ישיבת מליאה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 12, 2009-03-30 00:00

מיכאל איתן: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת היום, יום שני, ה' בניסן התשס"ט, 30 במרס 2009.

מיכאל איתן: רבותי חברי הכנסת, אני מבקש לשבת במקומות.

מיכאל איתן: כבוד השר ברק.

מיכאל איתן: אדוני ראש הממשלה.

מיכאל איתן: חבר הכנסת אריאל.

מיכאל איתן: רבותי, חבר הכנסת רותם.

מיכאל איתן: חבר הכנסת אריאל, אני צריך לקרוא שלוש פעמים?

מיכאל איתן: רבותי חברי הכנסת, הודעה למזכיר הכנסת.

מיכאל איתן: מזכיר הכנסת, בבקשה.

איל ינון: ברשות יושב-ראש הכנסת בפועל, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – הסכם קואליציוני בין סיעת הליכוד לסיעת הבית היהודי.

איל ינון: מכתבו של יושב-ראש הכנסת בפועל בדבר הודעה על הרכבת הממשלה.

איל ינון: החלטת ועדת הכספים כדלקמן: צו תעריף המכס והפטורים ומס קנייה על טובין (תיקון מס' 14), התשס"ט–2009; צו תעריף המכס והפטורים ומס קנייה על טובין (תיקון מס' 30), התשס"ח–2008.

איל ינון: תודה.

מיכאל איתן: תודה רבה.

מיכאל איתן: אנחנו עוברים לסעיף השני בסדר-יומה של הכנסת: בחירת יושב-ראש הכנסת.

מיכאל איתן: חברי הכנסת, על-פי סעיף 1 לתקנון הכנסת, הבחירה של יושב-ראש הכנסת נעשית בהצבעה גלויה.

מיכאל איתן: הבחירה תיעשה בהצבעה גלויה, ואני מבקש לשאול אם יש מועמדים.

מיכאל איתן: חבר הכנסת סער, יש לך מועמד?

גדעון סער: אדוני היושב-ראש, אני מבקש להציג את מועמדותו של יושב-ראש הכנסת השש-עשרה, חבר הכנסת ראובן ריבלין, להיות יושב-ראש הכנסת השמונה-עשרה.

מיכאל איתן: תודה רבה; אני מאוד מודה לך.

מיכאל איתן: יש מועמדים נוספים?

מיכאל איתן: יש הצעות למועמדים?

מיכאל איתן: אנחנו עוברים להצבעה.

מיכאל איתן: מי שבעד מצביע בעד, מי שנגד מצביע נגד.

מיכאל איתן: נא להצביע.

מיכאל איתן: רבותי, לבטל.

מיכאל איתן: בוטלה ההצבעה, אני מבקש מכולם להירגע, אנחנו נצביע מחדש.

מיכאל איתן: ובכן, מי שבעד יצביע בעד, מי שנגד – נגד, ויש גם אפשרות להימנע.

מיכאל איתן: נא להצביע.

מיכאל איתן: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה לבחור את חבר הכנסת ראובן ריבלין ליושב-ראש הכנסת – 90 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה לבחור את חבר הכנסת ראובן ריבלין ליושב-ראש הכנסת נתקבלה.

מיכאל איתן: ובכן התוצאה היא – 90 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

מיכאל איתן: רבותי חברי הכנסת, אני מבקש לחזור למקומות.

מיכאל איתן: עד שהם יחזרו אתם תוכלו בינתיים – רבותי חברי הכנסת, נא לשבת.

מיכאל איתן: אדוני היושב-ראש, אדוני, אני מבקש – עוד דקה.

מיכאל איתן: רבותי, אני מבקש מכולם לשבת במקום.

מיכאל איתן: אני מבקש פעם נוספת.

מיכאל איתן: חבר הכנסת בגין, חבר הכנסת בגין, חבר הכנסת בגין.

מיכאל איתן: חבר הכנסת בגין, אני פונה אליך בפעם הרביעית כבר.

מיכאל איתן: נא לשבת.

מיכאל איתן: רבותי חברי הכנסת.

מיכאל איתן: חבר הכנסת גפני, למה – – – חבר הכנסת בר-און.

מיכאל איתן: חבר הכנסת בר-און.

רוני בר-און: אני לא מכיר חבר הכנסת בר-און.

רוני בר-און: מחר – – –

מיכאל איתן: חבר הכנסת – – –

קריאה: השר רוני בר-און – עדיין.

מיכאל איתן: תסלח לי.

מיכאל איתן: השר רוני בר-און, נא לשבת.

רוני בר-און: אדוני שר האוצר.

מיכאל איתן: עד כאן.

רוני בר-און: כל אלה, תקרא להם שר, שר, שר.

מיכאל איתן: עד כאן.

מיכאל איתן: ובכן, חברי הכנסת, אני מזמין את יושב-ראש הכנסת הנבחר, ראובן ריבלין, לתפוס את כיסא יושב-ראש הכנסת, ובהזדמנות הזאת אני רוצה לאחל לו הצלחה.

מיכאל איתן: תוצאות הבחירות העידו שהוא המועמד הראוי.

מיכאל איתן: הוא זוכה להערכה רבה מכל חלקי הבית, ואני מאחל לו שה' יברך את דרכו, שתצלח דרכו כיושב-ראש הכנסת לתפארת כנסת ישראל, לתפארת מדינת ישראל.

מיכאל איתן: חבר הכנסת ריבלין, בבקשה.

מיכאל איתן: ובהזדמנות החגיגית הזאת אני מבקש להעביר לך את שרביט הניהול שקיבלתי משמעון פרס.

ראובן ריבלין: אוחילה לאל, אחלה פניו, אשאלה ממנו מענה לשון.

ראובן ריבלין: לאדם מערכי לב ומה' מענה לשון.

ראובן ריבלין: יהיו לרצון אמרי פי והגיון לבי לפניך, ה' צורי וגואלי.

ראובן ריבלין: אדוני ראש הממשלה, אדוני ראש הממשלה המיועד וראש האופוזיציה לעת עתה, חברתי יושבת-ראש הכנסת השבע-עשרה, שרים בהווה, שרים לעתיד, חברות וחברי הכנסת השמונה-עשרה, אורחים נכבדים, לפני שש שנים זכיתי לראשונה באמונכם, כאשר בחרתם אותי לכהונת יושב-ראש הכנסת השש-עשרה.

ראובן ריבלין: לקראת היום הזה שבתי לרגע אל הדברים שאמרתי אז, בהתרגשות רבה, בהתרגשות אמיתית, בדחילו וברחימו.

ראובן ריבלין: שבתי אל התקווה, אל תפילתי שלא תארע תקלה על-ידי, אל האמירה שלפיה הכנסת היא בית זכוכית, שיושביו עומדים בכל יום ויום מחדש למשפט הציבור, אל הקריאה לדיאלוג מכובד ומכבד, אך נטול מורך, עם הרשות השופטת, ואל דבריו של זאב ז'בוטינסקי במאמרו "על מיוריזציה", על כך ש"תמיד צריך לדאוג כי גם המיעוט ירגיש שהבית משותף, הוא גם ביתו שלו ולא מבצר של שונאיו ואויביו".

ראובן ריבלין: ושבתי, אחי ורעי, גם אל הימים הרעים של קיץ 2005, אל הימים שבהם סבור הייתי כי הנסיבות מחייבות אותי להביע כאן, ומכאן, את כאב הקריעה, למרות תפקידי ואולי דווקא בגלל תפקידי, כשבאוזני מהדהדת אזהרתו, שבועתו, של מנחם בגין, מן הימים שבהם טעמה הארץ מעט מטעם האיום של מלחמת אחים, ומצפוני מחייב אותי לעשות הכול כדי שלעולם לא נגיע לידי כך.

ראובן ריבלין: האמנתי אז, ואני מאמין בכך בכל לבי גם היום, כאשר הנני שב ומקבל מידכם בדחילו ורחימו שוב את הפיקדון – פיקדון הישיבה בראש הבית הזה, כי הכנסת הזה איננה רק בימה של טקסים, אלא זירת ויכוח המחלוקת וההכרעה.

ראובן ריבלין: המשנה במסכת תמיד מספרת, כי ברגלים נהגו שלא לדשן את המזבח, מפני שהוא נוי למזבח.

ראובן ריבלין: כלומר, ברגלים, כאשר הצטבר על המזבח אפרם של הקורבנות שהביאו עולי הרגל הרבים שבאו לעלות, להיראות, להשתחוות לפני אדון הכול, דווקא אז נמנעו מלפנות את האפר מעל המזבח, מפני שדווקא האפר הזה, השחור המלוכלך, שלכאורה אינו אלא הפסולת, דווקא הוא יפה למזבח יותר מכל קישוט, בהיותו מבטא נאמנה את תכליתו של המזבח, את תכליתה של העלייה לרגל ואת תכליתו של בית-המקדש כולו.

ראובן ריבלין: ובכן, האמנתי לפני שש שנים, ואני מאמין גם היום, כי המחלוקת, הוויכוח, הדיון הנוקב, ואף זעקת המחאה והתסכול של המיעוט, כל אלה יפים לבמה זו, יפים למליאה זו, טובים לה לכנסת מאלפי זהב וכסף.

ראובן ריבלין: אני מאמין כי לא נבחרנו כדי לשמש ניצבים, אלא כדי ליטול חלק פעיל, חלק מרכזי, במעשה הדמוקרטיה.

ראובן ריבלין: ומהו מעשה הדמוקרטיה?

ראובן ריבלין: ומה תכלית ישיבתנו כאן?

ראובן ריבלין: מספרת הגמרא בברכות דף ד' על הפסוק בתהילים "לדוד שמרה נפשי כי חסיד אני" – כך אמר דוד לפני הקדוש-ברוך-הוא: ריבונו של עולם, לא חסיד אני?

ראובן ריבלין: שכל מלכי מזרח ומערב יושבים אגודות אגודות בכבודם, ואני, ידי מלוכלכות בדם ובשפיר ובשליה כדי לטהר אשה לבעלה.

ראובן ריבלין: ובכן, חברי הכנסת, לא נבחרנו כדי לשבת אגודות אגודות בכבודנו; נבחרנו כדי ללכלך את ידינו בקשייו, בצרותיו, בזעקתו, בכאבו של הציבור ששלח אותנו.

ראובן ריבלין: אולי זה לא תמיד אסתטי, אולי זה לא תמיד נעים, ואולי יש הסוברים שזה לא ממלכתי, אבל זו האמת.

ראובן ריבלין: הבית הזה הוא ביתו של העם, לא של נבחרי העם, ואם בבית הזה על תפארתו לא יישמע קולו של העם, מה בצע לנו בו?

ראובן ריבלין: מה בצע לנו באולמותיו הממוזגים רחבי הידיים – האם רק כדי להיראות ולהראות את העושר, עושר כבוד מלכותנו ואת יקר תפארת גדולתנו?

ראובן ריבלין: ייעודו של הבית הזה הוא לעבודה, לכובד ראש ולשליחים אשר אינם שוכחים לרגע את שליחותם ואת שולחיהם.

ראובן ריבלין: אם תהיה זאת שאיפתנו, כפי ששאפו גם בכנסות הקודמות, אזי נשיב ימיו של הבית הזה כקדם.

ראובן ריבלין: אזי נשיב את איתנותו ואת עוצמתו של המשכן הזה בעיני העם; נשוב ונהיה אנחנו, שליחי העם, ראויים להכריע בשאלות שברומם של עם ומדינה.

ראובן ריבלין: ברשותכם, חברי הכנסת, אני רוצה להודות בשמי ובשם כולכם לחברתי, יושבת-ראש הכנסת השבע-עשרה, חברת הכנסת דליה איציק, אשר השכילה לגדל ולפאר את הכנסת כראוי למשכנה של הדמוקרטיה, ואת הכול עשתה בממלכתיות ובמכובדות רבה, כדי לרומם את הכנסת בעיני העם ולהשיב ימיה כבראשונה.

ראובן ריבלין: תודה מיוחדת לידידי-ידידנו, רעי-רענו, חבר הכנסת מיכאל איתן, אשר בששת השבועות שבהם ניהל את הכנסת ביד רמה הוכיח לכולנו שעדיין מצויים בקרבנו פרלמנטרים בעלי יכולת ושיעור קומה יוצאי דופן, ועל כך גאוותנו.

ראובן ריבלין: אסיים בתפילה הנאמרת במוסף ראש השנה ויום הכיפורים: אלוהינו ואלוהי אבותינו, היה עם פיפיות שלוחי עמך בית ישראל.

ראובן ריבלין: הורם מה שיאמרו, הבינם מה שידברו, השיבם מה שישאלו, ידעם איך יפארו, שלא ייכשלו בלשונם ולא יינקשו בשינונם ולא יבושו במשענם ולא ייכלמו בם שאונם ואל יאמר פיהם דבר שלא כרצונך, כן יהי רצון.

ראובן ריבלין: עכשיו לעבודה.

ראובן ריבלין: לפני שנעבור לסדר-היום, לישיבה המיוחדת של הכנסת לציון 30 שנה לחתימת הסכם השלום בין ישראל למצרים בכנסת, הודעה ליושב-ראש הוועדה המסדרת.

ראובן ריבלין: אדוני יושב-ראש הוועדה המסדרת, בבקשה.

גדעון סער: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, נתבקשתי על-ידי יושב-ראש סיעת העבודה להודיע כי במקום חבר הכנסת איתן כבל ישמש כחבר הוועדה המסדרת חבר הכנסת דניאל בן-סימון.

גדעון סער: לדעתי, צריך להצביע על ההודעה; זו חוות הדעת של היועצת המשפטית.

ראובן ריבלין: אם כך, קודם כול חשוב שנקיים את הוראות הייעוץ המשפטי.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, אני מעמיד להצבעה את הודעת יושב-ראש הוועדה המסדרת.

ראובן ריבלין: אני מבקש מכולם להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 3 בעד ההצעה – 67 נגד – 2 נמנעים – 2 ההצעה בדבר הרכב הוועדה המסדרת נתקבלה.

ראובן ריבלין: ובכן, 67 בעד, שניים נגד, שניים נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהודעת יושב-ראש הוועדה המסדרת אושרה.

ראובן ריבלין: נעבור לסדר-היום.

ראובן ריבלין: אדוני ראש הממשלה, מר אהוד אולמרט; מכובדי, עדיין ראש האופוזיציה וראש הממשלה המיועד בנימין נתניהו; שופט בית-המשפט העליון אליקים רובינשטיין; מבקר המדינה השופט מיכה לינדנשטראוס; חברי הכנסת בעבר ובהווה; מכובדי, זקן הסגל הדיפלומטי שגריר קמרון; מכובדי, שגריר מצרים ורעייתו הגברת נהלה רידא; מכובדי, שגריר ירדן; מכובדי, סגן שגריר מצרים; אדוני הציר הפוליטי בשגרירות ארצות-הברית; ראש מרכז מורשת מנחם בגין הרצי מקוב ואנשי המרכז כולם, עלי לציין כמה אנשים – את השופט אליקים רובינשטיין, יחיאל קדישאי, דן פתיר ומאיר רוזן, משתתפי מפגש קמפ-דייוויד הראשון, שבו השתתף ונטל חלק גם השופט רובינשטיין, אורחים נכבדים, היום אנו מעלים על נס את אחד המהלכים המדיניים המשמעותיים ביותר בתולדות מדינת ישראל, הסכם השלום עם מצרים, הגדולה במדינות ערב, שכנתנו מדרום.

ראובן ריבלין: היה זה הסכם שחולל שינוי של אמת, היה זה הסכם שעורר הדים והכה גלים, ולא בכדי.

ראובן ריבלין: היה זה הסכם אשר קולו נישא מקצה הארץ ועד קצה, לא רק משום שהיה נחשוני וסולל דרך, אלא הרבה בזכות גודל האישיות ועוצמת החזון שהקרינו שני המנהיגים באותה שעה, שאומנם היתה גדולה אך גם מעורפלת ומדאיגה.

ראובן ריבלין: בגין וסאדאת לא עשו את המובן מאליו באותם הזמנים.

ראובן ריבלין: מסיבה זו היה זה אחד מרגעי השיא של מנהיגותם ודבריהם מהדהדים.

ראובן ריבלין: (קטע מוקלט מנאומו של הנשיא אנואר סאדאת במליאת הכנסת ב-20 בנובמבר 1977 בשפה הערבית; להלן תרגום הדברים לעברית: שלום עליכם ורחמי האל.

ראובן ריבלין: אין זו מערכה שלי בלבד ולא של המנהיגים בישראל.

ראובן ריבלין: זוהי מערכה של כל אזרח ואזרח על אדמותינו כולנו.

ראובן ריבלין: – – – "ועמו אנו תמימים".

ראובן ריבלין: ואמת דברי האלוהים הגדול.

ראובן ריבלין: שלום עליכם.

ראובן ריבלין: קטע מוקלט מנאומו של ראש הממשלה מנחם בגין בטקס חתימת הסכם השלום בין ישראל למצרים, ב-26 במרס 1979: ("No more war, no more bloodshed, no more bereavement.

ראובן ריבלין: Peace unto you.

ראובן ריבלין: Shalom, salam forever.

ראובן ריבלין: "

ראובן ריבלין: ועדיין מהדהדים קולותיהם באוזנינו.

ראובן ריבלין: אני מתכבד להזמין את ראש ממשלת ישראל לשאת דברים.

אהוד אולמרט: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הרשה לי, כבוד יושב-ראש הכנסת ראובן ריבלין, בראשית הדברים, לברך אותך על בחירתך ליושב-ראש הכנסת.

אהוד אולמרט: היות שאינני חבר הכנסת, לא יכולתי להצטרף ל-90 חברי הכנסת שהצביעו עבורך.

אהוד אולמרט: אין ספק שזאת היתה הפגנה מכובדת ומעוררת כבוד של תמיכה של הכנסת, על מפלגותיה השונות, בבחירתך פעם נוספת לתפקיד יושב-ראש הכנסת.

אהוד אולמרט: אני משוכנע שאתה מצטרף אלי לדברי הברכה ליושבת-ראש הכנסת שכיהנה בכנסת הקודמת, הגברת דליה איציק, שמילאה את תפקידה בצורה שעוררה, גם כלפי הכנסת וגם כלפיה אישית, הערכה, כבוד וחיבה של כל הקהל העצום שמגיע לכאן מדי שבוע, ונדמה לי של עם ישראל כולו.

אהוד אולמרט: תודה רבה לך, הגברת דליה איציק, על הדרך המכובדת והראויה שבה כיהנת כיושבת-ראש הכנסת.

אהוד אולמרט: ולך, אדוני היושב-ראש, אומר: אתה כבר מתנהג כבקי ורגיל, ובצדק, כי זו לך הרי קדנציה שנייה – פעם נוספת שאתה נבחר ליושב-ראש הכנסת.

אהוד אולמרט: למיטב זיכרוני, בפעם הקודמת היה לך יותר קשה להיבחר – גם בסיעה ואולי גם בכנסת – מה שמוכיח שהניסיון הראשון אתך בהחלט עורר בקרב חברי הכנסת, בוודאי הוותיקים ואולי גם החדשים, רצון לראות אותך פעם נוספת יושב על הדוכן הרם הזה.

אהוד אולמרט: אני מאחל לך שתשלוט בכנסת ביד רמה ותנהיג את הכנסת באופן שיעורר כלפיה כבוד רב בקרב כל רואיה וכל שומעיה.

אהוד אולמרט: בהצלחה לך.

ראובן ריבלין: תודה רבה, אדוני.

אהוד אולמרט: אדוני היושב-ראש, ראש הממשלה המיועד בנימין נתניהו, שרים, חברי הכנסת, כבוד שגרירי מצרים וממלכת ירדן בישראל, נציגי הממשל של ארצות-הברית, מכובדי אורחי הכנסת, לפני 30 שנה, על מדשאת הבית הלבן, נעשתה היסטוריה.

אהוד אולמרט: ראש ממשלת ישראל מנחם בגין ונשיא מצרים אנואר סאדאת חתמו על חוזה השלום, ונשיא ארצות-הברית של אמריקה ג'ימי קרטר הוסיף את חתימתו כעד וכשושבין.

אהוד אולמרט: בגין פנה בנאומו אל סאדאת, שותפו לחתימה, בדברים הראויים להיאמר על בגין עצמו ולהדהד באוזני כל ראש ממשלה בישראל: "בעומדך מול פני שנאה ומשטמה הוכחת את קיומו של הערך האנושי המסוגל לשנות את ההיסטוריה – אומץ-לב אזרחי.

אהוד אולמרט: מצביא גדול אמר פעם: לעתים קשה יותר להוכיח אומץ-לב אזרחי מאשר עוז צבאי.

אהוד אולמרט: אתה הוכחת את שניהם.

אהוד אולמרט: אך עתה הוא הזמן לכולנו לגלות אומץ-לב אזרחי כדי להודיע לעמינו ולאחרים: לא עוד מלחמה; לא עוד שפיכות דמים; לא עוד שכול; שלום, סלאם – לעד".

אהוד אולמרט: אביב היה בארץ, וישראל לבשה חג ביום חתימת השלום.

אהוד אולמרט: אבל הבה נודה על האמת:

אהוד אולמרט: שום דבר לא ידמה ולא ישווה לתחושת ההתעלות שאפפה את אזרחי ישראל כשנה וחצי מוקדם יותר, בשעת ירידתו של אנואר סאדאת מכבש המטוס בנמל התעופה בן-גוריון, ובעומדו מול הדוכן כאן, במשכן הכנסת בירושלים.

אהוד אולמרט: אז באמת היינו כחולמים; אין ביטוי מדויק יותר לתאר את התחושה.

אהוד אולמרט: אך התחושה הזו, של התרוממות הרוח, לא היתה נחלת כולם.

אהוד אולמרט: האווירה הציבורית לאחר מלחמת יום הכיפורים לא היתה פשוטה, הרוחות סערו, אלפי חיילים נהרגו.

אהוד אולמרט: ראש הממשלה בגין החל את כהונתו עם ציפיות הפוכות לגמרי מאלה שהגשים בפועל לאחר מכן, עת צעד באומץ לשלום.

אהוד אולמרט: היו נימוקים רבים מדוע לא להסכים לשלום עם מצרים.

אהוד אולמרט: אמרו שהמחיר גדול וכואב מדי, טענו שמצרים היא אויב מסוכן שלא יעמוד במילתו, פרשנים ומומחים ניבאו כי ישראל תאבד את ביטחונה בדרום, ואת העומק האסטרטגי שלה.

אהוד אולמרט: קשה לשכוח את אמירתו של משה דיין, שותפו של בגין, אשר לפני תחילת תהליך השלום עם מצרים אמר: "עדיף שארם-א-שיח' ללא שלום מאשר שלום ללא שארם-א-שיח' ".

אהוד אולמרט: גם אני, כחבר כנסת צעיר, האמנתי בנימוקים הללו.

אהוד אולמרט: גם אני לפני 30 שנה חשבתי כי אין להסכים לחתימת הסכם השלום עם מצרים, בנסיבות כפי שהיו קיימות אז.

אהוד אולמרט: אצל בגין נפלה ההכרעה.

אהוד אולמרט: הוא החליט באומץ.

אהוד אולמרט: איני יודע מה חלף בראשו באותה העת, לא שוחחתי עמו לפני קבלת ההחלטה.

אהוד אולמרט: אני יכול רק לשער, כמי שישב בכיסא המייסר של ראש ממשלה, שמנחם בגין ידע בסתר לבו – גם אם לא חשף זאת בפני אדם, גם אם לא אמר זאת למקורביו – שיש רק דרך אחת לעשות שלום, לוותר על כל שטח סיני כולל שארם-א-שיח'.

אהוד אולמרט: אני מאמין שכאשר שלח בגין את משה דיין לפגישה עם יועצו של הנשיא סאדאת, הוא בעצם כבר החליט.

אהוד אולמרט: זהו הרגע המכונן.

אהוד אולמרט: זהו הרגע שבו מתעצבת היסטוריה.

אהוד אולמרט: לחלופין, היה זה גם יכול להיות הרגע שבו מתקבלת החלטה להמשיך ולדרוך במקום ולהחמיץ את ההזדמנות.

אהוד אולמרט: קווי דמותו של מנחם בגין סורטטו בהחלטיות ברורה, בהירה, כזו שלא ניתן לטעות בה.

אהוד אולמרט: רק כך ניתן להסביר החלטות אמיצות במישור הביטחוני – החלטות אשר הביאו לשורה של פעולות שסחפו את הדמיון, הגנו על עם ישראל והסירו מעליו איומים קיומיים.

אהוד אולמרט: היום, עם סיום תפקידי, ברור לי יותר מכול שהתכונה החשובה ביותר הנחוצה לראש ממשלה – כל ראש ממשלה – היא היכולת להחליט.

אהוד אולמרט: לראש ממשלה של מדינת ישראל נחוץ דבר נוסף – האומץ לקבל החלטות קשות.

אהוד אולמרט: העוז להכריע, גם בתנאים של חוסר ודאות.

אהוד אולמרט: חברי חברי הכנסת, חוזה השלום עם מצרים הוא אחד מההישגים האסטרטגים החשובים ביותר של מדינת ישראל.

אהוד אולמרט: החתימה על החוזה ניתצה באחת את הדעה הקדומה, שבה החזיקו רבים וטובים מקרב אזרחי המדינה, ואולי אף רוב רובם, שהשלום בין ישראל לערבים איננו אפשרי בדורנו והוא אולי חזון לאחרית הימים.

אהוד אולמרט: השלום היה לעובדה מוצקה מאז ועד היום.

אהוד אולמרט: תחת גבול עוין ודרוך לחידוש מעשי האיבה נמתח גבול שלום ארוך בין שתי הארצות, ויחסים דיפלומטיים וקשרים מדיניים אינטנסיביים מתנהלים בין הממשלות.

אהוד אולמרט: אזרחים ישראלים רבים פקדו את אתריה המונומנטליים של ארץ היאור וקווי תעופה ותחבורה יבשתית פתוחים לתנועה.

אהוד אולמרט: ועיקר העיקרים – קוימה ההבטחה "לא עוד מלחמה, לא עוד שפיכות דמים".

אהוד אולמרט: במבחנים רבים נבחן השלום בין מדינת ישראל למצרים, מנהיגת העולם הערבי, ונותר איתן: רצח סאדאת, זכרו לברכה; מלחמת לבנון הראשונה שבמהלכה כבש צה"ל בירה ערבית; ההתנגדות הכלל-ערבית והחרם על מצרים; האינתיפאדות; גל האיבה הפונדמנטליסטי האזורי מבית-מדרשה של טהרן, ועוד ועוד.

אהוד אולמרט: היו גם ימים של מתח, של חששות, של מחלוקות, אך השלום והאינטרס המשותף בו גברו על הכול.

אהוד אולמרט: יחסי ישראל-מצרים הם יחסים אסטרטגיים.

אהוד אולמרט: בלי השלום עם מצרים לא היה לנו הסכם שלום גם עם ירדן, ולא היו נפתחים השערים למשא-ומתן להסדר עם הפלסטינים ועם הסורים.

אהוד אולמרט: הטבו על שלום עם מדינת ישראל נשבר, והביטוי הממשי לכך כיום הוא החלטת הליגה הערבית על בסיס תוכנית השלום הסעודית.

אהוד אולמרט: שיתוף הפעולה ושותפות האינטרסים בין ישראל למצרים באים לביטוי באין-ספור מגעים דיפלומטיים, בשיחות אישיות ובפגישות רבות – בדרגי עבודה, בדרגים מיניסטריאליים ובדרג המנהיגים הרם ביותר, המתנהלות ברוח טובה וידידותית מאוד.

אהוד אולמרט: משברים נפתרו וחילוקי דעות יושבו בצורה ראויה.

אהוד אולמרט: מצרים, בהנהגתו האמיצה של נשיאה חוסני מובארק, ממלאת תפקיד מרכזי בהנהגת גוש המדינות הערביות המתונות המתנגדות לטרור ובהצבת סכר בפני חתירתה המסוכנת של אירן להגמוניה אזורית.

אהוד אולמרט: גם תפקידה הפעיל של מצרים במאמצים לנצירת האש במבצע "עופרת יצוקה" היה מועיל מאוד.

אהוד אולמרט: תיווכה במאמץ הגדול שעשתה ממשלת ישראל לשחרר את החייל גלעד שליט מוסיף להיות חיוני להצלחה, אשר, אין לי ספק, בוא תבוא, גם אם היא מתאחרת.

אהוד אולמרט: היום, ממרום 30 שנה, אנו חוזים בתוצאות החלטתו האמיצה של מנחם בגין לחתום הסכם שלום עם מצרים.

אהוד אולמרט: היום, לאחר שנות דור, אפשר להבין מהי משמעותה ההיסטורית של החלטה שקיבל מנהיג אשר בידו האומץ לקבל החלטות.

אהוד אולמרט: כך עלינו לראות את החלטתו של יצחק רבין בחתימה על הסכמי אוסלו ולאחר מכן בחתימה על הסכם השלום עם ירדן.

אהוד אולמרט: ההחלטה על תהליך אוסלו לא היתה קלה, אני בטוח בכך, וגם לה התנגדתי.

אהוד אולמרט: אף שהיתה כרוכה בלא-מעט בעיות, היא עדיין היתה מופת לאומץ לבו של מנהיג.

אהוד אולמרט: וכך, בדיוק באותה מידת אומץ אפשר לראות את החלטתו של קודמי, אריאל שרון, אשר החליט להיפרד מרצועת-עזה וליישם את תוכנית ההתנתקות, בניגוד מוחלט לכל דרכו הפוליטית-המדינית במשך שנים רבות.

מיכאל בן-ארי: הביאה עלינו מטח של "קסאמים".

אהוד אולמרט: נאמר לא אחת, גם שרון אמר זאת, כי "מה שרואים מכאן, לא רואים משם".

אהוד אולמרט: זו איננה כל האמת.

אהוד אולמרט: כשיושבים כאן, במקום שבו ישב ממחר , האחריות גוברת על שיקולים של נוחות.

אהוד אולמרט: כשנמצאים שם, השיקולים יכולים להיות אחרים.

אהוד אולמרט: כשנמצאים כאן, במקום המיוחד שבו יושב ראש ממשלה, האחריות הלאומית גוברת על כל שיקול אחר.

אהוד אולמרט: זהו המבחן.

אהוד אולמרט: זוהי נקודת ההכרעה.

אהוד אולמרט: זה מה שמבדיל פוליטיקאי ממדינאי גדול.

אהוד אולמרט: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, מכיוון שזהו אחד המעמדים האחרונים שבהם אשתתף בכנסת, אני מבקש להפנות את דברי הסיום למי שעומד בקרוב מאוד לרשת את מקומי, ראש הממשלה המיועד מר בנימין נתניהו.

אהוד אולמרט: אתה, מר נתניהו, מקבל עליך את האחריות הכבדה ואת הזכות הגדולה להנהיג את מדינת ישראל בתקופה גורלית ומכרעת.

אהוד אולמרט: אני מזכיר לך את הדברים שציטטתי מנאומו של מנחם בגין בעת חתימת חוזה השלום, על אומץ הלב האזרחי הדרוש כדי לשנות את ההיסטוריה.

אהוד אולמרט: אותו מנחם בגין, שפרש בשעתו מממשלת האחדות של גולדה בגלל הסכמתה ליוזמת רוג'רס, והכריז כי בפרישתו מכהונתו יעתיק את ביתו לנאות-סיני, הוא שוויתר על כל שטח סיני למען השלום.

אהוד אולמרט: זה אומץ לב אזרחי של מנהיג גדול.

אהוד אולמרט: הינך מדינאי רב-ניסיון.

אהוד אולמרט: קצרת הישגים וספגת גם מכאובים.

אהוד אולמרט: אין בלבי ספק כי אתה מגיע לתפקיד ראש הממשלה מצויד בפרספקטיבה רחבה הרבה יותר מזו שהיתה לך בעבר.

אהוד אולמרט: אין לי גם ספק בדבר נוסף:

אהוד אולמרט: בתקופת כהונתך תצטרך להתמודד עם מציאות שלא היתה בעבר, מציאות לא קלה, אולי יותר קשה מכפי שהכרנו בעבר.

אהוד אולמרט: פני אינם לוויכוח, וגם לא להתנצחות.

אהוד אולמרט: איני עומד לנהל ויכוח על מדיניות עתידית.

אהוד אולמרט: יש בינינו חילוקי דעות; מעולם לא הסתרנו אותם.

אהוד אולמרט: נפגשנו לא פעם לדבר עליהם בגילוי לב ובצורה פתוחה.

אהוד אולמרט: בדבר אחד אין בינינו חילוקי דעות: אתה תעשה את כל שנדרש, לפי אמונתך, כדי לחזק את עם ישראל ומדינת ישראל וכדי להביא את כולנו למחוזות שלום.

אהוד אולמרט: אני מאמין בכל לבי כי על מדינת ישראל להמשיך לחתור לשלום עם שכנותיה.

אהוד אולמרט: היום אני יכול לומר את מה שלא נתתי לו ביטוי מספיק לפני 30 שנה:

אהוד אולמרט: אין מדינה יהודית בלי רוב יהודי מוצק ומובטח לדורות, ואין רוב יהודי מובטח וצפוי בארץ-ישראל השלמה, המאוכלסת במיליוני פלסטינים שכמהים למדינה משלהם או יהיו מוכנים להשלים עם מדינה אחת לכל תושביה, יהודים כפלסטינים.

אהוד אולמרט: המסקנה ברורה: שתי מדינות לשני העמים.

אהוד אולמרט: אין חלופה.

אהוד אולמרט: אין התחכמות.

אהוד אולמרט: ההכרעה אם הציונות תמשיך להתגשם ולנצח במדינת ישראל, או, חס וחלילה, תאבד את זהותה ומהותה עם אובדן הרוב היהודי, היא בנפשנו.

אהוד אולמרט: אי-אפשר לברוח ממנה.

אהוד אולמרט: חזון שתי המדינות מקובל על ארצות-הברית, על האיחוד האירופי, על מדינות ערב ועל הקהילייה הבין-לאומית כולה, חוץ מאויבי השלום וארגוני הטרור.

אהוד אולמרט: עתידה של מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית – ואין כלל קיום למדינה יהודית שאיננה דמוקרטית – תלוי בהגשמת החזון הזה.

אהוד אולמרט: אסור לנו, כעם, להחמיץ את ההזדמנות ההיסטורית למימוש חזון שתי המדינות לשני העמים בתמיכה בין-לאומית מסיבית.

אהוד אולמרט: זה אפשרי.

אהוד אולמרט: חלק גדול מהדרך נעשה.

אהוד אולמרט: ממלאת-מקום ראש הממשלה ציפי לבני ואני הגענו עם הפלסטינים עד למפתן ההכרעה, נותרו עדיין פערים, שלפי דעתי ניתנים לגישור ולפתרון.

אהוד אולמרט: המהלך המדיני האינטנסיבי היה פרי יוזמתנו, על יסוד האינטרס הלאומי הקיומי, ולא תוצאה של לחץ חיצוני או כניעה לתכתיב.

אהוד אולמרט: לו ניתן לנו הזמן, אני מאמין כי יכולנו להציג הסדר מוסכם לאישור הממשלה והכנסת.

אהוד אולמרט: ההכרעה לא קלה ולא פשוטה.

אהוד אולמרט: מדובר בפשרה דרמטית כואבת וקורעת לב, אבל הכרחית.

קריאה: שהעם אמר לה לא.

אהוד אולמרט: זה נכון לגבי הפלסטינים וזה נכון גם לגבי הסורים.

אהוד אולמרט: כך אני מאמין, וכך פעלתי בקיום הדיאלוג הבלתי-ישיר עם סוריה.

אהוד אולמרט: גם ראשי ממשלות קודמים הבינו זאת ופעלו בערוץ זה.

אהוד אולמרט: גם אתה עצמך פעלת בכיוון זה, ואתה ראוי לברכה על כך, ולא לגינוי.

אהוד אולמרט: אך כדי להגיע לשלום שיביא לשינויים הגיאו-פוליטיים האסטרטגיים עם סוריה צריך גם כאן להשלים עם ויתור כואב, שובר לב.

אהוד אולמרט: זאת הברירה שבה נצטרך להכריע.

אהוד אולמרט: זו הברירה שאתה, יותר מכל אדם אחר, תצטרך להכריע בה.

אהוד אולמרט: הדברים ידועים.

אהוד אולמרט: עמדנו על סף כניסה למשא-ומתן ישיר עם הסורים.

אהוד אולמרט: את כל הפרטים קיבלת, ועוד תקבל.

אהוד אולמרט: הנתונים לפניך.

אהוד אולמרט: קח את היוזמה לידיך באומץ, אל תירתע, וההיסטוריה תכיר לך טובה.

אהוד אולמרט: אני מאחל לך ולממשלתך, מעומק הלב, הצלחה.

אהוד אולמרט: הצלחת

אהוד אולמרט: כם היא הצלחתנו, הצלחתה של מדינת ישראל כולה.

אהוד אולמרט: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני מתכבד להזמין את ראש הממשלה המיועד, חבר הכנסת בנימין נתניהו.

בנימין נתניהו: אדוני, ידידי וחברי יושב-ראש הכנסת ראובן ריבלין, ברכות על בחירתך לתפקיד היושב-ראש.

בנימין נתניהו: אין בבחירה הזאת הפתעה.

בנימין נתניהו: נבחרת פה-אחד, מתוך היגיון ותקווה, ואני מרשה לעצמי להוסיף דבר נוסף – מתוך חיבה; חיבה עמוקה שרוחשים לך חברי הבית על תפקודך בתפקיד זה בפעם הקודמת, ועל תפקודך במהלך השנים כאיש ציבור, כפרלמנטר, כמנהיג בישראל וכאדם.

בנימין נתניהו: וכל הסגולות האלה יעמדו לך בכהונה הזאת ובהמשך הדרך, אני בטוח.

בנימין נתניהו: אני מבקש לשלוח תודה וברכה ליושבת-ראש הכנסת היוצאת, דליה איציק, על השירות הנאמן שנתת – לא רק לכנסת, אלא גם למדינה; היינו הך.

בנימין נתניהו: עשית זאת בצורה יוצאת מן הכלל, מעוררת כבוד וגם יוצרת סטנדרטים.

בנימין נתניהו: הרבה תודה והרבה ברכה גם לך בהמשך.

בנימין נתניהו: אדוני ראש הממשלה אהוד אולמרט, עוד תהיה לנו ודאי שהות לסכם את שירותך ותרומתך כראש הממשלה, אבל אני יכול לומר במעמד זה שני דברים: בל יפקפק איש ברצונך האמיתי והכן להשיג שלום כולל למדינת ישראל, ובל יפקפק איש באומץ לבך בקבלת החלטות שהיו נחוצות כדי להבטיח את ביטחוננו.

בנימין נתניהו: אני שותף לקביעתך שאומץ לב הוא התכונה החשובה ביותר למנהיגות.

בנימין נתניהו: הרומאים נהגו לומר שאומץ לב הוא התכונה החשובה ביותר, כי הוא מבטיח את שאר הסגולות.

בנימין נתניהו: בהעדר אומץ לב, מה תועיל חוכמה, ומה יועילו תכונות אחרות, אם ברגע המכריע לא יבואו לידי ביטוי?

בנימין נתניהו: ועל כן, יש לך תרומה חשובה ויש לך גם אומץ לב מוכח.

בנימין נתניהו: אדוני שופט בית-המשפט העליון השופט אליקים רובינשטיין, שעשה רבות לממש את ההסכם שאנו מציינים ביום זה; מבקר המדינה מיכה לינדנשטראוס; נציגי ממשלת ארצות-הברית, שבלא חסותם ופעולתם ספק אם החוזה הזה היה נחתם, וגם אם היה נחתם, ספק אם היה מגובה באותן תמיכות מורליות, פוליטיות וחומריות שמלוות אותנו מאז, תמיכות שהן כל כך חשובות לביסוס השלום ולהרחבת מעגל השלום.

בנימין נתניהו: אורחים נכבדים, חברי הכנסת, השלום בין ישראל למצרים שינה את ההיסטוריה והוכיח שאכן אפשר לכתת חרבות לאתים.

בנימין נתניהו: הסכם השלום עם המדינה החשובה בעולם הערבי שינה את פני המזרח התיכון ויצר את השותפות היסודית בין שוחרי השלום באזור.

בנימין נתניהו: השותפות הזאת רק הלכה והתחזקה במהלך השנים, ובייחוד בשנים האחרונות, לנוכח עלייתו של גל רדיקלי, דורסני ואלים שמאיים על כולנו, ועל כן אפשר בפירוש לומר שזוהי נקודת ציון לא רק בתולדות המזרח התיכון אלא בתולדות ההיסטוריה המודרנית.

בנימין נתניהו: השותפות – הכניסה של מצרים למעגל השלום, ואחר כך של ירדן, שנציגיהן נמצאים כאן היום, ואני מברך אותם – היא כניסה לרגע מכונן ומחולל, ואולי אחד הביטויים הדרמטיים ביותר בתפנית הזאת התרחש מעל הבמה הזאת במקום הזה.

בנימין נתניהו: כך פנה ראש ממשלת ישראל מנחם בגין ז"ל אל נשיא מצרים אנואר סאדאת בעת שניצבו כאן, שניהם, על במת הכנסת בירושלים: "אדוני נשיא מצרים", אמר בגין, "אנחנו מבקשים שלום מלא, אמיתי, תוך התפייסות מוחלטת בין העם היהודי והעם הערבי".

בנימין נתניהו: 30 שנה חלפו, דור הלך ודור בא, והדברים נכונים היום כמו ביום אמירתם.

בנימין נתניהו: אומץ לבם, חוכמתם וחזונם של שני האישים הללו, מנחם בגין ואנואר סאדאת, הפכו לפני 30 שנה את הבלתי-אפשרי לאפשרי.

בנימין נתניהו: קריאתו ההיסטורית של סאדאת, "לא עוד מלחמה", דיברה אל לבם של כל הישראלים, ואכן צדק ראש הממשלה אולמרט, זה היה רגע מרגש, שאיש מאתנו לא ישכח.

בנימין נתניהו: הקריאה הזאת הביאה לכך שאזרחי ישראל היו מוכנים לעשות ויתורים נדיבים ומרחיקי לכת למען השלום.

בנימין נתניהו: ידידי, האמת היא שבכל פעם שישראל עומדת מול מנהיג ערבי שמחויב בכנות לשלום, היא נוהגת בדרך זו, בין אם מדובר בנשיא מצרים סאדאת ובין אם מדובר במלך ירדן חוסיין, בין אם זו ממשלת הליכוד בראשות מנחם בגין ובין אם זו ממשלת העבודה בראשות יצחק רבין.

בנימין נתניהו: הישראלים מזהים שלום-אמת ברגע שהוא ניצב לפניהם, ומוכנים ללכת מרחק רב למענו.

בנימין נתניהו: העם בישראל חותר לשלום, חולם על שלום, כמה לשלום.

בנימין נתניהו: השאיפה הגדולה לשלום והנכונות לפעול למענו בכל לב היתה קיימת בעמנו תמיד, ושלא יהיה ספק – שאיפה זו שרירה וקיימת גם היום במלוא עוצמתה.

בנימין נתניהו: רק מי שטעם את טעמה המר של המלחמה, ואת היגון הנורא של השכול, יכול להבין את מלוא חשיבותו של השלום.

בנימין נתניהו: הממשלה שאני עומד להקים תעשה הכול – כל שביכולתה – כדי להשיג שלום צודק ובר-קיימא עם כל שכנינו ועם כלל העולם הערבי.

בנימין נתניהו: כל אחד משכנינו שיהיה מוכן באמת ללכת לשלום ימצא את ידנו מושטת לקראתו.

בנימין נתניהו: לפני 30 שנה הוכיח אנואר סאדאת שהוא באמת מחויב לשלום.

בנימין נתניהו: הוא בחר בפיוס, הוא נטש לצמיתות את דרך המלחמה.

בנימין נתניהו: הוא לא דיבר שלום בעודו מתכונן בסתר למלחמה; הוא לא ניהל משא-ומתן עם ישראל בעודו מעניק מקלט לארגוני טרור.

בנימין נתניהו: הוא דיבר על תקווה לעתיד חדש ושונה למצרים ולישראל, על דאגה לשלום חייהם של מצרים וישראלים כאחד.

בנימין נתניהו: הוא התכוון למה שהוא אמר, מלה במלה.

בנימין נתניהו: הוא, אגב, אמר את הדברים גם במצרים, מול קהלים עוינים, מול הקהלים העוינים ביותר, הקיצוניים ביותר – אותם דברים שאמר כאן.

בנימין נתניהו: אבל בסופו של דבר השלום אינו נבחן רק בהצהרות או בנאומים, חשובים ככל שיהיו.

בנימין נתניהו: מבחנו האמיתי של השלום הוא בעמידותו, והשלום עם מצרים הוכיח את איתנותו ויציבותו בסערות הזמן.

בנימין נתניהו: הוא לא התערער כהוא-זה מול מלחמות אזוריות, מול נחשולי טרור ומול שינויים עולמיים, ואף לא מול שינויי ממשלות, לא כאן ולא שם.

בנימין נתניהו: ההסכם, שיש שחששו שיהיה קצר-מועד, הוכיח שהוא קבוע, מוצק ובלתי הפיך.

בנימין נתניהו: ואני שואל, ידידי חברי הכנסת, מהו סוד כוחו של השלום הישראלי-מצרי?

בנימין נתניהו: לדידי התשובה ברורה: קיומו של השלום משרת את האינטרסים העמוקים ביותר של שתי המדינות.

בנימין נתניהו: הוא מבטיח לא רק את ההווה, הוא מבטיח את עתיד ילדינו ואת עתיד הדורות הבאים של שני העמים.

בנימין נתניהו: אנחנו מקווים שהשלום עם מצרים יעמיק שורשים, שהוא יצמיח ענפי ברכה, שהוא ירחיב אופקים.

בנימין נתניהו: נכון, היינו שמחים לו התהדקו הקשרים עוד יותר, וקודם כול בתחום הכלכלי – ואני מאמין שאפשר לעשות רבות בתחום זה – אבל היום אנחנו מציינים שלושה עשורים ללא שפיכות דמים, ללא קרבות, ללא אובדן חיים, וזה הישג כביר.

בנימין נתניהו: ב-1956 הדבקנו, כילדים, חלונות נגד סכנת ההפצצות, וב-1967 ליווה העם כולו את הלוחמים בפרדסים, בחוצות הערים, במחנות, בצאתם לקרב.

בנימין נתניהו: ב-1973 ראינו את הבזקי פצצות התאורה ושמענו את רעם התותחים מעל גדות תעלת סואץ.

בנימין נתניהו: התאבלנו על חברים לנשק שנפלו והשתתפנו בסבל הנורא של המשפחות שאיבדו את היקר מכול.

בנימין נתניהו: כך היה בישראל, ובדיוק כך היה גם במצרים.

בנימין נתניהו: היום אנחנו מציינים שלושה עשורים של שקט, של שלווה, ועל השינוי ההיסטורי הזה צריך לברך בכל לב.

בנימין נתניהו: אני רוצה לשלוח שוב ברכות מקרב לב לעם המצרי ולנשיא חוסני מובארק, שממשיך בדרך השלום.

בנימין נתניהו: אני מבקש שנציין את הרגע הזה בכך שנחזור בדמיוננו אל אותו מפגש היסטורי, מעל במה זו של הכנסת, בין נשיא מצרים לראש ממשלת ישראל.

בנימין נתניהו: מי ייתן שגם אנו נתברך ברוחם של שני מנהיגים דגולים אלה ונקבל על עצמנו לחתור בשקידה, ללא לאות, לכך שגם עם שכנינו האחרים יתגשם חזונם הנשגב לשלום.

ראובן ריבלין: תודה רבה לראש הממשלה המיועד, חבר הכנסת בנימין נתניהו.

ראובן ריבלין: אני מזמין את שרת החוץ ציפי לבני.

ראובן ריבלין: בבקשה, גברתי.

ציפי לבני: מכובדי, כבוד יושב-ראש הכנסת הנבחר רובי ריבלין, גם אנחנו, האופוזיציה העתידית שבכנסת הזאת, תמכנו בך היום, מתוך מה שאתה מייצג.

ציפי לבני: לא מתוך המפלגה שאתה מייצג, אלא מתוך מה שאתה מייצג כאדם, ומתוך ידיעה כי תנהג ממלכתיות בתפקיד הזה, שניתן לך, מתוך ראיית טובת הכנסת, מתוך ראיית טובת העם.

ציפי לבני: הרבה הצלחה, בשם כולנו.

ציפי לבני: יושבת-ראש הכנסת היוצאת, חברת הכנסת חברתי דליה איציק, היום הזה – גם סוג של פרידה ממך, בתפקידך כיושבת-ראש הכנסת, תפקיד שמילאת והבאת הרבה כבוד והערכה לבית הזה, למה שהוא מייצג.

ציפי לבני: נהגת קלה כחמורה בכל דבר, כדי לשמור על כבודו, כבודנו, כבוד העם הזה, ואת כל זה עשית עם מלא אהבה לעם ישראל, שידע גם להחזיר לך אהבה, וימשיך לעשות את זה בכל תפקיד שתהיי בו.

ציפי לבני: אדוני ראש הממשלה היוצא, מר אהוד אולמרט, וואו, איזה נאום.

ציפי לבני: מנהמת לבך דיברת היום.

ציפי לבני: רצית לומר ולשתף בדברים שהיום הם מובנים מאליהם – לך – ואולי באמת לא היו מובנים מאליהם לפני הרבה מאוד שנים.

ציפי לבני: מתוך נהמת לבך זעקת את אשר לא היה סיפק בידך – בידינו אולי – לעשות, וזה יקרה; זה יקרה, כי יש דברים שחייבים לקרות לעם הזה, כמעט לא משנה מי יהיה בתפקיד או מתי זה יקרה – זה יקרה.

ציפי לבני: תודה.

ציפי לבני: כבוד ראש הממשלה המיועד מר בנימין נתניהו, כבוד שגריר מצרים בישראל, כבוד שגריר הממלכה ההאשמית של ירדן בישראל, חברי כנסת יקרים, התכנסנו כאן כדי לציין 30 שנה להסכם השלום בין ישראל למצרים.

ציפי לבני: כשאנחנו חושבים – כשכל אחד חושב – על שלום עם מצרים, עולות לנגד עינינו שתי תמונות; האחת היא כמובן תמונתו של נשיא מצרים המנוח אנואר סאדאת נוחת בישראל, והשנייה היא התמונה המשותפת של ראש ממשלת ישראל המנוח מנחם בגין, נשיא מצרים אנואר סאדאת ונשיא ארצות-הברית לשעבר משלבים ידיים, מחזיקים זה ביד זה, מבטיחים לשנות את פני המזרח התיכון כולו.

ציפי לבני: אלה התמונות שאנחנו רואים כשנאמרות המלים "שלום עם מצרים", ובאוזנינו מייד מהדהדות המלים ששמענו גם כאן: "לא עוד מלחמה, לא עוד שפיכות דמים", בקולו – באנגלית – של ראש הממשלה מנחם בגין, נושא את המלים האלה כהבטחה, כתפילה, כדבר אפשרי.

ציפי לבני: הביקור של הנשיא סאדאת בישראל, וחתימת הסכם השלום לאחר אותו ביקור, הם לא רק שתי נקודות בזמן שנתפסו במה שאנחנו קוראים: "פוטו של צלמים", איזה אירוע חד-פעמי שקרה בחיי שתי מדינות.

ציפי לבני: תהליך מהסוג הזה – לפני שקורות התמונות האלה – צריך תהליך עמוק, שמתחיל קודם כול במנהיגות, ומתחיל קודם כול בשקט, בנבכי נפשו של מנהיג, טרם קבלת ההחלטה, טרם קבלת ההכרעה, טרם ההתמודדות עם תוצאות ההחלטה הפנימית שחייבת להבשיל בכל מנהיג טרם הגעה לשלב הזה.

ציפי לבני: והיום, אולי יותר מתמיד, אני חושבת על השאלה הזאת – מה בעצם נדרש ממנהיגות כדי לגשר על פערים כל כך עמוקים בין אומות ובין עמים, כדי להושיט יד לשלום, כדי לייצר את אותו אירוע היסטורי ואותו כוח, שכולל גם את המחיר הנדרש – ובצד הרווח תמיד יהיה לשלום גם מחיר, ברמה הלאומית, ולעתים גם ברמה האישית; זה יכול להיות כאב הקריעה מארץ, או כאב הקרע החברתי שכל תהליך כזה יכול להביא.

ציפי לבני: והחתירה לשלום לא צריכה לבוא רק מתוך אימי המלחמה – התובנה הזאת; מתוך ימי המלחמה יכול לבוא שלום, אבל המחויבות של הנהגה "לחשוב שלום" היא גם בימים שקטים לכאורה; גם בימים שבהם על פני השטח נראה שקט, המחויבות של הנהגה היא לראות מה קורה מתחת לפני השטח, אם אותו חומר נפץ שכבר הביא למלחמות בעבר ישנו שם, אותו דבר שיכול להתפוצץ לנו בפנים יום אחד – ואנחנו יכולים לזהות אותו בזמן, ולנטרל אותו לפני שזה קורה – לפתוח בתהליך ולסיים אותו לפני שנצטרך לחוות את אימי הקרבות הבאים.

ציפי לבני: והתפקיד של הנהגה זה לא רק לשאוף לימי שקט שבריריים, אלא לשלום שהוא אמיתי ובר-קיימא, ומבחנו ודאי על ציר של זמן, אבל הוא צריך להתחיל מתישהו.

ציפי לבני: על כל הנהגה לחתור בראש ובראשונה לשלום, לא כססמה, לא כמלים שאין להן כיסוי.

ציפי לבני: שלום הוא גם לא כפייה מבחוץ.

ציפי לבני: שלום הוא לא כי מכריחים אותנו או כי יש קהילה בין-לאומית שרוצה שלום.

ציפי לבני: זה קודם כול האינטרס שלנו, זאת השאיפה של העם הזה, והחובה של הנהגה לתת לו, עוד לפני שאנחנו מסתכלים על לחצים מבחוץ.

ציפי לבני: והוא צריך להתחיל קודם כול כשאיפה אמיתית וכנה, כשאיפה אישית כנה ואמיתית של הנהגה.

ציפי לבני: ורק לאחר שמנהיג מגיע לתובנה הזאת, רק אז, הוא צריך לבחון את אותם אינטרסים לאומיים נוספים – ותמיד קיימים אינטרסים לאומיים חשובים, הכרחיים, קריטיים לקיומו של העם – אבל לא לראות אותם לעולם כמכשול בדרך לשלום, אלא לראות כיצד אותם אינטרסים לאומיים מקבלים ביטוי בתהליך השלום ובהסדר, כי בסופו של דבר השלום צריך לתת ביטוי מלא לאותם אינטרסים לאומיים.

ציפי לבני: ועוד הרבה לפני שהשלום זוכה לתמיכה מבית, ועוד הרבה לפני שהשלום מקבל ביטוי של פרסי נובל, על כל הנהגה להתמודד גם עם מאבק פנימי, בבית פנימה, ועל כל מנהיג לגלות נכונות להתעמת עם תומכיו, להסתכן בכך שתומכיו יהפכו ליריביו, להיות נכון להתמודד עם ביקורת ולעשות כמובן את המירב כדי לשכנע בצדקת דרכו.

ציפי לבני: רק חשוב לומר משהו על העם, כי גם אם המאבק על השלום נדרש כהכרעה פנימית קשה וכואבת ואחרי ויכוחים קשים ומרים, אי-הסכמות לעולם אין פירושן כי העם לא תומך בשלום או כי הוא לא רוצה בשלום.

ציפי לבני: כל עם שואף לשלום, אלף מונים העם בישראל, שלא ידע רגע אחד של שלווה בארצו – לפני הקמת מדינת ישראל ולאחר הקמתה.

ציפי לבני: המאבק לשלום והוויכוח עליו מתחייבים לא משום שלא כולם חולמים על השלום, אלא משום שלא כולם מאמינים שהשלום אפשרי.

ציפי לבני: משום שיש כאלה שחושבים שמחירו גבוה מדי – ויש לו מחיר – ויש כאלה שחושבים שהסיכונים גדולים מדי, וכל המכשולים האלה, תאמינו לי, הם נימוקים טובים, הגיוניים, משכנעים, ולמי שלא משוכנע דיו כל אלה יכולים להיות נימוקים ראויים – או תירוצים לא ראויים – למי שמוכן להרים ידיים במאבק על השלום.

ציפי לבני: ויש עם שרוצה שלום וחולם שלום, וצריך גם מנהיגות שמחויבת לו.

ציפי לבני: ובאזור הזה, ובמדינה הזאת, אנחנו לא יכולים להרשות לעצמנו את המותרות של מנהיגות שהרימה ידיים בדרך לשלום.

ציפי לבני: מנחם בגין ואנואר סאדאת עברו את כל הדרך שנדרשה מהם אישית, וגרמו לנו, כעמים, לעבור את מה שנתפס אז כבלתי אפשרי והיום הוא מובן מאליו לכולם.

ציפי לבני: היום כולנו מדברים על אותן תמונות, על אותם רגעים היסטוריים – של הקולות, של התמונות, של הרגעים – אבל הייתי רוצה שהאסוציאציה אצל שני העמים – שהמלים "שלום עם מצרים" – שלא נצטרך לחזור אחורה 30 שנה, לא נצטרך לראות מנהיג יורד ממטוס, אלא שהמלים האלה יהיו חוויה יומיומית של ישראלים, שהחוויה היומיומית שלהם היא ביקור, היא טעמים, היא ריחות, היא מאכלים, היא חברים – ולהיפך; הייתי רוצה שהחוויה המצרית של שלום עם ישראל לא תהיה פחד, וחשש וכעס – עדיין, אלא גם מזכרות מביקור בתל-אביב ובירושלים ומספרי טלפון של חברים כאן – ואנחנו רחוקים מלהיות כאן.

ציפי לבני: עדיין.

ציפי לבני: תפקיד של הנהגה הוא לא רק להגיע לנקודה שבה חותמים על הסכם שלום, אלא לתרגם אותו גם אחר כך למשמעות יומיומית, כי אחרת הוא חוזר להיות דבר שברירי יותר מהרצוי, דבר שאפשר לסכן אותו, דבר שהעמים פחות מחויבים לו מכפי שהיינו רוצים.

ציפי לבני: השלום בין ישראל למצרים, מנהיגת העולם הערבי, והיחסים בין שתי המדינות הם בעלי חשיבות אסטרטגית לשני הצדדים.

ציפי לבני: אני מאמינה בכל לבי – למרות מה שאמרתי על מה שהייתי רוצה לראות את התכנים שלו היום, ולמרות חלק מהקשיים, הקשרים בין שתי המדינות חזקים – והיום יותר מתמיד.

ציפי לבני: ברמה האזורית אין ספק בדבר תפקידה החשוב של מצרים, בהנהגה האמיצה של הנשיא מובארק, שמשמשת ציר מרכזי במאמצים להשגת שלום גם בין ישראל לבין הפלסטינים, והעולם הערבי כולו, כמו במאמץ, שכולנו מקווים שיישא פרי, לשחרור גלעד שליט.

ציפי לבני: רבותי, לסיכום: היום, בכל מה שקשור ליחסי ישראל-מצרים, לשלום בין ישראל למצרים, התפקיד של ההנהגה הנוכחית הוא לא רק להתענג על תמונות מן העבר, אלא לצקת בו תוכן שהוא הרבה מעבר לפגישות, לשיחות ולתובנות בין ההנהגות – להפוך אותו לדבר מה ששני העמים חולקים, כי זאת הדרך היחידה שבה נוכל להבטיח את עתידו של העם – של שני העמים – את עתידו של האזור כולו, ומכאן להמשיך הלאה ולעשות את מה שלא היה מובן מאליו אז – את מה שבעיני מובן מאליו וצריך להיות הכרחי ונדרש – גם במסלולים אחרים עם שכנים אחרים באזור הזה.

ציפי לבני: תודה.

ראובן ריבלין: תודה לשרת החוץ ציפי לבני.

ראובן ריבלין: אני מתכבד להזמין את ראש הממשלה לשעבר ושר הביטחון אהוד ברק.

אהוד ברק: יושב-ראש הכנסת רובי ריבלין, אנחנו מצרפים גם את ברכותינו שלנו ומאמינים שתדע לנווט את הבית ברוח המחלוקת לשם שמים שסופה שתתקיים.

אהוד ברק: היושבת-ראש היוצאת דליה איציק, באמת היטבת לעשות, עם כל הלב ומכל הלב, הבאת הרבה כבוד לבית, והרבה הכרת תודה, הוקרה ואהבה אלייך.

דליה איציק: תודה.

אהוד ברק: כבוד ראש הממשלה, ראש הממשלה המיועד, שגריר הרפובליקה הערבית של מצרים, שגרירים, חברי הכנסת, יום חתימת חוזה השלום בין ישראל למצרים, 26 במרס 1979, הוא ללא ספק אחד הימים היותר חשובים בתולדותיה של מדינת ישראל.

אהוד ברק: כל מי שכבר עמד אז על דעתו ודאי זוכר את 19 בנובמבר 1977, יום שבו נשמע לרגע משק כנפי ההיסטוריה, הרגע שבו נחת מטוסו של אנואר סאדאת בנמל התעופה בן-גוריון, הרגע שבו הופיעה דמותו – המוכרת ממרחק – בדלת המטוס לקול תרועת חצוצרות, אחרי לחיצת היד עם ראש הממשלה מנחם בגין – שללא מנהיגותו הרואה למרחוק, גם בתוך כאבו שלו – לא היינו מגיעים אל הרגע הזה, המפגש עם צמרת המדינה על משטח האספלט, הישיבה והנאום כאן בכנסת ישראל, הרגע – או הרגעים שבהם צבטנו כולנו את עצמנו כדי להשתכנע שזו מציאות ולא הזיה.

אהוד ברק: במהלך ביצוע הסכם השלום שנחתם 16 חודש מאוחר יותר פינתה ישראל את כל שטח סיני, עד לגבול הבין-לאומי, לרבות היישובים שהוקמו בפתחת-רפיח ובמרחב-שלמה.

אהוד ברק: יחסים דיפלומטיים מלאים נקשרו בין שתי המדינות, הגבול נפתח – תיירים ישראלים נפעמים שוטטו באתרי מצרים שעד אז ראו רק בתמונות, והתקוות הרקיעו שחקים.

אהוד ברק: לימים התברר כי הציפייה לפעמי המשיח היתה מוקדמת מדי; סאדאת נרצח, מבצע "שלום הגליל" פרץ, והשלום התברר כשלום קר.

אהוד ברק: עם כל זאת, השלום עם מצרים נותר איתן ויציב, ושרד מאז את כל הסערות, התהפוכות ומעשי האיבה והטרור שחווינו בשלושת העשורים שחלפו.

אהוד ברק: נכון, זה לא שלום שכולו גן של ורדים, לא שלום שבו העמים נופלים זה על צווארו של זה, אבל זה שלום – שלום של ממש, בראש ובראשונה במובן החשוב מכול, של לא-מלחמה, אבל גם הרחק מעבר לכך.

אהוד ברק: יחד עם רבים מהמבוגרים יותר שבין חברי הבית לחמתי מול המצרים בשדה הקרב בששת הימים, ושוב בהתשה, ושוב במלחמת יום הכיפורים.

אהוד ברק: איבדנו שם רבים מטובי רעינו.

אהוד ברק: הלוחמים המצרים איבדו רבים עוד יותר מרעיהם.

אהוד ברק: בשני הצדדים לא ידענו אז אם ומתי יהיה שלום.

אהוד ברק: אך שלום עושים עם אויבים, ותפקידה של מנהיגות מדינית הוא לאזור את האומץ לקבל הכרעות ואת הכוח לבצע אותן, לא רק לדבר עליהן.

אהוד ברק: זהו שלום שאין ערוך לחשיבותו האסטרטגית ולחיסכון במשאבים שהוא אפשר לנו לאורך 30 שנה.

אהוד ברק: זהו שלום שהוא עמוד התווך ומקור הלגיטימציה לשלום האזורי שמדינת ישראל מייחלת לו, שלום ששני כתליו – המצרי והירדני – כבר עומדים על תלם, אך השלמת בניינו וביסוסו עודנה ממתינה למנהיגות ברוכת עוז וחזון על-פי המופת שהציבו לנו מנחם בגין ואנואר סאדאת ויצחק רבין והמלך חוסיין עליהם השלום.

אהוד ברק: בטוחני שהבית הזה, רובו ככולו, יצטרף אלי בהבעת הוקרה והערכה לנשיא מצרים חוסני מובארק, שהיה שותף, כסגן הנשיא, ליוזמת קודמו ושמר אמונים למורשתו.

אהוד ברק: קיומו וביצורו של השלום בין ישראל למצרים כאבן יסוד אסטרטגית, על אף התנגדות פנימית וחיצונית חזקה, הם תעודת כבוד לנשיא מצרים ולממשלתה ולאומה המצרית הגדולה כולה.

אהוד ברק: חברי הכנסת, עם שוחר שלום אנחנו, וראוי כי ידריכנו תמיד הצו: בקש שלום ורודפהו.

אהוד ברק: אבל למדנו גם כי לשלום דרוש שותף.

אהוד ברק: אנואר סאדאת היה אחד ויחיד.

אהוד ברק: לצערנו, ערפאת לא היה סאדאת וחאפז אל-אסד לא היה סאדאת.

אהוד ברק: ממשלת ישראל בראשותי, לפני שמונה-תשע שנים, עשתה את כל הדרך האפשרית, כדרך שעשה מנחם בגין – עם כל ההבדלים – כדי להגיע להסכם.

אהוד ברק: האתגר המנהיגותי הוצב לפני המנהיג הפלסטיני והמנהיג הסורי, והם נרתעו וכשלו במבחן ההכרעה ההיסטורי.

אהוד ברק: אני מאמין כי גם עכשיו, מול יורשיהם, עדיין לא מאוחר מדי.

אהוד ברק: אנו ניצבים בפני מציאות אזורית ובין-לאומית סבוכה מאוד, רוויית אתגרים, מאיום הגרעין האירני המתפתח ועד איום זרועותיו הקדמיות של הציר הרדיקלי בלבנון ובעזה.

אהוד ברק: מול אתגרים אלה נדרשות מנהיגות ואחריות לאומית.

אהוד ברק: עלינו להיות חזקים, נחושים ומוכנים לקבל פני כל איום, אבל בה בעת לא להתייאש ולא להרפות מחיפוש מתמיד אחר כל פתח לשלום, אחר שותפים אזוריים לשלום ואחר תמיכת העולם בו.

אהוד ברק: אנו עומדים ערב השבעת ממשלה חדשה.

אהוד ברק: אני סמוך ובטוח כי ישראל תמשיך לחתור לשלום עם כל שכנינו, ובכל הערוצים, בנפש חפצה ובעמידה נחושה על האינטרסים החיוניים של ישראל.

אהוד ברק: לא רק למצות כל סיכוי, אלא גם לגבש תוכנית ישראלית להסדר אזורי כולל לשלום ולשיתוף פעולה, שיהיה מטרייה מדינית לשיחות בערוצים נפרדים גם עם הפלסטינים והסורים.

אהוד ברק: אני מאמין שזו אחת ממשימותיה החשובות ביותר והדחופות ביותר של הממשלה העומדת לקום.

אהוד ברק: 30 שנה של שלום עם מצרים מוכיחות שזה ייתכן וזה אפשרי, ואוסיף על כך: אין לזה תחליף.

אהוד ברק: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לשר הביטחון אהוד ברק.

ראובן ריבלין: אני מזמין את אחרון הדוברים, חבר הכנסת .

חיים אורון: אדוני היושב-ראש ידידי וחברי רובי ריבלין, ברכות על בחירתך, ואני בטוח שאתה תעמוד בציפיות של כולנו.

חיים אורון: חברות וחברי הכנסת, 30 שנה הן פרק זמן שמאפשר פרספקטיבה.

חיים אורון: אפשר כמובן להפוך את הדיון כאן היום לסוג של ציון, בבחינת שנת זיכרון.

חיים אורון: אני לא מתכוון לכך.

חיים אורון: אני מתכוון לנסות ולהבין כיצד ומה חוזה שלום עם מצרים, שהיה הראשון, וממשיך להיות בסיס איתן ליציבות והסדר אזורי במזרח התיכון – מה אנחנו יכולים להפיק ממנו גם אחרי 30 שנה ואולי בעיקר אחרי 30 שנה.

חיים אורון: ההסכם הזה כפי שעוצב הוא קודם כול בזכותם של שניים, של אנואר סאדאת ומנחם בגין.

חיים אורון: ראשוניותו, מעמדה המרכזי של מצרים, והעובדה שבראש ממשלת ישראל עמד מנחם בגין, המנהיג הבלתי-מעורער של הימין, מגבירים את הממד התקדימי בחוזה זה.

חיים אורון: אני מפיק ממנו, אדוני היושב-ראש, לפחות שלושה לקחים.

חיים אורון: הלקח הראשון, הסכם שלום משמעו סיום הכיבוש.

חיים אורון: סיום הכיבוש משמעו נסיגה מכל השטחים שכבשנו במלחמת 67'.

חיים אורון: זה לא רק היה בהסכם עם מצרים.

חיים אורון: הממד התקדימי פה בא לידי ביטוי גם בהסכם עם ירדן וגם בנסיגה המלאה מרצועת-עזה.

חיים אורון: מי שמשלה את עצמו מנסה להשלות אחרים שניתן להתגבר על התקדים הזה במקומות אחרים, מכסה את עיניו או מסמא את הציבור.

חיים אורון: הלקח השני, אדוני היושב-ראש – אין אפשרות לקנות חופש פעולה בגזרה אחת במחיר שלום בגזרה אחרת.

חיים אורון: אני לא יודע עד הסוף מה היו מניעיו של מנחם בגין בהחלטתו לעשות שלום מלא עם מצרים.

חיים אורון: ללא ספק, והוא גם אמר את זה – שהוא קיווה אולי לחופש פעולה רב יותר בגזרות האחרות.

חיים אורון: האופציה הזאת לא קיימת.

חיים אורון: לא ניתן לקנות שלום בגדה במחיר שלום עם מצרים.

חיים אורון: לא ניתן לקנות שלום בגדה במחיר יציאה מעזה.

חיים אורון: לא ניתן לקנות שלום בגדה במחיר הסכם עם הסורים.

חיים אורון: או שיהיה שלום כולל, או שנמשיך במצב שעדיף על המצב של מלחמה בכל החזיתות, אבל לא נגיע לשלום כולל.

חיים אורון: והאשליה שחלק מהציבור מאמין בה, שהשלום הכל-כך חשוב עם מצרים יעמוד בכל מבחן, ולא ניתן לסכן אותו אפילו במחיר משברים חמורים מאוד, חמורים מאלה שכבר עברנו – והם הוזכרו כאן קודם – היא הימור חמור מאין כמוהו.

חיים אורון: השלום עם מצרים קיים, כי קיימת פרספקטיבה לשלום כולל.

חיים אורון: אם אין פרספקטיבה לשלום כולל גם השלום עם מצרים יתערער וייפגע.

חיים אורון: הלקח השלישי, אדוני ראש הממשלה, בדברים שאמרת בנאומך בכנסת ב-27 בספטמבר 1978 – ואני מביא את הדברים האלה, אדוני ראש הממשלה, לא מתוך פולמוס – ודבריך כאן היום בעיני מתעצמים על רקע הדברים שאמרת אז; אמרת אז בדיון בכנסת: אני מאמין שלא יהיה מנוס מתשלום מחיר כבד מאוד למצרים תמורת הסדר שלום.

חיים אורון: אני מוכן לקבל את המחיר הזה באין מנוס.

חיים אורון: חייב היה לכלול נסיגות, ויתורים על מתקנים צבאיים ואף פירוזים טריטוריאליים.

חיים אורון: אולם אני ממאן להשלים עם הטענה כי ויתור על היישובים חייב היה בהכרח להיות הנושא האחרון העומד למכשול בין הסכם ומשא-ומתן לבין שלום.

חיים אורון: אין לי ספק כי יהיו הסיבות אשר יהיו בעתיד, בסופו של דבר, בכל משא-ומתן – אמרת ולא ידעת מה ניבאת לפני 30 שנה – אם תועמד לבסוף שאלת הנוכחות של ישראל ברמת-הגולן, ביהודה ושומרון, והיישובים שלנו מול שאלת השלום.

חיים אורון: לא אנחנו נעשה זאת כי אם הצד האחר למשא-ומתן.

חיים אורון: הם יגזרו גזירה שווה, וכל אותה איבה שממנה חששנו, ובצדק, עכשיו בשאלת היישובים בסיני, תחזור ותתדפק על דלתותינו בעוצמה אדירה לאין ערוך.

חיים אורון: ולפיכך, אדוני היושב-ראש – אמרת, אדוני ראש הממשלה – החלטתי בנסיבות הללו לא להצביע בעד.

חיים אורון: ואני בטוח ואני רואה בכך את זכותך הגדולה, כפי שראיתי זכות גדולה ליצחק רבין, לא בעובדה שהוא כאילו בא למקום שבו אנחנו היינו כבר קודם, אלא ביכולת לשנות את הדעה, ללמוד מהמציאות ולקבל החלטות אמיצות מאין כמותן.

חיים אורון: תודה על נאומך כאן היום.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אורון, אתה שינית את דעתך?

חיים אורון: אני אמרתי – לא שיניתי את דעתי.

ראובן ריבלין: יש עוד כאלה.

חיים אורון: רגע, דקה.

חיים אורון: לא שיניתי את דעתי, אבל אני לא הופך את זה למבחן, ולכן היה לי חשוב להדגיש את הנקודה הזאת, כי אני לא נמצא במקום של "אמרתי".

חיים אורון: אני נמצא במקום שחשוב לי שיותר ויותר אנשים, לבטח במעמדם של ראשי ממשלות, גם לשעבר, אומרים את מה שאמרו פה היום בכנסת.

חיים אורון: לא כולם רואים היום את המצב כפי שתואר פה על-ידי הדוברים, גם על-ידי המיועד לראשות הממשלה.

חיים אורון: שר החוץ המיועד, אדוני היושב-ראש, מאיים על מצרים ומגדף את נשיאה.

חיים אורון: שר אחר – צפוי לו תפקיד בכיר, כך כתוב בעיתונים, אולי כבר בשעה הזאת הוא נפגש עם מי שנפגשים וכבר יודע מה תפקידו – רואה במצרים איום קיומי שלא מדברים עליו.

חיים אורון: ידידי דן מרידור, אתה עושה תנועות; אני מדבר על יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון של הכנסת לשעבר.

חיים אורון: את השאר אתה כבר יודע בעצמך.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, עברתי, כפי שהבנתם כאן, על הדיון שהיה בכנסת לפני למעלה מ-30 שנה.

חיים אורון: הדיון הזה עמד במתח נורא בין שני עמודי תווך מרכזיים בליכוד ובימין הישראלי, יצחק שמיר ומנחם בגין.

חיים אורון: הדילמה הזאת, ראש הממשלה המיועד, עומדת גם בפניך.

חיים אורון: לא תוכל לברוח ממנה.

חיים אורון: אתה יכול ללכת בדרכו של יצחק שמיר.

חיים אורון: אתה יכול אולי, ואני מגייס את כל האופטימיזם שבי, לבחור ללכת בדרכו של מנחם בגין.

חיים אורון: גם אם מנחם בגין המנוח לא סימן כך את הדרך, ואני יודע שהוא לא סימן כך את הדרך, מה שעולה מתוך מורשתו על-פי הבנתי – ותמיד מורשת היא פירוש להבנה; אין מורשת מוחלטת – הוא שלושת הדברים שאמרנו כאן.

חיים אורון: אני מאמין שאם תאמץ אותם תמצא פרטנר, ואם תברח מהם תמצא אין-סוף תירוצים, אין-סוף נימוקים להסביר למה לא הגעת לשם כי לא היה לך פרטנר.

חיים אורון: המבחן שלך, המיועד לראש הממשלה, זה לא להסביר לנו למה אי-אפשר, אלא להוכיח לנו כי אפשר.

חיים אורון: וההסכם עם מצרים הוא הוכחה של שני מנהיגים גדולים, שגם אפשר, שגם צריך, וגם בפרספקטיבה של 30 שנה המעשה הזה נכון מאין כמותו.

חיים אורון: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת חיים אורון.

ראובן ריבלין: אני מודה לשגריר המצרי ולשגריר הירדני ולנציג השגרירות האמריקנית ולזקן חברי הסגל הדיפלומטי.

ראובן ריבלין: אני מודה לכולם.

ראובן ריבלין: תם סדר-היום.

ראובן ריבלין: ישיבת הכנסת הבאה תתקיים מחר, יום שלישי, ו' בניסן התשס"ט, 31 במרס 2009, בשעה 16:00.

ראובן ריבלין: ישיבת הכנסת נעולה.