינת העם הפלסטיני, היא שטח כבוש.

דני דנון: – – –

אופיר אקוניס: – – –

עתניאל שנלר: – – –

אחמד טיבי: אתם רשאים לחלוק על דעתי, אבל למה הממשלה שכבר הסכימה בששת החודשים האחרונים, חבר הכנסת ריבלין, לוותר על מה שקרוי "השכונות הפלסטיניות בירושלים", חוששת מריקודים במזרח-ירושלים?

אחמד טיבי: למה?

אחמד טיבי: הרי ויתרתם במשא-ומתן על השכונות האלה בששת החודשים האחרונים, והפלסטינים לא קיבלו את ההצעה הלא-נדיבה הזאת – – –

אופיר אקוניס: – – –

אחמד טיבי: אתם מוותרים מראש על שועפאט, על בית-חנינא, ומפחדים משירה וריקודים בשועפאט ובית-חנינא?

אחמד טיבי: זה לא צביעות?

מיכאל איתן: חבר הכנסת אחמד טיבי, אני מודה לך מאוד.

מיכאל איתן: אנחנו כבר רחוקים מאוד ממצב החירום או קרובים מאוד למצב חירום חדש.

מיכאל איתן: אז אני מבקש, משפט סיום ונעבור להצבעה.

ראובן ריבלין: – – –

אחמד טיבי: אגב, אני גאה שהשתתפתי באירועים האלה.

אחמד טיבי: היו אירועי שירה ותרבות מרשימים ביותר, הם שודרו לכל העולם.

אחמד טיבי: זו הסיבה שגם חבר הכנסת ברכה וגם אני עונדים כאן סיכה של יום התרבות של ירושלים המזרחית בירת התרבות הערבית.

אחמד טיבי: תודה רבה.

ציון פיניאן: שכנעת שנצביע בעד החוק.

מיכאל איתן: רבותי חברי הכנסת, ברשותכם, חצי הערה אישית.

מיכאל איתן: פתחתי את הדיון כמי שמבקש להעיר לחברי הכנסת שהכרזה על שעת-חירום היא מעשה שמהווה בעצם מעשה חקיקה, באשר היא מאריכה את תוקפם של דינים שונים שאנחנו לא יודעים את היקפם ואת מהותם.

מיכאל איתן: אני רוצה לסיים את דברי בנימת אזהרה, שגם ביטול שעת-החירום מהווה ביטולם של דינים שאנחנו לא יודעים מה טיבם ומה משמעותם.

מיכאל איתן: ולכן אני חושב שהארכה בארבעה חודשים – ואני חוזר ואומר, המהלך של הוועדה הזמנית של חוץ וביטחון להערכתי היה מהלך נבון, כי הוא משאיר את הכדור בידי הכנסת.

מיכאל איתן: התקנון יאפשר לנו להקים את הוועדה המשותפת לוועדת חוקה וועדת חוץ וביטחון, היא תוכל לבחון את כל הדברים שנאמרו פה, היא תוכל לבחון במה הדברים בדיוק אמורים והיא תביא את המלצתה בפני המליאה בעוד ארבעה חודשים, אם אכן נאשר את ההמלצה הנוכחית של ועדת חוץ וביטחון להאריך את התוקף בארבע חודשים בלבד.

מיכאל איתן: אני מכריז בזה על הצבעה.

מיכאל איתן: הוועדה תתקיים בצורה הבאה: מי שמצביע בעד מצביע בעד קבלת המלצת ועדת החוץ והביטחון, שמזכיר הכנסת הביא אותה ואקריא אותה כלשונה: "בהתאם להוראות סעיף 38 לחוק-יסוד הממשלה ועל-פי הצעת הממשלה, מכריזה הכנסת על מצב חירום עד ליום כ"ה בתמוז התשס"ט, 17 ביולי 2009".

מיכאל איתן: מי שמצביע בעד, מצביע בעד ההכרזה עד לתאריך שנקבע.

מיכאל איתן: מי שמצביע נגד, מצביע עבור ביטול מצב החירום החל ב-31 במרס.

מיכאל איתן: מי בעד?

מיכאל איתן: מי נגד?

מיכאל איתן: בבקשה.

מיכאל איתן: הצבעה מס' 2 בעד ההמלצה – 32 נגד – 7 נמנעים – 2 ההמלצה בדבר הארכת תוקף ההכרזה על מצב חירום נתקבלה.

מיכאל איתן: 32 בעד, נגד – 7, נמנעים – 2.

מיכאל איתן: רבותי חברי הכנסת, תם סדר-היום.

מיכאל איתן: הישיבה הבאה תתקיים ביום שלישי, כ"ח באדר התשס"ט, 24 במרס 2009, בשעה 16:00.

מיכאל איתן: ישיבה זו נעולה.