ישיבת מליאה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 124, 2010-04-26 00:00

ראובן ריבלין: חברות וחברי הכנסת, כבוד השר, המשנה לראש הממשלה, אני מתכבד היום, יום שני, י"ב בחודש אייר תש"ע, 26 באפריל 2010 למניינם, לפתוח את כנס הקיץ של המושב השני של הכנסת השמונה-עשרה.

ראובן ריבלין: ברכות לכל חברי הכנסת לרגל פתיחת המושב, המושב שבו נשמש 12 שבועות על מנת להביא את כל אותם דברים להם צריכה הכנסת בפני הציבור כולו.

ראובן ריבלין: ובכן, רבותי, כמצוות החוק, הדבר הראשון שהוא על סדר-היום, כמובן הצעות לסדר-היום.

ראובן ריבלין: הודעה למזכירת הכנסת, וזו לראשונה בתולדות הכנסת יש מזכירה, והיא יושבת על מקומה.

ראובן ריבלין: לא, אין צורך למחוא כפיים אפילו לא למזכירת הכנסת.

ראובן ריבלין: עכשיו לעבודה.

ראובן ריבלין: הודעה למזכירת הכנסת.

רוני בר-און: בפעם הראשונה בתולדות הכנסת יש יועץ משפטי ממין זכר.

רוני בר-און: אנחנו יודעים על מה אנחנו מדברים.

ראובן ריבלין: מהיום שאתה היית בכנסת; היה ענבר המנוח, בהחלט יועץ משפטי בעל שיעור קומה.

ראובן ריבלין: בבקשה, גברתי מזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 175) (תקופת שומה מיוחדת), התש"ע–2010.

ירדנה מלר-הורוביץ: לדיון מוקדם: החל מהצעת חוק פ/2344/18 וכלה בהצעת חוק פ/2365/18 – הצעת חוק פיקוח על צהרונים, התש”ע–2010, מאת חברת הכנסת אנסטסיה מיכאלי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק לתיקון פקודת סדרי השלטון והמשפט (יום האשה הבין-לאומי), התש”ע–2010, מאת חבר הכנסת וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק מחויבות אישית, התש”ע–2010, מאת חברת הכנסת אנסטסיה מיכאלי; הצעת חוק חובת המכרזים (תיקון – חובת ייצוג הולם לאנשים עם מוגבלות), התש”ע–2010, מאת חברי הכנסת ציון פיניאן, איתן כבל, ואורלי לוי אבקסיס; הצעת חוק הנכים (תגמולים ושיקום) (תיקון – ליווי רפואי ומשפטי במהלך הליכי ההכרה כנכה וקביעת דרגת הנכות), התש”ע–2010, מאת חברי הכנסת ישראל חסון, עמיר פרץ, משה מטלון, איתן כבל, , אריה אלדד, יריב לוין, , ציון פיניאן ו וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הנכים (תגמולים ושיקום) (תיקון – ראש אגף השיקום), התש”ע–2010, מאת חברי הכנסת ישראל חסון, עמיר פרץ, משה מטלון, איתן כבל, , אריה אלדד, יריב לוין, , ציון פיניאן ו וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק רשות סל תרבות ארצי, התש”ע–2010, מאת חברי הכנסת זאב בילסקי ודניאל בן-סימון; הצעת חוק המועצה להשכלה גבוהה (תיקון – איסור דרישת בחינת כניסה פסיכומטרית), התש”ע–2010, מאת חברת הכנסת ; הצעת חוק איסור במסחר בפריטים בעלי זיקה לשואה ולנאצים, התש”ע–2010, מאת חברת הכנסת ציפי חוטובלי; הצעת חוק הספורט (תיקון – מקום המיועד לפעילות ספורטיבית), התש”ע–2010, מאת חברי הכנסת ו; הצעת חוק המכינות הקדם-צבאיות (תיקון – עדכון סכום ההשתתפות), התש”ע–2010, מאת חברי הכנסת אורי אריאל, , דוד רותם, עתניאל שנלר ופניה קירשנבאום; הצעת חוק העונשין (תיקון – איסור קיום יחסי מין בין מטפל אלטרנטיבי למטופל), התש"ע–2010, מאת חברי הכנסת נחמן שי, מירי רגב ויריב לוין וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק בתי-דין רבניים (קיום פסקי דין של גירושין) (תיקון – סמכות להפקעת קידושין), התש”ע–2010, מאת חבר הכנסת ; הצעת חוק-יסוד: נשיא המדינה (תיקון – תקופת צינון מתפקיד יושב-ראש הכנסת), מאת חברת הכנסת מרינה סולודקין; הצעת חוק הבחירות לכנסת (תיקון – שלילת זכות הצבעה מרוצחים ומי שהורשע בעבירות ביטחוניות),

ירדנה מלר-הורוביץ: התש"ע–2010, מאת חבר הכנסת משה מטלון; הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון – מספר משרדי הממשלה), מאת חברי הכנסת רוברט טיבייב, ושלמה מולה; הצעת חוק הממשלה (תיקון – הגדרת משרדי ממשלה קבועים), התש”ע–2010, מאת חברי הכנסת רוברט טיבייב, ושלמה מולה; הצעת חוק לשכת עורכי-הדין (תיקון הקמת מחוז מרכז), התש"ע–2010, מאת חבר הכנסת רוני בר-און; הצעת חוק חובת המכרזים (תיקון – העדפת תוצרת הארץ), התש”ע–2010, מאת חברי הכנסת חיים אורון, , שלי יחימוביץ, , אורי אורבך, אורי אריאל, , יצחק וקנין, שי חרמש, אמנון כהן, חיים כץ, אלכס מילר, ציון פיניאן, פניה קירשנבאום, מירי רגב וכרמל שאמה; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (דיווח מוסד רפואי וקופת-חולים על מחלות), התש”ע–2010, מאת חבר הכנסת עפו אגבאריה וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – דרישה לתשלום דמי ביטוח בתוך שבע שנים), התש”ע–2010, מאת חבר הכנסת אמנון כהן; הצעת חוק הודעה לעובד (תנאי עבודה) (תיקון – סנקציה אזרחית בשל אי-מתן הודעה לעובד על תנאי עבודה), התש”ע–2010, מאת חברי הכנסת שלי יחימוביץ, חיים כץ ומרינה סולודקין.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה למזכירת הכנסת.

בממשלה בשל: כישלון ממשלת נתניהו בתחום המדיני, הכלכלי והחברתי

ראובן ריבלין: אני מזמין את נציגה של מפלגת קדימה, השר לשעבר וחבר הכנסת רוני בר-און, לעלות ולנמק את הצעת סיעת קדימה להביע אי-אמון בממשלה בנושא – כישלון ממשלת נתניהו בתחום המדיני, הכלכלי והחברתי.

ראובן ריבלין: הואיל והיינו בפגרה ובמתח, יש לחבר הכנסת בר-און הרבה מה לומר.

ראובן ריבלין: והואיל ואני לא רוצה שהוא יבטיח שהוא ידבר קצת יותר מעשר דקות, אני נותן לך 15 דקות, כדי שלא יאמר אחר כך שאני אוסיף לו.

ראובן ריבלין: מובן שמייד עומדת חצי שעה לרשותו של המשיב מטעם הממשלה, השר המקשר, והכול יהיה בסדר.

רוני בר-און: תודה רבה.

רוני בר-און: דווקא זה היה יכול להיות מעניין שהמשנה ישיב על מה שאני הולך להגיד.

ראובן ריבלין: כבוד המשנה, אנחנו צריכים לקיים היום את סדר-היום כדי להגיע לשעה 18:00, כדי שלא נצטרך לעשות הפסקה.

קריאה: הפריווילגיה – – –

ראובן ריבלין: היא לא פרווילגיה, היא חד-פעמית, ולצורך העניין היא משרתת את הכנסת היום לא פחות מאשר היא משרתת את חבר הכנסת בר-און, מה עוד שבדרך כלל לא יעזור כלום, הוא ידבר 15 דקות.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

רוני בר-און: אדוני היושב-ראש, תודה רבה; תודה רבה, אדוני המשנה לראש הממשלה, השר, חברי הכנסת, אנחנו מציעים להביע אי-אמון בראש הממשלה בסך הכול בשל פועלו שלא השתנה בהרבה מאז נפרדנו כאן לפני שבועות מספר כשיצאנו לפגרה.

רוני בר-און: השמעתי אז ציטוט שאני רוצה לחזור עליו ולהרחיב בו, כיצד סיכמו את תקופת השנה לכהונתו של ראש הממשלה שלושת הפרשנים הבכירים ביותר שקיימים.

רוני בר-און: הפרשן הכלכלי של "ידיעות אחרונות" סבר פלוצקר, אני מצטט בקצרה: "אתה משעמם, אתה מתעסק בשטויות, אין במסכת ההחלטות שלך, המקוטעות, הפושרות, מרוטות הנוצות שהעברת, אפילו צל של הובלה לאומית אמיתית.

רוני בר-און: הכול מתק שפתיים וחלוקת צ'ופרים והבטחות".

רוני בר-און: הפרשן המדיני הבכיר של "מעריב" כותב: "נשאלת השאלה, בשביל מה הוא שורד, נתניהו?

רוני בר-און: מה המטרה שלו?

רוני בר-און: מה האג'נדה שלו?

רוני בר-און: לאן הוא חותר?

רוני בר-און: מה הוא מנסה להשיג?

רוני בר-און: לטובת מה, או לטובת מי הוא פועל?

רוני בר-און: כבר שנה חלפה ואין זכר לאג'נדה האמיתית.

רוני בר-און: הכול קפוא, הכול תקוע, העיקר שהוא שם בלשכת ראש הממשלה עושה את עצמו מנהל את העניינים שמתנהלים בעצמם.

רוני בר-און: אין דין, אין דיין, אין יוצא ואין בא.

רוני בר-און: כשנתעורר ונבין לאן כל זה הולך, זה יהיה מאוחר מדי".

רוני בר-און: והיטיב לתאר זאת במשפט אחד חתן פרס ישראל נחום ברנע ב"ידיעות אחרונות": "נתניהו נוכח אבל בעצם בורח.

רוני בר-און: תפקיד ראש הממשלה דומה בעיניו להליכה בגשם – העיקר לא להירטב".

רוני בר-און: הבידוד המדיני, חברי חברי הכנסת, שאליו כלא אותנו ראש הממשלה הוא החמור ביותר בתולדות מערכת היחסים של ישראל עם בעלת-בריתה, עם הטובה בידידותיה, עם החשובה בידידותיה – ארצות-הברית.

רוני בר-און: הבידוד המדיני הזה לא נגמר ביבשת הרחוקה.

רוני בר-און: הוא עובר כחוט השני גם באירופה, יש שם בידוד, יש שם הוקעה של מדינת ישראל, יש כמעט החרמה של מדינת ישראל.

רוני בר-און: וכשאנחנו זוכרים מה היה פה רק לפני שנה וחצי מבחינת התמיכה גם של ארצות-הברית וגם של הקהילייה הבין-לאומית, של מדינות הקוורטט, של החשובות והגדולות במדינות אירופה, זה ממש מפחיד לחשוב כמה מהר ולאיזה עומק הידרדרנו.

רוני בר-און: גם אם האמריקנים טועים, אדוני ראש הממשלה, וגם אם הם דורשים ממך דברים קשים ואפילו בבוטות יתר, לא צריך להגיע למצב שבו יש נתק כזה בין המנהיגים ובין המנהיג לבין מזכירת המדינה.

רוני בר-און: צריך איזה סוג של קשר.

רוני בר-און: היו ימים, כשאריאל שרון היה ראש הממשלה, שהמצב היה לא פחות חמור, והוא ידע למצוא את הקשר.

רוני בר-און: ומישהו שנמצא כאן באולם יודע איך נעשה הקשר, ואיך הותר הסבך הקשה הזה.

רוני בר-און: כאוס כזה במערכת היחסים עם ארצות-הברית, מערכת יחסים כזו מעורערת, בזמן כל כך קריטי, כשבעיות קיומיות של מדינת ישראל מונחות על השולחן ועל סדר-היום הציבורי, זה פשוט מחדל שאיש לא יינקה ממנו.

רוני בר-און: אי-אמון כזה שיש בין ראש הממשלה לבין נשיא ארצות-הברית ובינו לבין מזכירת המדינה, בשעה שאנחנו צריכים את ארצות-הברית וצריכים את הקהילייה הבין-לאומית כדי לשנות את דעת הקהל בעולם, כדי לרתום את דעת הקהל בעולם לצרכים המיוחדים שלנו – אי-אמון כזה זה פשוט דבר שמעורר חלחלה.

רוני בר-און: ואתה, במקום לתקן, אדוני ראש הממשלה, במקום לחשוב, במקום לקבל החלטה אמיתית, ישרה, כנה עם עצמך, כי הרי אתה אדם אינטליגנטי, ואתה אדם מנוסה, ואתה יודע מה הדבר הנכון שצריך לעשותו, ומה הדבר שראוי לעשותו – רק אתה שבוי בהתפתלויות שלך, ובין אלה שמושכים בשרוול שלך מימין, ומצד שני – מהימין הקיצוני.

רוני בר-און: ואתה תמשיך בכל אותה שורה עלובה של קבלת החלטות – 1,500 החלטות.

רוני בר-און: 1,500 החלטות קיבלה הממשלה, אבל ממרביתן היא התקפלה, ממרביתן היא מזגזגת; כמו אתמול.

רוני בר-און: הונח חוק שכר הבכירים, הגבלה על שכר הבכירים.

רוני בר-און: חילוקי הדעות הם לגיטימיים – אחד חושב כך, אחד חושב אחרת.

רוני בר-און: ומה אתה אמרת?

רוני בר-און: זה חדש בשבילי, הבוקר ראיתי את זה פעם ראשונה.

רוני בר-און: הצעת החוק הזאת היתה מונחת בכנסת הקודמת, והיא נמצאת במקומותינו זה זמן רב, והיא מסעירה ומקיימת את הדיון הציבורי מעל גבי העיתונים הרבה זמן.

רוני בר-און: ואני אומר עוד פעם, תהיינה הדעות אשר תהיינה, אבל זה נושא שראוי לדון בו.

רוני בר-און: מה עשית?

רוני בר-און: הלכת וקברת את זה, עוד ועדת שרים.

רוני בר-און: קראתי היום באיזה עיתון שזו כבר ועדת השרים ה-42, אדוני יושב-ראש הכנסת, שדרכה מנסה ראש הממשלה לדחוק עוד נושא ועוד נושא למגירה.

רוני בר-און: מה הפריע לך להביא את זה לכנסת?

רוני בר-און: רוצה הממשלה לתמוך?

רוני בר-און: בבקשה.

רוני בר-און: רוצה להתנגד?

רוני בר-און: בבקשה.

רוני בר-און: יובא הדיון לכנסת, יתקיים דיון ציבורי, נשמע את הצדדים, את אלה שבעד ואת אלה שנגד, ואת אלה שבעד דרך הביניים, ויבואו המומחים.

רוני בר-און: בשביל מה יש כנסת, אדוני היושב-ראש?

רוני בר-און: כדי שראש הממשלה יגיד: זה מפתיע אותי, ויזרוק את זה עוד הפעם לאיזה מגירה?

רוני בר-און: למה לקבור את זה?

רוני בר-און: למה לא להביא את זה למקום שבו ראוי להתקיים הדיון הזה בכנסת?

רוני בר-און: כי זה לא רק דיון טכני, זה דיון ערכי.

רוני בר-און: זה דיון שמלמד מה כל אחד מאתנו חושב על החברה, איך היא צריכה להתנהל, מי צריך לתמוך, מי צריך לשלול, האם זה נכון – הפערים האלה.

רוני בר-און: כל אחד יש לו דעה.

רוני בר-און: אז לקבור את זה, ועוד הפעם לשלוח את זה, ו-60 יום יעברו, ויבקשו עוד 60 יום, והמושב הזה ייגמר, והמושב הבא ייגמר, וזה לא יבוא לדיון.

רוני בר-און: ואותו הדבר בעניין התקציב הדו-שנתי.

רוני בר-און: התקציב הדו-שנתי, אני אגיד לכם את זה כמו קאטו הזקן, לא נועד לשרת אלא מטרה אחת – התאווה הפוליטית של ראש הממשלה ושל החברים שלו בממשלה.

רוני בר-און: רק בגלל הצרכים הפוליטיים מוחקים את הכנסת, אדוני היושב-ראש.

רוני בר-און: הכנסת זה המקום שצריך להתנהל בו הפיקוח הפרלמנטרי על עבודת הממשלה – איך נוהל התקציב של השנה שעברה, היו בו עודפים, היו בו חוסרים, הנחות היסוד היו נכונות, סדרי העדיפויות היו מוצלחים, הוגשמו היעדים, לא הוגשמו היעדים.

רוני בר-און: וכנ"ל לגבי השנה הבאה.

רוני בר-און: מה הם סדרי העדיפויות.

רוני בר-און: אנחנו צריכים לקבוע את זה.

רוני בר-און: הממשלה מציעה לנו, ואנחנו אלה שצריכים לקבוע את זה.

רוני בר-און: זה לא תפקידה של הממשלה, זה ה-,essence זה המהות של הפיקוח הפרלמנטרי על עבודת הממשלה.

רוני בר-און: אין לזה שום קשר לכלכלה, אין לזה שום קשר למשק.

רוני בר-און: זה פשוט תאוות שלטון.

רוני בר-און: אבל, יש פה אורח חיים של הממשלה הזאת.

רוני בר-און: הממשלה הזאת, אדוני היושב-ראש, אני אומר לך בצער, דורסת את הכנסת.

רוני בר-און: היא לא רוצה בכנסת, היא לא רוצה ביכולת של הכנסת, היא לא רוצה בדומיננטיות של הכנסת.

רוני בר-און: היא לא רוצה בתפקיד שהכנסת צריכה למלא מכוח הקונסטיטוציה הישראלית.

רוני בר-און: לכן, לקחו ממנה שליש והעבירו את זה לרשות המבצעת, ולכן מבזים אותה פעם אחר פעם.

רוני בר-און: אבל זה לא הכול.

רוני בר-און: הממשלה הזאת תמשיך בדרכה הרעה להשמיד כל סימן של איזה ניסיון שנעשה פה בשנים האחרונות לקיים איזה מהפכה אזרחית.

רוני בר-און: היא תמשיך לתמוך כסומא בארובה באג'נדה החרדית.

רוני בר-און: הבושה של בית-החולים "ברזילי", והקברים הפאגניים האלה שבגללם אנחנו מנהלים דיון שגם הוא לא נגמר, אף-על-פי שהוא כבר נגמר פעמיים בהחלטת ממשלה ובביטול החלטת הממשלה.

רוני בר-און: והיא תמשיך להתעלל בחוק הנכון של ברית הזוגיות, והיא תמשיך להתעלל בנושא הגיור, והיא תמשיך לשפוך כסף למפלגות החרדיות, והיא תעביר את חוק הסגנים המביש, והיא תמשיך להעניק סמכויות לבתי-הדין הרבניים בעניינים שאף ממשלה מעולם לא חשבה לתת בהם את הסמכויות לבתי-הדין הרבניים האלה.

רוני בר-און: והיא תפטור מארנונה בניינים שיש בהם בתי-כנסת, והיא תקיים את חוק העמותות הנפסד, הנפשע, שיאפשר להביא לפה, לעשות מהמדינה הזאת דרך העמותות מכבסת כספים באמצעות כספים מחוץ-לארץ שאפשר יהיה להביא אותם בלי לדווח עליהם.

רוני בר-און: וחוק הגמ"חים כבר אמרנו?

רוני בר-און: גם זה בפתח.

רוני בר-און: ומה יהיה על שינוי שיטת המשטר שכולנו מתקלסים בו?

רוני בר-און: כולנו יודעים שכך אי-אפשר יותר להמשיך.

רוני בר-און: כשאתה בממשלה אתה סובל מזה, וכשאתה באופוזיציה אתה סובל מזה.

רוני בר-און: מה נעשה בעניין הזה?

רוני בר-און: מאומה.

רוני בר-און: אבל ראש הממשלה לא לבד בקונצרט הזה.

רוני בר-און: יש לו תזמורת שלמה, יש לו שותפים.

רוני בר-און: מפלגת העבודה, השותפה הבכירה שלך – אני אומר, אדוני יושב-ראש הכנסת, מפלגת העבודה בגדה, בוגדת יום-יום, שעה-שעה; כל דקה שהיא יושבת בקואליציה היא בוגדת בבוחרים שלה.

רוני בר-און: אנחנו נפרוס את המצע שלה בעוד ימים אחדים, ונראה מה היא הציעה לבוחריה ומה היא מקיימת היום.

רוני בר-און: היא נותנת ונכנעת פעם אחר פעם לשיתוק המדיני הנורא הזה.

רוני בר-און: אבל היא כמו החברים שלה, או חלק מהחברים שלה, בוודאי אלה שיושבים בממשלה.

רוני בר-און: הם עדיין מתלבטים, חבר הכנסת עמיר פרץ, מאז אותו דיון בגני-התערוכה שבו הם היו צריכים להתלבט אם להיכנס לממשלה או לא להיכנס לממשלה.

רוני בר-און: ההתלבטות עוד לא נגמרה.

רוני בר-און: עוד שבועיים, בספטמבר, היה ב-2009, עכשיו ספטמבר 2010, ואחרי החגים, ונראה, והם מבטיחים לעזוב, והם יאיימו והם יישארו בממשלה.

רוחמה אברהם-בלילא: אבל אנחנו תולים את התקוות בדניאל בן-סימון.

קריאה: אני מסכים אתך.

ראובן ריבלין: אני – – –

רוני בר-און: היטיב חבר הכנסת דניאל בן-סימון – – –

קריאה: הוא לא פה.

רוני בר-און: הוא לא פה?

רוני בר-און: הנה, הוא פה.

רוני בר-און: היטיב חבר הכנסת דניאל בן-סימון לכנות היום את המפלגה שלו בשתי מלים, ראיתי באחת הכותרות באחד העיתונים; הוא קרא לה: מחלקה סגורה.

רוני בר-און: אבל אני רוצה להגיד לך שאת פרס ההגדרה המצטיינת אתה לא מקבל.

רוני בר-און: אתה הגדרת את זה בשתי מלים, ושר החינוך הצליח להגדיר את זה רק במלה אחת.

רוני בר-און: אתם זוכרים כולכם את המלה.

רוני בר-און: וישראל ביתנו, שדיברה גבוהה-גבוהה על המהפכה האזרחית, ועל ברית הזוגיות, ועל הגיור, איזה הבטחות הבטיחה לציבור הבוחרים המסכן שלה?

רוני בר-און: והיא תמשיך להיכנע לחרדים, ולבגוד יום אחרי יום, שעה אחרי שעה, בבוחריה.

רוני בר-און: ותהליך השלום – אדוני ראש הממשלה, אני מבין שאתה עסוק.

רוני בר-און: מה זה תהליך שלום לעומת איזה כינוס מרכז שיש לך כמה חברים שרוצים.

רוני בר-און: עכשיו אתה עומד בחוץ, שמה, מתקהל עם כל מיני חברי מרכז, ומחר אתה מטייל בעפולה, ובנתניה ובטבריה.

רוני בר-און: כמה ארוחות אפשר לאכול ביום אחד עם חברי מרכז?

רוני בר-און: מה יהיה על התהליך המדיני?

רוני בר-און: מה יהיה על תהליך השלום?

רוני בר-און: למה אתה ממשיך להסתתר מאחורי הסינר של או ציפי חוטובלי?

רוני בר-און: מה אשמתם בדבר הזה?

רוני בר-און: אתה זה שלא רוצה תהליך מדיני.

רוני בר-און: הם תואנה בשבילך, הם עלי התאנה שלך.

רוני בר-און: אתה הוא זה שלא רוצה תהליך מדיני, כי אם היית רוצה תהליך מדיני לא היית כורת את הברית האסורה הזאת עם גוש הימין, ומשיג לעצמך 61 חברי כנסת שמתנגדים לכל תהליך שלום, לפני שהזמנת וקיבלת את העבודה, הזמנת ולא קיבלת אותנו.

רוני בר-און: אם היית רוצה תהליך מדיני, גם אחרי הטעות הזאת היית יכול לעשות אותו, כי אתה יודע שאלה שמושכים לך בשרוול, ומאיימים עליך, ומספרים לך סיפורי הבלים – היית מקבל את התמיכה של קדימה גם מחוץ לממשלה.

רוני בר-און: אתה יודע, אדוני ראש הממשלה, בלשון המשפט, כשעד עולה להעיד מחייבים אותו לומר את האמת, את כל האמת ואך ורק את האמת.

רוני בר-און: עשית לאחרונה דבר טוב; באמת עשית לאחרונה דבר טוב.

רוני בר-און: אני אומר לך בעובדה.

רוני בר-און: אני יודע שזה יצער אותך, אדוני היושב-ראש, אבל אני מדבר על עובדה.

רוני בר-און: בדקתי אותה.

רוני בר-און: הוקפאו לחלוטין כל עבודות הוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה בירושלים – אלא בשכונות הוותיקות.

רוני בר-און: עכשיו, כששואלים מה זה שכונות ותיקות בירושלים?

רוני בר-און: יש זוג ספרות שאני מציע לך כפתרון, זה 67.

רוני בר-און: מודיע לך בעובדה, ראש הממשלה – בין אם ישיר, ובין אם באמצעות שר הפנים – הקפיא.

רוני בר-און: אין דיונים בוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה על בנייה מחודשת בירושלים, למעט שכונות ותיקות.

רוני בר-און: אבל למה אתה לא מגלה לנו את כל האמת, אדוני ראש הממשלה?

רוני בר-און: עד שאתה עושה דבר לכאורה – אני לא רוצה להגיד דבר טוב, לא טוב – במישור המדיני מול ארצות-הברית – – –

חיים אורון: תגיד בכל זאת טוב או לא טוב.

רוני בר-און: במישור המדיני מול ארצות-הברית, מהלך נכון, מהלך נכון.

רוני בר-און: אז אנחנו צריכים לקרוא היום אצל מישהו בכותרת הראשית ב"מעריב" שאתה והם סיכמתם לא להגיד את זה, כי הם לא רוצים לבייש אותך, ואתה מפחד מכל מיני קיצונים ימניים אצלך במפלגה, ו/או מהשותפים הסהרוריים שלך בממשלה?

רוני בר-און: תגיד את כל האמת.

רוני בר-און: ממה אתה מפחד?

רוני בר-און: לא יגרשו אותך.

רוני בר-און: אנחנו לא ניתן לגרש אותך במצב כזה.

רוני בר-און: אבל אתה לא יודע להגיד את האמת, ואתה ממשיך להסתבך, כי אתה לא יודע מה אתה רוצה, כי אתה פוחד מכל דבר שזז.

רוני בר-און: איך אמר עליך נחום ברנע – אתה פשוט רוצה לשרוד, אתה רוצה ללכת בגשם ולהישאר יבש.

רוני בר-און: אתה צריך ללכת לא בגשם – ללכת בקיץ הביתה.

רוני בר-און: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה לחבר הכנסת רוני בר-און, שייצג את סיעת קדימה בבקשתה מהכנסת להביע אי-אמון בממשלה.

ראובן ריבלין: אני מזמין את השר גלעד ארדן, השר המקשר והשר לשמירת הסביבה, שיענה בשם ראש הממשלה על הצעת האי-אמון.

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת – – –

ראובן ריבלין: קודם כול, אדוני השר ראה שכשנותנים לחבר הכנסת בר-און 15 דקות, הוא מסיים בזמן.

ראובן ריבלין: זה כבר.

גלעד ארדן: כן.

גלעד ארדן: דקה לפני הזמן.

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, קודם כול נברך את כל חברי הכנסת לרגל שובם ולרגל פתיחת הכנס.

גלעד ארדן: האזנתי היטב לדבריו של חבר הכנסת בר-און.

גלעד ארדן: אומנם בנושא הכלכלי-חברתי לא נטענו הרבה טיעונים, ורוב הטיעון היה בנושא המדיני, וגם לא היו דברים חדשים, האמת, בטענות שנטענו, אבל אני אנסה שוב להציג כיצד ראש הממשלה והממשלה רואים את הדברים, בשונה ממה שקרה כאן בעבר – בעשורים האחרונים, וכמובן גם בתקופה שבה חבר הכנסת בר-און וחלק נכבד מחבריו לסיעת קדימה כיהנו כחברים בממשלתו של ראש הממשלה לשעבר אולמרט.

גלעד ארדן: קודם כול, בקשר לישיבה עם הסיעות החרדיות.

גלעד ארדן: זאת טענה מאוד תמוהה בעיני בכלל, בעיקר כשכולנו כאן מכירים גם את עברו של הטוען, וגם, כפי שאמרתי, את חבריו לסיעה, שישבו בממשלות ישראל פעמים רבות עם הסיעות החרדיות, וכאשר כורסאות עור הצבי ריפדו את החלק האחורי של גופם הם לא מצאו איזה פגם כל כך חמור בישיבה עם הסיעות החרדיות.

גלעד ארדן: אני יכול להזכיר מתי יזמו את חוק נהרי, מתי יזמו כל מיני יוזמות אחרות.

גלעד ארדן: אני לא זוכר אי-פעם שאני שמעתי את יושבת-ראש קדימה, או את אותם אלו שכיהנו אז כשרים, שיש להם טענות כל כך קיומיות נגד השותפות הזאת, ולכן, אני חושב שהציבור מאוד מפוכח, הוא מאוד מבין שהטענה הזאת אין בה ממש.

גלעד ארדן: הרי יכול להיות שאם הליכוד היה מקבל 61 מנדטים, מן הסתם היה לנו הרבה יותר קל ליישם את כל מה שהבטחנו לציבור, ואותו הדבר גם כלפי מפלגת העבודה.

גלעד ארדן: יכול להיות, למשל, אדוני היושב-ראש, שאם לא היו מטעים את הציבור להאמין שהמפלגה הגדולה ביותר היא זו שמרכיבה – או שמטבע הדברים ברגע שיש לה יותר קולות מהמפלגה של המועמד היריב – יכול להיות שהיה פיזור אמיתי יותר של הקולות, ולא היו ניתנים קולות מצביעים שלא באמת, אולי, שייכים למפלגת קדימה באופן ממשי ואמיתי.

גלעד ארדן: לכן, עוד פעם, הטענות הפוליטיות האלה הן מקסימום מגוחכות, ואני מצטער שכך אני אומר.

גלעד ארדן: יש אומנם גישה מאוד מעניינת, במקום להגיד דברים מאוד קשים ומבזים על ראש הממשלה, מסתמכים או נשענים על דברים שנכתבו בעיתונות הכתובה.

גלעד ארדן: בסדר, טוב, גם זו גישה.

גלעד ארדן: לגבי התהליך המדיני, אין לנו שום כוונה לטשטש את העובדה שיש מחלוקות בינינו לבין הממשל האמריקני.

גלעד ארדן: יש עוד דבר, שכאשר משווים בין תקופה שבה יש מחלוקות לבין תקופה שבה היו פחות מחלוקות, צריך גם להזכיר – לפחות אי-אפשר להתעלם מזה – שהתחלף באמצע נשיא, ויכול להיות מאוד שגם הגישות של הממשל השתנו, ולא רק קרו דברים בצד הישראלי.

גלעד ארדן: גם זה יכול להיות, לדוגמה.

גלעד ארדן: אבל כאשר הדבר הטוב היחיד שיש לאופוזיציה, לקדימה, לומר על ראש הממשלה זה שלטענתם הבנייה בבירת ישראל, ירושלים, הוקפאה, אז מה אפשר לצפות?

גלעד ארדן: אם זה מה שמשמח את הסיעה הראשית של האופוזיציה, שבבירת ישראל, לטענתם, לא בונים ולא מקודמות תוכניות, אני באמת יכול רק להצטער על כך שבשביל קדימה ירושלים – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בר-און אמר – – –

גלעד ארדן: אני שמעתי היטב היטב מה הוא אמר.

ראובן ריבלין: – – – הוא אמר דבר הרבה יותר משמעותי; הוא אמר שהוא מברך על זה.

גלעד ארדן: הוא אמר: עשית מעשה טוב, וזה אולי יצער אותך, אדוני יושב-ראש הכנסת.

גלעד ארדן: כך אמר.

גלעד ארדן: כתבתי.

ראובן ריבלין: לא, הוא אמר שהוא מברך על זה.

ראובן ריבלין: זאת המשמעות.

גלעד ארדן: זה מה שאני אומר.

גלעד ארדן: חבר הכנסת בר-און פנה לראש הממשלה ואמר: עשית מעשה אחד טוב, שבגללו – – –

יעקב כץ: – – –

ראובן ריבלין: אני ייצגתי אותך.

ראובן ריבלין: לא להפריע לשר.

גלעד ארדן: חבר הכנסת בר-און עשה הפרדה, שקיימת כמובן אצל אנשים שלא מוכרחים לשמור על איזה – אני לא מבין את הרצף, אני רוצה אולי לשאול – מצד אחד זה דבר טוב שמקפיאים בנייה בירושלים, אבל כשנשאלת השאלה שאדוני שאל, הוא אומר: לא, זה אולי לא טוב, אבל ביחסים עם ארצות-הברית זה טוב.

גלעד ארדן: כלומר, כאילו יש פררוגטיבה לנהל כל דבר מול חזית אחרת.

גלעד ארדן: זאת אומרת, זה לא טוב להקפיא בנייה בירושלים, אבל מול האמריקנים זה טוב.

גלעד ארדן: טוב, זה סוג המדיניות, באמת, שאנחנו התנסינו בו מצד קדימה בשנים האחרונות.

גלעד ארדן: ראינו לאן זה הוביל את מדינת ישראל.

גלעד ארדן: הרי אני שב וחוזר ומזמין את חברי קדימה, אם יש להם את אותו רצפט סודי, המתכון הסודי שיביא את הפלסטינים אל שולחן המשא-ומתן וישכנע אותם לקדם – כי אני לא קונה את המנטרה הזאת, שתמיד חייב להיות תהליך מדיני, בכל מחיר, וזה חזות הכול.

גלעד ארדן: פה לא מדובר בדת או באמונה בקדוש-ברוך-הוא, ועם כל הכבוד, תהליך מדיני צריך להיות מקודם אם יש, או יש סיכוי שיהיו לו תוצאות.

גלעד ארדן: וכאשר קדימה אומרים לנו שזה חזות הכול, אז שיגידו מה מעכב; אם מדובר על ויתורים טריטוריאליים – הנה, אני לא מפחד מהשותפים הקואליציוניים או מדני או מציפי – הרי שראש הממשלה אומר, וגם אני אומר, שברור שלהסכם מדיני יהיה מחיר טריטוריאלי.

גלעד ארדן: אין אדם, לא בליכוד ולא בקואליציה, שלא מבין את זה.

גלעד ארדן: אבל יש דברים, חבר הכנסת בר-און, שהם שחור או לבן: אי-אפשר להכיר חלקית בזכותה של ישראל להתקיים כמדינה יהודית.

גלעד ארדן: אי-אפשר.

גלעד ארדן: אפשר להתווכח על היקף הוויתורים, בין 1% או 2%, או 20% או 30% משטחי יהודה ושומרון; אי-אפשר להתווכח על זכותה של ישראל להתקיים כמדינה יהודית.

גלעד ארדן: ואם בעניין הזה אתם מוכנים להגיד רק כשאתם בשלטון, אבל לא מוכנים להכיר שזה אחד התנאים המרכזיים לאמיתותו של תהליך מדיני, הרי שאתם עושים את זה רק בשם אופוזיציה, כמפלגת אופוזיציה, כדי לנגח את ראש הממשלה.

גלעד ארדן: אז בסדר, זאת זכותכם, אבל זה לא הדבר שישכנע את הציבור לתת בכם אמון ולהביע אי-אמון בראש הממשלה.

גלעד ארדן: אני חושב שבנושאים הכלכליים – ושוב, זה מאוד מתסכל, ואתם בטח תגידו שיש פה הרבה מזל ונסיבות בין-לאומיות, ונכון, אתם אפילו צודקים בחלק מהדברים, ואין ספק שהמשבר העולמי – יש מדינות, אומנם, שמשלמות מחיר כבד מאוד ברגעים אלו ממש, אבל יכול להיות שחלק ממה שהילכו אימים לא קרה במסגרת המשבר הכלכלי העולמי – אבל בדבר אחד אין ספק: בשנה האחרונה נעשו צעדים במדינת ישראל, שגם אם תגיד שהם לא אלו שעשו לבדם את כל השינוי, ודאי שהם גם לא גרמו נזק.

גלעד ארדן: וכשאתה בוחן את התוצאות, והתוצאות הן הדבר החשוב – אני מוכן להסכים לחלק מהביקורת, שחלק מהתהליכים של קבלת ההחלטות – היה מוטב שיתקבלו בצורה אחרת.

גלעד ארדן: מה שמשנה בסופו של דבר לציבור זאת התוצאה הסופית.

גלעד ארדן: העובדה שאין מע"מ היום על הפירות והירקות – זאת התוצאה הסופית שמעניינת את הציבור, והיא תוצאה טובה.

גלעד ארדן: וכך כמעט בכל החלטה והחלטה.

רוני בר-און: אם היה קודם והייתם מורידים, בסדר.

רוני בר-און: אבל לא היה קודם.

רוני בר-און: עשו מהומה על לא מאומה, ובסוף נשאר באותו מקום.

רוני בר-און: תזכור מי עורר את הפניקה – – –

גלעד ארדן: נכון, אבל זה הטפל.

גלעד ארדן: זה מה שמעניין עיתונות, מי השפיע בהתחלה, האם בלינקוב הביא ספר גזירות וראש הממשלה התעמק בו – בסופו של דבר כל הגזירות בוטלו?

גלעד ארדן: זה מה שמעניין את 7 מיליוני האזרחים.

גלעד ארדן: בסופו של דבר אין מע"מ על פירות וירקות – זה מה שמעניין את האזרחים.

גלעד ארדן: אפשר ללגלג על התקציב הדו-שנתי ואפשר לטעון נגדו טענות.

גלעד ארדן: אני שמעתי את יושב-ראש הכנסת אומר שה-OECD דווקא פרגנו לתקציב הדו-שנתי – – –

רוני בר-און: – – –

גלעד ארדן: אי-אפשר להתווכח על כך.

גלעד ארדן: דרך אגב, כל דבר שאפשר לקרוא לו במין סופרלטיבים שליליים, כמו שתקציב דו-שנתי זה תאוות שלטון, אני יכול להגיד לך שכאשר קדימה דיברה על יציבות שלטון זה היה ערך מאוד חיובי.

גלעד ארדן: אז בוודאי שתקציב דו-שנתי, יש לו ערך די משמעותי ביציבות השלטון.

גלעד ארדן: גם עסקת חבילה במשק – אז יש מי שיציג אותה ככניעה להסתדרות שמנהלת את המדינה, וזה אתה שמציג זאת כך, ויש מי שיראו בכך יתרונות אדירים שהציבור לא סובל מימי שביתה, המשק לא משלם מיליארדים רבים, מקודמים חוקים רבים לטובת חיזוק מעמד העובדים.

גלעד ארדן: כל הדברים האלה – הרי אתם תמיד אוחזים את המקל בשני קצותיו: כשראש הממשלה היה שר האוצר, את אותן טענות על עימות עם ההסתדרות טענו אז נגדו; היום, כשהוא מסתדר אתם, אז זה גם כן נגדו.

גלעד ארדן: בסדר.

גלעד ארדן: אז את הציבור זה לא מה שמשכנע.

גלעד ארדן: בשנה האחרונה הועמדו ערבויות למערכת הבנקאית, הוקמו קרנות מינוף לסיוע לענף האג"ח הקונצרני – – –

רוני בר-און: – – – אנחנו שמנו 6 מיליונים – – – להכפיל את זה ב-12– –

גלעד ארדן: אמת.

רוני בר-און: נכון, צריך להגיד עד הסוף.

גלעד ארדן: בסדר גמור.

גלעד ארדן: חלק מהתהליכים התחילו בתקופתך, שר האוצר לשעבר, בר-און.

גלעד ארדן: לפחות לא קלקלנו הכול.

גלעד ארדן: ולא רק שלא קלקלנו – מה לעשות?

גלעד ארדן: היתה כאן הסתברות די גבוהה וחששות גדולים ממה שיקרה כשהמשבר הכלכלי יגיע לכאן – – –

ראובן ריבלין: דרך אגב, בעמידתו של שר האוצר לשעבר בר-און, שאמר לא להיכנס לפניקה, הליכוד תמך כמעט ללא סייג.

ראובן ריבלין: לא לגמרי, אבל כמעט ללא סייג – על כל פנים, נציגיו של הליכוד בוועדת הכספים.

רוני בר-און: אין צורך לדבר בלשון רבים.

ראובן ריבלין: היו שניים.

רוני בר-און: לא, היה אחד שהתנגד.

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, בשנה האחרונה הממשלה גם נקטה צעדי מדיניות נוספים שמסייעים לאוכלוסיות החלשות.

גלעד ארדן: במסגרת זו הוגדלו קצבאות הזיקנה וקצבאות הילדים לא למשפחות ברוכות ילדים במיוחד, אלא לאותן משפחות שמייצגות את המעמד הבינוני.

גלעד ארדן: נמשך היישום של תוכנית מס ההכנסה השלילי.

גלעד ארדן: פריסתן הארצית המתוכננת של תוכנית "אורות לתעסוקה" ותוכנית מס הכנסה שלילי – שתי תוכניות המשלימות זו את זו – תתרום תרומה נוספת לשיפור מצבן של השכבות החלשות הן בעזרת מתן סיוע פרטני בהשתלבות בשוק העבודה והן בסיוע כלכלי למועסקים בשכר הנמוך.

גלעד ארדן: הייתי יכול להתחיל לתת פה שוב את הסקירה על כל התוצאות הכלכליות, אבל אני חושב שכל מי שנמצא פה באולם וגם מי שצופה בנו ועוקב, בוודאי רואה ויודע שהצמיחה של התוצר, שמלמדת הרבה מאוד על מה שקורה היום במדינת ישראל, היא אחת הגבוהות בכל מדינות המערב – –

ראובן ריבלין: האבטלה ירדה בעוד 0.5%.

גלעד ארדן: – – והמגמה של הירידה באבטלה נמשכת, ולכן מדינת ישראל מנוהלת ונמצאת היום בידיים טובות שהציבור סומך עליהן בהחלט.

גלעד ארדן: לכן אני מבקש מחברי הכנסת לדחות את הצעת האי-אמון.

גלעד ארדן: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה לשר המקשר, השר גלעד ארדן, שהוא גם השר לשמירה על הסביבה.

ראובן ריבלין: אנחנו, רבותי חברי הכנסת, נתחיל בדיון הכללי.

ראובן ריבלין: ועדת הכנסת אישרה שלוש דקות, והואיל ועתותינו בידינו אני נותן לכל חברי הכנסת מראש חמש דקות.

ראובן ריבלין: ראשון הדוברים – נציג סיעת קדימה, חבר הכנסת יוחנן פלסנר.

יוחנן פלסנר: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, גברתי השרה, רבותי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, על פני השטח העסק נראה יציב.

יוחנן פלסנר: יש לנו ממשלה יציבה – ככה אומרים לפחות הפרשנים.

יוחנן פלסנר: אומרים, בסך הכול ממשלה יציבה; נתניהו, כנראה, למד משהו מהקדנציה הקודמת, איך לייצב את הממשלות שלו ולייצר את אותו שקט שצריך כדי לנהל את ענייני המדינה.

יוחנן פלסנר: אבל, לצערי, המצב הוא קצת יותר מורכב.

יוחנן פלסנר: מתחת לפני השטח בכלל לא שקט.

יוחנן פלסנר: מתחת לפני השטח, מי שאכפת לו מהמדינה הזאת, אנחנו שאוהבים את המדינה הזאת, אנחנו יודעים שהאדמה רועדת, הלבה רותחת, הר הגעש עשוי להתפרץ.

יוחנן פלסנר: אנחנו לא יודעים מתי.

יוחנן פלסנר: אנחנו רואים כמה תופעות קשות, כמה תופעות שמחריפות, ואנחנו צריכים למנוע את זה.

יוחנן פלסנר: והמצב הנוכחי לא מונע את זה.

יוחנן פלסנר: אגב, התופעות האלה הן לא תופעות טבע.

יוחנן פלסנר: בניגוד לאיסלנד שבה הר הגעש התפרץ ולא יכלו למנוע את זה, בשונה מהאיטי שבה היתה רעידת אדמה ולא ניתן היה למנוע את זה, כאן לא מדובר באיתני טבע, לא מדובר בגזירת גורל.

יוחנן פלסנר: יש אחראים לדבר הזה.

יוחנן פלסנר: דרך אגב, וכאן אני אולי אחדש לכם: יש אחראים למגמות האלה, וזה לא רק ראש הממשלה נתניהו.

יוחנן פלסנר: הוא לא יכול, הוא לא רוצה, הוא לא מסוגל, הוא חלש.

יוחנן פלסנר: כנראה כל ההסברים האלה נכונים.

יוחנן פלסנר: כנראה בסופו של דבר, בשורה התחתונה, הוא לא קורץ מהחומרים הנכונים.

יוחנן פלסנר: הוא לא קורץ מחומרים של מנהיג אמיתי.

יוחנן פלסנר: אבל כדי להתמודד עם הדברים האלה יש כתובת, והכתובת היא לא רק מר נתניהו – היא אותה קבוצה פוליטית של אנשים שנמצאים כאן, שמאפשרים למר נתניהו להמשיך להוביל אותנו לשום מקום; להמשיך להרגיש את האדמה הרועדת לנו מתחת לידיים, את הלבה הרותחת מתחת לפני השטח, ולא לעשות שום דבר.

יוחנן פלסנר: הרי נתניהו, ואתם יודעים את זה, לא נבחר על-ידי רוב הציבור.

יוחנן פלסנר: נתניהו גם לא עומד בראשות המפלגה הגדולה ביותר; נתניהו עומד בראשות הברית הפוליטית הגדולה ביותר.

יוחנן פלסנר: ומי מרכיבים את הברית הזאת?

יוחנן פלסנר: חברינו במפלגת העבודה.

יוחנן פלסנר: אתם במפלגת העבודה שגזלתם מאות אלפי קולות של חברים, של ציבור ישראלי מהמרכז, מהשמאל המתון, אנשים שרוצים ממשלה מתונה, ציבור שרוצה ממשלה שרותמת את העולם לטובת האינטרסים שלנו.

יוחנן פלסנר: ומה עשיתם עם הקולות האלה?

יוחנן פלסנר: מה עשיתם עם האמון שנתנו בכם מאות אלפי אזרחים?

יוחנן פלסנר: יצאתם נגד האינטרס הלאומי.

יוחנן פלסנר: יצאתם נגד הדבר הכי בסיסי.

יוחנן פלסנר: דרך אגב, כשמסתכלים על המורשת של מפלגת העבודה – משה שרת, בן-גוריון – על מה הם דיברו?

יוחנן פלסנר: על הצורך בברית חזקה עם מעצמה גדולה.

יוחנן פלסנר: זה חלק מתפיסת הביטחון הבסיסית של מדינת ישראל – הצורך בביצור הברית עם מעצמה גדולה.

יוחנן פלסנר: ומה בן-גוריון עשה כדי לשמר את זה?

יוחנן פלסנר: איזה מחירים הוא היה מוכן לשלם?

יוחנן פלסנר: ומה עם הברית הזאת?

יוחנן פלסנר: בינתיים אנחנו רק רואים ברית מבזה עם כיסאות, ובזה אתם מחזיקים את הממשלה של נתניהו.

יוחנן פלסנר: לא נתניהו שהוא חלש, שהוא לא למד כלום, שהוא לא יכול, והוא לא רוצה, וכנראה לא כל כך אכפת לו.

יוחנן פלסנר: זה נתניהו.

יוחנן פלסנר: אבל אתם מחזיקים אותו עם 13 המנדטים שלכם, ועכשיו אתם מתייצבים וחוזרים לסיעה ועושים עוד ניסיון ועוד ניסיון, ואולי אחר כך הוא ילמד, ואולי הוא ירצה.

יוחנן פלסנר: למה אתם מחכים בכלל?

עמיר פרץ: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת פרץ – – –

יוחנן פלסנר: למה אתם מחכים?

יוחנן פלסנר: אתם יושבים פה על מנדטים של מאות אלפי אזרחים שלא – – – את הדבר הזה.

יוחנן פלסנר: אני אפילו לא מדבר על ההיגיון הפוליטי בכך שאת האנשים שאתם אמורים לייצג אתם לא מייצגים, אז אני לא מבין מה אתם חושבים על העתיד הפוליטי של המפלגה שלכם.

יוחנן פלסנר: אבל מה עם הציבור הישראלי?

יוחנן פלסנר: מה עם מדינת ישראל?

שלמה מולה: – – –

יוחנן פלסנר: חברים, ואם זה היה רק נתניהו בעניין הזה או רק מפלגת העבודה, ניחא.

יוחנן פלסנר: אז מפלגת העבודה מסתתרת מאחורי נתניהו, ומסבירים "המלבינים הלאומיים" – הוא יפתיע, הוא עוד יעשה.

יוחנן פלסנר: מאיפה זה בא הדבר הזה?

יוחנן פלסנר: ואיך הוא מוכיח לכם?

יוחנן פלסנר: מה הוא עושה לכם שם בחדרי חדרים שהופך אתכם לכאלה שגרירים של נתניהו?

יוחנן פלסנר: פשוט בושה.

יוחנן פלסנר: ועכשיו אנחנו אומרים, יש לנו עוד חברה בקואליציה – 15 מנדטים שהושגו לא במקרה; 15 מנדטים שכולם בנויים על מאות אלפי אזרחי ישראל שהבטיחו להם הבטחות.

יוחנן פלסנר: מה הבטיחו להם?

יוחנן פלסנר: הבטיחו להם שאנחנו נקל בגיורים; כי יש עשרות אלפי בני-נוער וילדים שרוצים להתגייר, ישראלים לכל דבר ועניין, מדברים עברית, רוצים להתגייס לצבא, אבל מה, הם קשרו את גורלם בגורלו של עם ישראל באמצעות ההחלטה של משפחתם.

יוחנן פלסנר: הם רוצים להתגייר, ולא מאפשרים להם להתגייר.

יוחנן פלסנר: אבל יש מפלגה, ישראל ביתנו קוראים לה, הבטיחה, נשאה את זה, באמת ניהלה קמפיין אפקטיבי – –

רוברט אילטוב: היא חיה וקיימת.

יוחנן פלסנר: – – קמפיין משכנע, קמפיין סוער, קמפיין מצוין.

יוחנן פלסנר: אבל מה עם ההבטחות?

יוחנן פלסנר: עכשיו, אני לא יודע דבר אחד, נכנסתם לקואליציית ימין–דתיים, ימין קיצוני, ואתם חשבתם שבקואליציה כזאת אתם תבצעו את מה שהבטחתם?

יוחנן פלסנר: אתם חשבתם שבקואליציה כזאת – אני מופתע מהנאיביות שלכם.

יוחנן פלסנר: ובא אלי דודו רותם כל פעם: אתה תראה, אתה תראה.

יוחנן פלסנר: ההסכם שלנו, הנה ההסכם הגיע, הגיע המועד, זה המושב הזה.

יוחנן פלסנר: המושב עכשיו נפתח, בואו נראה אתכם.

יוחנן פלסנר: בואו נראה אתכם מעבירים ברית זוגיות אמיתית, בואו נראה אתכם מעבירים אתנו שינוי שיטה.

יוחנן פלסנר: יש רוב בכנסת הזאת כדי להתמודד עם רעידת האדמה האזרחית שעשויה להתחולל אם לא נטפל בדברים האלה.

יוחנן פלסנר: בואו נראה אתכם מטפלים אתנו יחד בנושא ההשתמטויות.

יוחנן פלסנר: וצריך לעשות את זה לפני שיהיה מאוחר מדי, לטפל בנושא ההשתמטויות, לפני שרבע מהמלש"בים, רבע מבני ה-18, כבר יקבלו דחיית שירות על בסיס תורתו-אומנותו, ואז כל היתר יגידו: זה כבר לא מעניין אותי, למה שאני אלך, למה שאני אהיה הפראייר היחיד.

יוחנן פלסנר: יש עוד הזדמנות, יש רוב למפלגות הציוניות המרכזיות.

יוחנן פלסנר: אבל מה לעשות, הרוב הזה בנוי על כך שיש פוליטיקאים שמקבלים החלטות ועומדים במלה שלהם, ולא צמודים לכיסא, לא פוחדים – ולא ברור לי גם ממי אתם פוחדים, ולא מחכים – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת פלסנר, הואיל והפריעו לך אני נותן לך עוד דקה.

יוחנן פלסנר: – – ולא ברור לי גם למה אתם מחכים.

יוחנן פלסנר: אז יש לכם כאן

יוחנן פלסנר: הזדמנות במושב הקיץ הזה – בואו נראה אתכם מוכיחים אותה.

יוחנן פלסנר: ממפלגת העבודה אני באמת לא מצפה לשום דבר.

יוחנן פלסנר: חלאס, ניסינו, האמנו.

יוחנן פלסנר: לא מצפה.

יוחנן פלסנר: אולי אתם, מפלגה שחושבת שיש לה עתיד – עתיד טמון בקיום הבטחות, לא בישיבה על הכיסאות.

יוחנן פלסנר: אבל, חברים, אם חלילה הר הגעש הזה יתפרץ – המדיני, האזרחי, החברתי, יכסה את כולנו ענן אפור כמו הענן שכיסה את אירופה, הענן הזה, ענן של עיוורון מדיני, ענן של שיתוק אזרחי, אל תגידו אתם – ישראל ביתנו, מפלגת העבודה, החברים בליכוד שיש בהם עוד איזו מידה של הגינות – אל תגידו לא ידענו, אל תגידו לא הבנו – שלא הבנתם את התופעות; כי בניגוד לתופעות טבע, בניגוד לרעידות אדמה, אפשר למנוע את רעידת האדמה הזאת.

יוחנן פלסנר: אפשר למנוע את התפרצות הר הגעש הזה, רק צריך לגלות מנהיגות, ולזה אנחנו מצפים במושב הקיץ הזה – שתגלו את המנהיגות הראויה, אם לא לטובתכם, לפחות לטובתו של עם ישראל.

יוחנן פלסנר: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה על שעמדת בלוח הזמנים שהקציבה ועדת הכנסת.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת , אותו זמן עומד לך, יעמוד לרשותו של חבר הכנסת אורון ולכולם.

רוברט אילטוב: כבוד יושב-ראש הכנסת, שרת הקליטה, חברי הכנסת, קודם כול, יוחנן פלסנר, אני לא יודע למה אתה היית כל כך להוט פה.

רוברט אילטוב: אם אני לא טועה יש לנו שיטת משטר פרלמנטרית, והפרלמנט בעצם קובע את סדר-יומה – – –

שלמה מולה: הוא רק ציין שבעה סעיפים בהסכם הקואליציוני בין ישראל ביתנו לקואליציה שלא התקיימו.

רוברט אילטוב: אני אפילו לא פתחתי ואתם כבר מנסים להפריע לי.

רוברט אילטוב: אתה אפילו לא יודע על מה אני רוצה לדבר.

רוברט אילטוב: קצת סבלנות.

רוברט אילטוב: בכל אופן, הקואליציה פה היא קואליציה פרלמנטרית, יש פה רוב, רוב הציבור בחר בסיעות הבית, שמנהלות היום את המדינה.

רוברט אילטוב: לכן זה שיש לך, לסיעה שלך, מנדט יותר מהליכוד, זה עדיין לא אומר שהצלחת להרכיב את הממשלה.

רוברט אילטוב: כפי שזכור לי, בכל אופן, אנחנו הצענו לכם, לסיעת קדימה, להצטרף אתנו יחד לסיעת הליכוד, להרכיב את הממשלה ולנהל את המדינה.

רוברט אילטוב: אתם סירבתם.

רוברט אילטוב: למה סירבתם?

רוברט אילטוב: כי רציתם רוטציה.

רוברט אילטוב: שום דבר לא עניין אתכם חוץ מרוטציה; לא עניין אתכם הציבור ולא עניינו אתכם הבחירות והבטחות, ולא שום דבר.

רוברט אילטוב: דרך אגב, כל ההבטחות, כל ההבטחות שאתם נתתם בקדנציה הקודמת, פשוט לא ביצעתם אותן, אף-על-פי שדגל התורה לא היתה בממשלה, ולא היתה לכם קואליציה חרדית.

רוברט אילטוב: ואנחנו, למרות הכול, הצלחנו להעביר את החקיקה, כל החקיקה הולכת ומתקדמת, ואנחנו עומדים על כך שההסכמים יקודמו ויבוצעו.

רוברט אילטוב: אתם לא עשיתם כך.

רוברט אילטוב: היום, מהאופוזיציה, קל לבקר הכול, לבקר את הממשלה, אבל כשהיתה לכם ההזדמנות לנהל לא ידעתם לנהל.

רוברט אילטוב: לא ידעתם.

רוברט אילטוב: דרך אגב, הקואליציה, אם אני לא טועה, אפילו חקיקה פרטית שלכם לא נתנה לכם להעביר.

רוברט אילטוב: בקדנציה הקודמת אתם הייתם פשוט כמו דלי מחורר – החקיקה היתה פשוט עוברת מכל כיוון, בלי שיכולתם בכלל לשמור על זה.

רוברט אילטוב: אני חושב שהקואליציה הזאת יציבה, היא יודעת מה היא רוצה.

רוברט אילטוב: יש מאבקים, הדברים הם לא פשוטים.

רוברט אילטוב: הדברים שנוגעים ללבם של האנשים הם מהותיים, בעיות ליבה, ואנחנו נפתור אותן – אנחנו נפתור אותן באחריות המוטלת עלינו.

רוברט אילטוב: בנוגע לנושא המדיני – אני חושב שגם בנושא הזה הממשלה עשתה צעדים שאף ממשלה קודמת לא נתנה ולא עשתה, לא בנושא ההקפאה ולא בנושא של שתי מדינות לשני עמים, כפי שראש הממשלה הודיע.

רוברט אילטוב: אנחנו, כסיעה, לא מאמינים בנושא הזה, אבל אנחנו נתנו את ההזדמנות לתהליך השלום, נתנו את ההזדמנות, באמת, שאנשים, גם מהצד שלנו וגם מהצד הפלסטיני, ישבו באופן ישיר ויתחילו לנהל את המשא-ומתן ולהתקדם בנושא הזה.

רוברט אילטוב: ואנחנו, כסיעה, נבדוק צעד אחרי צעד, סעיף אחרי סעיף, את ביצוע ההסכם, גם מצדנו וגם מצדם של הפלסטינים.

רוברט אילטוב: אנחנו נדע לעשות את זה, ונעשה את זה באחריות.

רוברט אילטוב: לכן אני חושב שהממשלה הזאת ראויה לאמון של הכנסת.

רוברט אילטוב: יש פה שינוי שיטת משטר פרלמנטרי – שאנחנו כסיעה לא מסכימים לה; אנחנו רוצים שינוי שיטת הממשל – – –

שלמה מולה: נו, אז מה קרה?

רוברט אילטוב: בבקשה, תבואו אתנו לשולחן הדיונים, ואנחנו נקדם את הצעות החוק האלה.

רוברט אילטוב: בואו נשב יחד, כאחראים, לא נתקוף אחד את השני תוך כדי משא-ומתן עם אלה ואחרים.

רוברט אילטוב: נלך למשא-ומתן כאומה מאוחדת, כאומה מאוחדת בכל נושא ונושא, כשאנחנו נסכים קודם כול בינינו, גם בנושא שיטת הממשל וגם בנושא הפלסטיני.

שלמה מולה: יש לכם קואליציה, למה אתם לא מעבירים את זה?

רוברט אילטוב: לכן אני מבקש, כבוד היושב-ראש, כן לתת אמון בממשלה הזאת.

רוברט אילטוב: הממשלה הזאת מתנהלת בצורה מסודרת, עניינית, גם מבחינה מדינית וגם מבחינה כלכלית.

רוברט אילטוב: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני מזמין את נציג מפלגת העבודה, חבר הכנסת דניאל בן-סימון.

ראובן ריבלין: גם לרשותך עומדות חמש דקות.

ראובן ריבלין: ואחריו – חבר הכנסת נסים זאב – ראיתי אותו קודם – או מיכאלי.

דניאל בן-סימון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ההצעה נגד הממשלה היא בעצם רובה מדינית, ואני רוצה להגיד מלה אחת, כמעט וידוי אישי.

דניאל בן-סימון: אני מעולם – מעולם – לא השתמשתי בעברית במלה "כיבוש".

דניאל בן-סימון: מעולם לא, בכל מאות ואלפי המאמרים שכתבתי העדפתי את המלים "שליטה ישראלית בשטחים", כי המלה "כיבוש", אני אומר אותה פה, וקשה לי.

דניאל בן-סימון: אומנם באנגלית או בצרפתית היא נשמעת דומה – occupation או occupation – או בגרמנית, או בכל שפה אחרת, אבל בעברית אני תמיד מעדיף "שליטה", כי היא קצת מכבסת וקצת מעדנת את הביטוי "כיבוש", כי זה ביטוי זר, אכזרי ובוטה, ולכן.

דניאל בן-סימון: אנחנו בעניין המדיני בפתחו של – אולי – מהלך שעשוי לזרז את סיום השליטה הישראלית בשטחים.

דניאל בן-סימון: אמרתי את המלה "כיבוש" כמה פעמים, יצאתי ידי חובה, עכשיו אני אחזור למלה שאני רגיל אליה, והיא אחת הסיבות שבגללן עזבתי את העיתונות כדי לבוא לחיים הפוליטיים, כי השליטה הזאת מקצרת את ימינו כעם, כחברה, כמדינה, ואני מתחנן בפני כל מי שיכול לקדם את העניין הזה, מעבר לוויכוחים הפוליטיים בינינו.

דניאל בן-סימון: לכן הצעת האי-אמון נגד הממשלה – אני חבר בקואליציה הזאת, אבל אני חושב, שניתנה – ועוד לא איבדתי אמון מלא בראש הממשלה, ביכולת שלו – יכולת יש, רצון אני מבין שיש פחות, אבל חייבים – את המהלך הנוכחי, של שיחות קרבה כביכול, אף-על-פי שלפני כמה שנים היינו מעבר לשיחות הקרבה, והיינו אפילו במפגשים האלה בין ראש הממשלה שלנו לבין ראש הרשות הפלסטינית – היה מראה מעודד.

דניאל בן-סימון: נסוגונו בצורה מסוכנת וזה דבר שמטריד מאוד.

דניאל בן-סימון: מפלגתי, ששמה את השלום – הסעיף הראשון במצע מפלגת העבודה הוא האמונה בשתי מדינות לשני עמים.

דניאל בן-סימון: כמי שישב בבר-אילן כשראש הממשלה אמר את המלים האלה – שפתיו לא רעדו, אני רעדתי מרוב התרגשות.

דניאל בן-סימון: אני יודע את אמונותיך, אדוני היושב-ראש, אבל הסיפור הזה חייב להיגמר.

דניאל בן-סימון: הסיפור הזה חייב להיגמר, אנחנו מושכים אותו מעבר – – –

רוני בר-און: – – –

דניאל בן-סימון: הסיפור הזה של השליטה.

דניאל בן-סימון: אני עדיין מאמין שהכנסת הזאת חייבת לשקף את רצון העם.

דניאל בן-סימון: אני מצטער, רוני בר-און, יוחנן פלסנר, על זה שאתם לא בפנים.

דניאל בן-סימון: צר לי על זה מאוד.

דניאל בן-סימון: העם נתן לשלוש מפלגות את היכולת לנהל את המדינה הזאת; ראש הממשלה העדיף מבנה אחר, הרכב משונה שתוקע את המצב.

דניאל בן-סימון: לכן, זה לא מאוחר.

דניאל בן-סימון: יכול להיות שבתום שנה – – –

רוני בר-און: אל תצטער בשבילנו, תצטער בשביל מפלגת העבודה.

רוני בר-און: אם מפלגת העבודה לא היתה מצטרפת אליו, הוא לא היה הולך לממשלה של 61 וגם לא של 65.

דניאל בן-סימון: מה שאני אומר, שלא מאוחר.

דניאל בן-סימון: אנחנו מתקרבים לספטמבר, צומת מרכזי מאוד.

רוני בר-און: תמיד אצלכם זה ספטמבר.

רוני בר-און: למה ספטמבר?

רוני בר-און: שניים כבר הלכו.

דניאל בן-סימון: ספטמבר הוא תאריך, ראש הממשלה יצטרך להחליט היכן הוא עומד.

דניאל בן-סימון: ואני אומר לך כמי שביקר בהתנחלויות לפני שבועיים: הם מחכים לספטמבר כדי להמריא מחדש.

דניאל בן-סימון: אני מחכה לספטמבר כדי להפוך את זה לתאריך, להזניק את תהליך השלום בצורה רצינית.

דניאל בן-סימון: והיה ולא, אני מזמין אותך לעלות לכאן – – –

רוני בר-און: תמשיך את זה בצרפתית.

דניאל בן-סימון: תגיד, אתה בדו-שיח אתי עכשיו?

דניאל בן-סימון: רוני בר-און וחבריך מקדימה, אני אוכל להזמין אותך ולפנות לשר הרצוג למשל – – –

רוני בר-און: הוא עוד מתלבט.

דניאל בן-סימון: או לשר ברוורמן, במקרה עולה שמו עכשיו.

דניאל בן-סימון: או לפואד בן-אליעזר.

רוני בר-און: פואד לא מתלבט.

דניאל בן-סימון: או לחברי, או למתן וילנאי שיושב כאן.

שלמה מולה: הוא לא מתלבט.

דניאל בן-סימון: או ליושב-ראש מפלגת העבודה, ואז תעשו חשבון אתם, לאן הולך הסיפור הזה, מה תרומתה של מפלגת העבודה.

דניאל בן-סימון: לכן אני מציע לחכות עוד קצת, עוד כמה חודשים.

דניאל בן-סימון: ואז נדע, כי זה מועד שנקבע, שעשוי לקבוע במידה מסוימת.

דניאל בן-סימון: אני לא מייחס חשיבות גדולה לשיחות הקרבה האלה – אלא משהו מעבר להן.

דניאל בן-סימון: כי הסיפור, אדוני היושב-ראש, הסיפור שלנו עם העולם – ואנחנו ביום הרצל, היום וגם מחר – זה היכולת שלנו להיות חלק מאומות העולם.

דניאל בן-סימון: ומה שיקבע אם אנחנו חלק מהמשפחה הזאת, זה היכולת שלנו להתמודד עם הסיפור, עם השליטה שלנו בשטחים שהגיעה לסיומה, הגיעה לפרקה.

דניאל בן-סימון: הסתיימו 43 שנה.

דניאל בן-סימון: אנחנו מצטרפים להרבה מאוד עמים שכבשו.

דניאל בן-סימון: נדמה לי שהגיע הסוף.

דניאל בן-סימון: לכן הייתי מציע לקחת את המהלך הזה, לעודד את ראש הממשלה לקראת שיחות הקרבה האלה ולתת את האפשרות המקסימלית.

דניאל בן-סימון: והיה וזה לא יוביל לשום דבר, נצטרך לקבל החלטה גם קואליציונית, פוליטית, ולראות היכן מקומנו.

דניאל בן-סימון: אני כאיש מפלגת העבודה חייב לומר לך, אדוני היושב-ראש, קשה לי.

דניאל בן-סימון: קשה לי עם הצעדה אתמול בסילואן, קשה לי עם העובדה ששר החוץ הוא שר החוץ, קשה לי עם העובדה שאנשים מסוימים, או אלי ישי – אני יודע שנסים זאב פה – יש הרכב ממשלתי שלא משקף את הרצון של העם הזה לפתוח דף חדש, ללכת קדימה, לפתוח אופציות אחרות; ואנחנו הולכים ומסתגרים ויוצרים לילדים שלנו מקום שאולי יהיה להם קשה לחיות בו.

דניאל בן-סימון: לכן, למען הילדים שלנו, למען העתיד שלנו, נפתח להם אופציה אחרת, יכול להיות שנוכל להסתכל להם בעיניים – – –

ראובן ריבלין: העם רוצה אופציות, הוא רק לא רוצה אשליות.

דניאל בן-סימון: האשליות הן שלי, אדוני, האופציות הן שלך, אבל זכותי לפתח אשליות.

ראובן ריבלין: בוודאי.

ראובן ריבלין: האשליות שלנו קיימות כל הזמן.

דניאל בן-סימון: לרצות שלום זו לא אשליה, אדוני היושב-ראש, לרצות שלום זו לא אשליה.

דניאל בן-סימון: מנחם בגין עמד פה, דיבר על השלום.

דניאל בן-סימון: היום הוא יום הרצל, הוא יום השלום.

ראובן ריבלין: אני יכול לעשות שלום אתך, אני יכול לעשות שלום עם חיים אורון, אני יכול לעשות עם גנאים.

ראובן ריבלין: לצערי הרב, אף אחד לא רוצה לעשות שלום אתי.

דניאל בן-סימון: טוב, אם כך, הסתיים זמני בעניין הזה, תודה רבה, אדוני.

ראובן ריבלין: הפריעו לך?

ראובן ריבלין: אני אוסיף לך.

דניאל בן-סימון: לא, אני מקבל את זה, אבל עדיין, יום הרצל הוא יום היכולת שלנו.

דניאל בן-סימון: באמת, אדוני היושב-ראש, גם לחלום ולנסות ולהמשיך, כי זה לא הולך יותר, באמת שלא הולך יותר, חיינו קשים בצורה יוצאת דופן מגולדסטון ועד גולדסטון הבא.

דניאל בן-סימון: אי-אפשר, וצריך למצוא את הדרך; דווקא ראש הממשלה הזה, אם יעשה את מה שהוא יכול לעשות, אני באמת אחבק אותך חיבוק גדול.

ראובן ריבלין: אני אומר לך באווירת יום הרצל, אם ירצו לא תהיה זאת אגדה.

דניאל בן-סימון: נהדר, אנחנו מסכימים על זה.

ראובן ריבלין: אם ירצו, אנחנו רוצים, אם ירצו לא תהיה זו אגדה.

דניאל בן-סימון: אם הערבים שומעים אותנו, אנא מכם.

דניאל בן-סימון: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נסים זאב.

ראובן ריבלין: ואחריו – נציג יהדות התורה.

ראובן ריבלין: ואם הוא לא יימצא כאן, חבר הכנסת מסעוד גנאים, נציגה של סיעת רע"ם-תע"ל.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, חשבתי שאחרי פסח כולם כבר עשו ביעור חמץ, אז גם קדימה עשתה את ביעור החמץ ורוח החמץ שבלבה פועמת, הכפשה והסתה נגד הממשלה.

נסים זאב: במקום להתעסק בדברים מהותיים שעומדים ברומו של עולם, על מה בר-און מדבר?

נסים זאב: שמעתי אותו.

נסים זאב: אג'נדה חרדית.

נסים זאב: יש פה אג'נדה חרדית, כסף למפלגות חרדיות.

נסים זאב: מי הן בכלל המפלגות החרדיות?

נסים זאב: זה לא אנשים, זה אוויר, מה פתאום הן מקבלות?

נסים זאב: הם נותנים לנו.

נסים זאב: אנחנו לוקחים והם הנותנים.

נסים זאב: שמעתם?

נסים זאב: סמכויות לבתי-הדין – אחרי שכרסמו בסמכויות בתי-הדין במשך שנים, מנסים להחזיר במעט את הסמכויות שהיו קודם לכן.

נסים זאב: איך זה שבתי-הדין לא יכולים לעשות פשרה והפשרה שלהם לא מוכרת?

נסים זאב: אם אחרי פשרה יכול אחד מהצדדים ללכת לבית-משפט ולערער ולפסול את הפסיקה של בית-הדין, איפה נשמע דבר כזה?

נסים זאב: פטור מארנונה לבתי-כנסת – זה מה שמטריד אתכם חודשים רבים.

נסים זאב: על מה אתם מדברים, מה אתם מקשקשים בכלל?

נסים זאב: פטור לבתי-הכנסת היה מאז ומעולם.

נסים זאב: מי הולך לבית-כנסת, קשישים, אנשים שאין להם יכולת; יש בתי-כנסת שבקושי יכולים לשלם את ההוצאות השוטפות של מים וחשמל וניקיון.

נסים זאב: על זה מדברת האופוזיציה, השליח הנכבד מטעמה, בר-און.

נסים זאב: אני רוצה לחזק את ראש הממשלה, שלא הלך כמו נמושה לוועידת הגרעין.

נסים זאב: הרי אם היה מגיע לשם, היו עושים מזה לא גרעין אלא עץ גבוה.

נסים זאב: הוא עמד באומץ, וראינו כאשר הוא לא הגיע לשם, שהנימה, הסגנון והטון שבאו מארצות-הברית ומהבית הלבן היו קצת שונים.

נסים זאב: הם בעצם הבינו שהברית המשותפת בין ארצות-הברית לישראל היא הרבה יותר חשובה ויקרה, קודם כול לארצות-הברית.

נסים זאב: אני לא מזלזל שזה לא חשוב לנו, אבל זה לא פחות חשוב למדינה ששומרת היום על המצב במזרח התיכון – זו מדינת ישראל מול כל מדינות ערב.

נסים זאב: המסר הברור שראש הממשלה מסר לאמריקנים – אמר מפורש: אני מוכן למשא-ומתן, אני מוכן לשיחות קרבה מהרגע הזה.

נסים זאב: מה אתם רוצים, לא הבנתי.

נסים זאב: במקום להעביר את האחריות לפלסטינים, כאשר אבו מאזן אומר במפורש, אני רוצה לדבר קודם כול על הפליטים, אני רוצה לדבר על הליבה, אני רוצה לדבר על ירושלים, איך אפשר לדבר על הפליטים ועל ירושלים בלי משא-ומתן ישיר?

נסים זאב: למה אנחנו צריכים להיות כל הזמן מאוימים ואנחנו מאיימים על עצמנו מבית וגם מחוץ?

נסים זאב: לכן, אדוני היושב-ראש, אני יכול לומר שראש הממשלה פעל כפי שהוא פעל באומץ לב, בקור רוח, וכשמדברים על זיגזג צריך לזכור שלפעמים גם לזגזג זה יותר מקצועי מאשר להרים דגל כניעה, לתת הכול ולמסור הכול.

נסים זאב: אולי קדימה שכחה שבמשך שלוש השנים שהיא היתה בממשלה והיא ניהלה את המשא-ומתן – – –

מיכאל בן-ארי: לאחד הוא אומר ככה ולשני ככה, להם הוא אומר שהוא לא יבנה, לנו הוא אומר שהוא יבנה; אז מה הוא באמת מתכוון לעשות, אתה יודע?

נסים זאב: מה זה משנה למה הוא מתכוון, העיקר שיש בנייה בירושלים.

מיכאל בן-ארי: אין בנייה בירושלים.

נסים זאב: יש בנייה בירושלים וצריך פחות להתעסק עם אמירות.

נסים זאב: צריך להסתכל על המעשים.

מיכאל בן-ארי: תשאל את אטיאס אם בונים.

מיכאל בן-ארי: לא בונים.

נסים זאב: אני לא אשאל את אטיאס, אני אומר לך שיש בנייה בירושלים, בכל מקום, בכל פינה אתה רואה בנייה.

נסים זאב: בפסגת-זאב אין בנייה?

נסים זאב: בגבעת-זאב אין בנייה?

מיכאל בן-ארי: אין מכרזים חדשים.

מיכאל בן-ארי: גם בקרני-שומרון יש בנייה.

ראובן ריבלין: האם אתה מבקש, אתה תוכל להגיב באופן – קריאת ביניים היא קריאת ביניים.

ראובן ריבלין: אדוני קרא קריאת ביניים, קיבלנו.

מיכאל בן-ארי: קיבלתי את הערת היושב-ראש.

נסים זאב: אני אומר:

נסים זאב: גם הרב עובדיה יוסף, כשאמר שאין צורך להגיב ולהתגרות בארצות-הברית, הוא התכוון שאין צורך להגיב בתגובת שרשרת כאשר אובמה מכריז או דורש או מבקש, לבוא כבר ולומר, לא, אנחנו נגד.

נסים זאב: עובדה היא, כאשר היה דיון בממשלה, בקבינט, השר אלי ישי הצביע נגד ההקפאה.

נסים זאב: אז למה לפטפט על זה יותר מדי?

נסים זאב: אנחנו צריכים לעשות יותר מאשר לדבר.

נסים זאב: הגיע הזמן, אדוני היושב-ראש, שהמלה הברורה בנושא הזה של ירושלים, שעל זה יש קונסנזוס, שלפחות לא תהיה מחלוקת בבית הזה ולא יהיה מצב שחלק מהחברים ייתנו פרשנות כזאת או אחרת, כי זה רק מחליש את מדינת ישראל ואת הקו הברור שלנו בנושא, שירושלים תישאר בירת הנצח של העם היהודי לנצח נצחים.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: השר יעקב ליצמן, שר הבריאות, יעלה ויבוא ויאמר את דברה של יהדות התורה.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת מסעוד גנאים בשם סיעת רע"ם-תע"ל.

ראובן ריבלין: ואחריו – חבר הכנסת יעקב כץ בשם סיעת האיחוד הלאומי.

ראובן ריבלין: ואז יבוא חנא סוייד בשם סיעת חד"ש.

ראובן ריבלין: חמש דקות לאדוני.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, האמת היא, אני לא מבין מה הנשיא אובמה רצה בהקפאה בירושלים, של הבנייה, אני מניח שהוא רצה להקפיא את בניית "הולילנד".

יעקב ליצמן: אני לא רואה משהו אחר שהוא התכוון אליו.

יעקב ליצמן: למשל, אני גר בעזרת-תורה, ברחוב אבן-האזל, וזה לא רחוק מהגבול הקודם.

יעקב ליצמן: זאת אומרת, אם הכוונה לחזרה לגבולות 67', אני חושב שגם אני צריך לפנות את הדירה שלי, זה לא רחוק, אולי 300 מטר, לא יותר.

יעקב ליצמן: אולי הוא התכוון ל"הולילנד", אולי.

יעקב ליצמן: אם להתייחס, אני חייב לחזור לאשקלון, שם יש הקפאת בנייה או שאין הקפאת בנייה?

יעקב ליצמן: אובמה לא רוצה להקפיא שם?

יעקב ליצמן: אולי צריך לפנות לאובמה שיקפיא גם באשקלון.

יעקב ליצמן: מה שקורה שם, מאשימים את ראש הממשלה בזיגזג; הוא לקח החלטה, הוא הוציא את הסמכויות ממני.

יעקב ליצמן: מחיתי על זה, אני מוחה על כך גם עכשיו.

יעקב ליצמן: אני חושב שזה לא נכון מה שהוא עשה, אני מצטער על ההחלטה.

יעקב ליצמן: דבר אחד מוזר לי, שקדימה בעצם החליטה את אותה החלטה שנה לפני, אז למה לא אומרים עליהם שהם מזגזגים?

יעקב ליצמן: למה לא אומרים שהם הלכו להזדהות עם בית-החולים באשקלון, כאשר הם החליטו את אותה החלטה שנה קודם, ואז הם באו להפגין, כל הסיעה, לא אחד, כל הסיעה באה לאשקלון להפגין נגדי.

יעקב ליצמן: למה?

יעקב ליצמן: כי הם החליטו בדיוק אותה החלטה.

יעקב ליצמן: זה לא זיגזג?

ישראל חסון: לא כל הסיעה, כבוד השר.

יעקב ליצמן: אה, אז אשמח מאוד לקבל את השמות של אלה שלא היו, שאוכל להגיד ליושבת-ראש המפלגה שיש פילוג אצלה בנושא הזיגזגים.

ישראל חסון: זה לא אומר שאנחנו לא תומכים.

יעקב כץ: חסון היה בישראל ביתנו אז.

יעקב ליצמן: אה, אז הוא כן מזדהה רק בישראל ביתנו.

יעקב ליצמן: ישראל ביתנו דווקא חלקם כן הזדהו אתי.

ראובן ריבלין: לא, סיעת קדימה אינה זהה לסיעה שנמצאת היום.

יעקב ליצמן: אני רוצה להבין, איפה הבושה?

יעקב ליצמן: איפה הבושה?

יעקב ליצמן: החלטתם, עשיתם, הזדהיתם, אמרתם אותו הדבר, איפה שאני החלטתי, סיעה הולכת ויורדת לאשקלון.

יעקב ליצמן: מזועזעים, למה הולכים להעביר קברים כשהם החליטו אותה החלטה שנה לפני כן.

יעקב ליצמן: מי מזגזג, איפה הזיגזגים?

יעקב ליצמן: אני לא חושב שנתניהו צודק, אני חושב שהוא התחרט, בלי להיכנס לפרטים, אבל שאתם תבואו ותטיפו לי מוסר – האחרונים.

יעקב ליצמן: רבותי, אנחנו נכנסים עכשיו לעידן תקציב, יש לי כמה דקות לדבר על התקציב.

יעקב ליצמן: מערכת הבריאות היא במבחן כרגע לקראת התקציב.

יעקב ליצמן: אנחנו נצטרך לעבוד קשה, עם הכנסת, מול האוצר, כדי לקבל תוספת תקנים לרופאים, יש מחסור גדול ברופאים, בעיקר בפריפריה.

יעקב ליצמן: אני משתדל לגבש תוכנית להוסיף תוספת שכר לרופאים בפריפריה ובסופי שבוע, שם בתי-החולים לא עובדים במתכונת מלאה וזה לא בסדר.

זאב בילסקי: כבוד השר, מה עם הנושא של הרישוי לרופאים?

זאב בילסקי: אתה יודע כמה רופאים ניסו להתקבל פה ובגלל הביורוקרטיה שישנה במשרד – – –

יעקב ליצמן: אני אענה לך גם על זה, תן לי להסביר לך בצורה רגועה מה הבעיה ושים לב שיש בעיה גדולה.

יעקב ליצמן: מצד אחד, יש לנו רף גבוה עד לאן אנחנו לוקחים רופאים, מאיפה עד איפה.

יעקב ליצמן: זה רף גבוה כי אנחנו רוצים שתהיה רפואה טובה.

זאב בילסקי: סליחה שאני מתפרץ לדברי השר, אני לא מדבר על הרף – – –

יעקב ליצמן: רגע, לא הסברתי את הבעיה, תן לי להסביר.

זאב בילסקי: אני מדבר על הביורוקרטיה, על אטימות הלב, על חוסר הרצון הטוב.

זאב בילסקי: אנשים באים עם מסמכים ואחרי חצי שנה אומרים להם, למה לא הבאתם את זה?

זאב בילסקי: זה מאפיין את המשרד.

זאב בילסקי: אנחנו איבדנו עשרות רופאים שבתקופתי כיושב-ראש הסוכנות היהודית רצו לעלות לישראל ולא הצליחו לעלות כי הערימו בדרכם קשיים.

זאב בילסקי: סליחה, אדוני.

יעקב ליצמן: אתה צודק, אדוני, ותן לי לתת לך אפיזודה שגם אתה תצחק ממנה.

יעקב ליצמן: בתחילת 2010 היתה במשרד הבריאות חלוקת פרסים לעובד מצטיין.

יעקב ליצמן: אני סגן שר שממונה על המשרד, בדרך הטבע הזמינו אותי לחלק את הפרסים ובאתי.

יעקב ליצמן: הניחו על השולחן חוברת תמונות של כל הזוכים המצטיינים.

יעקב ליצמן: מה לעשות, על החוברת למעלה אני רואה שפרס ההצטיינות זה ל-2008.

יעקב ליצמן: שמתי בצד את הנאום שהכנתי ואמרתי, רבותי, בוא נראה איך אנחנו נראים.

יעקב ליצמן: אם בחלוקת הפרסים של עובדי המשרד ב-2010 אנחנו מחלקים פרסי הצטיינות ל-2008, אז מה יש לנו להסביר ברחוב?

יעקב ליצמן: לכן, באותו מעמד החלטתי שפרס ההצטיינות ל-2009 – אני רוצה לעשות את זה, עוד לא גיבשתי סופית, אבל גם 2010 – יהיה על קיצור ביורוקרטיה.

יעקב ליצמן: מי שיביא, מחלקות ויחידות, היכן שאפשר לקצר בביורוקרטיה, אשמח מאוד, מגיע לו פרס.

יעקב ליצמן: חלק מהטענות שאמרת הן לא נכונות, אבל חלק גדול, לצערי, נכון.

יעקב ליצמן: בהחלט מטפלים בזה.

יעקב ליצמן: יש הרבה סיבות שמסבירות מאיפה הבעיה – אני לא מבטיח.

יעקב ליצמן: אבל לחזור לנושא התקציב, שזה חשוב – – –

זאב בילסקי: – – – אצלנו היהודים – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת זאב בילסקי, זה לא שאלות ותשובות לסגן השר.

יצחק וקנין: זמנו תם ואני הוספתי לו עוד.

יעקב ליצמן: אני מקצר.

יעקב ליצמן: אני מניח שזאת תהיה אחת הבעיות הגדולות בתקציב.

יעקב ליצמן: הנושא השני יהיה הנושא של הסל, ואני אפילו לא רוצה לחשוב מה מצופה ממני שם, או חלילה מה שיש שם, אני לא יודע, אבל ברור לי שאני אצטרך את הסיוע של הכנסת.

יעקב ליצמן: מערכת הבריאות בהחלט עומדת בפני הרבה שינויים, ואני שמח.

יעקב ליצמן: שיניים – אני הולך להביא את תוכנית השיניים, בעזרת השם, לישיבת הממשלה הבאה, ביום ראשון, ואחר כך לכנסת.

יעקב ליצמן: אני חושב שגיבשנו תוכנית טובה, אפשר להגיד שאפילו בהסכמה רחבה, אבל כמובן צריך הרבה כסף.

יעקב ליצמן: בזה אני בטוח שהכנסת תעזור לי.

יעקב ליצמן: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לסגן שר הבריאות הרב יעקב ליצמן.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת מסעוד גנאים, ולאחריו – חבר הכנסת יעקב כץ.

יצחק וקנין: לרשותך חמש דקות.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני לא יודע, שואלים אותי פה במסדרון למה לא הלכתי ללוב, לקדאפי.

מסעוד גנאים: אמרתי להם שכנראה השם שלי יהיה בביקור השני, כאשר ידברו שם על התוכניות המפורטות.

מסעוד גנאים: אבל בכל זאת, אני לא יודע מה מתפרסם בתקשורת – לא, אני יודע מה מתפרסם בתקשורת העברית, אבל לפי מה שהתפרסם, לפחות, בתקשורת הערבית, יש שני דברים שהם חיוביים, שלא צריכים להרגיז אף אחד פה בישראל.

מסעוד גנאים: האיש אומר: אין לי בעיה עם היהדות, ולא עם היהודים.

מסעוד גנאים: יש לי בעיה עם המדיניות הציונית, שהיא גזענית ויש בה אפליה.

מסעוד גנאים: מה הבעיה?

מסעוד גנאים: שנית, גם האמירה של האיש, שמאוד צריכה לא להפחיד אף אחד פה – הוא לא מאמין בפצצה אטומית ולא גרעינית.

מסעוד גנאים: הוא אומר שיש דבר אחר, שזה דמוגרפיה.

מסעוד גנאים: אז מה לפחד מקדאפי?

מסעוד גנאים: אני לא יודע, ממה מפחדים?

מסעוד גנאים: האיש לא רוצה לא פצצה גרעינית ולא אטומית, לאיש אין בעיה עם היהודים כיהודים ולא עם היהדות.

מסעוד גנאים: הוא אומר: יש לי בעיה עם המדיניות הציונית.

מסעוד גנאים: ואם יש משהו, אולי בביקור השני נדבר אתו בעניין הזה.

מסעוד גנאים: לענייננו.

מסעוד גנאים: תחילה רציתי להצטרף לברכות למזכירת הכנסת החדשה, שאיננה עכשיו.

מסעוד גנאים: היום אני אדבר על מדיניות הממשלה בירושלים המזרחית, ואני אדבר במיוחד על מערכת החינוך, כי מערכת החינוך בירושלים המזרחית היא דוגמה קלאסית לאפליה ולהזנחה וליחס הלא-צודק לתושבים ולאוכלוסייה הערבית בעיר, והיא גם הוכחה לזה שכל הדיבורים על "מאוחדת" – הכול שקר.

מסעוד גנאים: היא מחולקת, מחולקת וכבושה.

מסעוד גנאים: אז לא מספיק שמנסים לייהד את מזרח-ירושלים, הורסים את הבתים הערביים על שמאל ועל ימין, מגרשים אזרחים ערבים מבתיהם בשיח'-ג'ראח, נותנים למתנחלים, לעמותות קיצוניות, להשתלט על בתיהם – כל זה כאילו לא מספיק כעובדה של אפליה וגזענות, הממשלה והעירייה הורסות את מערכת החינוך במזרח העיר.

מסעוד גנאים: היועץ המשפטי של עיריית ירושלים כותב את זה; העירייה מקציבה לתלמידים ולבתי-ספר במערב-ירושלים סכום כפול מאשר לתלמידים הערבים במזרח-ירושלים.

מסעוד גנאים: לכל תלמיד יהודי מועברים 408 ש"ח, ולתלמידים הערבים – 214 ש"ח לתלמיד.

מסעוד גנאים: מחסור חמור מאוד בכיתות לימוד, צפיפות קשה, איומה, גבוהה מאוד.

מסעוד גנאים: כמעט אין מערכת חינוך בירושלים המזרחית, כמעט שאין.

מסעוד גנאים: לא מספיק שהורסים את הבתים, הורסים גם את החינוך, את ההוראה ואת כל הדור.

מסעוד גנאים: איך אפשר עוד להמשיך בשקר שהיא מאוחדת?

מסעוד גנאים: היא מחולקת והיא כבושה.

מסעוד גנאים: צריך גם להגיד שכל הניסיונות של ראש הממשלה נתניהו – לא לעשות שלום אלא לדבר כאילו שלום, בלי מזרח-ירושלים, בלי מדינה פלסטינית ריבונית, כמו כל מדינה אחרת בעולם – הניסיון הזה לכפות כללי משחק חדשים ולעשות או לדבר שלום בלי מחיר ובלי נסיגה מהשטחים הכבושים, ובכללם ירושלים המזרחית – הניסיון הזה לא יצליח.

מסעוד גנאים: עובדה שירושלים לא מאוחדת, אלא מחולקת – במערכת החינוך במזרח-ירושלים.

מסעוד גנאים: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת יעקב כץ, ולאחריו – חבר הכנסת חנא סוייד.

יצחק וקנין: גם לך חמש דקות.

יעקב כץ: ברשות היושב-ראש, ברשות השר, כנסת נכבדה, הגמרא אומרת: אם ראית דור שצרות רבות באות עליו, חכה לו, שנאמר: ואז "יבוא כנהר צר", וסמיך ליה: "ובא לציון גואל".

יעקב כץ: אם ראית דור שלוחצים אותו, מקשים עליו, מצרים את צעדיו, סימן שאנחנו נמצאים בימים גדולים של עם ישראל, ואני חושב שבאמת, ב-70-60, 100 השנים האחרונות, עם ישראל הולך ומתקדם.

יעקב כץ: הגמרא אומרת: גדול קידוש השם מחילול השם.

יעקב כץ: ודאי שקידוש השם גדול מחילול השם, איך אפשר בכלל להשוות?

יעקב כץ: אלא – גדול קידוש השם שבא מתוך חילול השם, כבוד היושב-ראש.

יעקב כץ: קידוש השם שבא מתוך חילול השם הוא גדול.

יעקב כץ: ואם ראינו דור – קמים מנהיגי העולם הדמוקרטי ואומרים לעם ישראל שלא תהיה יותר התפתחות טבעית, או שאסור ללדת, או שאסור לגדול, או שצריך להגביל את האפשרות של יהודים בארץ-ישראל לבנות, אנחנו צריכים בנקודות האלה להגביר כוח.

יעקב כץ: לכן אני רוצה לנצל את הבמה של הכנסת ולקרוא עוד פעם מעל בימה זו לכל הבחורות היהודיות שעוד לא התחתנו ויכולות להתחתן: אנא, תתחתנו צעירות, תקימו משפחות לתפארת ותלדו ילדים.

יעקב כץ: במיוחד לנשות ישראל שגרות ביהודה ושומרון ובירושלים.

יעקב כץ: אנחנו רואים שהעולם, שלא כל כך אוהב אותנו, נמצא בלחץ.

יעקב כץ: אם עד אתמול – – –

זאב בילסקי: במקרה שלי זה לא הולך כל כך בקלות – – –

יעקב כץ: אבל אני רק רוצה לספר שברוך השם, ראינו את הסטטיסטיקה האחרונה, ומה נעשה – היהודים הם עדיין כ-80%.

יעקב כץ: זה בערך 76%, פלוס 4%-3% של יהודים מרוסיה, שעלו, אבל הערבים נשארו רק 20%.

יעקב כץ: הדמוגרפיה לא משתנה.

יעקב כץ: אנחנו צריכים לא רק שהיא לא תשתנה – שהיא תשתנה לטובה, ולכן צריך לקרוא לכל יהודייה ביש"ע – יש היום 650,000 מתנחלים.

יעקב כץ: כל הזמן אמרתי שיש 650,000, אז אמרו לי: אבל למה אתה כולל את ירושלים?

יעקב כץ: יש רק 350,000, ובירושלים המזרחית יש עוד 300,000.

יעקב כץ: ברוך השם זכינו שגם קדימה היום, בראשות הגברת ציפי לבני, וכפי שאמר חבר הכנסת בר-און, שגם בשכונות ירושלים המזרחיות לא צריך לבנות – הן גם הפכו להיות התנחלויות.

יעקב כץ: אז ברוך השם, 650,000 מתנחלים בשטחים ששוחררו מאז מלחמת ששת הימים.

יעקב כץ: 650,000.

יעקב כץ: זו כמות של יותר מ-10% מתושביה היהודים של מדינת ישראל – 12%.

יעקב כץ: ואם כל אמא יהודייה ששומעת אותי עכשיו, אם ביש"ע – ובכל הארץ, אבל במיוחד ביש"ע ובירושלים – תלד השנה עוד ילד, אנחנו נגיע ל-700,000 עד סוף דצמבר, עד פסח הבא.

יעקב כץ: ואם יתחתנו יותר ונלד יותר, אנחנו נשנה את הדמוגרפיה.

יעקב כץ: אנחנו רואים שמי שבלחץ היום זה קדאפי, בלוב; הערבים בלחץ.

זאב בילסקי: עכשיו אתה מדבר כמענה למה שאמר קדאפי?

יעקב כץ: כן, אני אומר, הם בלחץ, כי יש כזאת כמות, כמו שנאמר:

יעקב כץ: הכמות המעטרת את האיכות – ברוב עם הדרת מלך.

יעקב כץ: מי יגרש 650,000 יהודים?

יעקב כץ: לגרש 10,000 יהודים מגוש-קטיף זה היה המקסימום, לגרש יהודים מעמונה, אבל אני לא מאמין שיש פה, בכנסת ישראל, יהודי שמוכן לגרש 650,000 יהודים.

יעקב כץ: 650,000 יהודים, חבר הכנסת בן-סימון.

קריאה: בלי עין הרע.

יעקב כץ: אפילו בן-סימון לא מוכן לגרש 650,000 יהודים.

יעקב כץ: זה פי-ארבעה מגירוש ספרד.

יעקב כץ: זה פי-עשרה מגירושים אחרים.

יעקב כץ: לכן, אני חוזר ואומר, ואני מבקש – – –

זאב בילסקי: רק שתדע שחבר הכנסת בן-סימון, תאמין לי, גם 10,000 הוא לא – – –

יעקב כץ: גם 10,000 קשה לו לגרש.

יעקב כץ: אז אני אומר:

יעקב כץ: ברוך השם ששונאי ישראל מבינים היום שאנחנו עברנו לכמות שהיא כמו שאומרים באנגלית irreversible, שאי-אפשר.

יעקב כץ: ולכן הם מתעצבנים ואנחנו מחייכים.

יעקב כץ: ואנחנו קוראים לראשי המועצות לאשר בנייה בבתים.

יעקב כץ: לצערנו הרב, יש חילול השם שיש הקפאה, אבל אין הקפאה על הבתים הפרטיים.

יעקב כץ: אפשר להגדיל ולבנות עוד קומה ואפשר להוסיף עוד חדר.

יעקב כץ: אני בביתי משפץ השנה את הבית בתוך הבית, מכין אותו לקליטה של משפחה נוספת.

יעקב כץ: אני עצמי עושה ככה, אז אני פועל ופונה לכל המשפחות ביש"ע לפנות לראשי המועצות – אני חיכיתי, רציתי להגיד משהו לכבודך.

ראובן ריבלין: הנה, אתה רואה שאני נתתי לך את הזמן.

יעקב כץ: אז אני אוסיף דקה אחת רק לכבודו של היושב-ראש.

יעקב כץ: על כל פנים, אני קורא להוסיף חדרים ולהוסיף – הכול לפי החוק – ולקלוט השנה עוד משפחות, לאשר ולחכות לספטמבר הקרוב, להכין תוכניות.

יעקב כץ: ברגע שתיגמר ההקפאה – ואני רוצה להאמין לראש הממשלה שהבטיח שההקפאה היא לעשרה חודשים, ולכשתיגמר, להתחיל ב"בום" כזה, שיצא הפסדו בשכרו; שחילול השם שהיה, יביא – כמו שאנחנו אומרים גדול קידוש השם מחילול השם – מתוך חילול השם הזה יבוא קידוש השם.

יעקב כץ: אני רק רציתי להודות ליושב-ראש הכנסת.

יעקב כץ: לפני פסח יצאנו משלחת לערבה, שהיושב-ראש הוביל אותה, וכתוצאה מזה שהוא הגיע – מי ראה את יושב-ראש הכנסת רובי ריבלין יוצא ולא יוצא, כמו שכתוב על משה רבנו.

יעקב כץ: ובאו חברי כנסת רבים וחברות כנסת רבות, והיה קידוש השם גדול וסייענו לאנשי הערבה, והם ביקשו להיפגש עם כבודו עוד פעם, ואני אמרתי להם שאני אבקש מהיושב-ראש, כדי שנגביר כוח, נגביר חיל ונבנה את הערבה ואת הצפון ואת הדרום ואת כל ארץ-ישראל, בעזרת השם.

ראובן ריבלין: בעזרת השם.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת, נציג האיחוד הלאומי, יעקב כץ.

ראובן ריבלין: אני מזמין את חבר הכנסת חנא סוייד – גם לו חמש דקות – אשר מייצג את מפלגת חד"ש, ואחריו – את יושב-ראש מפלגת מרצ, חבר הכנסת חיים אורון.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

חנא סוייד: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, האמת היא שבין הקריאה העיקרית של הנשיא קדאפי למשלחת הערבית שמבקרת אצלו לבין הקריאה של חבר הכנסת יעקב כץ "תתרבו תתרבו", אדם שמאמין באיכויות ולא בכמויות, אני תוהה באמת מה העתיד של המזרח התיכון אם אלו שתי הקונספציות שינחו את שני העמים.

חנא סוייד: אני לא יודע לאן אנחנו נגיע.

חנא סוייד: בכל אופן, לא זה הנושא שאני התכוונתי לדבר עליו.

חנא סוייד: היום, אדוני היושב-ראש, נערכה הישיבה הראשונה של הוועדה המשותפת של ועדת הפנים וועדת הכלכלה, שאמורה לקדם את הרפורמה בחוק התכנון והבנייה.

חנא סוייד: וכבר בישיבה הראשונה עלתה הדרישה מצד חברי הכנסת שאולי ראוי – לאור ההתפתחויות האחרונות – שהממשלה תעשה חושבים ותעכב את הקידום של הצעת החוק של הרפורמה ותערוך בה שינויים שמתבקשים, או לפחות לחשוב באופן מעמיק עוד פעם על ההצעה הזו וכל ההשלכות שלה.

חנא סוייד: אדוני היושב-ראש, ההרכב של הוועדה המיוחדת שאמורה לקדם את החוק הוא בעצם קצת בעייתי, כי זה כולל את ועדת הפנים – שזה מובן, זה הבית בעצם של מערכות ומוסדות התכנון והבנייה – ומצד שני את ועדת הכלכלה, וזה בעצם אומר שהתפיסה של חוק התכנון והבנייה ושל הרפורמה היא של נדל"ן.

חנא סוייד: דווקא באווירה הנוכחית הייתי מצפה שהוועדה לביקורת המדינה תהיה חלק מוועדה כזו, כי מה שעכשיו מדובר עליו הרבה בקונספציה או בתחום התכנון והבנייה זה דווקא ה-checks and balances, איך בעצם לעשות ביקורת יעילה, ולאו דווקא לחשוף את המטרה שזה בעצם חוק התכנון, חוק הנדל"ן.

חנא סוייד: זה בעייתי, ולכן אני חושב שכדאי שהממשלה תחשוב עוד פעם על העניין הזה – על ההרכב של הוועדה – זה מה שנראה מכל העניין, אבל גם לגבי התוכן של ההצעה, של הרפורמה.

חנא סוייד: זה נכון שהחשדות – ואנחנו עדיין מדברים על חשדות וצריך להתייחס לדברים האלה כחשדות – שכל כך מדוברים עכשיו, הדברים נעשו במסגרת החוק הישן, לא במסגרת הרפורמה החדשה.

חנא סוייד: כלומר, בחוק הישן באמת יש דברים שצריך לתקן אותם, אבל לא בכיוון שיתיר דווקא יותר בעייתיות בתחום הזה של checks and balances ושל בקרה ושל שלטון ומינהל תקין.

חנא סוייד: ולכן, אני מנצל הזדמנות זו דווקא לקרוא לממשלה לעצור.

חנא סוייד: הרפורמה שהוגשה, שהוצגה כאן בכנסת, שניתן זמן מאוד קצר בשביל להצביע עליה בקריאה ראשונה – אני חושב שרוב חברי הכנסת, או שקראו מעט מהרפורמה או שלא קראו בכלל ואישרו אותה.

חנא סוייד: לאור ההתפתחויות, לאור התגובות הציבוריות של הרבה גופים שמתמחים באפקטים חברתיים וסביבתיים ושלטון חוק, וכאלה שנתנו פידבק שלילי על הרפורמה הזו, אולי זו ההזדמנות עכשיו לעצור ולעשות חושבים.

חנא סוייד: נכון, אני חושב שהחוכמה לא נחה אצל עורכי-הדין בלבד; הם הכינו רפורמה שהיא כל כך טכנית – אין בה כלום מבחינת חזון.

חנא סוייד: כאיש שמתייחס, כאיש שדן, כאיש שמעורה בענייני תכנון ובנייה, יש שם טכניקות: 14 יום, ולא – יעשו ככה ויעשו ככה ויעשו ככה.

חנא סוייד: אין חזון, אין מטרות מוגדרות, אין הזכרה של דברים בסיסיים, יישום של מטרות שהממשלה הציבה.

חנא סוייד: החוק הזה בכלל לא מתייחס למצב של הפריפריה, איך לפתור בעיות שנוצרו מיישום החוק הקודם.

חנא סוייד: כל אלה הם דברים שאם הם אומרים משהו, אז דווקא הם מחייבים, כך שהממשלה תעצור; תחשיב את הצעת החוק שעברה כאן בקריאה ראשונה למין consultation paper למין התייעצות, לבקש תגובות בצורה מסודרת – לא מאיזה גופים שבסופו של דבר לא מתייחסים באופן רציני לדברים שלהם ולפידבק שלהם.

חנא סוייד: ויש זמן.

חנא סוייד: אנחנו לא במצב של ואקום חוקי או חוקתי.

חנא סוייד: יש חוק שהרבה חושבים שהוא טוב; אז יש חוק, ולכן אפשר לקחת זמן, לנשום, להתייעץ יותר, לקבל פידבק אמיתי בעניין הזה, כך שאפשר לקדם חוק תכנון ובנייה שישרת את המדינה במאה ה-21 בצורה מניחה את הדעת.

חנא סוייד: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה לחבר הכנסת חנא סוייד, ומזמין את חבר הכנסת חיים אורון.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כך באווירת החולין הזאת אנחנו לא שמים לב שנפתח עכשיו כנס של הכנסת.

חיים אורון: אם היה נפתח כנס החורף של הכנסת, על-פי התקנון הוא היה נפתח בנאומו של ראש הממשלה.

ראובן ריבלין: נדמה לי שזה החוק אפילו, לא התקנון.

חיים אורון: החוק אפילו.

חיים אורון: ואז היתה מידה של חגיגיות.

חיים אורון: ואני שואל את עצמי בכל זאת מה היה אומר ראש הממשלה אם היה צריך לנאום היום כאן, או אולי אם היה לו מה לומר לכנסת.

חיים אורון: אני בטוח, אדוני היושב-ראש, שאם הוא היה פונה אליך, היית מתיר לו לפנים משורת הדין לפתוח את הכנס בנאומו בהודעה לכנסת.

חיים אורון: אני מקווה שאני לא טועה בך.

ראובן ריבלין: אתה לא טועה.

חיים אורון: מה היה אומר לנו ראש הממשלה?

חיים אורון: הוא היה אומר לנו: תראו, אני נורא נורא רוצה, אבל כמו שאומרים הילדים, זה לא יוצא.

חיים אורון: אובמה – איך אמר פה השר המקשר?

חיים אורון: אתה צריך לקחת, הוא אמר לחבר הכנסת בר-און, שגם הנשיא האמריקני התחלף.

חיים אורון: נו, בטח.

חיים אורון: מזל שלא ביבי בוחר אותו.

חיים אורון: הוא התחלף.

חיים אורון: אבו מאזן לא רוצה.

חיים אורון: לכל השדים והרוחות, מה הוא רוצה?

חיים אורון: אני לא יודע אם אתה שם לב, הסיעה הגדולה ביותר במליאת הכנסת עכשיו היא מפלגת העבודה.

חיים אורון: ואני שואל את חברי מפלגת העבודה – כן, קורה, יש גם תקלות כאלה.

חיים אורון: ואני שואל אותם: תגידו לנו מה הוא רוצה.

חיים אורון: אתם מסבירים לנו מהבוקר עד הערב שאתם יושבים כי אתם יודעים או חושבים או מנחשים, כל אחד באופן אחר, שיש בכל זאת משהו – אז תגידו לנו מה.

חיים אורון: אל תגידו לנו, אני מוכן לא להיות שותף סוד; תגידו לעצמכם מה הוא רוצה.

חיים אורון: כי מה שהוא רוצה – השאלה היום היא גם כלפיכם: מה אתם רוצים?

חיים אורון: חבר הכנסת בן-סימון, אני יודע שאתה לא הכתובת לטענה שלי, ואני קצת כמו המורה שמדבר עם התלמידים שבאו לשיעור ומלין על התלמידים שלא באו לשיעור.

חיים אורון: אבל עם כל הכבוד למפלגת העבודה, מה אתם רוצים מחיינו?

חיים אורון: אמרתם שנכנסתם לממשלה בשביל להבטיח תהליך מדיני.

חיים אורון: עכשיו אני שומע על ספטמבר.

חיים אורון: יש מישהו פה שמאמין שביבי הולך לתהליך מדיני אמיתי?

חיים אורון: את מנענעת בראשך ואת אומרת "כן" – אז למה?

חיים אורון: אדרבה, אני מפנה את מקומי, ותגידי למה ביבי הולך.

חיים אורון: הוא הולך לשיחות קרבה בשביל לא להגיע לשום מקום, כי הוא יודע – אני מאמין לו יותר מאשר אתם: מה שהוא רוצה בו אי-אפשר להשיג אותו, רק בדרך של לתקוע את התהליך.

חיים אורון: כי הוא יודע בדיוק איפה יסתיים תהליך השיחות הישירות שהוא רוצה להגיע אליהן אחרי שיחות הקרבה.

חיים אורון: הם ייגמרו על גבולות 67' עם תיקוני גבול, ולא בשום מקום אחר; הם ייגמרו בשתי בירות בירושלים, ולא בשום מקום אחר, והם ייגמרו בלי זכות השיבה.

חיים אורון: ולשם ראש הממשלה בנימין נתניהו לא יכול להגיע, לא יכול להגיע, כי הוא – לא משום שהקואליציה מפריעה לו – משום שהוא לא נמצא שם.

חיים אורון: אני מכבד אותו על כך.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אורון, לפי ההיגיון שלך יכולים גם לעמוד על זכות השיבה, וזה ייגמר עם זכות השיבה.

ראובן ריבלין: לפי ההיגיון שלך אני יכול לבוא ולומר – וזה ייגמר עם זכות השיבה.

ראובן ריבלין: זה ייגמר עם 47'.

חיים אורון: אתה לימדת אותי יותר מפעם אחת – – –

ראובן ריבלין: גם אתה לימדת אותי.

חיים אורון: ההיגיון שלי אומר שיש קווים אדומים אמיתיים, שאותם לא אומרים.

חיים אורון: ההיגיון שלכם אומר שכמו שנשבעתם על סיני, וכמו שנשבעתם על עזה, וכמו שנשבעתם על חברון לפני הסכם-וואי של ביבי נתניהו, זה לא שווה שום דבר.

חיים אורון: אתה אומר את זה.

חיים אורון: אתם אומרים את זה.

חיים אורון: אני לא שיניתי את דעתי.

חיים אורון: אני אומר בלי זכות שיבה, כי אני רוצה מדינה יהודית ודמוקרטית כאן.

חיים אורון: והאיום הכי גדול על מדינה יהודית ודמוקרטית – חברי מפלגת העבודה, את זה אמר המנהיג שלכם, לא שלי – הוא שהמשך התהליך הזה מוביל לאפרטהייד.

חיים אורון: אפרטהייד זה לא מדינה ציונית, זה סוף המפעל הציוני.

חיים אורון: ואתם שותפים היום, באחריות נוראית, לתהליך שמשמעותו סיכון קיומו של הפרויקט הציוני, לא שום דבר פחות מזה.

חיים אורון: לא שום דבר פחות מזה.

חיים אורון: ואתם משחקים את המשחק, הוא יגיד, ההוא יגיד, הוא אמר, נחכה לפה, נחכה לשם – למה אתם מחכים?

חיים אורון: סדר הדברים הוא לא שראש הממשלה, יש לו בעיות קואליציוניות.

חיים אורון: ראש הממשלה בחר את הקואליציה הזאת כי הוא יודע שהוא לא רוצה ללכת למקום שאם הוא יבחר קואליציה אחרת הוא הולך לשם.

חיים אורון: זה המשמעות של העניין.

חיים אורון: זאת קואליציה בשביל לא ללכת לשם, והיא קיימת עכשיו רק בגללכם.

חיים אורון: אם אתם לא תהיו בקואליציה הזאת היא תישאר להיות בכנסת, אבל אז המחלוקת תהיה ברורה, אז הקווים יהיו ברורים, אז הציבור יצטרך להחליט מה עושים – עכשיו או בבחירות הבאות.

חיים אורון: זה מתאים.

חיים אורון: בעוד כמה דקות יתחיל פה טקס לציון יום הרצל.

חיים אורון: וכמו כל מיני מורשות, כל מיני אנשים, בעיקר שלוקחים מן העבר, לוקחים מתוך מורשת העבר את אותו קטע שמתאים לתפיסתם עכשיו.

חיים אורון: זה בסדר גמור.

חיים אורון: אבל כשהרצל דיבר על מדינה יהודית בארץ-ישראל, הוא דיבר על מדינה שיש לה מאפיינים מאוד ברורים.

חיים אורון: אני לא יכול להגיד שאני הרצליאני, זאת לא תהיה אמירה נכונה, במובן הזה, אבל ללא ספק מורשתו היא חלק ממורשתי, ואני יודע שיש אנשים שינאמו פה עוד מעט ומאותה מורשת יגיעו גם למקומות אחרים.

חיים אורון: אבל באותו רגע שמהלך מסוים מסכן את עצם קיומה של מדינת ישראל כמדינה יהודית, הוא בשום פנים ואופן לא יכול להיות מהלך הרצליאני, כי המהלך ההרצליאני היה להקים מדינה לעם היהודי.

חיים אורון: והמשך השלטון בשטחים, והמשך הכיבוש – כן, דניאל בן-סימון – הוא סכנה קיומית למדינת ישראל.

ראובן ריבלין: כל כיבוש.

חיים אורון: הכיבוש הזה, שהתרחש ב-67', כי ציר הפשרה האפשרי, שמקובל על רובו של העולם, שאני משוכנע שמקובל על רובם של הפלסטינים, לא על כולם, שמקובל על ארצות ערב, הוא ציר הפשרה של גבולות 67', ואם אני טועה, בואו נבחן את זה; ניכנס לחדר ברצינות ונבחן את זה.

חיים אורון: אתם פוחדים מהכניסה לחדר.

חיים אורון: איך אמר ביבי לפני הבחירות – איך אמר ראש הממשלה?

חיים אורון: אני לא נכנס לחדר שבו מדברים על ירושלים; אתם זוכרים שהוא אמר את זה?

חיים אורון: ואז מנהיגת קדימה אמרה: אני לא חוששת להיכנס לחדר שבו מדברים על ירושלים.

חיים אורון: ואני הקטן הכנסתי את ראשי בין שני ההרים הללו ואמרתי: הבעיה היא לא להיכנס לחדר, הבעיה היא מה אומרים שם.

חיים אורון: ומי שלא יאמר, אני מוכן לשתי בירות בירושלים, לא מתכוון לפתרון של שתי מדינות לשני עמים.

חיים אורון: הוא מסכן את קיומה של מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית, ולכן הוא בוגד במורשתו של הרצל.

ראובן ריבלין: תודה לחבר הכנסת חיים אורון.

ראובן ריבלין: אני מזמין את חבר הכנסת אורי אורבך – לא להשיב לחבר הכנסת אורון, אבל להתייחס לנושאים העומדים על סדר-היום.

אורי אורבך: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, תמיד עולים כאן חברי הכנסת ממרצ, מהשמאל, כבר שנים, ובאותו להט – מה הבעיה?

אורי אורבך: רק להיכנס לחדר, ונבחן את הכוונות הטובות או הרעות של יריבינו, אויבינו, ואז נדע אל נכון, אחת ולתמיד, אם פניהם לשלום או פניהם לא לשלום.

אורי אורבך: זה כבר נוסה, זה כבר נוסה על בני-אדם, השיטה הזאת.

אורי אורבך: בשנת 2000 זה נוסה.

אורי אורבך: נכנסו לחדר ודיברו על ירושלים, ומדברים על יהודה ושומרון – או "השטחים", בלשונכם.

אורי אורבך: כל הרצון הזה להוכיח אם כוונתם נכונה או לא נכונה זה טוב אולי לסדנאות ולשיעורי חברה, ולא למקומות שהתוצאה שלהם, כשמגלים את כוונותיהם האמיתיות של האויבים – יש אחר כך אינתיפאדת אל-אקצא, בלשונם.

אורי אורבך: יש שפך דם של שנים – – –

חיים אורון: – – – בגלל השיחות.

אורי אורבך: כל זה כי יש קווים אדומים, שעליהם לא עוברים.

אורי אורבך: ואלו שאומרים: בוא נדבר, בוא נשמע, יש לנו קווים אדומים, הם עצמם לא עומדים בקווים האדומים, כי הם כבר נכנסו לחדר, ואם כבר נכנסו אז נדבר, ואם כבר התחלנו לדבר אז עכשיו תפיל את הכול על איזה ג'בל?

אורי אורבך: ופתאום מוצאים לכל דבר שם ערבי.

אורי אורבך: שמות ערביים נורא מפחידים שמאלנים; ימנים גרים ביהודה ושומרון, ליד עזון, דהיישה וכל מיני מקומות.

אורי אורבך: שמאלני, כשהוא רוצה להפחיד את היהודים מהערבים, הוא אומר: מה יש לי שם, באיזה ג'בל-מוכבר, באל-עזרייה?

אורי אורבך: זאת ההתנשאות של השמאלנים על הערבים.

אורי אורבך: די להגיד שם באיזה ערבית, עם כל הטון הזה, ואז כל היהודים נורא יפחדו, כי זה ערבים ומה יש לנו אתם.

ראובן ריבלין: "וולג'ה" נשמע יותר טוב.

אורי אורבך: איך מפחידים שמאלני?

אורי אורבך: אומרים לו מלה בערבית.

רוני בר-און: כל באקה-אל-ע'רביה מלאה שמאלנים.

אורי אורבך: בגישה הלא-גזענית אבל פטרונית הזאת לוקים גם הערבים בעצמם.

אורי אורבך: אתם יודעים, בדרך כלל ביום שני יש כאן הצעת אי-אמון גם של סיעות ערביות.

אורי אורבך: היום אין.

אורי אורבך: נבצר מהם בשל התחייבויות קודמות.

אורי אורבך: איפה נמצאים חברי הכנסת הערבים?

אורי אורבך: הם בלוב.

חלק, חלק.

אורי אורבך: חלק מהם.

אורי אורבך: חלק.

חבר הכנסת חנא סוייד נמצא פה.

חבר הכנסת גנאים נמצא פה.

אורי אורבך: – – – להסכמים האחרונים.

אורי אורבך: עכשיו, ראיתי תמונה בעיתון – – –

קריאה: – – – מטוסים.

אורי אורבך: ראיתי תמונה בעיתון של חברי הכנסת הערבים, שפה – אני אגיד גם משהו בערבית – הרבה פעמים אתם באים כמו אבו עלי, ושם עומדים ליד קדאפי – הו איזו תמונה – כתלמידים מעריצים של השליט הגדול מועמר קדאפי, האיש המוקצה בכל העולם, האיש מאסון לוקרבי.

אורי אורבך: והם עומדים שם – תאמינו לי, בעיתון שחור-לבן הם היו בצבע.

אורי אורבך: אור, נהרה, זרחו מפניהם.

אורי אורבך: קדאפי קיבל אותם.

אורי אורבך: האיש שכל העולם לא רוצה לקבל אותו, לא נותן לו להיכנס, כשהוא מגיע לאיזה רבע שעה הוא גר באיזה אוהל על הדשא, חברי הכנסת הערבים, הלאומנים, מגיעים, באים ועומדים שם ומצטלמים ונוגה על פניהם.

אורי אורבך: פשוט תענוג.

אורי אורבך: כל כך יפים הם נראו ליד קדאפי, פשוט תענוג.

אורי אורבך: ואתם יודעים למה, חברי חברי הכנסת היהודים והערבים?

אורי אורבך: מפני שיש אוטו-גזענות.

אורי אורבך: מפני שלערבים ישראלים או לערבים תושבי ישראל או פלסטינים – איך שאתם רוצים תקראו לעצמכם, אני לא מתערב – די לכם בכך שבן-אדם הוא מנהיג ערבי, כדי שזה יהיה בסדר.

אורי אורבך: הוא לגיטימי, הוא בסדר, הוא לא צריך לתת דין-וחשבון מוסרי, הוא לא צריך להיות דמוקרט, הוא יכול להיות שונא ישראל, שונא אנושות, שונא המערב, שונא הכול.

אורי אורבך: אבל הוא מנהיג ערבי, הוא קיבל אותנו, אנחנו נהיה גשר בין האזרחים הערבים הישראלים לבין העולם הערבי.

אורי אורבך: אתם הרי עושים צחוק מעצמכם.

אורי אורבך: אתם חושבים עליכם, המנהיגים הפוליטיים הערבים, אזרחי ישראל, דברים הרבה יותר רעים ממה שיהודים, ממה שאני, חושבים עליכם.

אורי אורבך: מה, כל מנהיג ערבי, ובלבד שהוא ערבי, כשר למפגש?

אורי אורבך: כשר להצטלמות אתו?

אורי אורבך: אני לא נפגש, אפילו לפעמים, אני חושב, עם כל יהודי.

אורי אורבך: יש כאלה שלא נוח לי לידם.

אורי אורבך: בטח לא אנשים שהם רוצחים, בטח לא אנשים שהעולם כולו מחשיב אותם כטרוריסטים.

אורי אורבך: ואתם – ואללה, קיבלו נסיעה ללוב.

אורי אורבך: ומנסים לשכנע: זו לא מדינת אויב.

אורי אורבך: זו לא מדינת אויב של ישראל, זה אויב של העולם, אויב של האנושות.

אורי אורבך: כן, היו לו גם כמה קטעים טובים שהוא עשה בלוב.

קריאה: – – –

אורי אורבך: כשיהיה שלום אז אני אשקול נסיעה ללוב.

אורי אורבך: בסדר?

אורי אורבך: זו עוד אחת מהבעיות.

אורי אורבך: אנחנו אזרחים שווים, תמיד אתם אומרים.

אורי אורבך: ואתם יכולים לנסוע ללוב וגם לחזור, ואני לא יכול לנסוע ללוב.

אורי אורבך: לא מזמינים אותנו ללוב.

קריאות: אתה רוצה – – –

אורי אורבך: ואז אני אחסוך את הכרטיס חזור.

אורי אורבך: זה נראה לכם בסדר?

אורי אורבך: לאירופה, למקומות אחרים, כולנו יכולים לנסוע באופן שווה.

אורי אורבך: זה לגבי הצעת האי-אמון שלא הוגשה פה.

אורי אורבך: יש הצעת אי-אמון שכן הוגשה, הצעת האי-אמון של קדימה, עם הטקסט הקבוע על הממשלה – הכישלון המדיני והכלכלי.

אורי אורבך: זו תנועת יד שמערבת כמה דברים: קצת זלזול, קצת אמירה של מפטירים כדאשתקד, וגם את האמירה שלדעתי, בלי להביע במלים, כי אני מנצל את הזמן גם לדבר וגם להשתמש בתנועות ידיים כדי להביע את עמדתי על הצעת האי-אמון שלכם.

אורי אורבך: ואני אומר לכם דבר שהוא לא ענייני, אבל תסלחו לי.

אורי אורבך: זה לא יום, מבחינת קדימה, להגיש הצעת אי-אמון.

אורי אורבך: זה לא קשור אליכם, אתם כולכם אנשים טובים וישרים והגונים, אבל איכשהו ביום שמזכירת ראש הממשלה לשעבר מטעם קדימה יורדת מהמטוס ונעצרת – הכול חשדות, והכול לכאורה והכול, אלף "לכאורות" תכניסו; ובימים האחרונים אנחנו שומעים כל כך הרבה על ה"לכאורות" של ראש הממשלה הקודם, מטעמכם, ואני כבר לא מדבר על ראש הממשלה שלפניו, שאיכשהו, גם אם זה לא עבירות פליליות, אבל זה היה "גרידיות", זה היה חטוף ואכול, הב הב, עוד, לבנות, על ראשי ההרים ועל הגבעות, ותחת כל עץ רענן, ואם אפשר גם על העץ הרענן.

אורי אורבך: ואם כבר אנחנו בונים תחת כל עץ רענן ובונים גם על העץ הרענן, העץ הרענן קצת מיותר, אז בואו נעיף את העץ הרענן, ונבנה עליו עוד הולילנד ועוד מבנה, ועוד גבעה.

לסיים.

אורי אורבך: ולכן אני אומר: ביום כזה, כשאנשים רואים את אנשי קדימה עומדים פה ומטיפים מוסר על הממשלה הזאת ומשבתה ומחדליה, אנשים אומרים: מה הם מדברים?

אורי אורבך: תראו מי שמדבר.

אורי אורבך: ולכן אני אומר לכם: זה בסדר הצעות אי-אמון, ואתם בסדר, אבל תבואו מחר.

אורי אורבך: תבואו מחר.

אורי אורבך: תודה רבה.

חבר הכנסת אורי אורבך, זאב בילסקי, חבר כנסת נכבד, היה ראש עיר – כל איש בעניינו יישפט.

ולכן אני, בהחלט – – –

קריאה: – – –

אני לא רוצה לומר דברים, חטאו – כל אחד במעשהו יישפט.

הרי לא משליכים בחברי כנסת לא רק לא חשד, אלא על אפילו איזה הרהור או אמירה או ידיעה כזאת או אחרת, וודאי לא כאשר אנחנו נמצאים בעיצומה של חקירה.

אני מזמין את חבר הכנסת אופיר אקוניס, אחרון הדוברים.

אני מבקש לצלצל, כי לאחר מכן אנחנו נשביע את חבר הכנסת המתחדש, חבר הכנסת גאלב מג'אדלה, ולאחר מכן נעבור להצבעה.

בתום ההצבעה ימסור חבר הכנסת חיים כץ לפני האולם המלא את רשמי המשלחת מטעם הכנסת ל"מצעד החיים", ולאחר מכן נעבור ליום הרצל.

כן, בבקשה, חבר הכנסת אקוניס.

חמש דקות היום יש לך, לא שלוש.

אופיר אקוניס: יפה.

אופיר אקוניס: טוב מאוד.

אופיר אקוניס: כמה שיותר, יותר טוב.

אופיר אקוניס: וגם התלמידים, אני מבין – מהעיר הקרויה על שמו של הרצל, נמצאים כאן ביציע.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, אנחנו נמצאים בשיאו של מאבק רעיוני, מאבק חשוב בזירה הבין-לאומית.

אופיר אקוניס: האם כופים הסדר מדיני על ישראל או שדבקים במתווה שכל ממשלות ישראל דבקו בו מול הפלסטינים, משא-ומתן ישיר?

אופיר אקוניס: איך מדברים?

אופיר אקוניס: בכל מקום מתוקן בעולם, חבר הכנסת מולה ודאי יסכים, יושבים ומדברים.

אופיר אקוניס: בעניין הזה – שמעתי כאן קודם חברים מסיעת קדימה: מבודדים.

אופיר אקוניס: המלה הזאת היא תמיד טובה, רק שהיא לא בדיוק רלוונטית.

אופיר אקוניס: כי בעניין השיחות, חברת הכנסת חוטובלי, יש הסכמה מאוד רחבה בקהילה הבין-לאומית, גם בארצות-הברית – בואו לדבר.

אופיר אקוניס: עכשיו, כולם רוצים לבוא לדבר – אני אומר גם לחבר הכנסת אורון, שלא נמצא כאן – חוץ מצד אחד במשא-ומתן, אדוני היושב-ראש.

אופיר אקוניס: כולם מדברים.

אופיר אקוניס: האמריקנים, האירופים, הישראלים, באסיה מדברים על זה, רק צד אחד – הוא שוכח שצריך לבוא לדבר.

אופיר אקוניס: הפלסטינים.

אופיר אקוניס: וכל דבר לא טוב להם.

אופיר אקוניס: שום דבר לא טוב להם.

אופיר אקוניס: כל מה שעושים ואומרים לא מספק אותם.

אופיר אקוניס: בונים על תמיכה בין-לאומית, אדוני היושב-ראש, שתייתר משא-ומתן, כי הרי תוצאותיו כבר ייקבעו מראש לשיטתם, וגם זה לא מספק אותם.

אופיר אקוניס: כל דבר שאומרים, רוצים עוד.

אופיר אקוניס: מנסים לגייס את כל העולם וגם את הידידה הגדולה ביותר שלנו – והיא הידידה הגדולה ביותר שלנו – ארצות-הברית.

אופיר אקוניס: והיה גם בחודשיים האחרונים לחץ אגרסיבי, חזק מאוד, חסר תקדים – אדוני, אתה ירושלמי, אם אינני טועה.

אופיר אקוניס: אני לא חושב שאתה זוכר, מאז המצור על ירושלים אולי, לחץ כל כך אגרסיבי וחד-צדדי על ישראל בנושא ירושלים.

אופיר אקוניס: אני לא זוכר, אבל אולי היה.

אופיר אקוניס: אני חושב שאנחנו לראשונה בלחץ אגרסיבי – אגב, כל כך לא הגון, כל כך לא צודק – – –

שני ראשי ממשלה התגברו על הלחץ הזה.

היה בן-גוריון והיה ראש הממשלה שמיר.

בימיהם היו לחצים.

אופיר אקוניס: יפה.

אופיר אקוניס: בשבוע הבא נציין כולנו את יום השנה ה-43 לשחרור ירושלים, וגם חברי קדימה ידברו על המחויבות לירושלים המאוחדת לנצח נצחים, ריבונותנו שם, כפי שגם אמר, אגב, מייסד קדימה, ראש הממשלה לשעבר אריאל שרון.

אופיר אקוניס: עכשיו, לא שזה הפריע, חברת הכנסת תירוש, פשוט לא הפריע לה, לגברת לבני, לשאת ולתת על ירושלים, לדבר, להבטיח הבטחות מרחיקות לכת.

אופיר אקוניס: הבטיחה לאבו מאזן, הבטיחה לאבו עלא, אם אינני טועה יצאה ממלון בירושלים – כן?

אופיר אקוניס: היתה בירושלים, פה, במלון – אם אינני טועה – במרחק הליכה מכאן וביוצאה משם, כששואלים אותה אם דיברה על ירושלים, היא אומרת: הכול היה על השולחן.

אופיר אקוניס: ככה היא אומרת.

אופיר אקוניס: הדבר מצולם, הדבר מוקלט.

אורית זוארץ: יש הבדל בין לדבר ולהקפיא.

אורית זוארץ: נתניהו הקפיא את ירושלים.

אופיר אקוניס: עכשיו, חברת הכנסת זוארץ, היו גם הבטחות חסרות תקדים של מר אולמרט.

אורית זוארץ: מיהם הגושים הגדולים?

אופיר אקוניס: היו הבטחות חסרות תקדים של מר אולמרט.

אורית זוארץ: – – – במדינת ישראל?

ראובן ריבלין: הוא שמע.

אופיר אקוניס: לחלק מהדברים הגברת לבני היתה שותפה, לחלק מהדברים היתה שותפה והכחישה, לחלק מן הדברים לא היתה שותפה.

אופיר אקוניס: זה לא שינה את העיקרון, חברת הכנסת זוארץ – את העיקרון הבסיסי של רפיסות ושל חולשה וכניעה לכל תכתיב ערבי ובין-לאומי.

ראובן ריבלין: מדברים מתחת לדוכן.

ראובן ריבלין: השר כץ, ראש העיר, אתם מדברים מתחת לדוכן.

ראובן ריבלין: אל תפריע.

אופיר אקוניס: אדוני ראש העיר, אני פה אומר דברים, אני מצטט את ראשי קדימה.

אופיר אקוניס: אני לא יודע אם אתה זוכר את כל ההבטחות שלכם – כן?

אופיר אקוניס: – ואת כל האמירות שלכם, אז אני מרענן את זיכרונך.

אופיר אקוניס: אתם דיברתם על אופוזיציה לאומית ואחראית וממלכתית.

אופיר אקוניס: במצבים דומים בעבר, כאשר אנחנו היינו באופוזיציה, אדוני היושב-ראש, שמנו בצד כל שיקול פוליטי, כל שיקול מפלגתי, והתייצבנו לצד ממשלות ישראל.

אופיר אקוניס: הבטחתם, וכהרגלכם – דברים ריקים מתוכן.

אופיר אקוניס: עכשיו, איפה היתה יושבת-ראש האופוזיציה במאבק – מאבק קשה, אדוני היושב-ראש – על דעת הקהל בנושא ירושלים?

אופיר אקוניס: אני לא שמעתי כלום.

אופיר אקוניס: אני, אני פחות חשוב.

אופיר אקוניס: לא שמענו כלום.

אופיר אקוניס: דממה.

אופיר אקוניס: רחש לא נשמע.

אופיר אקוניס: אולי הייתם בחופשה.

אופיר אקוניס: אבל תעמדו ביושר, בעוצמה, מול הקהל – לא רק בישראל, בעולם כולו, בארצות-הברית.

אופיר אקוניס: כן, אדוני, גם בארצות-הברית.

אופיר אקוניס: יש חילוקי דעות?

אופיר אקוניס: צריך לשכנע.

אופיר אקוניס: צריך לפעמים לדבר גם עם הידידים הגדולים ביותר שלנו ולומר להם שאנחנו מאמינים בצדקת דרכנו לגבי ירושלים.

אופיר אקוניס: נדמה לי שהודעת ראש הממשלה בנושא הזה חדה וברורה: לא מתפשרים בירושלים.

אופיר אקוניס: ובייחוד שזה חלק ממצע קדימה.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת בילסקי, עכשיו אני מצטט.

אופיר אקוניס: אני מצטט.

אופיר אקוניס: אני לא יודע על מה מתפשרים ברעננה, אבל בירושלים – כתבתם זאת במצעכם.

אופיר אקוניס: מדברים על הכללת מקומות קדושים לדת היהודית, חשובים כסמל לאומי, ובראשם: "ירושלים המאוחדת בירת ישראל".

אופיר אקוניס: אמירה ברורה.

אופיר אקוניס: כל הכבוד.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת מולה, אני לא מרבה לשבח את קדימה, כידוע לך, אבל אני מקריא מהמצע שלכם, ואני משבח אתכם על התפיסה הזאת.

אופיר אקוניס: עכשיו, האם אתם מאמינים במשהו?

אופיר אקוניס: אם אתם מאמינים – ואני מאמין, אגב, גם חבר הכנסת בילסקי, וגם חבר הכנסת מולה, וגם חבר הכנסת דיכטר – אני מאמין שאתם מאמינים באמירה הזאת.

אופיר אקוניס: אני באמת מאמין.

שלמה מולה: לכן בתקופה שלנו בנו בירושלים, למען האמת – הדיוק ההיסטורי.

אופיר אקוניס: עכשיו, חבר הכנסת מולה, אם אתה מאמין במשהו, למה שלא תתייצב ותגיד את זה?

אופיר אקוניס: תתייצב לצד הממשלה בעניין הזה.

אופיר אקוניס: תאמין לי, מניסיון – מניסיון – כאשר אופוזיציה, אדוני היושב-ראש, מתייצבת לצד הממשלה בזמן של ויכוח כלשהו, ויכוח רעיוני, שלא לדבר על זמנים אחרים – שלא לדבר על זמנים אחרים, שהתייצבתם – –

שלמה מולה: אבל, איך תתייצב מאחורי הממשלה כשגם הממשלה מקפיאה בירושלים?

אופיר אקוניס: – – לא תיפגעו מזה.

אופיר אקוניס: לא תיפגעו מזה.

אופיר אקוניס: יש בציבור, חבר הכנסת מולה, בישראל, וגם בקדימה – ואני אומר את זה לשבחכם – באמת, תמיכה אדירה בקונסנזוס הישראלי הרחב מאוד.

אופיר אקוניס: אינני יודע מה קורה במרצ.

אופיר אקוניס: שמעתי את דבריו של יושב-ראש מרצ, כנראה שם לא, אבל בקדימה כן.

אופיר אקוניס: אז תתייצבו, תגידו.

אופיר אקוניס: למה אתם לא אומרים?

אופיר אקוניס: מה קרה?

אופיר אקוניס: חברת הכנסת איציק, את היית יושבת-ראש, היינו באופוזיציה.

אופיר אקוניס: כשהיה צריך התייצבנו לצד הממשלה.

אופיר אקוניס: לא נפגענו.

אופיר אקוניס: לדעתי הרווחנו.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, היום נפתח כנס הקיץ.

ראובן ריבלין: אבל עכשיו לסיים, כן?

אופיר אקוניס: אני חשבתי לתומי שבחודש וחצי האחרונים ינצלו חברי האופוזיציה את החופשה הקצרה, כזמן למחשבה מחודשת, לבדיקה נוספת של התנהגותם בשנה האחרונה, לפחות במושב הקודם, בכנס הקודם.

אופיר אקוניס: במעט שהספקנו, אדוני היושב-ראש, לשמוע כבר היום – כבר היום, שוב לשון בוטה, לא פרלמנטרית.

אופיר אקוניס: הרי כולנו מסכימים שהנושאים הם חשובים, חבר הכנסת בילסקי, מספיק מהותיים שאפשר להתווכח עליהם, לנהל ויכוח חריף, ויכוח נוקב, אבל מכובד.

אופיר אקוניס: ואת זה לא עשיתם.

אופיר אקוניס: לא ניצלתם את הזמן כדי לדבר על מהות.

אופיר אקוניס: הכול ממשיך להיות פוליטיקה ישנה, עם ביטויים שאתה יודע – הייתי אומר – משנות ה-90 העליזות.

אופיר אקוניס: עוד הפעם אותם דברים, אותם ביטויים, אותה ביקורת.

אופיר אקוניס: כך גם התחיל המושב, אדוני היושב-ראש, לפני פחות משלוש שעות.

אופיר אקוניס: חבל, אבל לא מפתיע.

אופיר אקוניס: עכשיו, הגברת לבני.

אופיר אקוניס: הנה, הגברת לבני נכנסה כרגע, אדוני היושב-ראש, לאולם.

ראובן ריבלין: נא לסיים.

אופיר אקוניס: אני מייד מסיים.

ראובן ריבלין: תודה.

אופיר אקוניס: אי-אפשר שלא להתייחס.

אופיר אקוניס: הגברת לבני מדברת היום על שוחד פוליטי.

אופיר אקוניס: היום – מי מדבר?

אופיר אקוניס: יושבת-ראש קדימה?

אופיר אקוניס: הציבור שומע ונדהם.

אופיר אקוניס: גודל הצביעות, הדו-פרצופיות, גם הבושה.

אופיר אקוניס: הבושה גם נעלמה.

אופיר אקוניס: היום?

אופיר אקוניס: היום לדבר על שוחד פוליטי?

יואל חסון: תם זמנו, אדוני היושב-ראש.

יואל חסון: תם הזמן.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת חסון – – –

ראובן ריבלין: נא לסיים.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת חסון, האחרונה שיכולה להעלות על דל שפתותיה את הביטוי "שוחד פוליטי" היום – בכלל, אבל היום בעיקר – היא יושבת-ראש קדימה, עם המורשת המפוארת של קדימה בעניין הזה.

אופיר אקוניס: שמעתי אתכם בפגרה – – –

מרינה סולודקין: – – – יחד – – –

אופיר אקוניס: לא, לא, חברת הכנסת סולודקין, שמת לב שלא דיברתי באופן אישי.

יואל חסון: – – – אבל מי זה כל העצורים שם?

יואל חסון: מי זה כל העצורים שם?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אקוניס, יש דברים שהם מתפרשים.

ראובן ריבלין: אני מכיר היטב את חבר הכנסת דיכטר.

ראובן ריבלין: הוא לא יכול להיות אשם בזה שהוא בקדימה, שיאשימו אותו חלילה.

ראובן ריבלין: אנחנו – איש איש בעניינו יישפט.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, אין על זה ויכוח.

ראובן ריבלין: לומר "בקדימה היום לא מדברים" זה בסדר.

ראובן ריבלין: אבל לא לפנות לחברי כנסת.

אופיר אקוניס: אדוני, סליחה, היום אני לא דיברתי על אף אחד מהיושבים בספסלים האלה באופן אישי.

אופיר אקוניס: שמת לב שלא נקבתי בשם אחד.

אופיר אקוניס: אבל כאשר יושבת-ראש האופוזיציה – – –

ראובן ריבלין: לא, פנית.

ראובן ריבלין: פנית ליושבת-ראש.

אופיר אקוניס: נכון, אדוני.

אופיר אקוניס: אבל כאשר יושבת-ראש האופוזיציה מעלה היום על דל שפתותיה את הביטוי הזה, "שוחד פוליטי" – נעלמה הבושה; נעלמה הבושה מהבית הזה.

ראובן ריבלין: לפיכך.

אופיר אקוניס: לפיכך, אדוני – אני מסיים – שמעתי את חברי קדימה מדברים על "ביבילנד".

אופיר אקוניס: אני מציע שחברי קדימה לא יאלצו אותנו לומר את האמת על מפלגת קדימה, מפלגת הולילנד.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת אופיר אקוניס.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, נא לשבת במקומותיכם.

ראובן ריבלין: מובן שבתום דיון על אי-אמון וכמצוות החוק אנחנו צריכים להצביע, אבל הואיל ומספר חברי הכנסת היום 120, אבל חבר כנסת אחד עדיין לא הושבע ולכן אין לו זכות הצבעה, אני מתכבד להודיע לכנסת שעל-פי סעיף 43(א) לחוק-יסוד: הכנסת, עם התפטרותה של חברת הכנסת יולי תמיר, שנכנסה לתוקפה ביום שלישי כ"ט בניסן תש"ע, 13 באפריל 2010 למניינם, בא במקומה חבר הכנסת גאלב מג'אדלה לסיעת העבודה.

ראובן ריבלין: בהתאם לסעיף 15 לחוק-יסוד: הכנסת אני מזמין את גאלב מג'אדלה לעלות לדוכן.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מג'אדלה, אדוני, אקרא – אדוני ראש הממשלה, אפשר להצביע רק כשהוא נשבע – חבר הכנסת מג'אדלה, אקרא בפניך את הצהרת האמונים של חבר הכנסת, ואתה תשיב: "מתחייב אני".

ראובן ריבלין: וזה נוסח ההצהרה: אני מתחייב – אדוני שר האוצר, חבר הכנסת נשבע אמונים – אני מתחייב לשמור אמונים למדינת ישראל ולמלא באמונה את שליחותי.

גאלב מג'אדלה: מתחייב אני.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: כמה מלים, ואנחנו מייד עוברים להצבעה.

גאלב מג'אדלה: תודה, אדוני היושב-ראש, שחרגת מהנוהל ומהתקנון ואפשרת לי לומר כמה משפטים.

גאלב מג'אדלה: אני, להודות על האמת, חוזר לכנסת בפעם השלישית, ברגשות מעורבים – בין האופטימיות שלי כתכונה ידועה, לבין הפסימיות – כאשר קו העוני, הפשיעה והאלימות בעלייה מתמדת, ולעומת זאת מועדון המיליונרים שלנו גדל כל שנה ב-1,000 מיליונרים.

גאלב מג'אדלה: אולי זה גם הזמן לומר, אדוני היושב-ראש, ומכובדי השרים, חברי הכנסת, כבוד ראש הממשלה, שתרומתה של האוכלוסייה הערבית לבניינה ושגשוגה של החברה הישראלית היתה מובנת מאליה.

גאלב מג'אדלה: לצערי, לאחרונה זה מוטל בספק.

גאלב מג'אדלה: אבל אני גם אומר שאני ממשיך להאמין שהשלום הוא הדרך הטובה ביותר, הערובה לביטחונה ועתידה של ישראל.

גאלב מג'אדלה: כמו כן הוא הערובה והאופציה הנכונה להקמתה של מדינה פלסטינית לצד מדינת ישראל.

גאלב מג'אדלה: אני מאמין, אדוני היושב-ראש, שאנחנו חייבים להתפכח למען עתיד ילדינו, למען עתיד טוב יותר.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת בסמכויות מלאות ובזכויות מלאות, גאלב מג'אדלה.

ראובן ריבלין: יהיה ברוך.

ראובן ריבלין: רבותי, נא לא לברך את חבר הכנסת מג'אדלה, כי אנחנו עוברים מייד להצעת אי-אמון אחת העומדת לפנינו, ועליה נצביע.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, נא לא לברך כרגע.

ראובן ריבלין: כבוד ראש הממשלה, מייד אחרי זה.

ראובן ריבלין: אנחנו מחויבים להצביע אי-אמון, אי-אפשר אפילו לברך אותו.

ראובן ריבלין: בבקשה.

בממשלה בשל: כישלון ממשלת נתניהו בתחום המדיני, הכלכלי והחברתי

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, הצעת סיעת קדימה להביע אי-אמון בממשלה בנושא: כישלון ממשלת נתניהו בתחום המדיני, הכלכלי והחברתי.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 1 בעד הצעת סיעת קדימה להביע אי-אמון בממשלה – 28 נגד – 58 נמנעים – 4 הצעת סיעת קדימה להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: 21 בעד, בעוד 58 נגד וארבעה נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת האי-אמון לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: הואיל ואנחנו קבענו לשעה 18:00 ישיבה מיוחדת על-פי חוק הרצל, אבל הזמנתי את חבר הכנסת כץ, כי חשבנו שנקדים את העניינים, אני מזמין אותך על מנת לתת דוח לכנסת בנושא "מצעד החיים", משלחת חברי הכנסת, והמפגש עם ממשלת פולניה.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת כץ.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ערב יום השואה יצאה משלחת מכנסת ישראל, משלחת מעורבת של עובדי הכנסת וחברי הכנסת, ל"מצעד החיים".

חיים כץ: לדאבוננו הרב, באותה תקופה נפל מטוס ובו נשיא פולין ו-18 חברי פרלמנט פולנים.

חיים כץ: המשלחת של כנסת ישראל, יחד עם משלחת לטבית, השתתפה בישיבת אבל בפרלמנט הפולני.

חיים כץ: נמסר מכתב של יושב-ראש כנסת ישראל, ובישיבה עצמה הודו לכנסת ישראל על השתתפותה.

חיים כץ: כמו כן נכתב בספר האבלים על צערם של כנסת ישראל והעם בישראל על האסון שקרה לפולין.

חיים כץ: הכנסת השתתפה ב"מצעד החיים".

חיים כץ: שניים מחברי הכנסת הדליקו לפיד לכבוד אלה ששרדו את התלאות והעינויים במחנות ולזכרם של שישה המיליון שנכחדו בשואה מפני שהיו יהודים.

חיים כץ: אני רוצה לציין את ההתנהגות של חברי המשלחת, שהיתה למופת.

חיים כץ: עמידה בלוחות זמנים, לא היו שום חריגות, שום תקלות, ואני מקווה שהבאנו כבוד לכנסת ישראל בהופעה ובייצוג של המשלחת את הכנסת.

חיים כץ: תודה רבה לכם.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת חיים כץ.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, בזמן פגרת הכנסת הלך לעולמו חבר הכנסת הארבע-עשרה, אחמד סעד.

ראובן ריבלין: אני מבקש מחברי הכנסת לעמוד דקה לזכרו.

ראובן ריבלין: (חברי הכנסת מכבדים בקימה את זכרו של המנוח.

ראובן ריבלין: )

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: נא לשבת.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אחמד סעד היה חבר הכנסת הארבע-עשרה.

ראובן ריבלין: שימש כחבר בוועדת הכנסת.

ראובן ריבלין: היה חבר פעיל בוועדת הכספים.

ראובן ריבלין: היה בסיעת חד"ש וגם חבר לשכת מק"י, היא חד"ש.

ראובן ריבלין: אנחנו משתתפים בצערה של המשפחה ושולחים מכאן את תנחומינו לה.

ראובן ריבלין: אדוני ראש הממשלה, גברתי יושבת-ראש האופוזיציה, המשנה לראש הממשלה, שרות ושרים, פרופסור אריאל פלדשטיין, יושב-ראש המועצה הציבורית להנצחת זכרו של הרצל, עובדי המועצה, בני משפחת הרצל הנמצאים אתנו כאן ביציע האורחים, תלמידי בתי-ספר מחטיבת הביניים של העיר הרצלייה הנמצאים ביציע, חברי חבר הכנסת והשר לשעבר אילן שלגי, יושב-ראש ועדת החינוך בזמנו, והוא יוזם חוק הרצל שעל-פיו אנחנו מתכנסים ומכנסים ישיבה מיוחדת זו, חברי וחברותי חברי הכנסת, אנו מקדישים היום דיון מיוחד לכבודו של חוזה המדינה בנימין זאב הרצל.

ראובן ריבלין: כבר בראשית המאה ה-20, סמוך ונראה למועד פטירתו של החוזה הרצל, היו מי שתהו מה היה שיעור קומתו של הרצל, מה זיכה אותו במושב כבוד בפנתיאון הציוני שלנו.

ראובן ריבלין: האומנם היה הרצל בעל חלומות, אשר חלם על בית לעם היהודי ממרפסתו בבאזל, ותו לא?

ראובן ריבלין: אחד מהתוהים היה בן משפחתי, שמואל צ'רנוביץ, שפרסם לפני כ-90 שנה מאמר בשם "בעל הכנפיים", לרגל יום הרצל, ובו הוא מסביר באלו המלים את גדולתו של החוזה: "הרצל הכשיר את הדרך", כותב צ'רנוביץ.

ראובן ריבלין: "הוא לא ידע את קוצר השגתנו, את תורת הצמצום שלנו, וזו היתה מעלתו.

ראובן ריבלין: הוא בא מעולם אחר, זר, רחוק, והביא משם קנה מידה.

ראובן ריבלין: נצייר בנפשנו שלא היה הרצל", ממשיך צ'רנוביץ, "שלא היה הקונגרס הציוני יציר כפו, שלא היתה ההסתדרות הציונית, שלא היו המוסדות והקשרים המדיניים.

ראובן ריבלין: והרי חיבת ציון היתה רחוקה ממדיניותו כרחוק אודסה מלונדון.

ראובן ריבלין: " מכובדי, אי-אפשר לצייר את מדינת ישראל, את הישות המדינית העצמאית, בלי התזזית שיצר הרצל, שיצר אותה בתוכנו, אך גם בזירה הבין-לאומית.

ראובן ריבלין: אי-אפשר לצייר את הרצל כמי שנחרת בתודעה ההיסטורית של רבבות ישראל רק בשל כושרו לחלום.

ראובן ריבלין: ייחודו של הרצל היה דווקא בכך שלא היה חולם במובן הקלאסי, ודווקא בכך שלא היה עוד איש מעשה.

ראובן ריבלין: הרצל היה חוזה.

ראובן ריבלין: ומהו חוזה?

ראובן ריבלין: החוזה זה הרואה באידיאה את קווי המיתאר של תוכנית פעולה, לעומת החולם שמותיר את האידיאה כססמה מופשטת ומיותמת מעשייה.

ראובן ריבלין: החוזה הוא מי שמקפיד לסמן את אתגרי השעה ולהעמיד כנגדם תוכנית מעשית מקיפה וארוכת טווח, לעומת איש המעשה שמאבד לעתים את זיקתו לתמונה הגדולה בלהט ההגשמה של כאן ועכשיו.

ראובן ריבלין: מורשת הרצל, אם כן, איננה המשנה הפוליטית-מדינית שלו.

ראובן ריבלין: אדרבה, לו התמודד הרצל היום לכנסת, ספק אם היה נבחר, ספק אפילו אם היה מוצא מפלגה שתהיה לו בית, אף שאני בטוח שרבים מראשי המפלגות ומחברי הכנסת כאן בטוחים שהוא היה מצטרף אליהם.

ראובן ריבלין: מה שהפך עבורנו, כבני מדינת היהודים, את הרצל למיתוס היא מיומנות החזון שהיתה בו.

ראובן ריבלין: היום, אולי יותר מאי-פעם, אנו מיומנים בחלום מצד אחד ובמעשה מצד שני, אך את מלאכת החזון הזו, הקושרת בין השניים, שכחנו.

ראובן ריבלין: אנו חולמים על מדינה יהודית באמת ודמוקרטית באמת, אך מתקשים לברר ולהגדיר את הקשר ביניהן.

ראובן ריבלין: אנו חולמים על עיר שחוברה לה יחדיו, אך מתקשים לנתץ את החומות החוצצות בין הקבוצות השונות בה.

ראובן ריבלין: אנו חולמים על מערכת חינוך מצוינת, אך טובעים בסבך הפרטים, האינטרסים והוועדות.

ראובן ריבלין: אנו חולמים להיות אור לגויים, אך מתקשים, כאומה למודת סבל, להכיר בטרגדיות של עמים אחרים.

ראובן ריבלין: יש בקרבנו, בחברה הישראלית ובהנהגה, יותר מדי אנשי חלום הרחוקים מעשייה ויותר מדי אנשי מעשה שהותירו מאחור את שאר הרוח.

ראובן ריבלין: לכן, דווקא למען עתידה של המדינה והחברה בישראל טוב שיש לנו פעם בשנה יום הרצל – ואני מודה לך על כך, חברי חבר הכנסת והשר לשעבר שלגי.

ראובן ריבלין: טוב שיש לנו יום אחד בשנה המוקדש והמקדש את מיומנות החזון, את היכולת הנדירה שהרצל ניחן בה לקשור בין כמיהה לבין הגשמה.

ראובן ריבלין: ובמילותיו של צ'רנוביץ: "טוב שאנו יכולים יום אחד להפסיק את מרוצתנו, לעמוד רגע ולחשוב על הדחיפה הראשונה שבכוחה אנו הולכים.

ראובן ריבלין: הן לפרקים שוכחים אנו כי הרצל קרָאָנו.

ראובן ריבלין: אנו שוכחים את השבילים שהוליכונו בהם"; "צריך היה גם היום שיהיה בינינו איש כהרצל שלבו יהיה סמבטיון נצחי, שלא יחדל אף רגע להתגעש ושיזכיר לנו בכל רגע: פרשו כנף, כי אם למדנו ללכת – לעוף שכחנו.

ראובן ריבלין: " אני מתכבד להזמין את כבוד ראש הממשלה על מנת לשאת דברים ביום הרצל.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

בנימין נתניהו: מכובדי יושב-ראש הכנסת, שרי הממשלה, חברי הכנסת, יושב-ראש המועצה להנצחת זכרו של הרצל, פרופסור פלדשטיין, בני משפחת הרצל, אורחים נכבדים, בתולדות העמים ובתולדות עמנו מעטים מאוד המקרים שבהם אפשר להצביע על אדם אחד שכמעט לבדו הציל את עמו מחידלון.

בנימין נתניהו: בנימין זאב הרצל היה אחד מאלה.

בנימין נתניהו: אלפי שנות ההיסטוריה של עם ישראל גדושות במנהיגים דגולים: שופטים, מלכים, נביאים, מצביאים וחכמים מופלגים.

בנימין נתניהו: אבל אפשר למנות בתוכם לא יותר מקומץ של אנשים שקמו לנו ברגעים גורליים של "לחיות או לחדול" ובמו-ידיהם סובבו את גלגל ההיסטוריה היהודית ממוות לחיים.

בנימין נתניהו: יוסף הציל את בית יעקב מרעב, משה הוציא את ישראל מעבדות לחירות, יהודה המכבי הציל את עמנו מהתבוללות כפויה, רבן יוחנן בן זכאי הקים סכר מול נחשולי ההתפוררות והייאוש.

בנימין נתניהו: ובוודאי ניתן למנות עוד בודדים ברשימה זו.

בנימין נתניהו: הרצל ניצב בתוך קבוצה מובחרת זאת של מנהיגים היסטוריים, ובזמן החדש הוא ממשיכם של ענקי העבר.

בנימין נתניהו: הוא פעל בעלות השחר של המאה ה-20, המאה שבה התהפך הגורל היהודי פעמיים: פעם אחת כלפי מטה – בשואה, ופעם שנייה כלפי מעלה – בתקומה.

בנימין נתניהו: אפשר לומר בוודאות שאלמלא הרצל היה גורל היהודים מתהפך רק פעם אחת – רק כלפי מטה.

בנימין נתניהו: על כן לא במקרה מתנוססת דמותו על הקיר כאן מאחורי.

בנימין נתניהו: אלמלא הרצל לא היינו עומדים כאן היום.

בנימין נתניהו: מה שהיה ייחודי אצל הרצל היה היכולת לראות את סכנת ההכחדה של העם היהודי ואת הקמת המדינה היהודית כפתרון לסכנה זאת.

בנימין נתניהו: צריך לומר שהיו כאלה שראו לפניו את הבעיה, אם כי לא במלוא עוצמתה, והיו כאלה שיזמו בנפרד את כיוון פתרונה – גם כאן לא במלואה, דוגמת "חובבי ציון".

בנימין נתניהו: אני מדבר על אנשים כמו הס, לילינבלום, קלישר, אלקלעי ומעל כולם פינסקר.

בנימין נתניהו: אבל הרצל היה שונה גם מאנשים דגולים אלה.

בנימין נתניהו: החריפות שבה אִבחן את בעיית האנטישמיות הולידה את חדות הפתרון שהוא הציע.

בנימין נתניהו: הפתרון המהפכני של הרצל היה לקבץ את היהודים בארצם ולכונן מחדש את מדינתם הריבונית.

בנימין נתניהו: הוא האמין שרק כך יחזרו היהודים לשלוט בגורלם.

בנימין נתניהו: אבל, מכובדי, גם השילוב הנדיר הזה של ראייה למרחוק של בעיית הקיום היהודי ופתרונה – גם השילוב הזה אינו מסביר עדיין את מלוא גדולתו של הרצל.

בנימין נתניהו: כי הרצל ניחן גם ביכולת להציע צעדים מעשיים, מוסדות מעשיים למימוש הפתרון, וגם בכריזמה אדירה שאפשרה לו לכבוש את לבם של מנהיגי עולם ופשוטי העם כדי לממש את הפתרון הזה.

בנימין נתניהו: זה שילוב של ארבעה דברים: יכולת ראיית הסכנה, יכולת הצעת הפתרון, יכולת מעשית להקים מוסדות למימוש הפתרון וכריזמה לרתום את הכוחות המנהיגותיים והעממיים כדי להביא להנעת התהליך שהוא האמין בו.

בנימין נתניהו: אני חושב שהשילוב המרובע הזה אפשר לו לעשות דבר שרק אם נחשוב על זה במונחים של היום נבין עד כמה הוא היה בלתי נתפס.

בנימין נתניהו: כי הרצל פעל מגיל 36 עד גיל 44 – שמונה שנים.

בנימין נתניהו: כמה זה?

בנימין נתניהו: שתיים-שלוש קדנציות, לפי הממוצע.

בנימין נתניהו: כל אחד יבחן את גיל שכנו.

בנימין נתניהו: הוא פעל שמונה שנים, ובזה הוא הניע את המהלך שהציל את העם היהודי מכליה.

בנימין נתניהו: אני מאמין שאילו חי הרצל עוד 20 שנה הוא היה מצליח לשכנע את המעצמות להקים את המדינה היהודית לאחר התבוסה העות'מאנית – שאותה הוא חזה, אגב, במדויק.

בנימין נתניהו: מכאן ברור מאליו שהאירועים שפקדו את עמנו אחרי מלחמת העולם הראשונה היו נראים אחרת לגמרי לו היתה ליהודים מדינת מקלט משלהם בשנות ה-30 של המאה הקודמת, כששום מדינה לא היתה מוכנה לקבלם.

בנימין נתניהו: ובכן, כשם שהופעתו של הרצל על במת ההיסטוריה שינתה את הגורל היהודי מן הקצה אל הקצה, כך הסתלקותו בטרם עת של מנהיג בעל חזון זה גבתה מאתנו מחיר נורא.

בנימין נתניהו: ובכל זאת, גם אם באיחור, גם אם אחר הטרגדיה הנוראה של השואה, חזונו של הרצל התממש.

בנימין נתניהו: אני מדבר לא רק על הקמת המדינה, אלא גם על אופיה.

בנימין נתניהו: הרצל לא היה יהודי מתבולל וזר שרק האנטישמיות פקחה את עיניו.

בנימין נתניהו: התפרסם לאחרונה מחקר חשוב שהראה את השורשים היהודיים העמוקים של הרצל.

בנימין נתניהו: הרצל היה בבתי-הכנסת, הוא הלך עם אביו פעמים רבות, הוא עלה לתורה כבר-מצווה – ההיסטוריה היהודית פעמה בעורקיו.

בנימין נתניהו: הוא הבין את הצורך החיוני לחבר בין אוצרות העבר העתיקים של עמנו ובין החזון המודרני, שישמור על קיומנו בעתיד.

בנימין נתניהו: הנה מה שאמר בפני הקונגרס הציוני הראשון: הציונות היא שיבה ליהדות, עוד לפני השיבה לארץ היהודים.

בנימין נתניהו: והוא ממשיך: הציונות כבר הצליחה להגשים דבר מופלא, שנחשב לפני כן כבלתי אפשרי – הקשר ההדוק של היסודות המודרניים ביותר של היהדות עם היסודות השמרניים ביותר.

בנימין נתניהו: הרי זו ראיה נוספת לכך שהיהודים הם עם.

בנימין נתניהו: ליכוד כזה לא ייתכן, אלא על רקע של אומה.

בנימין נתניהו: הקביעה הזאת של הרצל לא היתה ראייה אוטופית או איזו תמימות מנותקת מהמציאות.

בנימין נתניהו: הרצל ידע היטב שלא כל היהודים יקבלו את היהדות, או יותר נכון את הציונות, בזרועות פתוחות.

בנימין נתניהו: אפילו היום – עד היום – ישנם סרבני ציונות מכאן, שדבקים בישן ופוסלים כל בשורה חדשה, או כופרי ציונות מנגד, שנאחזים בחדש וסולדים מכל דבר שיש בו זיקה אל המורשת היהודית.

בנימין נתניהו: אבל במבטו המרחיק לראות ידע הרצל שגם אלה וגם אלה ימצאו את מקומם בשולי ההיסטוריה, והבית היהודי העתיק אכן עתיד להתחבר אל שיבת ציון המודרנית בלי לאבד לא את הגוף ולא את הנשמה.

בנימין נתניהו: והרצל היה זה שחיבר את העבר עם העתיד.

בנימין נתניהו: הוא ראה בחזונו מדינה מודרנית, דמוקרטית, פתוחה לעולם, בעלת כלכלה חופשית ורגישות סוציאלית.

בנימין נתניהו: הוא כתב על כך בפירוט רב, אני חייב להגיד.

בנימין נתניהו: הוא ראה בחזונו הרבה דברים שאנחנו רואים אותם היום כעובדות קבע בחיינו; הוא ראה נמל משגשג בחיפה ורכבת חשמלית שנוסעת מלמטה לפסגת הר-הכרמל, לימים הכרמלית.

בנימין נתניהו: אתם יכולים למצוא הרבה, הרבה מאוד, דוגמאות להתממשות מפורטת של חזונו.

בנימין נתניהו: בחזון הזה הוא חיבר בין בנייה ופיתוח, בין שמירה למה שקוראים היום "איכות הסביבה".

בנימין נתניהו: הוא סרטט בכתביו קווים עקרוניים כמעט בכל תחום: כלכלה, חינוך, פיתוח, תרבות, מדע, צבא.

בנימין נתניהו: הרצל חזר ואמר, חזר ואמר, שאנחנו מוכרחים להקים צבא יהודי.

בנימין נתניהו: זה היה אחד הדברים שהעלו את הגיחוך, לא פחות מהרעיון של המדינה היהודית.

בנימין נתניהו: הוא אמר: צבא יהודי זה תנאי הכרחי לקיום המדינה היהודית.

בנימין נתניהו: בשנים האחרונות התפשטה אצלנו מין אופנה מוזרה, לחפש פרט כלשהו, להאיר בפנס גדול פרט זה או אחר בחזונו של הרצל שלא התגשם במדינת ישראל.

בנימין נתניהו: ודאי שיש כאלה, הרי לא יכול להיות אחרת.

בנימין נתניהו: אבל בחינה מאוזנת מעוררת דווקא התפעלות הפוכה – כמה גדול הדמיון בין חזונו של האיש שנולד לפני 150 שנה ובין מציאות חיינו במדינת ישראל של המאה ה-21.

בנימין נתניהו: מכובדי, ידידי חברי הכנסת, המשימה שלנו היא להמשיך לבנות, לבסס ולפתח את מדינתנו, מדינת היהודים, לאור חזונו של החוזה הגדול, בנימין זאב הרצל.

בנימין נתניהו: לפני ימים אחדים, בריאיון ליום העצמאות, נשאלתי מה הייתי אומר להרצל לו היתה לי הזכות לפגוש אותו היום.

בנימין נתניהו: הייתי אומר לו: "רצינו".

בנימין נתניהו: הייתי אומר לו: אתה אמרת "אם תרצו אין זו אגדה", ואנחנו רצינו והגשמנו את האגדה.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה לראש הממשלה, ומזמין את יושבת-ראש האופוזיציה.

ראובן ריבלין: בין ראש הממשלה ליושבת-ראש האופוזיציה, בשם הכנסת כולה, אופוזיציה וקואליציה, ובשם כל חברי הכנסת, אני מברך את בני העדה הדרוזית לרגל חג הנביא שועייב, יתרו, שחל אתמול, יום ראשון, 25 באפריל למניינם.

ראובן ריבלין: כבוד יושבת-ראש האופוזיציה, בבקשה.

ציפי לבני: אדוני כבוד יושב-ראש הכנסת, חברי הממשלה, חברי חברי הכנסת, אנחנו מציינים היום 150 שנה להולדתו של הרצל, חוזה מדינת היהודים, ובאופן סמלי, אולי, אנחנו מציינים את האירוע הזה יחד עם פתיחת הכנס של הכנסת, הגוף הנבחר במדינת היהודים, שהוקמה כתוצאה של חזון בצד פעילות נחרצת, כמעט כנגד כל הסיכויים, של התנועה הציונית על גווניה ומנהיגיה.

ציפי לבני: בעיני אלה הם ימים שנותנים לנו הזדמנות גם להביע את אותה הערכה ואסירות תודה של עם לאלה שהגו את הרעיון ושנלחמו כדי לתת לנו את חיינו העצמאיים כעם במדינה ריבונית, הלוא היא מדינת ישראל.

ציפי לבני: וכשאני שומעת את קדאפי אומר לחלק מחברי הכנסת שנסעו לבקרו, שאין לו בעיה עם היהודים, יש לו בעיה עם הציונות, הבית הזה צריך לומר שלא רק שאין לנו בעיה עם הציונות, אלא שאנחנו ניאבק מאבק יומיומי נמשך כדי ליישם אותה.

ציפי לבני: ובימים האלה, כשאנחנו מצטטים את משנתם של מנהיגי הציונות, אולי טבעי שכל אחד בוחר לו את אותם דברים שהוא מרגיש אליהם קרבה רעיונית ומדגיש אותם כמעין ממשיך דרך.

ציפי לבני: אני לא בטוחה שבכך אנחנו עושים צדק עם משנתם.

ציפי לבני: דווקא מתוך היותם מנהיגי דור, נמצא שמשנתם מורכבת, לא חד-ממדית היא, והדבר שמאפיין במיוחד את הרצל הוא העובדה שהוא לא עסק בעניין רק ברמה התיאורטית-אידיאולוגית, אלא ברמה המעשית ממש.

ציפי לבני: בשנות ה-90 של המאה הקודמת קודמת, 1890, הרצל עוסק לא רק בבעיות של העם היהודי, לא רק בהבנת האנטישמיות ועוצמתה, אלא בניתוח מדויק של כל הפתרונות וסרטוט של דרך הביצוע – קבלת לגיטימיות מדינית, עזיבת היהודים, התארגנות ופירוט מדויק של החיים במדינה החדשה.

ציפי לבני: ובעיניו, החיים במדינה החדשה הם קודם כול יישום של ערכים עבור הדור הבא.

ציפי לבני: אני לא חושבת שאנחנו יכולים לבחור רק את החלק האהוב עלינו מבחינת מה שיישמנו ומה שלא.

ציפי לבני: אני חושבת שזה בסדר להתענג על כל ההישגים, אבל אני חושבת שאנחנו גם מחויבים לתת תשובות – אם לא יישמנו, למה לא יישמנו.

ציפי לבני: והציונות, בעיני, לא מתה עם הקמת מדינת ישראל, ולא מימשנו את החלום בשלמותו, והוא צריך ללוות אותנו גם בעתיד.

ציפי לבני: עכשיו, אני לא חושבת שמחובתנו ליישם אחת לאחת את אותה תוכנית מפורטת של הרצל ביחס למדינת היהודים.

ציפי לבני: זה בסדר לבחון את התנאים החדשים במדינה החדשה ולייצר את המשך החזון בהתאמה למציאות, אבל לפחות אנחנו מחויבים – ובעיני מחויבים – לשאול את עצמנו ביחס לחלקים שלא מימשנו, האם באמת השתנתה המציאות עד שאיננה מחייבת עוד את יישום הערכים האלה, או שמסיבות פוליטיות, שאין בינן לבין טובת הכלל דבר וחצי דבר, החזון לא מיושם.

ציפי לבני: הרצל סרטט את מדינת היהודים – נכון אמר ראש הממשלה – כמדינה עם דגש חברתי.

ציפי לבני: יש דברים שלא הוזכרו על-ידי ראש הממשלה, כמו חינוך חינם, דיור בר-השגה ושירות צבאי או אזרחי של שנתיים לכולם.

ציפי לבני: מדינה מוסרית.

ציפי לבני: כותב הרצל: אנחנו נתאמץ להרבות את אושרם המוסרי של בנינו, כזקן כנער, איש ואיש לפי מצבו בחיים.

ציפי לבני: והיום, אנחנו מחויבים לתת מענה לבנינו שלנו, אם אותו חלק בעקרונות שסורטטו אז אינו מקובל עלינו, או שמא הרמנו ידיים.

ציפי לבני: ואני מאמינה שאסור להרים ידיים.

ציפי לבני: איך אנחנו יכולים לדבר היום על חזונו של הרצל, כש-50% מתלמידי כיתה א' לומדים במערכות חינוך שאסור ללמד בהן על הציונות ומהותה או לחנך על-פיה?

ציפי לבני: זאת בושה גדולה שלנו, שניתנת עדיין לתיקון, לפני שיהיה מאוחר מדי, ואפשר להתחיל עכשיו.

ציפי לבני: ומה שנדרש היום הוא חזון המשך.

ציפי לבני: אמר הרצל אז ש"העם הוא הנפש, והארץ היא העצם במדינה, ומשני היסודות האלה הנפש היא הכי נכבדה".

ציפי לבני: קיימים חילוקי דעות בבית הזה.

ציפי לבני: זה טבעי ואפילו רצוי בדמוקרטיה, כל עוד אנחנו שותפים לאיזה חזון במובן העמוק ביותר, חזון שנפש העם כולו שותפה לו, הרי כבר נאמר: באין חזון ייפרע עם.

ציפי לבני: בזמנו היה מאבק בין הציונות המדינית שהרצל הוביל – גיוס של העולם לתמיכה בשאיפות הלאומיות של העם היהודי להקמת המדינה, עוד לפני תחילת ההתיישבות בה – לבין הציונות המעשית, שביקשה להתיישב בארץ תחילה.

ציפי לבני: או במילותיו של הרצל: "תנו לנו להיאחז בכברת ארץ מיוחדת אשר תספיק לכל צורכי האומה, ולשבת עליה ברשותנו, והשאר יהיה נעשה בידי עצמנו".

ציפי לבני: ועכשיו – עכשיו אנחנו במועד שבו אנחנו צריכים לעשות בידי עצמנו, ולקבוע את החזון המשותף שבו תלך גם הציונות המדינית שתפעל להכרה בין-לאומית של הריבונות היהודית בגבולות מוכרים, וגם הציונות המעשית, ההתיישבות, שתפעל במסגרת אותה מטרה.

ציפי לבני: חזון ההמשך הוא קיומה של מדינה יהודית ודמוקרטית, כשערכיה אלה שלובים, מדינה בטוחה שחיה בשלום בארץ-ישראל.

ציפי לבני: את החזון הזה צריך לתרגם לצעדים ממשיים, השומרים על הקיום של מדינת ישראל כמדינה יהודית הן בתכניה הפנימיים כמו בהחלטותיה המדיניות.

ציפי לבני: וכשה

ציפי לבני: עם הזה יהיה מאוחד לא רק ברמת הססמה אלא גם במשמעותה המעשית, אין אדם או מדינה שיוכלו לנו.

ציפי לבני: אבל בשביל זה צריך חזון ואומץ ליישם אותו – אומץ שנדרש בעיקר כדי לאחד את ההתיישבות עם המטרה המדינית כמכפיל כוח.

ציפי לבני: אדוני ראש הממשלה, העבר חשוב, ההיסטוריה של עם היא בסיס כוחו ועוצמתו, אבל תפקידה של מנהיגות הוא לא רק להתרפק על העבר אלא לסרטט את תוכניות העתיד.

ציפי לבני: זאת חובתה של הנהגה, כל הנהגה.

ציפי לבני: האתגרים קיימים, אנחנו יכולים להם, לו רק תתקבל ההכרעה הנכונה.

ציפי לבני: אני רוצה לסיים בדברים שכתב הרצל: "הקיבוץ הפרטי של עמנו אינו רוצה ואינו יכול לחדול מהיות, וגם עוד לא בא יומו.

ציפי לבני: אינו יכול! הן כל צורריו מבחוץ מכריחים אותו להיעשות אגודה אחת ולהיות לעם אחד.

ציפי לבני: אינו רוצה: כזאת ראינו ונוכח לדעת במשך אלפים השנה, שנות תלאות ונדודים לאין מספר.

ציפי לבני: וכי לא באה עתו להיות כלה ועובר מן העולם, וזאת הנני להוכיח גם אני בספרי, אחרי שכבר העידו על זאת לפני רבים מבני עמי אשר לא נואשו מהתקווה לחיות ולהתקיים.

ציפי לבני: ענפים רבים ייבולו, ייפלו מעלינו, אך גזענו חי וקיים לעד".

ראובן ריבלין: תודה רבה לחברת הכנסת ציפי לבני, יושבת-ראש האופוזיציה.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, היום מסתיים היום הראשון בכנס הקיץ של המושב השני של הכנסת השמונה-עשרה.

ראובן ריבלין: ישיבת הכנסת הבאה – מחר, יום שלישי, י"ג באייר תש"ע, 27 באפריל 2010 למניינם, בשעה 16:00.

ראובן ריבלין: ישיבה זו נעולה.