ישיבת מליאה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 386, 2012-12-20 00:00

ראובן ריבלין: כבוד שר המשפטים, סגן שר החוץ, היום יום חמישי, ז' בטבת תשע"ג, 20 בחודש דצמבר 2012 למניינם, ואני מתכבד לפתוח ישיבת כנסת דחופה זו, אשר מתקיימת על-פי בקשת הממשלה ועל-פי בקשת 25 חברי כנסת ואשר סדר-יומה פורסם.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, יש הצעה לסדר הדיון של חבר הכנסת דב חנין.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: רק יסלח לי חבר הכנסת דב חנין, תעמוד במקומך.

ראובן ריבלין: הודעה למזכירת הכנסת – בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו (תיקון מס' 37), התשע"ג–2012; הצעת חוק התקשורת (המשך שידורי חדשות מקומיות בטלוויזיה) (תיקוני חקיקה) (הוראות שעה) (תיקון מס' 5), התשע"ג–2012.

ירדנה מלר-הורוביץ: החלטות ועדת הכנסת בדבר שינוי בהרכב הסיעתי של הכנסת ובדבר שינוי שם סיעה, וכן החלטת ועדת הכנסת בדבר פרישה מסיעה.

ירדנה מלר-הורוביץ: הסכם בדבר שירות האיתור הבין-לאומי 2011.

ירדנה מלר-הורוביץ: דוח ביקורת של מבקר המדינה על אוניברסיטת בר-אילן.

ירדנה מלר-הורוביץ: החלטת ועדת החוקה, חוק ומשפט בדבר תיקון טעויות בחוק הגנה על הציבור מפני עברייני מין (תיקון מס' 3), התשע"א–2011.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ראובן ריבלין: תודה למזכירת הכנסת.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת דב חנין – הצעה לסדר הדיון.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני, אני מכבד את בקשתך, שכן היתה הבטחה של הכנסת כלפיך, ואני מבקש מאדוני לדבר, ואני גם אשיב.

דב חנין: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אנחנו נמצאים בתקופת בחירות, הכנסת נמצאת בפגרה, וכולנו מבינים שסדרי הכנסת בימים אלה הם שונים ומיוחדים מטבע הדברים.

דב חנין: אבל מוסכם ומקובל על כולנו שישנם נושאים שהם דחופים במיוחד, ובנושאים האלה הכנסת מוצאת דרך לעסוק אף שאנחנו בפגרה.

דב חנין: גם הממשלה הביאה בפני הכנסת נושאים שהיא חשבה שראוי להסדיר אותם, למשל עניין הרווחים הכלואים.

דב חנין: הכנסת דנה בנושא אף שהיתה לגביו מחלוקת, היה ויכוח.

דב חנין: אבל הכנסת דנה בנושא וקיימה דיון רציני ומעמיק ואפילו קיבלה החלטות שהתקבלו לטעמו של הרוב.

דב חנין: גם היום, אדוני היושב-ראש, אנחנו מתכנסים לדיון מאוד חשוב ודחוף, ואני מברך על כך.

דב חנין: אני מברך על כך שאנחנו מתכנסים לדון גם בנושא החדשות המקומיות וגם בנושא ערוץ-10.

דב חנין: טוב שאנחנו עושים זאת.

דב חנין: אבל יש בעיות אחרות שגם הן בעיות דחופות, ושגם לגביהן קיימת הסכמה רחבה בכנסת שאנחנו צריכים להסדיר את העניין.

דב חנין: סוגיית כפר-שלם, אדוני היושב-ראש, היא פצע פתוח שנמשך עשרות שנים.

דב חנין: בכנסת קיימת היום הסכמה רחבה מקיר לקיר – אופוזיציה וקואליציה – שאנחנו צריכים להביא לסיום העניין הזה בחקיקה.

דב חנין: יש הצעות חוק שהיוזמים שלהן מכל סיעות הבית כמעט, כולל סיעות האופוזיציה והקואליציה, ואפילו הממשלה מסכימה לכך שהנושא הזה יידון לפחות בקריאה הראשונה, כדי שאנחנו לא נצטרך להתחיל לדון בו מהשלב הראשון.

דב חנין: אם הכנסת תתפזר, לא נוכל להמשיך ולהחיל על החוק הזה דין רציפות.

דב חנין: לנושא הזה גם יש דחיפות מאוד מיוחדת, כי בשעה זו שאנחנו יושבים פה, אדוני היושב-ראש, נגד התושבים בכפר-שלם מוצאים צווי פינוי.

דב חנין: בזמן שהכנסת רוצה לדון בנושא רשויות אחרות ממשיכות לפעול, ואז אנשים מפונים מבתיהם, והמצוקה היא כמובן מאוד קשה.

דב חנין: ואנשים מסתכלים עלינו, על בית-המחוקקים, ומבקשים מאתנו את המזור ואת הישועה לפעולתם.

דב חנין: אני פונה אליך מכיוון שאני יודע את רמת המחויבות, גם האישית שלך, שבאה לידי ביטוי גם בדברים החשובים שאתה אמרת לפרוטוקול הכנסת – עד כמה חשוב שחוק כזה לפחות יעבור את הקריאה הראשונה.

דב חנין: הפנייה שלי אליך היא שאכן אנחנו נעמוד בהתחייבות הזאת כלפי אותו ציבור וכלפי כלל הציבור בישראל, וניתן איזה אור של תקווה לאותם אנשים שסובלים היום ממצוקה מאוד קשה.

דב חנין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לך על הצעתך לסדר הדיון, ואני מוכרח להשיב לך כי הדבר נוגע גם לנושאים אחרים, כפי ששר המשפטים ביקש להעלות נושא הנוגע להוצאה לפועל בעניין נשים שהן במצוקה רבה.

ראובן ריבלין: הרי אני מוכרח לומר לך שלמרות אהדתי האישית לנושא כפר-שלם שאתה מעלה והקונסנזוס הרחב בין סיעות הבית וחברי הכנסת, הצעת חוק פינוי-בינוי כפר שלם הונחה על שולחן הכנסת כהצעת חוק פרטית שלך ושל חברי כנסת אחרים, וגם אושרה על-ידי המליאה בקריאה טרומית, וועדת הכנסת הכינה אותה לקריאה ראשונה אשר נקלעה להכרזה על פגרת הבחירות.

ראובן ריבלין: ואולם, בין הכללים שקבעה הכנסת לקידום חקיקה בפגרה הזאת, פגרת בחירות, נקבע גם שהצעות חוק פרטיות לא יועלו להצבעה במליאת הכנסת, ובכלל זה, בין כמעט 400 חוקים אחרים העומדים על סדר-היום, הנושא הדחוף של פינוי-בינוי כפר-שלם.

ראובן ריבלין: עד כה הממשלה לא ביקשה את קידום הצעת החוק, וגם לא היתה יכולה, שכן ההצעה היא עדיין במסגרת הצעת חוק פרטית.

ראובן ריבלין: היה ידוע לי, גם בזמן הליכי הצעת החוק הפרטית ובקריאה הטרומית שהיתה, שבכוונת הממשלה, על-פי אמירתה, ליזום הליך חקיקה מטעמה בעניין זה, ולא להסתמך על הצעת חוק פרטית אלא לשלב אותה בתוכה.

ראובן ריבלין: אין לי ספק שיוזמת הממשלה תזכה לרוב גדול של חברי הכנסת, חבר הכנסת חנין, בשל מצוקתן הכנה של מאות המשפחות המתגוררות בכפר-שלם והצורך להביא לכדי פתרון צודק.

ראובן ריבלין: על-פי לוחות הזמנים המצויים בידי, בעוד חודש נימצא בעיצומן של הבחירות, ביום הבחירות.

ראובן ריבלין: בכוונת הממשלה להביא הצעת חוק מטעמה בכנסת הבאה, הכנסת התשע-עשרה, ולא בפגרת הבחירות.

ראובן ריבלין: אני בטוח גם שהבוחרים יבחרו אותך, חבר הכנסת חנין, לשמש חבר כנסת בכנסת הבאה.

ראובן ריבלין: לכן, באותו שלב שבו אנחנו נמצאים, בין הזמנים – בין כנסת זו, אשר בה המליאה אישרה בקריאה טרומית את הצעת החוק מטעמך, לבין הכוונה של הממשלה – כפי שאמר לי סגן שר האוצר, חבר הכנסת יצחק כהן – להעלותה בכנסת הבאה, אני קורא לממשלה, על-פי הדברים שאמרת ברגע זה, ולרשויות, ובמיוחד למינהל מקרקעי ישראל, להשעות את כל ההליכים ולהקפיא כל פעולה במהלך פגרת הבחירות ועד להתכנסותה של הכנסת התשע-עשרה לשם קידום הצעת החוק לפתרון הסוגיה, בין שתהיה הצעת חוק ממשלתית ובין שתהיה הצעת חוק פרטית, הנתמכת על-ידי רבים מחברי הכנסת לרוחב הבית, ולא על-פי עמדות פוליטיות כאלה או אחרות.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת דב חנין, אתה מבין שלפעמים לא יכול אדם לתת יותר ממה שיש לו, או מוסד – ממה שיש לו, אלא אם כן הוא רשאי לעשות כן.

ראובן ריבלין: אם אנחנו נפרוץ את סכר העמידה בפני חקיקה בזמן בחירות, שבדרך כלל יכולה להיות חקיקה פופוליסטית או מחטפית – יותר מכך, למרות האמור בתקנון הכנסת ובחוק הכנסת, ביקשתי מראש הממשלה שלא לקדם איזו הצעת חוק ממשלתית אשר יכולה להיות בבחינת הצעת חוק שבמחלוקת, ויותר מכך – הצעת חוק שמחייבת דיון ציבורי מעמיק.

ראובן ריבלין: ואכן, קיבלתי את הסכמתו של ראש הממשלה שלא תקודם חקיקה, לא פרטית ולא ממשלתית, בכנסת בזמן הפגרה, למעט בעניין שהוא צורך מיידי ודחוף במדינת ישראל, כפי שאנחנו מתכוונים לקיים היום בשני נושאים שהממשלה החליטה שאכן היא מבקשת את תשומת הלב של הכנסת לעניין שהוא צורך מיידי, שכן ב-1 בינואר אנחנו נימצא במצב שבו אנחנו נעבור איזה קו שאין חזרה ממנו.

ראובן ריבלין: לכן אני מבקש מאדוני לקבל את התנצלותי על כך שלא יכולנו לעמוד בהבטחתנו, משום שחשבתי שנוכל להעביר בקריאה ראשונה את הצעת החוק שלך על מנת שתשמש את אותו סף המאפשר גם אישור חוק כאשר חוק הרציפות חל עליו.

ראובן ריבלין: אני מבקש, יחד אתך, שנעמוד על הכרזתי זו מעל במת הכנסת, ובקשתי ממוסדות המדינה היא שלא למצות שום דין באותה תקופת ביניים שבין הכנסת השמונה-עשרה לכנסת התשע-עשרה שתבוא עלינו לטובה, על מנת שלא ייקבעו מסמרות כלשהם שלא נוכל לחזור מהם.

ראובן ריבלין: פנייתי למוסדות שרירה וקיימת, והיא נמצאת בפרוטוקול הכנסת, וכמובן גם תושבי כפר-שלם יוכלו לעשות בו שימוש.

ראובן ריבלין: אני רוצה להודות לך, וגם לחבר הכנסת אורי אריאל, אשר פנה אלי בעניין זה.

ראובן ריבלין: אני מוכרח לומר שאם אורי אריאל ודב חנין מבקשים זאת, הרי שאנחנו נמצאים באמת בהסכמה – – –

אברהם מיכאלי: – – –

ראובן ריבלין: אתה ביניהם, חבר הכנסת מיכאלי.

ראובן ריבלין: אנחנו נמצאים בהסכמה שהיא כמעט מקיר אל קיר.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה לך, דב חנין, על שהעלית את הנושא.

ראובן ריבלין: טוב, היתה הבהרה, אבל אני רוצה גם להסביר לתושבים שהכנסת יכולה לאפשר רק דבר שלא יכול לגרום למצב שבו תהיה מפולת חקיקתית בכנסת.

ראובן ריבלין: ההחלטה, שראש הממשלה הסכים לגבות אותה, שלא תקוים מערכת חקיקה בזמן פגרת הכנסת, מתוך חשש שהחקיקה לא תהיה ראויה ולא יקוים בה הצורך של דיון ציבורי, היא החלטה חשובה ביותר, ואני מקווה שתשמש נר ולפיד גם לכנסות הבאות.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, דבר ראשון כמובן, אני מבקש את חבר הכנסת יורם מרציאנו, חבר כנסת לשעבר, וחבר הכנסת מאז יום ראשון.

ראובן ריבלין: חברי הכנסת, אני מתכבד להודיע לכנסת, שעל-פי סעיף 43 לחוק-יסוד: הכנסת, עם התפטרותו מהכנסת של חבר הכנסת עמיר פרץ, שנכנסה לתוקפה ביום כ"ה בכסלו תשע"ג, 9 בחודש דצמבר 2012 למניינם, בא במקומו חבר הכנסת יורם מרציאנו, שהוא גם חבר כנסת לשעבר וחבר כנסת מן המניין בכנסת השמונה-עשרה.

ראובן ריבלין: בהתאם לסעיף 15 לחוק-יסוד: הכנסת וסעיף 2 לחוק הכנסת, אני מזמין אותך, חבר הכנסת יורם מרציאנו, לעלות לדוכן.

ראובן ריבלין: אקרא בפניך את הצהרת האמונים של חבר כנסת, ואתה תשיב "מתחייב אני".

ראובן ריבלין: וזה נוסח ההצהרה: אני מתחייב לשמור אמונים למדינת ישראל ולמלא באמונה את שליחותי בכנסת.

יורם מרציאנו: מתחייב אני.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מרציאנו, כחבר כנסת שחודשה חברותו, אתה רשאי לומר – כמה דקות – ולפנות לבית.

יורם מרציאנו: אדוני היושב-ראש, כבוד השרים, חברי חברי הכנסת, ברצוני להשתתף בצערה של משפחת ליפקין-שחק.

יורם מרציאנו: אני חושב שהיום זה יום עצוב למדינת ישראל עם לכתו של אחד מגיבורי ישראל.

יורם מרציאנו: אדם, איש למופת, שתרם תרומה אדירה לביטחון מדינת ישראל, אמנון ליפקין-שחק.

יורם מרציאנו: יהי זכרו ברוך.

ראובן ריבלין: הכנסת עוד היום תקיים רגע דומייה.

ראובן ריבלין: אנחנו לא עושים זאת לפני ההלוויה.

יורם מרציאנו: לא קל לי לעמוד כאן היום, לא קל לי לעמוד ולהחליף כאן חבר לדרך, אדם שהלכתי אתו כברת דרך ארוכה.

יורם מרציאנו: חברי חבר הכנסת לשעבר עמיר פרץ, שאני מחליף אותו, כשהוא הגיע אלי למשרדי אחרי ההתפטרות בכנסת ראיתי איזה צער יש לאיש הזה בעיניים.

יורם מרציאנו: אדם, שאם מישהו רוצה ללמוד מהו מושג של חברות אמת בפוליטיקה, כדאי לו להיות חבר של עמיר פרץ.

יורם מרציאנו: היתה לי הזכות להיות חבר קרוב אליו, גם בהיותי חבר הכנסת וגם בשנים האחרונות.

יורם מרציאנו: לצערי הרב, אני יכול לקבוע באופן חד-משמעי שלאיש הזה נגרם עוול ענק, שלא השאירו לו שום ברירה אלא לעשות את הצעד שהוא עשה.

יורם מרציאנו: אני כאן היום מתייצב בפניכם ובא לכנסת ישראל – גם לי לא קל המעמד הזה.

יורם מרציאנו: גם אני שיגרתי היום מכתב לכבוד יושבת-ראש מפלגת העבודה, חברתי שלי יחימוביץ, ובו הודעתי לה שאני מתפטר מכל מוסדות מפלגת העבודה.

יורם מרציאנו: לא קל לי הדבר.

יורם מרציאנו: אבי דוד מרציאנו, עליו השלום, עלה ב-1948 לארץ, ציוני אמיתי, הצטרף למפא"י, הגיע והצטרף למפלגת העבודה והיה אחד מבוניה.

יורם מרציאנו: והיום, לעזוב בית לא קל לי וקשה לי.

יורם מרציאנו: אני שומע לאחרונה על טרנדים חברתיים: צדק חברתי, מושגים חברתיים, ואני מודה, רבותי, אף אחד לא יכול ללמד אותי מה זה צדק חברתי.

יורם מרציאנו: אני עסקתי בזה כשהייתי חבר כנסת ועסקתי בזה גם בשנים האחרונות.

יורם מרציאנו: אני הגעתי לכאן היום כסבא לשלושה נכדים – ליהלי בת הארבע-וחצי, לאוריה ולבר, ובשמם אני רוצה לדבר.

ראובן ריבלין: כן ירבו, כן ירבו.

יורם מרציאנו: אני הגעתי לכאן כי אני שומע כל מיני רמיזות – הדגל החברתי שאנחנו מניפים, והנה עוד דגל חברתי שאנחנו מניפים.

יורם מרציאנו: זאת לא הבעיה האמיתית של מדינת ישראל, לצערי הרב.

יורם מרציאנו: אמרו לי לדבר קצר, ואני יכול להאריך.

יורם מרציאנו: אני לא רוצה להיות ה"קופי", אני רוצה להיות המקור.

יורם מרציאנו: ואם ה"קופי" הוא שבסופו של דבר מייד אחרי הבחירות כולם הרי יזחלו לתוך הממשלה הזאת, וגם חברי לעבודה, אז אני לא נשאר בממשלה שזוחלת לממשלה הזאת מייד אחרי הבחירות.

יורם מרציאנו: אני חושב שבשעה הזאת עלינו, וחובה עלינו, על כולנו, להתלכד סביב מנהיגותו של בנימין ביבי נתניהו, ראש הממשלה.

יורם מרציאנו: אני אישית – אני לא מצטרף לליכוד, אבל אני מודיע על תמיכתי בביבי נתניהו בבחירות הקרובות.

יורם מרציאנו: אני חושב שזה נכון, אני חושב שזה ראוי, ואני אתמוך בו בכל אשר אוכל ואעשה.

יורם מרציאנו: תודה רבה לכם.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מרציאנו, זכותך לדבר ואני לא צנזור, אבל יחד עם זה אנחנו מברכים אותך על בחירתך לכנסת בכל מפלגה ובכל מקום שבו אתה נמצא, חן-חן.

ראובן ריבלין: תודה רבה לך.

ראובן ריבלין: בהצלחה רבה גם בעבודתך בתקופה שעוד נותרה לכנסת זו.

ראובן ריבלין: כבוד השר כחלון, אתה רוצה לברך אותו על חברותו?

משה כחלון: – – –

ראובן ריבלין: לא צריך, גם במת הכנסת היא במה שאנחנו יכולים כמובן לומר כל מה שעולה על דעתנו בלי מורא ובלי משוא-פנים.

ראובן ריבלין: אבל גם כאשר אתה נשבע לכנסת, אתה צריך גם להקפיד על אותם דברים שבהם אתה צריך לתחום את עצמך באותו נאום.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת מרציאנו.

ראובן ריבלין: אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

ראובן ריבלין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/746).

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, כבר הבהרתי זאת כאשר דיברתי על נושא כפר-שלם, אנחנו עוברים עכשיו לדון, על-פי בקשת הממשלה ובהסכמתי, כי אני רואה בחוק זה הצעת חוק שהיא דחופה, כפי שקבענו, בעניין שהוא צורך מיידי ודחוף למדינת ישראל, ונושא התקשורת הוא בהחלט נושא דחוף ומיידי.

ראובן ריבלין: כאשר הממשלה ביקשה ממני להעלות זאת על סדר-היום, אני מוכרח לומר שעשיתי זאת מתוך היענות מוחלטת ומתוך הבנה, שכן אנחנו מדברים על נושא שהוא צורך מיידי.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, אני מזמין את אדוני שר התקשורת.

ראובן ריבלין: אתה מציג.

ראובן ריבלין: הצעת חוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו (תיקון מס' 37).

ראובן ריבלין: האם – שר התקשורת, בוודאי.

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: לא, לא.

ראובן ריבלין: אנחנו לא נקיים דיון משולב כי הנושאים נפרדים בתכלית.

ראובן ריבלין: אנחנו נקיים אולי את הדיון עצמו.

ראובן ריבלין: אדוני יציג קודם כול את הצעת התקשורת.

ראובן ריבלין: ייתכן מאוד, אם לא תהיה התנגדות מצד מרכיבי הבית, ואני אשאל את הסיעות, מי שרוצה להתנגד שיתנגד – אנחנו נוכל לקיים, ניתן חמש דקות לכל נואם, ונוכל לקיים דיון משולב בשני הנושאים, אם כי הם שני נושאים שונים בתכלית, מהותם היא שונה.

ראובן ריבלין: אתה קורא רק, בשלב זה, אחרי זה אני אשאל, ואז אני אזמין אותך לעלות פעם נוספת.

ראובן ריבלין: אנחנו דנים ברגע זה בחוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו (תיקון מס' 37), התשע"ג–2012.

ראובן ריבלין: כבוד שר התקשורת, בבקשה, אדוני יציג את החוק.

משה כחלון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, חברי השרים, אני מבקש להציג את הצעת חוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו (תיקון מס' 37) לקריאה ראשונה.

משה כחלון: מטרת החוק המוצע, ליישם את המלצות הצוות אשר מונה על-ידי שר האוצר בספטמבר 2012 במטרה לבחון אם אפשר להגיע עם בעלי המניות של הזכיינית "ישראל 10 בע"מ" להסדר בדבר החובות שצברו.

משה כחלון: בהתאם להצעת החוק תעמיד הממשלה הלוואה לבעל זיכיון לשידורי טלוויזיה אשר צבר חובות כספיים לרשות השנייה או למדינת ישראל.

משה כחלון: נוסף על כך, מוצע להאריך את הזיכיון שניתן ל"ישראל 10" בשנתיים נוספות, עד יום 31 בדצמבר 2014, בכפוף, בין היתר, לתשלום כלל החובות הכספיים הדחויים והשוטפים של הזכיינית עד יום 31 בדצמבר 2012 והעברת מלוא פעילות חברת החדשות של הזכיינית לירושלים לא יאוחר מיום 1 בספטמבר 2013.

משה כחלון: כמו כן מוצע לערוך כמה תיקונים נוספים, שיחולו גם על בעלי הזיכיון האחרים לשידורי טלוויזיה.

משה כחלון: אדוני היושב-ראש, ראשית, אני באמת מברך – שהגענו, אני מקווה, לסוף הסאגה הזאת.

משה כחלון: אפשר היה לעשות את זה לפני הרבה מאוד זמן.

משה כחלון: באמת הרבה מאוד זמן היתה משיכה, גרירת רגליים, אבל בואו נהיה מרוצים מזה שהגענו עד היום.

משה כחלון: אני חושב שבכל זאת, גם הפתרון החלקי הזה הוא עדיין אקמול לשוק הטלוויזיה ושוק התקשורת במדינת ישראל.

משה כחלון: אני חושב שחייבת להיות רפורמה אמיתית.

משה כחלון: אנחנו, לצערי, נתקלים כל שנה, כל שנה באופן קבוע – אני יכול לספר לכם, ותרשום את זה, אדוני היושב-ראש:

משה כחלון: בעוד שנה יעמוד פה שר התקשורת הבא ויבקש עוד פעם משהו, בשביל "רשת", או "קשת", או "10", או שניהם יחד, או שלושתם יחד – – –

מאיר שטרית: – – –

משה כחלון: יש בעיה אמיתית בטלוויזיה במדינת ישראל.

משה כחלון: אני אומר את זה, עד כמה שאפשר, ביושר.

משה כחלון: אני חשבתי שהרפורמה שתעביר אותה מזיכיונות לרשיונות תיתן מענה, עבדנו על זה יותר משנה, אושרה רפורמה – אין מה לעשות, כנראה יש שם כשל הרבה יותר גדול ממשהו טכני – – –

ראובן ריבלין: כבוד השר, אם מותר לי לעזור לך – זכיתי, ולא ידעתי למה זכיתי, לשמש שר במשרד שבו אתה זכית.

ראובן ריבלין: ואם הייתי יודע אז שאתה תהיה, בוודאי שהייתי עולה במעלות רמות ביותר.

ראובן ריבלין: ובהחלט גם אתה קלטת שצריך לעבור משיטת הזיכיונות לשיטת הרשיונות.

ראובן ריבלין: אני רק רוצה לומר לך שקודמי במשרד היה השר פואד בן-אליעזר, ואני נתברכתי בהזדמנות לחנוך את ערוץ-10 כשר שלא היה אפילו שלושה חודשים על כיסאו, ובאתי לפני האנשים המצוינים של ערוץ-10, אשר זכו בזיכיון על-פי הצעה שהם הגישו, ואמרתי להם: רבותי, בדרך כלל שר זוכה פעמים רבות לאיזה יתרון שלא מגיע לו, ואני לא רוצה שתיתנו לי את הזכות לפתוח את ערוץ-10, כי אני פותח אותו בשמו של חברי הטוב השר פואד בן-אליעזר, וזאת אני עושה לא מתוך צניעות, ולא מתוך אי-רצון לקבל עלי דפנה כלשהם שלא מגיעים לי.

ראובן ריבלין: אני עושה זאת משום שיש לי חשש כבד מאוד, ברמת היכולת שלנו לפרוץ ערוצי תקשורת על-פי התחייבות לעמוד בתנאים כאלה או אחרים, כדבר שעלול להביא למצב שבו התקשורת תגלוש מאותן פלטפורמות שידור, של שידור ציבורי, שידור שניזון מפרסומות ושידור שמיועד למנויים.

ראובן ריבלין: ואכן, אמרתי שאני לא רוצה שבעוד שנה יבואו אלי בטענות, ועתה זה נגרר עד לפתחך.

ראובן ריבלין: אבל מובן שהיום אנחנו נמצאים בפני מציאות, והמציאות הזאת גם מחויבת כלפי הצורך בתקשורת חופשית, כמובן, והצורך בניהול העניינים שבין הזמנים עד מציאת זיכיון, ההליכה לשיטת הזיכיונות, למצוא את הפתרון, איך אנחנו מקיימים תקשורת בזמן זה.

ראובן ריבלין: אני רק רוצה לחזק אותך, ואני יודע עד כמה פעלת להגיע שנעבור משיטת הזיכיונות לשיטת הרשיונות, שבה יוצבו תנאים.

ראובן ריבלין: כל מי שיוכל, גם תנאי השוק יכתיבו זאת, יוכל לבוא ולבקש רשיון.

ראובן ריבלין: גם פה צריך באמת רגולציה מאוד חריפה.

ראובן ריבלין: אבל אני באמת מעריך את כל מאמציך כשר התקשורת, שלא לדבר לאחר מכן כשר הרווחה, על פעולתך למען הציבור בעניין זה, ואני יודע עד כמה עמלת להביא לידי פתרון.

משה כחלון: תודה, אדוני היושב-ראש, אני מודה לך על הדברים.

משה כחלון: אני מבקש להמשיך: ב-2006 – ואני לא חוזר להיסטוריה – הייתי יושב-ראש ועדת הכלכלה ועשיתי את ההסדר הראשון.

ראובן ריבלין: נכון, נכון.

משה כחלון: זאת אומרת, הסדר ראשון מטעמי; היו כמה הסדרים לפני, שמן הסתם אנחנו מכירים אותם.

משה כחלון: ב-2009, כשנכנסתי לכהן, במרס 2009, כשר תקשורת קבלת הפנים הראשונה שלי היתה משבר ערוץ-10.

משה כחלון: עוד הסדרה.

משה כחלון: עשינו הסדרה, הבאנו לכנסת, ביום ובלילה, בפגרה – הסדרה.

משה כחלון: לאחר מכן עשינו עוד הסדרה, לפני שנה וחצי, כשנתנו עוד שנה זיכיון, הם עמדו על סף סגירה.

משה כחלון: אותו דבר: כחלון תתעורר, ביבי תתעורר, שטייניץ תתעורר – כולנו התעוררנו, נתנו עוד שנה.

משה כחלון: עכשיו, ממש בסיום תפקידי – יכול להיות שזה הנאום האחרון שלי בכנסת – כחבר כנסת – –

ראובן ריבלין: לפי שעה.

משה כחלון: אה, לא, יש לי עוד אחד בעוד שעה.

משה כחלון: – – אני גם עומד פה ומבקש מהכנסת לתמוך בהסדרה נוספת, ולצערי, בעוד שנה, כעת חיה, נבקש פה – או: מי שיהיה פה יבקש עוד הסדרה.

משה כחלון: חברי הכנסת, כל מה שאנחנו עושים זה אקמול; אנחנו נותנים עוד הנשמה, עוד אקמול, עוד הנשמות, עוד הנשמה.

מאיר שטרית: מה אתה מציע?

משה כחלון: אני מציע רפורמה אמיתית.

משה כחלון: אני מציע שינויים ברגולציה.

משה כחלון: אני מציע התאמה כלכלית.

משה כחלון: הרי זה לא יכול להיות, אם עוגת הפרסום היא מיליארד שקל, וההוצאות הן מיליארד ו-100, לא יעזור כלום, שתשימו שם קוסמים, ואת הטאלנטים הכי גדולים.

משה כחלון: חברי הכנסת, חשוב שתדעו: יש תוכניות שמביאות 40% רייטינג – אתם יודעים מה זה 40% – ומפסידות.

משה כחלון: יש פה משהו לא נורמלי; קורה ש-5%, 7% – מפסידים.

משה כחלון: אני רוצה להשוות למדינות בסדר-גודל שלנו בעולם, שמביאות תוכניות שמביאות 17%, 18% רייטינג, הן בפסגות.

משה כחלון: פה 40.

משה כחלון: אז מה אתם רוצים שיהיה פה, 100% רייטינג שמישהו ירוויח פה משהו?

משה כחלון: יש פה תקלה.

משה כחלון: דבר נוסף זה המועצות.

משה כחלון: יושב-ראש הכנסת, קיבלתי אז את הדגל ממנו, זה דילג על שרים נוספים.

משה כחלון: איחוד המועצות – החברות משלמות מיליונים מיותרים.

ראובן ריבלין: זה חוק ברית המועצות.

משה כחלון: יש הצעת חוק שלי, שהעתקתי חלק גדול ממנה מהיושב-ראש, של איחוד המועצות, של רגולציה אחידה; לא יכול להיות שאתה צופה בסדרה בערוץ-2, יש רגולציה מסוימת – –

מאיר שטרית: – – –

משה כחלון: – – אותה סדרה ב"הוט" – רגולציה אחרת, וזה עולה 60 מיליון שקל בשנה.

משה כחלון: הכפילות הזאת והסרבול הזה, עוד משלמים בשבילו 60 מיליון שקל בשנה.

משה כחלון: זה מעוכב, ואני לא יודע למה זה מעוכב.

משה כחלון: זה עבר ועדת שרים וזה לא מגיע לכאן.

כרמל שאמה-הכהן: היועץ המשפטי לממשלה אמר שנמשיך את זה בבג"ץ – –

משה כחלון: לא, לא על איחוד מועצות, כרמל.

קריאה: ביטול המועצות.

משה כחלון: ביטול המועצות והקמת מועצה אחרת, ועוד סדרה גדולה של פעולות שמי שחושב שיוכל להתחמק מהן או להתעלם מהן – הוא ייפגש פה בעוד שנה ובעוד שנתיים.

משה כחלון: אני רוצה לומר לכם: אדוני היושב-ראש, אני יודע שאתה, באופן מיוחד – לא רק אתה, אבל אתה באופן מיוחד – כמה הדמוקרטיה חשובה לך.

משה כחלון: ואני לא חושב שזה מחזה נעים לראות עיתונאים, אנשי תקשורת, שמשחרים לפתחם של פוליטיקאים לבקש על עצמם, לבקש על הפרנסה שלהם.

משה כחלון: אני הייתי מוותר על זה, אדוני היושב-ראש.

משה כחלון: אני הייתי מוותר על החוויה הזאת.

משה כחלון: זה לא נעים, זו תחושה שהאחד מחזיק את השני.

משה כחלון: מה אנחנו צריכים את זה?

משה כחלון: למה אנחנו צריכים את זה?

משה כחלון: תן להם רשיונות, תתאים להם את הרגולציה, כמו בעיתונים, כמו בכל מדיה נורמלית, והאינטרנט, וזה הכול.

משה כחלון: מה אנחנו מחזיקים האחד את השני כל הזמן?

משה כחלון: כדי שהם יבואו אלינו ואנחנו נבוא אליהם?

משה כחלון: זה לא מוסיף כבוד, לא לנו כאנשים פוליטיים, לא לתקשורת כעיתונאים, ואף אחד מאתנו לא יוצא טוב מהעניין הזה.

משה כחלון: אני חושב שהפעם לא תהיה ברירה.

משה כחלון: אני התחלתי בזה, לא הצלחתי לסיים, אני אומר את זה, עיכבו אותי.

משה כחלון: מבחינת העבודה – הכנו אותה.

משה כחלון: הכול מוכן.

משה כחלון: יודעים מה צריך לעשות, יודעים איך צריך לעשות.

משה כחלון: רק צריך לקבל אומץ ולעשות.

איתן כבל: לא אומץ, רצון.

משה כחלון: לא.

משה כחלון: יש רצון, אין אומץ.

משה כחלון: הרצון לא מספיק כנראה.

משה כחלון: אדוני היושב-ראש, כשאני מדבר על רגולציה, אני מדבר על להתמקד בכמה דברים שהם המרכזיים.

משה כחלון: שיפסיקו לקשקש בשכל – כל זכיין מקבל בין 600 ל-700 מכתבים בשנה; כל זכיין – 600–700 מכתבים בשנה: לא עשית ככה, כן עשית ככה, לא עשית ככה.

משה כחלון: צריך להתמקד בשלושה דברים עיקריים, אדוני היושב-ראש:

משה כחלון: שמירה על הקידום ועל הפיתוח של היצירה הישראלית, שהיא באמת הגאווה של כולנו; הדבר השני, כמובן – הגנה על קטינים, והדבר השלישי הוא הוגנות.

משה כחלון: כל היתר – תנו להם לעבוד.

משה כחלון: תנו להם לעבוד.

משה כחלון: הם יודעים לעשות את העבודה טוב.

משה כחלון: אנחנו ראינו את הקולנוע הישראלי, איזה כבוד הוא מביא לנו בעולם.

משה כחלון: אנחנו רואים את היצירה הישראלית.

משה כחלון: זה מה שצריך לעשות, לא להתעסק עם זה יותר.

משה כחלון: לא תהיה ברירה ולא יהיה מנוס, אדוני היושב-ראש – אתה תשב פה, בעזרת השם, בחלק הראשון של הקדנציה, ולאחר מכן, אם ירצה השם, תשב איפה שאתה ראוי לשבת, במשכן נשיאי ישראל.

משה כחלון: מפה לפחות תנסו לעזור במה שרק אפשר.

משה כחלון: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: אדוני לא נכנס לפרטים.

ראובן ריבלין: החוק מונח לפני חברי הכנסת.

ראובן ריבלין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/745).

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, אם אתם מסכימים עם אדוני – אני רואה פה – קדימה, מי היום – אתה נציג קדימה?

קריאה: הוא.

ראובן ריבלין: הוא.

ראובן ריבלין: הוא נציג – לא, חברת הכנסת סולודקין, תגידו לי מי נציג קדימה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בילסקי, האם אתה מסכים לדיון משולב, שהשר יציג גם את החוק השני?

איתן כבל: כן.

מאיר שטרית: כן.

זאב בילסקי: כן.

ראובן ריבלין: העבודה – כבל מסכים.

ראובן ריבלין: התנועה – מסכימה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ברכה.

ראובן ריבלין: יש אנשים שעדיין יושבים באותו מקום שהם ישבו גם בכנסת הקודמת.

ראובן ריבלין: אתה רואה?

ראובן ריבלין: זה קורה.

ראובן ריבלין: אתם מסכימים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זאב?

ראובן ריבלין: מסכים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אורי אריאל?

ראובן ריבלין: מסכים.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת חוטובלי?

ראובן ריבלין: יושב-ראש ועדת הכלכלה הסכים, וזה דבר חשוב, כי בלי הסכמתו לא הייתי מסכים להציע זאת.

ראובן ריבלין: לכן אני אומר על דעת כל הסיעות הנמצאות כאן בבית – חבר הכנסת הורוביץ, אתה מסכים לדיון משולב?

ניצן הורוביץ: כן.

ראובן ריבלין: אוקיי.

ראובן ריבלין: אז אני מזמין את שר – את השר או את יושב-ראש הוועדה?

ראובן ריבלין: לא, את השר אני מזמין על מנת להציג את חוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו – לא, חוק התקשורת.

משה כחלון: חוק התקשורת – חדשות מקומיות.

ראובן ריבלין: חוק התקשורת – חדשות מקומיות.

ראובן ריבלין: השר יציג זאת, ולאחר מכן חברי הכנסת יעלו לדיון, ובמקום שיהיו להם שלוש דקות – אנחנו נדבר על שני החוקים, כל אחד חמש דקות.

ראובן ריבלין: בבקשה.

נסים זאב: מה הועילו חכמים בתקנתם, אדוני היושב-ראש?

ראובן ריבלין: החכמים הועילו הרבה, תאמין לי.

נסים זאב: – – – שלוש דקות – – –

ראובן ריבלין: בשני הנושאים יש אנשים שרוצים להתבטא לגופו של עניין.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זאב נסים, קודם כול, אני מוכרח לומר שהצעותיך תמיד באות לפני, ואני תמיד שוקל אותן, כי הן רציניות.

ראובן ריבלין: יחד עם זה, לא תמיד אני נענה להן.

ראובן ריבלין: מה שקבעתי – אני נשאר עם זה.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני יציג את החוק השני, ולאחר מכן נתחיל בדיון הכללי.

משה כחלון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מתכבד להציע את הצעת חוק התקשורת (המשך שידורי חדשות מקומיות בטלוויזיה) (תיקוני חקיקה) (הוראות שעה) (תיקון מס' 5).

משה כחלון: המטרה של החוק היא להאריך את השידורים, או לאפשר לחדשות המקומיות לשדר חצי שנה נוספת.

משה כחלון: אני גם לא מבין איפה מצאו את המספר הזה.

משה כחלון: אני לא יודע למה לא שבעה חודשים, למה לא שישה חודשים וארבעה ימים.

משה כחלון: אבל חצי שנה – חצי שנה.

משה כחלון: כנראה – – –

יואל חסון: אתה לא שר התקשורת?

משה כחלון: כן, אני שר התקשורת, אבל אני לא מעורב בזה.

משה כחלון: מתחת ידי לא היו יוצאים דברים כאלה, חבר הכנסת חסון.

משה כחלון: ואני אומר את זה בצניעות.

משה כחלון: עד היום לא יצא שום דבר עקום מתחת ידי.

ראובן ריבלין: אני מוכרח לומר גם לעניין זה, אדוני, אחת משתיים – או שאנחנו מסכימים או שאנחנו לא מסכימים.

ראובן ריבלין: אם מסכימים, אני כבר מציע להאריך את זה לשנה, כי הכנסת הבאה, עד שהיא תעסוק בתקציב ועד שתוקם הממשלה, כבר נגיע לשישה חודשים, ואנה אנו באים?

ראובן ריבלין: אז נבוא עוד הפעם להאריך בחצי שנה?

ראובן ריבלין: אני אציע לוועדת הכלכלה – – –

משה כחלון: אני חושב שנכון יעשה היושב-ראש אם יציע לשנה, עם מימון מלא, ובלי טריקים ובלי שטיקים.

משה כחלון: מה זה חצי שנה?

משה כחלון: למה?

משה כחלון: לפטר חצי מהאנשים?

משה כחלון: איזה אופק זה חצי שנה?

משה כחלון: אנחנו כבר בסוף דצמבר.

משה כחלון: איזה אופק?

משה כחלון: אבל עוד הפעם, משהו.

משה כחלון: אני הגעתי לכאן כשר התקשורת כי זה פשוט התפקיד שלי, לא כי אני אוהב את זה, ואתה יודע, יש אחריות מיניסטריאלית ואני חייב לעמוד פה.

משה כחלון: אבל גם האמת שלי צריכה להיאמר וצריכה להירשם.

משה כחלון: הבקשה היא להאריך את זה בחצי שנה – אם אינני טועה, זה עד 30 ביוני – בעלות של 9.25 מיליון ש"ח.

משה כחלון: וזהו.

משה כחלון: אני מבקש, כמובן, את התמיכה של הכנסת בדבר הזה.

משה כחלון: וצריך להשתדל לפעול בוועדות להאריך את זה לשנה.

משה כחלון: ושוב, שיאזרו אומץ ויחליטו – רוצים חדשות מקומיות?

משה כחלון: תנו להם לחיות.

משה כחלון: לא רוצים חדשות מקומיות?

משה כחלון: תגידו לא רוצים חדשות מקומיות, ולא רוצים בבוקר ואחר-הצהריים לא רוצים, ובסוף מחליטים לחתוך באמצע כמו איזה מסחר סוסים: בוא נחתוך, אתה אמרת שנה, אני אמרתי – בוא נחתוך באמצע.

משה כחלון: זה לא הולך.

משה כחלון: יש שם 180 עובדים.

משה כחלון: חברים, 30 עובדים בדרום.

משה כחלון: ויש לי הרבה כבוד לערוצי ה"ברודקאסט" הגדולים, אבל גם שם אין חמישה עובדים בדרום, או בפריפריה, ולא חמישה בצפון.

משה כחלון: בחדשות המקומיות יש 30 בדרום, אדוני היושב-ראש.

משה כחלון: אם אנחנו מדברים על משהו קלאסי לפריפריה – פה זה נמצא, בנייר הזה, בחצי השנה הזאת נמצא המענה בפריפריה.

משה כחלון: כשקורה משהו בחצור, אדוני היושב-ראש, לא תראה את זה באף ערוץ, גם לא בערוצים שאנחנו עוזרים להם היום.

משה כחלון: אבל בחדשות המקומיות כן תראה את זה.

משה כחלון: אולי הרייטינג לא גבוה, אבל אנשים צריכים לדעת מה קורה ליד הבית שלהם.

משה כחלון: ואין לי שום בעיה, אתם לא רוצים?

משה כחלון: שיחליטו.

משה כחלון: שתחליט ממשלת ישראל שלא רוצים.

משה כחלון: אבל לא להפסיק – אני לא רוצה להשתמש במלים חריפות, אבל שיפסיקו לגרור את האנשים האלה.

משה כחלון: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: הוצגו שני החוקים.

ראובן ריבלין: על-פי הסכמת כל חברי הכנסת הנוכחים, רבותי, אנחנו מתחילים בדיון הכללי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מוחמד ברכה – ראשון הדוברים.

ראובן ריבלין: לרשותו חמש דקות.

ראובן ריבלין: אחריו – דב חנין, ואם לא יהיה – חבר הכנסת איתן כבל, ואם לא יהיה – חבר הכנסת גאלב מג'אדלה, ואם לא יהיה – יואל חסון.

ראובן ריבלין: רבותי, בעוד דקה אני סוגר את הרשימה.

מוחמד ברכה: אפשר להתחיל, אדוני?

ראובן ריבלין: בבקשה.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אנחנו, סיעת חד"ש, נתמוך בשני החוקים כדי למנוע את סגירת ערוץ-10 וכדי שהחדשות המקומיות ימשיכו להיות משודרות.

מוחמד ברכה: אבל למרות זאת, ועל אף זאת, אני מניח שהממשלה ידעה וראתה, כמו כולנו, שהכתובת היתה על הקיר.

מוחמד ברכה: זה חודשים רבים אנחנו מדברים על המשבר בערוץ-10, ואפילו יצאו ידיעות על ניסיון של סחטנות פוליטית של משרד ראש הממשלה כלפי הערוץ על-ידי ניסיון לכוון אילו עיתונאים יהיו ואילו לא.

מוחמד ברכה: העניינים נמשכו באותה סחבת עד שהגענו היום עד הלום, כשהגב אל הקיר.

מוחמד ברכה: וגם כאן וגם היום יש לא מעט ציניות בהצעה שמובאת בשם הממשלה לכנסת.

מוחמד ברכה: הרי אותה הצעה יכולה היתה לבוא לפני חודשיים, ב-15 באוקטובר; היא יכולה היתה לבוא לפני הפגרה, פגרת הקיץ.

מוחמד ברכה: אבל נראה שיש שיקולים אחרים חוץ מאשר להציל שידור ציבורי שהיו ביסוד השיקולים של ממשלת נתניהו, והם להביא את זה סמוך לבחירות.

מוחמד ברכה: אולי תצא מזה תמיכה או ישועה כלשהי לממשלה, לקברניטיה ולעומד בראשה.

מוחמד ברכה: הנושא של המפרסמים, שמשקיעים 3.4 מיליארד שקל – בישראל משקיעים רק 100 מיליון בפרסום בערבית, וזה אומר הרבה על סדר העדיפויות של אותם ערוצים.

מוחמד ברכה: או דוגמה אחרת, אם בשנה אחת מוציאים 400 מיליון שקלים להפקות, בהפקות בערבית משקיעים 300,000 שקל.

מוחמד ברכה: וזה בידיעה שערוץ-10 כמעט שאינו משקיע בשפה הערבית.

מוחמד ברכה: כך גם קורה עם ערוץ הכנסת, וכבר דיברתי על אותה ההמצאה בלעדית של מהדורת חדשות שבועית.

מוחמד ברכה: היחס של התקשורת באופן כללי – ואני באמת לא אוהב – אני יודע מי עומד כאן ומדבר על התקשורת, אבל דווקא אלה שזוכים לחשיפה – צד מסוים של המפה הפוליטית, חשיפה כמעט מוחלטת, כולל הקמת עיתון ייעודי, במירכאות או בלי מירכאות, שבנוי על הון זר שבא כדי לתמוך ולהתערב בתוך המערכת הפוליטית בצורה גסה ובוטה.

מוחמד ברכה: אבל בכל אופן, אני חושב שמי שמודר מהשיח התקשורתי, אם הממלכתי ואם הציבורי, זה דווקא הציבור הערבי, והוא בעצם – כמו שהממשלה מתייחסת אליו במפלס הזכויות והיחס לזכויות – הזכויות האזרחיות, הזכויות הדמוקרטיות, הזכויות הלאומיות – כך גם התקשורת מאמצת באופן וולונטרי לחלוטין את הגישה המפלה, המדירה, של הממשלה.

מוחמד ברכה: מדברים על צנזורה ועל מועצת עיתונות – במועצת העיתונות ובמערכת התקשורת בישראל יש צנזורה פנימית וולונטרית של הדרת המיעוט הלאומי הערבי ושל אימוץ השיח של הממשלה כמעט בכל כלי התקשורת.

מוחמד ברכה: על אף זאת אני חושב שחשוב שיהיה שידור ממלכתי, חשוב שיהיה שידור ציבורי, לכן – – –

ראובן ריבלין: שידור ממלכתי זה מטעם הממלכה, זה הממשלה.

ראובן ריבלין: זה שידור ציבורי.

מוחמד ברכה: כן כן, ואנחנו מחוץ לממלכה ומחוץ לציבור.

ראובן ריבלין: דרך אגב, לגבי ערוץ הכנסת אני מבקש מאדוני לכתוב לי מכתב.

מוחמד ברכה: אני אכתוב, בהחלט.

מוחמד ברכה: משמעות הדבר – זאת אומרת שהאזרחים הערבים, 20%, נמצאים מחוץ לממלכה ומחוץ לציבור.

מוחמד ברכה: על אף זאת אנחנו נתמוך בשתי הצעות החוק, כי אני חושב שאסור לתת לכלי תקשורת כל כך מרכזי לקרוס, במיוחד ערב בחירות.

מוחמד ברכה: תודה רבה, אדוני.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חנא סוייד – אינו נוכח.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת דב חנין, ואחריו – חבר הכנסת עפו אגבאריה.

ראובן ריבלין: מאיר שטרית יהיה במקום כבל, וכבל במקום – אוקיי, בסדר גמור, אין בעיה.

מאיר שטרית: מי שלא נוכח מאבד את תורו?

ראובן ריבלין: אלא אם כן יש לו סיבה מאוד מיוחדת, שהוא ישכנע אותי מדוע הוא לא איבד.

ראובן ריבלין: ברור כשמש שמי שקוראים לו לעלות לדוכן והוא אינו נוכח מאבד את הזכות שניתנה לו לומר את דבריו.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

מאיר שטרית: לפנים משורת הדין, שידבר בסוף.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך, אני מצטער שאין אתנו שר בדיון החשוב הזה, כי הממשלה היתה צריכה להיות אתנו.

ראובן ריבלין: לא לא, השר נמצא פה.

ראובן ריבלין: נא להבהיר לשר שהוא חייב להיות פה, אלא אם כן הוא יביא ממלא-מקום.

דב חנין: בכל מקרה, הממשלה הגדולה ביותר בתולדות ישראל היא ממשלה מאוד נעדרת מהכנסת, וגם היום היא נעדרת מהכנסת.

מאיר שטרית: יש כאן שר תקשורת לשעבר, היושב-ראש.

דב חנין: היושב-ראש הוא שר התקשורת לשעבר, וכולנו מעריכים אותו גם כשר התקשורת לשעבר וגם כיושב-ראש.

ראובן ריבלין: הנה, השר נמצא פה.

ראובן ריבלין: השר מקפיד – – –

דב חנין: הנה, השר נמצא אתנו.

ראובן ריבלין: – – – השר מקפיד בכבודה של הכנסת.

ראובן ריבלין: השר כחלון מקפיד בכבודה של הכנסת.

דב חנין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: הנה, אני נותן לך את כל השניות שהשר לא היה פה.

ראובן ריבלין: בבקשה.

דב חנין: תודה רבה.

דב חנין: אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, אנחנו בדיון חשוב, ואנחנו בדיון מדאיג, כי מה שקורה בשוק התקשורת הישראלית איננו רק בעיה של אנשי התקשורת.

דב חנין: נמצאים אתנו היום בכנסת עיתונאים שנאבקים על מקומות העבודה שלהם, וכמובן, המאבק הזה הוא מאבק ראוי, צודק ונכון.

דב חנין: וכשאנחנו מדברים על ערוץ-10 ואנחנו מדברים על החדשות המקומיות אנחנו מדברים על מקומות עבודה של הרבה אנשים – של עיתונאים, צלמים, עורכים, אנשים טכניים – אנחנו מדברים על מפעלים עם הרבה מאוד עובדים, והם נאבקים על מקומות העבודה שלהם, ובצדק הם נאבקים על מקומות העבודה שלהם, מאבק צודק, מאבק ראוי, מאבק שצריך לתמוך בו בכל מפעל.

דב חנין: אבל המאבק הזה, עמיתי חברי הכנסת, הוא לא רק מאבק על מקום עבודה, הוא מאבק על אחד מתנאי היסוד לקיומה של דמוקרטיה.

דב חנין: תקשורת מגוונת, פלורליסטית, שנותנת מרחב ביטוי לקולות שונים בחברה, זה תנאי יסודי שבלעדיו אין דמוקרטיה, והתנאי היסודי הזה, עמיתי חברי הכנסת, נמצא היום בסכנה גדולה.

דב חנין: אנחנו רואים מה שקורה בשוק התקשורת, אנחנו רואים את המשבר הקשה שעבר "מעריב", אנחנו רואים את המשבר בעיתונות הכתובה, ואנחנו רואים גם את המשבר הקשה בעיתונות האלקטרונית.

דב חנין: חדשות מקומיות – שזה כלי חברתי ממדרגה ראשונה, של ביטוי למאבקים המקומיים, לפעילות הסביבתית, לעשייה החברתית, לקשיים החברתיים.

דב חנין: אחד הדברים המשמעותיים ביותר שקיימים בתחום התקשורת והחדשות בישראל, ערוץ-10, שהוא אחד משלושה ערוצים בסך הכול שפועלים בשפה העברית, נמצא בסכנה של סגירה, והחרב מתנופפת מעל ראשו זמן ארוך ורב, ויש תחושה קשה שיש מי שנהנה ויש מי שמרוויח מהחרב המתנופפת הזאת.

דב חנין: כדי שהדברים יהיו ברורים, אני אומר אותם כאן:

דב חנין: אני חושב שהממשלה וראש הממשלה נהנים מהמצב הזה, שבו התקשורת ואמצעי התקשורת הם בני-ערובה; שבו החלטות יסודיות לגבי המשך תפקודו של ערוץ נמצאות בסופו של דבר בידי הממשלה; שבו הממשלה – השלטון הוא שיקבע את גורלו של העיתון, הוא שיקבע את גורלו של אמצעי התקשורת, ואז כמובן זו איננה יכולה להיות תקשורת עצמאית, זו איננה יכולה להיות תקשורת ביקורתית, זו איננה יכולה להיות תקשורת נושכת, זו איננה יכולה להיות תקשורת שיכולה למלא את התפקיד החיוני שלה במרחב הדמוקרטי.

דב חנין: ההתקפות על התקשורת הן חלק ממהלך רחב, מדאיג ומסוכן, ואנחנו, עמיתי חברי הכנסת, חייבים לראות את התמונה הזאת בכללותה – את האיומים, את המתקפות, את הסכנות שבהן המרחב הדמוקרטי נתון.

דב חנין: הסכנות האלה מגוונות ורבות, אבל יש להן מכנה משותף אחד: הן מאיימות על הרקמה של פלורליזם, של דיון חופשי, של היכולת להביע דעות ביקורתיות, של היכולת להביע דעות מרגיזות, של היכולת להביע אפילו דעות מקוממות של מישהו בחברה הישראלית שמאמין בדעות האלה.

דב חנין: אתמול פסלה ועדת הבחירות המרכזית את התמודדותה של חברת הכנסת חנין זועבי.

דב חנין: אני קיבלתי את ההחלטה הזאת בצער רב.

דב חנין: אני חושב שזו החלטה בעייתית.

דב חנין: לא היתה שום עילה לפסילה הזאת.

דב חנין: היועץ המשפטי לממשלה קבע שאין אפילו עילה להגיש כתב אישום נגד חברת הכנסת זועבי.

דב חנין: ועכשיו באים במוסד פוליטי ושוללים מחברת כנסת, בלי כתב אישום ובלי הרשעה בבית-משפט, את הזכות הבסיסית לבחור ולהיבחר, שהיא אבן יסוד בדמוקרטיה.

דב חנין: למרבה השמחה יש עדיין בית-משפט בירושלים, יש עדיין שופטים בירושלים, ואני מקווה, ואני גם מעריך, שבית-המשפט העליון, על בסיס ההלכות הקיימות, יפסול את הפסילה הזאת, כפי שהוא עשה גם בעבר.

דב חנין: אבל יש מכנה משותף לכל האיומים האלה על המרחב הדמוקרטי, ואנחנו ביום הזה צריכים להבין שאם אנחנו לא נעשה כדי להגן על הדמוקרטיה, לא תישאר בסופו של דבר דמוקרטיה להגן עלינו.

דב חנין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת עפו אגבאריה, ואחריו – חבר הכנסת מאיר שטרית.

ראובן ריבלין: אחריו, אחריו, אחרי עפו.

עפו אגבאריה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אנחנו היום מדברים על התקפה על התקשורת, שבעצם במדינה דמוקרטית היא אחת הרשויות שמגינות על הדמוקרטיה, והפלורליזם חייב להישאר.

עפו אגבאריה: אם לא תהיה דמוקרטיה גם לא יהיה שלטון חוק, ואם לא יהיה שלטון חוק אנחנו ניכנס לאיזו מערבולת של מדינה שהולכת לכיוון הרבה יותר גזעני והרבה יותר אפרטהייד ממה שעכשיו אנחנו נמצאים בו.

עפו אגבאריה: לצערי הרב, כנראה מדיניות סתימת הפיות וה"עליהום" הזה על הדמוקרטיה נמשכים, לא רק נגד ערוצי הטלוויזיה והתקשורת והעיתונות.

עפו אגבאריה: אנחנו ראינו את זה, לצערי הרב, אפילו בהרכב של רשימות של מפלגות אידיאולוגיות שמיוצגות בכנסת, כאשר הודרו מהרשימות האלה אנשים עם חזון חברתי ועם חזון דמוקרטי.

עפו אגבאריה: ואני מתכוון לאנשים שלא מצאו את מקומם ברשימת הליכוד ובמקומם הוכנסו הפייגלינים למיניהם, שהם לא חסידי הדמוקרטיה ולא חסידי הפלורליזם.

ראובן ריבלין: האם יש אגבאריה ומיניהם?

עפו אגבאריה: לא, כי אנחנו חסידי דמוקרטיה.

ראובן ריבלין: אז למה אדוני אומר "פייגלינים ומיניהם"?

עפו אגבאריה: המתנחלים, הכוונה.

ראובן ריבלין: טוב.

ראובן ריבלין: אז, אדוני, מתנחלים זה שם כללי.

ראובן ריבלין: הפייגלינים זה משפחה כמו אגבאריה.

עפו אגבאריה: לא, לא, לא, אני מתכוון לכיוון הפוליטי.

ראובן ריבלין: הבנתי, אבל אדוני נותן בהם סימנים מבלי שאנחנו רשאים לעשות זאת.

ראובן ריבלין: כן.

ראובן ריבלין: רק הערתי.

עפו אגבאריה: טוב, אני לא חושב שזה פגיעה.

ראובן ריבלין: אתה לא חושב שזה פגיעה, אבל היא יכולה להתפרש.

עפו אגבאריה: לא לזה הכוונה.

ראובן ריבלין: כי אני הייתי מאוד כועס אם היה מישהו מחברי בליכוד היה אומר: האגבאריה למיניהם.

עפו אגבאריה: לא לזה הכוונה.

ראובן ריבלין: לכן אני – – –

עפו אגבאריה: אני חושב שאתה הבנת וכולם הבינו מה הכוונה.

ראובן ריבלין: נכון, אבל אתה יודע, יותר טוב לשים לב.

עפו אגבאריה: אדוני היושב-ראש, כאשר אנחנו מדברים על שידורי הטלוויזיה או כל שידור ממלכתי, אנחנו, כ-20% מהאוכלוסייה, מקווים שאנחנו נהיה מיוצגים לפחות בצורה הוגנת ובצורה דמוקרטית בערוצים האלה.

עפו אגבאריה: אבל – לא בערוץ הראשון ולא בערוץ השני וגם לא בערוץ-10, ולצערי הרב גם לא בערוץ הכנסת.

עפו אגבאריה: אם אדוני היושב-ראש יעשה סטטיסטיקה או יבקש סטטיסטיקה של כמה דיברו חברי כנסת, כמה שעות חשיפה תקשורתית היו לחברי הכנסת, אני חושב שהוא ימצא הבדלים עצומים.

עפו אגבאריה: אפילו לייצוג של חברי הכנסת הערבים – הוא לא ימצא את האחוז שמייצג אותם אפילו בכנסת.

עפו אגבאריה: לכן, אני חושב שצעד כזה הוא לא רק אנטי-חברתי, הוא גם התקפה מאוד מאוד לא הוגנת על הדמוקרטיה.

עפו אגבאריה: וכמה אנחנו, במיוחד בשלב הזה – גם מדינת ישראל, על כל גוני האוכלוסייה שלה – אנחנו ערים ואנחנו רואים את ההקצנה הימנית וההתקפות הגזעניות לא רק על הערבים, גם על מי שהוא שונה.

עפו אגבאריה: ואנחנו זוכרים את ההתקפות נגד העובדים הזרים והסודנים רק בגלל צבע עורם.

עפו אגבאריה: לכן, אני חושב שזה מאוד מאוד חיוני לשמר את השיח הדמוקרטי, וזה גם חינוכי ממדרגה ראשונה, גם לאנשים, וגם לשים בצד או להדיר מהשיח הציבורי את הגזענות שהולכת ומשתוללת במדינה הזאת, וזה בעצם יכול להיות הסכנה הכי גדולה לדמוקרטיה במדינת ישראל.

עפו אגבאריה: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת עפו אגבאריה.

ראובן ריבלין: אני מזמין את חבר הכנסת מאיר שטרית.

זאב בילסקי: מי אחריו?

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת גאלב מג'אדלה.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, לשם שינוי אני אדבר ממש על הצעות החוק עצמן.

מאיר שטרית: הצעת החוק הראשונה, לגבי חוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו – אני צריך לומר, אדוני היושב-ראש, את מה שאני חושב מזה שנים ולא מהיום, ואתה עד לזה, כי כשהיית שר התקשורת, אני כשר המשפטים תמכתי בעמדה שלך, גם ועדת שרים לחקיקה, במעבר משיטת הזיכיונות לרשיונות.

מאיר שטרית: אף שכל מיני אנשים ממשרד המשפטים ניסו לטרפד את זה, אמרתי לו: אל תדאג, הכול יעבור, ואני אחראי לכך שמבחינת משרד המשפטים תהיה תמיכה.

מאיר שטרית: ואני אומר את מה שאמרתי אז.

מאיר שטרית: אני עומד על דעתי ואני הולך – –

ראובן ריבלין: על אף הקומיסרים לתקשורת במשרד המשפטים, שאדוני עמד בגבורה מולם.

מאיר שטרית: – – בעקבות מה שגם שר התקשורת אמר פה.

מאיר שטרית: לדעתי, צריך לבטל – לא לאחד את המועצות – לבטל את המועצות הללו.

מאיר שטרית: זה מיותר לחלוטין.

מאיר שטרית: זה הרי מגוחך, אדוני היושב-ראש, שבטלוויזיה בכבלים יושב מישהו שרואה כל תוכנית, ואם הם מזיזים את התוכנית מ-20:15 ל-20:30 הוא צריך אישור של הרגולטור.

מאיר שטרית: תגידו לי, מה, אתם השתגעתם?

מאיר שטרית: אני מציע, אדוני היושב-ראש, להסתכל על חוק הטלוויזיה בכבלים – שאני עשיתי אותו כאן, כחוק פרטי שלי, ב-1986 – ולהסתכל בנאומים שלי באותה תקופה.

מאיר שטרית: אמרתי: כל המטרה היא שאפשר לשדר בהמון ערוצים, שאדם יכול לגשת לכל מה שהוא רוצה לראות באופן חופשי.

מאיר שטרית: כל הרעיון היה להחליט לא מה ישדרו אלא מה לא ישדרו.

מאיר שטרית: הרעיון הוא שהמועצות צריכות להחליט על שלושה דברים שאסור לשדר, רק על זה; זו הרגולציה היחידה שצריכה להיות: שאסור לשדר תעמולה גזענית, פוליטית או פורנוגרפיה.

מאיר שטרית: זה הכול.

מאיר שטרית: כל היתר – או תועבה, מה שנקרא.

מאיר שטרית: כל היתר, צריך לתת להם לפעול כמו שהם רוצים, בעיקר בשיטת הרשיונות.

מאיר שטרית: אז אני יודע שפה כל התהליך התקומם בזה שכל אנשי התקשורת, כשעשו את חוק הטלוויזיה, את חוק ערוץ-2, אחרי חוק הטלוויזיה בכבלים שעשינו, על יצירת ז'אנרים וגרסאות עילית וכן הלאה – דבר שסיבך מאוד את כל מערכת הערוצים ואת הצורך – הכריח אותם לשים הרבה מאוד כסף בהפקות.

מאיר שטרית: אני חושב שאם היתה תחרות חופשית אמיתית, עם החלטות מה לא לשדר, והתחרות היא מה לשדר, עדיין יהיה – – –

ראובן ריבלין: אני חושב שהסוגה העילית שהשר דיבר עליה היא חשובה ביותר, היא בנפשה של החברה בישראל, ולכן אני חושב שגם לזה היית מסכים ודאי.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, בשמחה רבה.

מאיר שטרית: אני בוודאי חושב שיש אינטרס לכל בעל שידור לעשות גם סוגה עילית, כי הוא רוצה שהציבור יראה תוכניות שלו – –

ראובן ריבלין: ודאי.

מאיר שטרית: – – מה שקובע מה אנשים יראו מעבר למכנה המשותף הנמוך ביותר, של כל סדרות הריאליטי.

מאיר שטרית: יש גם דברים אחרים שעשו, ואגב, לשבחו של ערוץ-1 ייאמר שבשנים הטובות – אני הייתי חבר הוועד המנהל ב-1981 – – –

ראובן ריבלין: זה תפקידו של ערוץ-1.

ראובן ריבלין: ערוץ-1 הוא ערוץ למיעוטים – –

מאיר שטרית: כן.

מאיר שטרית: הוא הפיק אז את הסדרות הטובות ביותר שנעשו בישראל.

ראובן ריבלין: – – לאוהבי קונצרטים ולאוהבי תיאטרון.

ראובן ריבלין: הוא לא צריך לתת לציבור מה שהוא רוצה.

מאיר שטרית: נכון.

ראובן ריבלין: הוא צריך לתת לציבור מה – – –

מאיר שטרית: אבל הוא נתן לציבור גם ברמה העילית וגם מה שהוא רוצה.

ראובן ריבלין: נכון.

מאיר שטרית: "מישל ספרא ובניו", "עמוד האש" – –

ראובן ריבלין: זה ההבדל בין השידור הציבורי לשידור הדוקטרינרי.

מאיר שטרית: – – סדרות שעלו מאות מיליונים.

מאיר שטרית: לכן, אדוני היושב-ראש, אני חושב, אדוני שר התקשורת, שאתה צודק בגישה שלך וחבל שלא מבצעים אותה.

מאיר שטרית: צריך לבטל את המועצות הללו, לעשות רגולציה הרבה יותר מצומצמת.

מאיר שטרית: אני גם לא מבין, אדוני היושב-ראש, למה הדרישה להעביר את ערוץ החדשות לירושלים.

מאיר שטרית: הרי זאת עלות נוספת, בערוץ שיש לו ממילא בעיות כספיות.

מאיר שטרית: מה יקרה אם ימשיכו לשדר מהמקום שהם כבר נמצאים בו?

מאיר שטרית: הקימו אולפנים, זה עלה הון עתק לעשות את זה.

מאיר שטרית: ההעברה הנוספת – מה?

מאיר שטרית: הכול בירושלים.

מאיר שטרית: ירושלים הבנויה כבר מגיעה עד נתניה, כמו שאומר הגשש.

מאיר שטרית: די, לא צריך כל דבר בירושלים.

מאיר שטרית: יש בירושלים מספיק מוסדות מדינה.

מאיר שטרית: הלוואי שכל מה שמקיימים בחוק בירושלים יהיה בירושלים.

מאיר שטרית: בינתיים לא התרשמתי שבאמת כל המשרדים הממשלתיים עברו לירושלים.

מאיר שטרית: עובדה, אראה לך משרדים ממשלתיים שיושבים בתל-אביב ולא בירושלים.

מאיר שטרית: ראה משרד החקלאות, ראה עוד דוגמאות של משרדים אחרים, ולכל משרד יש שלוחה בתל-אביב.

מאיר שטרית: אז בואו נעזוב את המשחקים, זה פשוט לא לעניין להגיד לערוץ: בוא, עכשיו תוציא עוד הוצאה עצומה בגירעון שיש לכם, להעביר כי מישהו רוצה שיהיה בירושלים.

מאיר שטרית: אני לא תומך בזה, אני חושב שזה לא נכון, אבל בלית ברירה אני אתמוך כמובן בחוק, כי אנחנו רוצים שערוץ-10 ימשיך לעבוד.

מאיר שטרית: כנ"ל, אדוני, לגבי שידורי החדשות המקומיות בטלוויזיה.

מאיר שטרית: בזה אני נוגע בדבר, אני אומר שוב, כמי שחוקק את חוק הטלוויזיה בכבלים, כזכור לך, נגד הממשלה שהייתי חבר במפלגתה, בליכוד.

מאיר שטרית: רק בקריאה שלישית הממשלה הצטרפה אלי, כי היא ראתה שיש רוב בכנסת.

מאיר שטרית: החוק המקורי – בדיונים, גם בכנסת, גם בוועדה וגם בחוק המקורי נאמר שכל הכסף שייכנס מהתגמולים של הזכיינים בטלוויזיה בכבלים, ילך לטלוויזיה קהילתית.

מאיר שטרית: הרעיון היה להשתמש בכסף הזה כדי להפיק חדשות מקומיות, כדי לסקר בכל מקום את האירועים הקהילתיים במקום.

מאיר שטרית: תזכרו איך זה קם, זה קם על טלוויזיות מפוזרות לאזורים שונים.

מאיר שטרית: הרעיון היה שאדם יוכל בעיר שלו לראות את המסיבה של בית-הספר, משחק כדורגל של העיר, לראות מה קורה בעיר שלו.

מאיר שטרית: לצערי, מה שקרה, הכסף נכנס לסיר הגדול של משרד האוצר.

מאיר שטרית: משרד האוצר נותן אחוזים בודדים מהכסף הזה לטובת חדשות מקומיות, וגם את זה עמדו להרוג עכשיו.

מאיר שטרית: אני שמח שהממשלה עושה חוק בשביל לפחות להאריך את חייהן עד אחרי הבחירות, ונקווה שנוכל לתקן את זה.

ראובן ריבלין: האמירה שהמקום יהיה בירושלים היא אמירה שבה אנחנו מתייחסים לירושלים במעמד שאנחנו רוצים לתת לה.

ראובן ריבלין: גם ברשיונות, לפי דעתי, אחד התנאים הראשונים יהיה שהחדשות תשודרנה מירושלים.

מאיר שטרית: אז למה לא – – –

ראובן ריבלין: דרך אגב, ערוץ-10 בא בזמנו לשר התקשורת, ב-2003, במקרה הייתי אני, ואמר: תן לנו שנה "גרייס".

מאיר שטרית: למה לא עשו את זה מההתחלה, אם כבר?

מאיר שטרית: למה היה צריך להקים חברה חדשה?

ראובן ריבלין: אני מודה באשמה.

מאיר שטרית: למה אי-אפשר לשדר את החדשות מאחד הערוצים?

ראובן ריבלין: כי הם אמרו: אנחנו בחיתולים, אנחנו צריכים – – –

מאיר שטרית: לכן אני אומר שבעניין הזה יש הטלה של הוצאה נוספת, גדולה מאוד.

מאיר שטרית: זאת הוצאה גדולה.

מאיר שטרית: בערוץ שממילא נמצא על סף משבר, אני לא בטוח שזה הזמן החכם ביותר.

מאיר שטרית: היה צריך לתת להם להתאושש.

מאיר שטרית: כשבעתיד יהיה כסף, אז אולי הם יוכלו בעצמם לעשות את המעבר ולעבור לירושלים.

ראובן ריבלין: בלי ציון אין ציונות.

מאיר שטרית: כן.

מאיר שטרית: לכן, חברים, אדוני היושב-ראש, אנחנו תומכים בחוקים הללו.

מאיר שטרית: אין שום ספק שחייבים להעביר את החוקים הללו כדי לאפשר גם את המשך העבודה של ערוץ-10, גם את המשך החדשות הקהילתיות, שזו לפחות כבשת הרש שעוד נשארה, וחבל שהכבשה הזאת גם כן תמות.

מאיר שטרית: אני מקווה שהחוקים האלה אכן יעברו, ושגם ערוץ-10 וגם החדשות הקהילתיות אכן ימשיכו בעבודתם.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו ממשיכים.

ראובן ריבלין: חברי הכנסת גאלב מג'אדלה, יואל חסון ושלמה מולה.

גאלב מג'אדלה: אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, עמיתי חברי הכנסת, אני לא אפתיע אותך, כבוד היושב-ראש, אם אגלה לכנסת שבתחילת השבוע יזמתי את הדיון ב-25 חתימות.

גאלב מג'אדלה: דיברתי עם חבר הכנסת שאול מופז, עם חברי הכנסת שלמה מולה, יואל חסון וזהבה גלאון.

גאלב מג'אדלה: הדבר דלף לממשלה וראש הממשלה לקח יוזמה, התייעץ אתך, והבאתם את הדיון לכאן, ואני שמח.

גאלב מג'אדלה: אבל טוב שגם הציבור ידע.

גאלב מג'אדלה: אנחנו היום מאשרים חוק שנותן מקום עבודה למאות אזרחים יקרים וטובים.

גאלב מג'אדלה: אני שמח יחד עם סיעתי, סיעת העבודה, על כך.

גאלב מג'אדלה: אבל אדוני היושב-ראש, היתה לנו תחושה שבחודשים האחרונים ראש הממשלה עסק בעניין הזה יותר בצד הפוליטי מאשר בצד של רשות שנייה שחשובה מאוד לחברה הדמוקרטית.

גאלב מג'אדלה: הוא רצה, קודם כול, והיתה תחושה כזאת, שיכרעו ברך ושיתחננו על נפשם, ושגם יורידו פרופיל ויתנהגו לא כמו בחברה דמוקרטית.

גאלב מג'אדלה: כל זה לא עזר לו.

גאלב מג'אדלה: לא עזר לו, כי הוא ידע בוודאות שיש מפלגות ויש כנסת ויש סיעות שלא ייתנו.

גאלב מג'אדלה: אבל יותר מזה אני אגיד לך.

גאלב מג'אדלה: למה היינו צריכים להגיע לזה?

גאלב מג'אדלה: חברה דמוקרטית, שהתקשורת היא אבן יסוד בה, ממשלה צריכה לחכות לתעלול כזה של תהליך מייגע?

גאלב מג'אדלה: אני בטוח שאם זה היה תלוי בשר התקשורת, בשר כחלון, לא היינו היום בסיטואציה הזאת.

גאלב מג'אדלה: אני בטוח במאה אחוז.

גאלב מג'אדלה: אבל טוב שאנחנו היום בצעד האחרון במרתון הגדול הזה.

גאלב מג'אדלה: אבל אני רוצה לומר עוד משהו, אדוני היושב-ראש.

גאלב מג'אדלה: עוד תחושה שליוותה אותי השבוע.

גאלב מג'אדלה: נפל דבר בישראל ומוגש בימים אלה – התעכב, כמובן – כתב-אישום נגד שר החוץ.

גאלב מג'אדלה: שר החוץ עשה תרגיל פוליטי חכם והתפטר.

גאלב מג'אדלה: במשך שלושה ימים היה בתקשורת עיסוק מלא, והיתה לי תחושה לפעמים שמי שהולך לקבוע את הרכב השופטים זה ישראל ביתנו, באיזה קצב של בית-משפט ובאיזו דרך, ואו-טו-טו, בתוך שבוע ימים.

גאלב מג'אדלה: ואפילו דודו רותם התראיין ואמר שצריך משפט בזק, כאילו בית-המשפט עובד אצל ישראל ביתנו.

גאלב מג'אדלה: זה מסר חמור מאוד, זאת תחושה קשה מאוד, שמפלגה שהגזענות לא רחוקה ממנה אפילו רוצה שהקצב של הדיונים בבית-משפט העליון – עוד מעט ההרכב ייעשה על-פי החליל שלה.

גאלב מג'אדלה: מה זה הדבר הזה?

גאלב מג'אדלה: מה זה, קג"ב?

גאלב מג'אדלה: מה, זאת דיקטטורה?

גאלב מג'אדלה: בפרהסיה?

גאלב מג'אדלה: בחוצפה?

גאלב מג'אדלה: משפט בזק ומתווכחים על עסקת טיעון?

גאלב מג'אדלה: עוד מעט תגידו מה ההרכב של בית-המשפט העליון, ומי ידון בזה, ואיזה סדר-יום, ומה השעות של העבודה שלהם.

גאלב מג'אדלה: זאת חברה דמוקרטית?

גאלב מג'אדלה: זאת החברה שהיית רוצה לחיות בה, אדוני היושב-ראש?

גאלב מג'אדלה: שכחו שיש הפרדת רשויות.

גאלב מג'אדלה: התעלמו לרגע – עוד בציבוריות, באופן ברור, בתקשורת, בראיונות, בחוצפה.

גאלב מג'אדלה: מי שזר, ולא מכיר כמוני את המדינה כאן ואת החברה, היה שומע את הדברים והיה חושב שבית-המשפט העליון עובד אצל שר החוץ ואצל ראש ועדת החוקה שלו, מר רותם.

גאלב מג'אדלה: מאיפה הביאו את החוצפה הזאת?

גאלב מג'אדלה: מאיפה שאבו את החוצפה ואת עזות המצח הזאת?

גאלב מג'אדלה: תודה, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו עוברים הלאה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת יואל חסון, ובא אחריו – חבר הכנסת שלמה מולה.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, אדוני שר התקשורת, אני חייב להתחיל ולצטט את מה שאמרת עד לא מזמן, ממש פה עכשיו.

יואל חסון: כתבת, אמרת, אדוני, כי אתה לא מבין מדוע החוק מוארך רק בחצי שנה, בידיעה שהמשבר הבא הוא עניין של זמן: "אני לא הייתי מוציא מתחת ידי דבר שכזה".

יואל חסון: תמיד היית איש של אמת, וכנראה, עובדתית אתה, לצערי, במצב של פרישה, אז כנראה הלשון שלך חופשית יותר ואתה אומר את דעותיך.

ראובן ריבלין: פסק זמן, הוא לא בפרישה.

יואל חסון: פסק זמן, אין בעיה.

יואל חסון: בפוליטיקה כולנו יכולים להגיד "פסק זמן" וכולנו קוראים לזה "פסק זמן", אבל בסדר.

יואל חסון: אמרת את הדברים בצורה ברורה וחדה.

יואל חסון: אני חייב לומר, אני לא מתרשם מהחקיקה הזאת.

יואל חסון: אני לא מתלהב מהחקיקה הזאת.

יואל חסון: אני אתמוך בה כי היא נותנת חמצן נוסף, בוודאי לחדשות המקומיות, שבאמת, מעבירים את המערכת הזאת ואת העובדים הללו התעללות קשה כבר מזמן.

יואל חסון: בוודאי, כל ההיתר הזה והארכת הזיכיון לערוץ-10.

יואל חסון: אני מסיק מסקנה אחת, חברי חברי הכנסת, יש כאן ניסיון, הייתי קורא לזה אינתיפאדה של ראש הממשלה על התקשורת החופשית במדינת ישראל.

יואל חסון: זאת האמת.

יואל חסון: מי שמתעלם מהדברים האלה טומן את ראשו באדמה.

יואל חסון: העובדות הן ברורות וחדות.

יואל חסון: ראש הממשלה רוצה להביא את התקשורת למצב של להתחנן על חייה, להתחנן בפניו על חייה.

יואל חסון: הרי מה קורה כאן עכשיו לערוץ-10?

יואל חסון: כולנו ניתן לערוץ-10, שוב, אפשרות להתקיים, העיקר שלא יוחשך המסך, העיקר שהדמוקרטיה שלנו עוד תבעט, העיקר שייראה שהתקשורת עדיין חופשית.

יואל חסון: אבל מה שבאמת נעשָה זה להטיל אימים על ערוץ-10, להטיל אימים על התקשורת, לאיים עליה ולהזכיר לה כל הזמן ובכל עת, שבכל רגע מישהו יכול להחשיך אותה, מישהו יכול לסגור לה את השלטר, מישהו יכול בהינף החלטה אחת לסגור ערוץ טלוויזיה במדינת ישראל.

יואל חסון: זאת האמת.

יואל חסון: אז כולנו באנו, ותראו, מהקואליציה אין אף אחד.

יואל חסון: אף אחד לא בא, לא באמת חשוב.

יואל חסון: באה כאן התנועה, באו כאן קדימה, נציגי האופוזיציה, נציג העבודה – באו לנסות לעזור לתקשורת לשמור – – –

גלעד ארדן: לשמור עליכם.

גלעד ארדן: לסייע לתקשורת לשמור עליכם.

יואל חסון: הנה, אתה אומר את האמת.

יואל חסון: השר ארדן, אתה אומר את האמת.

יואל חסון: אגב, קודם כול, אני חייב להגיד לך, ספסלי חברי הכנסת נאים לך.

יואל חסון: אני מקווה שהם יהיו לך בקדנציה הבאה.

יואל חסון: איש אופוזיציה טוב תהיה, אני בטוח, יחד עם חברת הכנסת גמליאל.

יואל חסון: אבל הנה, אתה אומר את האמת.

יואל חסון: הרי אתם בסך הכול רוצים לשלוט ולהשתלט על התקשורת.

יואל חסון: אתם באים ומחלקים את התקשורת לטובים ולרעים.

יואל חסון: ואני אומר, זה לא טובים ורעים, חבר הכנסת ארדן, השר ארדן, זה לא טובים ורעים.

יואל חסון: התקשורת יום אחד תהיה אתך, יום אחד היא לא אתך, אבל היא צריכה להיות.

יואל חסון: והיא צריכה להיות פתוחה ודמוקרטית ונטולת השפעות פוליטיות, וכזאת שלא נשלטת על-ידי הממשלה ושרי הממשלה, אדוני.

יואל חסון: אם אתה רוצה להביא את המדינה הזאת למקום הזה, שבו שרים בממשלה, הקואליציה, קובעים את הליין-אפים במערכות הטלוויזיה, התקשורת, הרדיו – בבקשה.

יואל חסון: אני לא מאמין בזה.

יואל חסון: אני הגשתי, אדוני – – –

גלעד ארדן: רק שאלה קטנה:

גלעד ארדן: החוק שאתה מדבר עליו היום בקריאה הראשונה, הוא חוק פרטי או ממשלתי?

גלעד ארדן: ואיזו ממשלה הביאה אותו?

גלעד ארדן: אגב כל האשמות השווא.

ראובן ריבלין: שאלתך הובנה, כבוד השר.

ראובן ריבלין: בבקשה.

יואל חסון: השר ארדן, תשמע – – –

גלעד ארדן: רק תענה קודם על השאלה.

יואל חסון: תשמע, החוקים האלה, בעיני – – –

ראובן ריבלין: הזמן הוא בידיו, כבוד השר.

ראובן ריבלין: השאלה יכולה להיות נכוחה.

ראובן ריבלין: אני מציע לכם להיפגש היום באחת מתוכניות הטלוויזיה ולהתווכח.

גלעד ארדן: אותי לא מזמינים.

ראובן ריבלין: אני לא אתן לו עוד זמן, ולכן, אחר כך הוא יבוא ויאמר לי, נשאלתי שאלות, מה זה.

ראובן ריבלין: זו לא שעת שאלות לחבר הכנסת יואל חסון.

גלעד ארדן: הוא הסכים לענות.

יואל חסון: תראה, לשיטתו של השר ארדן לא נוכל להיפגש באולפני טלוויזיה, כי איפה שמזמינים אותי לא מזמינים אותו ואיפה שמזמינים אותו לא מזמינים אותי.

יואל חסון: אז קשה יהיה לנו להיפגש באמצע – – –

ראובן ריבלין: לא, הוא מאוד ליברלי, השר.

יואל חסון: אבל בוא נהיה קצת יותר רציניים.

אורית זוארץ: עוד מעט לא יהיה איפה להיפגש בכלל.

ראובן ריבלין: הנה אני מוסיף לך עוד דקה על זה שהפריעו לך, בבקשה.

יואל חסון: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יואל חסון: אני חושב שלא חשוב מי מביא את החוקים, ואיך מביאים, אלא חשוב העיתוי שלהם, וחשובה הצורה שבה הם מגיעים, וחשובה מסכת הייסורים שמעבירים את אמצעי התקשורת במדינת ישראל.

יואל חסון: וחשובה העובדה, שהיא ברורה ונחרצת היום, שיש אמצעי תקשורת שהם אמצעי תקשורת מנוהלים ומנווטים על-ידי ראש הממשלה והממשלה, ביניהם הרשות הממלכתית במדינת ישראל, שגם זאת עובדה; ושיש כאן עיתון שהוא תעמולה ברורה, מוחלטת, מנווטת, על-ידי מטה הבחירות של הליכוד ביתנו, שזה "ישראל היום", וכולם יודעים את האמת על זה.

יואל חסון: יש כאן אינתיפאדה שלכם, של נתניהו, על התקשורת החופשית.

יואל חסון: אנחנו הצענו, בכנסת הזאת ובקדנציה הקודמת, שבכל הקשור לאמצעי התקשורת הממשלה לא תוכל להתערב.

יואל חסון: שיהיו ועדות חיצוניות.

יואל חסון: אנחנו הצענו שברשות השידור, כל המינויים של בעלי התפקידים – ממנכ"ל רשות השידור, חברי המליאה, יושב-ראש רשות השידור – כולם יהיו אנשים שימונו על-ידי ועדות מקצועיות ולא על-ידי שרים, ולא על-ידי הממשלה.

יואל חסון: שלא תטעו, אני לא חושב שהתקשורת היא מקום שאני צריך לקבל ממנו חסד מסוים.

יואל חסון: אני רוצה שהיא תהיה הוגנת, אני רוצה שהיא תהיה פתוחה – – –

ראובן ריבלין: דרך אגב, זה היה בידך בקדנציה הקודמת.

ראובן ריבלין: אולי זה יהיה בידך בקדנציות הבאות.

ראובן ריבלין: בוודאי אתה תמלא – אני כבר לא אהיה פה, אבל אני אזכיר לאנשים את הפרוטוקול שהשר יואל חסון, בזמנו כחבר כנסת, אמר דברים, ונא לקיים אותם.

יואל חסון: נכון.

יואל חסון: אתה תמיד אומר לי את המשפטים האלה, אדוני היושב-ראש – –

ראובן ריבלין: לא, לא, זה גם נכון.

יואל חסון: – – ואולי זה ייבחן יום אחד, אני לא יודע.

יואל חסון: יכול להיות שזה ייבחן יום אחד, ואז באמת נבוא ונוכיח, כי אני מאמין באמת שבוודאי, הרשות הממלכתית במדינת ישראל, רשות השידור צריכה להיות נטולת פניות, נטולת השפעה של פוליטיקאים, נטולת מעורבות של פוליטיקאים; היא צריכה להיות פתוחה, גם קצת רלוונטית, וגם כזאת שצופים בה.

יואל חסון: וזה בין השאר יקרה אם הפוליטיקאים יסירו את ידם מהרשות הזאת.

יואל חסון: ושלא לדבר על עניין הרגולציה עם אמצעי התקשורת, שהממשלה משתמשת בכלים הרגולטוריים כדי להשפיע על תקשורת שהיא תקשורת שאמורה להיות – אומנם עובדת על תדרים ממשלתיים או של המדינה, או באחריות המדינה, אבל בוודאי חופשית ולא מושפעת מפוליטיקאים.

יואל חסון: אני, אדוני היושב-ראש, חושש באמת מהמקום שאנחנו הולכים אליו.

יואל חסון: אני אומר לך בצורה הכי ברורה, לא משנה איפה אהיה בעתיד – אני לא רוצה לשלוט על אמצעי התקשורת במדינת ישראל.

יואל חסון: אני רוצה להיות מספיק טוב שהתקשורת תסקר אותי בצורה הוגנת.

יואל חסון: אני לא רוצה להשתלט על אמצעי התקשורת, אני לא רוצה להשפיע על ליין-אפים של אמצעי התקשורת, אני לא רוצה להשפיע על איזה מרואיין עולה בבוקר, ואיזה מרואיין עולה בערב, ואיזה לא עולה לשידור.

יואל חסון: אני לא רוצה את זה.

יואל חסון: אני לא מאמין בזה, אדוני היושב-ראש.

יואל חסון: ולכן, לסיום, אני רוצה לומר לכם, חברי חברי הכנסת, בואו נשים לב לתהליכים האלה, בואו נעצור אותם.

יואל חסון: אנחנו נתמוך בחוק הזה היום כדי לתת באמת אוויר לנשימה.

יואל חסון: אבל שימו לב לעניין הזה, לאינתיפאדה הקשה הזאת של ראש הממשלה על התקשורת, ואנחנו נצטרך לעצור אותה, והציבור צריך להיות ער לה.

יואל חסון: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מולה, בבקשה, ולאחריו – חבר הכנסת מגלי והבה.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אדוני השר, האמת היא, מי שראה בשנה האחרונה איך הממשלה וראש הממשלה התעללו בערוץ-10 שואל שאלה פשוטה: למה?

שלמה מולה: הרי אין חירות אדם בלי תקשורת חופשית, אין דמוקרטיה בלי תקשורת חופשית, אין זכויות אדם, חופש הפרט, בלי תקשורת חופשית, אדוני היושב-ראש.

שלמה מולה: במקום שבו כלי התקשורת מפחדים מהשלטון, האדם הפשוט, בקצה, האדם הפשוט שנגרם לו עוול על-ידי המדינה, הוא זה שנפגע.

שלמה מולה: ואני אומר לך כמי שהגיע, בגילי הצעיר, דווקא ממדינה טוטליטרית, שבה אין חופש פרט, אין חופש אדם, אין תקשורת חופשית – אתה מגיע לפה ורואה דווקא, בימים הראשונים, בשנים הראשונות, אתה בא ואומר, נושם אוויר, בא ואומר: איזה יופי שיש לנו דמוקרטיה, איזה יופי שיש לנו תקשורת שנושכת את הממשלה, את מוסדותיה, מבקרת אותה.

שלמה מולה: אתה בא ואומר: איזה יופי, איזה נהדר.

שלמה מולה: אבל מה?

שלמה מולה: בסופו של דבר, מתחיל תהליך רגרסיה גם בשלטון.

שלמה מולה: האמת היא, אני לא חושד בראש הממשלה שהוא אדם שלא שמבין בדמוקרטיה.

שלמה מולה: הוא איש רציני, הוא מבין בדמוקרטיה, אבל מאחר שהוא מבין בדמוקרטיה הוא בא ואומר: עכשיו אני רוצה לעלות עוד מדרגה, אני רוצה לקחת את כלי התקשורת, שיהיו לי כלי תעמולה לנושאים שאני מאמין בהם.

שלמה מולה: אני אעשה דה-לגיטימציה ליריבים הפוליטיים שלי, אני יכול לעשות את זה כשאני מנכס בעצם את התקשורת אלי.

שלמה מולה: עכשיו, למה אני אומר את זה?

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, אנחנו ראינו בעצם את התהליך של ערוץ-10 ואת ההתעללות באמת בערוץ-10.

שלמה מולה: יכול להיות שהערוץ באמת נכנס לגירעון.

שלמה מולה: יכול להיות שהמדינה לא צריכה באמת לשלם במקום ערוץ-10 את חובותיו.

שלמה מולה: אבל מה הערוץ ביקש בסך הכול?

שלמה מולה: לפרוס את החובות, לאפשר לו בעצם – לתת אורך נשימה.

שלמה מולה: אני רוצה לתת לך דוגמה: שלשום היינו בדיון בוועדת הכספים.

שלמה מולה: בהינף יד, בהחלטה פשוטה של בין עשר דקות לרבע שעה, ועדת הכספים אישרה ונתנה 2 מיליארד שקל לחברת החשמל.

ראובן ריבלין: ערבות.

שלמה מולה: ערבות.

ראובן ריבלין: ערבות זה תקציב, אני מזכיר לך.

שלמה מולה: אני אמרתי.

שלמה מולה: 2 מיליארד שקל בדיון של רבע שעה.

שלמה מולה: מגיע לחברת החשמל, זה נכון.

שלמה מולה: נכון שחברת החשמל נמצאת במצוקה, זה נכון.

שלמה מולה: זה נכון שהגז הטבעי ממצרים לא הגיע, זה גם נכון.

שלמה מולה: אבל במקום שנותנים, השר ארדן, בעשר דקות דיון, ברבע שעה דיון, באמת, 2 מיליארד שקל, לא יכולתם לפתור, לאפשר לערוץ-10 שנה שלמה?

שלמה מולה: הערוץ צריך כל הזמן – העובדים צריכים לאיים, להיות מאוימים שהנה עכשיו, עוד מעט, כולנו נהיה מפוטרים?

שלמה מולה: למה?

שלמה מולה: האם כפי שאנחנו נאבקנו על אותו מפעל "בריל", מפעל נעליים בראשון-לציון, הגנו על העובדים, בעצם, כדי שהעובדים יעבדו – אז מה הבעיה?

שלמה מולה: למה היה צריך לקחת כל כך הרבה זמן, שנה ויותר, כדי להציע את הצעת החוק הזאת?

שלמה מולה: למה?

שלמה מולה: גם כשבסופו של דבר מציעים את ההצעה, אחרי שהוציאו את המיץ לאנשים, מיררו להם את החיים כדי שימשיכו לפחד.

שלמה מולה: מדוע, אדוני היושב-ראש, השלטון לא יכול להיות לארג'?

שלמה מולה: למה, כשמדובר בנושאים אולי הכי חשובים בקיומנו כדמוקרטיה?

שלמה מולה: כולנו פה באזור, אתה יודע, מתגאים: ישראל היא מדינה דמוקרטית באזור.

שלמה מולה: וזה נכון, אנחנו דמוקרטיה, אבל אין דמוקרטיה אמיתית בלי תקשורת חופשית, והחובה שלנו היא בעצם להגן על התקשורת ועל הדמוקרטיה שלנו.

שלמה מולה: זה נכון, התקשורת לפעמים לא עושה את עבודתה, גורמים עוול להרבה מאוד אנשים, הם אולי אפילו שטחיים במידה מסוימת, אבל אין זה אומר שאנחנו לא צריכים לאפשר להם להתקיים ולשמור על הדמוקרטיה שלנו.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש – – –

ראובן ריבלין: לא בטוח לאפשר, אבל לא להפריע להם להתקיים.

שלמה מולה: לא, לא להפריע להם.

ראובן ריבלין: כי אתה צריך להבין, חבר הכנסת – – –

שלמה מולה: מקבל את התיקון.

ראובן ריבלין: – – – שנינו הגשנו מכרז; יוותרו לך על תנאים שאתה צריך לעמוד בהם ולי לא יוותרו?

ראובן ריבלין: זאת אומרת, יש פה בעיה מעבר לעניין זה.

ראובן ריבלין: אבל בהחלט, כאשר יש נושא שמפריע להם להתקיים, אני מסכים אתך, אבל לא – – –

שלמה מולה: אני – – –

ראובן ריבלין: כי ברגע שאתה עושה מכרז בשם התקשורת ובשם חופש הביטוי, אי-אפשר שתהיה הפקרות גם – – –

שלמה מולה: אדוני, אדוני, מה שאני אומר – – –

ראובן ריבלין: – – – ואני בטוח שאנשי ערוץ-10 מבינים זאת, ודאי הנהלתם, והדברים ברורים לחלוטין.

שלמה מולה: אדוני, מה שאני אומר – אם אנחנו לוקחים את הסיפור של ערוץ-10, הם לא ביקשו שהמדינה תממן את החובות שלהם.

שלמה מולה: הם ביקשו שיפרסו להם, הם ביקשו שיאפשרו להם לעבוד.

שלמה מולה: זאת אומרת, אינני חושב שהציבור צריך לשלם חובות לגופים פרטיים, אבל כפי שקיים, ישנו שיקול דעת של השלטון בעצם – שיקול דעת של השלטון להתערב במערכות ולאפשר את ניהולן התקין.

שלמה מולה: כך צריך להיות.

שלמה מולה: מה שראש הממשלה והממשלה הזאת עשו – במשך שנה התעללו בהם.

שלמה מולה: אני מקווה שאולי זאת תהיה התחלה כדי שהם יצאו ממצוקתם.

שלמה מולה: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת מולה.

ראובן ריבלין: אני מזמין את חבר הכנסת מגלי והבה, אחריו – רוברט טיבייב, ואם לא יימצא – יעלה חבר הכנסת איתן כבל.

מגלי והבה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אם הייתי צריך להצביע לפי צו מצפוני, האם באמת ערוצי התקשורת במדינת ישראל מייצגים אותי ועושים צדק עם הציבור ששלח אותי לכאן, היתה לי בעיה קשה, וזה לא רק בתחום הזה של התקשורת וחופש הפרט והדמוקרטיה והשוויון.

מגלי והבה: פשוט מאוד, אנחנו לא על המפה הפוליטית החברתית של מי שמייצר תקשורת כאן.

מגלי והבה: ואני יכול להסתכל בעיניהם של אלה – אם ערוץ-1 ואם ערוץ-2, ואם ערוץ-10 – להסתכל להם בעיניים: תפסיקו להתייחס אלינו כאל לא קיימים במדינה הזאת.

מגלי והבה: וחבל, כי צופים בנו אלפים, אם לא מאות אלפים, שאומרים, שואלים את השאלה הזאת.

מגלי והבה: או שהם רוצים לעשות תקשורת רק לצד אחד של האזרחים האלה שנמצאים במדינת ישראל, וכל הניסיונות לעשות ערוץ אמהרי וערוץ לערבים – אנחנו אזרחים ישראלים במדינת ישראל; צריך להתייחס אלינו כמו לכולם.

מגלי והבה: וכשאני רואה את התוכניות – אנחנו לא שם, אדוני, והיית פעם שר התקשורת.

מגלי והבה: זו שאלה קשה שמלווה אותי הרבה זמן, וזו ההזדמנות שאני אומר אותה, ואמרתי אותה בהזדמנויות אחרות.

מגלי והבה: אז קודם כול, אלה שרוצים שהציבור ידאג להם ושידאג שזכויותיהם יישמרו, שיחשבו שצריך לעשות גם אצלם צדק ושוויון, אחרת אנחנו נמשיך להסתכל ולהתייחס אליהם כמו שהם, שאין אצלם לא שוויון ולא צדק.

מגלי והבה: אני חושב שזה המקום להגיד את הדברים האלה, ועל כך זכותנו להילחם.

מגלי והבה: אם אני חוזר לנושא ראש הממשלה, אני רוצה גם לא להדאיג אתכם – אנחנו – – –

ראובן ריבלין: אני בהחלט מסכים אתך שהעברת החדשות המורחבות בערבית בשעה 18:30 כל ערב מהערוץ הראשון לערוץ-33 היא דבר שצריך דיון מיוחד, וזה כבר עשר שנים שאני טוען זאת.

ראובן ריבלין: לא יכול להיות – במצב שבו יש לנו 20% אנשים, או אפילו יותר – למעלה מ-30% ששומעים את החדשות בערבית, גם אם לא מוסלמים או נוצרים; יהודים.

ראובן ריבלין: אני חושב שבאמת נושא זה צריך לבוא ולהידון ברדיו הציבורי ובשידור הציבורי.

מגלי והבה: אדוני היושב-ראש, בשביל להסיר את הספקות, אני בעד החוק, בעד הצעת החוק, בעצם בעד שתי הצעות החוק, וגם שצריך למצוא פתרון.

מגלי והבה: וכאן הפנייה – הנה, גם לשר האוצר, שנכנס לכאן, וגם לראש הממשלה, שלא נמצא כאן:

מגלי והבה: לא ייתכן ולא יכול להיות שפתרון סוגיה כזאת לקח כמעט שנה וחצי, ומביאים את זה בדקה התשעים לפני הבחירות.

מגלי והבה: צריך היה לתת את הדעת ולפתור את הבעיה.

מגלי והבה: אבל ישנם דברים שאנחנו יודעים.

מגלי והבה: הניסיון להשתלט – אנחנו ראינו את זה בערוץ-1 – של ראש הממשלה, כל הניסויים – זוכרים, ארבע שנים זה מספיק זמן – עד שסידר לו את הרשות כפי שהוא רוצה.

מגלי והבה: אנחנו זוכרים כמה שרים התחלפו – שהיו אחראים לביצוע חוק רשות השידור.

מגלי והבה: אנחנו יודעים איך היום הדברים מתנהלים עם לשכת ראש הממשלה, וגם על כך צריך לתת את הדעת.

מגלי והבה: אבל להתעלל?

מגלי והבה: נכון שיש בעיה ושמענו את הבעיה, שהערוץ מרוויח אבל יש לו הוצאות יותר מהרווח, אבל שנה וחצי להחזיק אותם באוויר?

מגלי והבה: מה, אין להם זכויות כעובדים?

מגלי והבה: אין להם זכויות שהם מתווים את החיים שלהם, ועוסקים בנושאים החשובים בסדר-היום הציבורי?

מגלי והבה: גם על זה צריך לחשוב.

מגלי והבה: אני לא יודע למה לקח כל כך הרבה זמן.

מגלי והבה: אני יודע דבר אחד, שניסיונות ההשתלטות של ראש הממשלה – אני לא אומר של כל מי שנמצא פה, אבל ראש הממשלה, ואנחנו לפני בחירות, צריך לזכור שזה לא השיטה ולא הדרך לנסות להלאים לו ולמפלגתו ולאינטרסים שלו את ערוצי התקשורת.

מגלי והבה: והוא עושה את זה יפה מאוד – עשה את זה בערוץ-1, ואני אומר את זה לערוץ-10 ולערוץ-2 ולאחרים שאנחנו אתכם במאבק שלכם, שתמשיכו להיות ערוצים עצמאיים, חופשיים, ותביאו את רצון האזרחים ללא פחד וללא היסוס.

מגלי והבה: אז אני מלין על ההתנהלות – –

ראובן ריבלין: תודה.

מגלי והבה: – – הזאת – הבנו את זה בוועדות – של שנה וחצי.

מגלי והבה: טוב מאוחר מאשר בכלל לא, ואנחנו נתמוך בהצעת החוק.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת מגלי והבה, ואני מזמין את חבר הכנסת רוברט טיבייב – אינו נוכח.

ראובן ריבלין: אני מזמין את חבר הכנסת איתן כבל.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חברי השרים, תראו, אין צדיקים בסיפור הזה, שאף אחד לא יחשוב.

איתן כבל: כולנו פה מדברים – כמי שמלווה את העניין הזה הרבה מאוד שנים – אף אחד לא ימליצו עליו להדליק משואה כצדיק, לא על ערוץ-10 לדורותיו בהתנהלות שלו, עוד כשהיית השר הממונה, ובוודאי בשנה האחרונה לממשלת ישראל.

איתן כבל: וכיוון שכבר הגענו עד הלום, והיתה הזדמנות לממשלת ישראל לעשות מעשה ולטפל בנושא – ואני אומר לך, אדוני שר האוצר, ואני אומר לך, השר גלעד ארדן, חברי, שאני באמת מאוד מעריך ומוקיר – וזה לא על חשבון ההערכה שלי לשר האוצר, כי זה בא – – –

אורי אורבך: – – –

איתן כבל: אתה ואני חברים טובים וקרובים אפילו – – –

גלעד ארדן: אתה זוכר את החוק שהורדנו להם מיליארד שקל – – –

איתן כבל: נכון, אני הכול זוכר – – –

ראובן ריבלין: היית יושב-ראש ועדת הכלכלה.

איתן כבל: נכון, נכון, נכון – – –

גלעד ארדן: – – –

ראובן ריבלין: אבל יחד עם זאת, אני לא מהחסידים של אנשים שהם אזרחים זרים ותורמים רבות למדינה, אני נגד אלה שעוזרים לנו, אבל אני מוכרח – –

איתן כבל: גלעד – – –

ראובן ריבלין: – – להעלות על נס את המשקיע רון לאודר, שאני אתו לא ביחסי קרבה כאלה או אחרים.

ראובן ריבלין: אני מוכרח לומר שאדם שבא בימים אלה ומשקיע סכומים אדירים כאלה – תשמע, צריך באמת – – –

אורי אורבך: – – –

ראובן ריבלין: אין לי כוח למחוא כפיים, אבל יש באמת להעריך זאת הערכה רבה ביותר.

איתן כבל: אבל – – –

גלעד ארדן: כשאני העברתי את החוק, זה היה – העברנו את זה בשביל – – –

ראובן ריבלין: אני אתן לך את כל הזמן.

איתן כבל: אני לא מוטרד.

ראובן ריבלין: אז הוא לא חלם – תראה, קל וחומר – – –

גלעד ארדן: יוסי מימן – – – שהוא תומך ידוע של – – –

איתן כבל: השר גלעד ארדן – –

ראובן ריבלין: כן, כן, זה קל וחומר – – –

איתן כבל: – – כל מלה שאתה אומר לגופו של עניין היא נכונה.

איתן כבל: אני לא מתווכח.

איתן כבל: יש כאן עניינים שהם – – –

גלעד ארדן: הוא התנגד, הוא התנגד לחוק.

איתן כבל: נכון.

יובל שטייניץ: אני לא – – – אני לא שמתי לב שהשר גלעד ארדן מאחורי.

גלעד ארדן: הוא אמר שהוא כבר פעם שנייה.

איתן כבל: נכון, אני לפרוטוקול אמרתי – – –

יובל שטייניץ: – – –

איתן כבל: אתה צודק, לפרוטוקול אמרתי שלצערי, באופן שבו הם מביאים את הדברים הם עוד יחזרו לכאן הרבה מאוד פעמים עד שימצאו את עצמם בצרה צרורה.

איתן כבל: הדברים כתובים בדברי ימי – אבל, איך אומרים, 2005 כבר היתה מזמן, ואנחנו כאן, השר גלעד ארדן.

גלעד ארדן: מאז עברו עוד שני חוקים.

איתן כבל: נכון.

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: אוקיי.

איתן כבל: ואני יכול, ברשותכם, לומר את הדבר הבא: בשלב מסוים – ונכון, ערוץ-10 נמצא במצב מאוד קשה, אבל, אדוני היושב-ראש – וזה לא נאמר – יש כאן עניינים שהם מעבר לתקשורת – ואני מרשה לעצמי לומר את זה – מעבר לעובדה שנתניהו נהיה אימפריאליסט של תקשורת, והוא חייב למצוא את עצמו בכל זמן, בכל רגע, שחס וחלילה יהיה מאן דהוא שאולי אולי יאמר עליו דבר שלא בדיוק מוצא חן בעיניו ובעיני בני משפחתו, ואני אומר את זה בעדינות.

איתן כבל: היה אפשר את העניין של ערוץ-10, אדוני שר האוצר, לפתור מזמן.

איתן כבל: ואני מדבר אתך מעבר לעניינים כלכליים.

איתן כבל: ולשכת ראש הממשלה – ואני עושה עמו חסד כשאני מדבר על לשכת ראש הממשלה ואני לא מדבר על דברים שמעבר – לאורך כל הדרך עצרה את התהליך הזה.

איתן כבל: ואני אגיד לך, אם לא מסיימים את התהליך הזה, אני אומר לך, אדוני שר האוצר, אני אומר לחברים מערוץ-10: צריך לסגור את הערוץ.

איתן כבל: או שנותנים לו את הטיפול, או שסוגרים.

איתן כבל: לא יהיה מצב שתקשורת במדינת ישראל תתרפס בפני פוליטיקאים, ולא משנה אם מהעבודה, אם מהליכוד, אם ממרצ או מקדימה.

איתן כבל: לא חשוב בכלל.

איתן כבל: לא מתקבל על הדעת בכלל.

איתן כבל: ואני לא נותן להם עכשיו אות של צדיקים, שכל אשר הם כותבים, אומרים, מציגים – כולנו נופלים שדודים לרגליהם.

איתן כבל: אבל המצב הזה פשוט לא יכול להיות.

איתן כבל: ולכן אני אומר לכם:

איתן כבל: אני מאוד מקווה שבוועדת הכלכלה היום לא ניתן תרופה שהיא תרופה לעוד חודש, לעוד חודשיים, לעוד שלושה חודשים, אלא ניתן תהליך, כי אתה יודע, אדוני יושב-ראש הישיבה, שאתה ואני יחד הבאנו את חוק הרשיונות.

איתן כבל: וחוק הרשיונות אמור להוציא את התקשורת בישראל – על כל המגבלות, על כל הבעיות, וכל מי שיאמר הוא צודק, הבעיות שאין מספיק פרסומות, שטח שוק קטן – הכול נכון.

איתן כבל: נושא הרשיונות אמור אולי – – –

ראובן ריבלין: הרי לא יבקש אדם רשיון אם הדבר הוא לא כלכלי, אלא אם כן ישתלטו גורמים – – –

איתן כבל: נכון, נכון, ודיברנו על זה, ושנינו, אדוני, הבאנו את הצעת החוק שלשמחתי הממשלה לאחר מכן אימצה.

ראובן ריבלין: אין דבר שהוא הכי טוב, אבל זה הרע במיעוטו.

איתן כבל: הרי אין כאן – לא יכולה להיות כאן שום הצעה שהיא שלמה.

איתן כבל: בפירוש לא.

איתן כבל: כל הצעה זה כמו שיטת הבחירות: אין שיטה מושלמת.

איתן כבל: ולכן אני אומר לכם כאן – אני גם אומר לחברי מערוץ-2, שהסתכלתי על השעון כשראיתי את ההודעה שערוץ-10 מבקש לקיים דיון בשאלת הארכת – או: הטיפול בו, ספרתי עד עשר ואמרתי: מתי ערוץ-2 – "רשת", "קשת" – יקפצו ויאמרו: גם אנחנו רוצים.

איתן כבל: הבקשות שלהם הן לגיטימיות, הן לעניין.

איתן כבל: אפשר להתווכח: יותר, פחות, אבל, חברים יקרים, לא נכון מצדכם לעשות את זה בעת הזאת.

איתן כבל: אנחנו באנו לכאן, והתכנסנו כאן, בישיבה מיוחדת, שזה לא עניין של מה בכך, אדוני היושב-ראש, כדי קודם כול לתת מענה אחת ולתמיד, כך אני מקווה, לערוץ-10.

איתן כבל: ערוץ-2 – ובכלל – מפת התקשורת תצטרך להיבחן מחדש לאחר הבחירות.

איתן כבל: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת איתן כבל.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת זוארץ, בבקשה, ואחריה – חבר הכנסת זאב בילסקי.

ראובן ריבלין: הודעה למזכירת הכנסת – בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, אני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – החלטות ועדת הכנסת בדבר השתייכותו הסיעתית של חבר הכנסת; ובדבר כינוס ועדות הכנסת בתקופת פגרת הבחירות.

ירדנה מלר-הורוביץ: מכתבו של יושב-ראש ועדת הכנסת בדבר המלצת הוועדה הציבורית לקביעת שכר ותשלומים אחרים לחברי הכנסת בנושא: שכרם של העוזרים הפרלמנטריים.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: הצעת חוק התקשורת (המשך שידורי חדשות מקומיות בטלוויזיה) (תיקוני חקיקה) (הוראות שעה) (תיקון מס' 5), התשע"ג–2012

ראובן ריבלין: גברתי.

אורית זוארץ: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, חברי וחברותי חברי הכנסת, בחיבור בין הליכוד לישראל ביתנו ישראל הלכה לאיבוד.

אורית זוארץ: ראש הממשלה נתניהו הכריז ג'יהאד על התקשורת.

אורית זוארץ: אנחנו נחשפים לתופעות הקשות ולהתנהלות המחפירה של ממשלת ישראל נגד התקשורת.

אורית זוארץ: ערוץ-10 הוא אחת הדוגמאות להתנהלות של ממשלת ישראל נגד הדמוקרטיה, נגד חופש הדיבור, נגד חופש הביטוי ונגד זכות הציבור לדעת.

אורית זוארץ: אנחנו נחשפנו להרבה מאוד תופעות בתוך אמצעי התקשורת עצמם, כשראש הממשלה ניסה להשפיע בדרכים כאלה ואחרות על מה שקורה שם, ויש דוגמאות למכביר.

אורית זוארץ: אחד מיסודות הדמוקרטיה, שמבטיח את חופש הביטוי, חברה חיה, תוססת ובועטת, בא לידי ביטוי ביחס לתקשורת.

אורית זוארץ: התקשורת בחברה הדמוקרטית ממלאת כמה תפקידים משמעותיים, בהם סיקור, חשיפה, שיקוף מציאות, בין השאר תחלואה וליקויים, כבוד השר, דברים שאתם כנראה לא כל כך אוהבים לראות או לשמוע עליהם.

אורית זוארץ: אני רוצה להדגים דוגמה אחת של עבודה שלנו בשיתוף התקשורת – אני חושבת שלתקשורת יש תפקיד קריטי בשיקוף המציאות וביכולת שלה לסייע לנו לקדם ולשנות.

אורית זוארץ: במקרים של סחר בבני-אדם, של זנות, של ניצול מיני מסחרי של קטינים, רק כתבי הרווחה, בכל אמצעי התקשורת, היו הדרך ואחד המנופים המרכזיים לשקף את המציאות ולסייע לנו לשנות.

אורית זוארץ: מה נעשה אם לא יהיו לנו כאן כתבי רווחה, אם יסתמו להם את הפיות ואם יחשיכו את המסך?

אורית זוארץ: אנחנו לא נוכל לטפל בכל התחלואה הזאת.

אורית זוארץ: ולהמשיך לטפל רק בסוגיות שראש הממשלה מוצא לנכון להביא לידיעת הציבור, אנחנו לא יכולים להרשות לעצמנו.

אורית זוארץ: שאלת חופש הביטוי – זכות הציבור לדעת נפגעת כל פעם מחדש.

אורית זוארץ: התקשורת אמורה להיות כלב השמירה של הדמוקרטיה, ואנחנו כל פעם שואלים את עצמנו, למה אנחנו צריכים בחברה דמוקרטית כלב שמירה?

אורית זוארץ: ההתנהלות הזאת של ראש הממשלה, של ממשלת ישראל, מוכיחה בכל פעם מחדש: אין לנו ברירה אחרת, אנחנו חייבים להמשיך להזרים את החמצן לכל אותם ערוצים, לערוצים הממלכתיים, לערוצים הציבוריים, לערוצים הפרטיים ובעיקר לערוצים בפריפריה, כי בהרבה מאוד מקרים סוגיות שלא עולות לסדר-היום בערוצים המרכזיים עולות דרך הערוצים בפריפריה, ואנחנו יודעים שמרבית התחלואה היא שם.

אורית זוארץ: לצערי הרב, בכל פעם מחדש אתם מחפשים דרכים לפגוע דווקא בערוצים האלה, ורק אחרי לחצים, ורק – השר הלך?

אורית זוארץ: איפה השר?

אורי אורבך: השר – הוא תיכף ישוב.

זאב בילסקי: הוא קיבל טלפון.

יואל חסון: תעצור לה את הזמן.

אורית זוארץ: לא, אני מחכה לשר.

אורית זוארץ: חוצפה.

אורי אורבך: הוא – לא חוצפה, הוא הלך.

אורית זוארץ: קשה לו להקשיב?

דוד רותם: לא, לא קשה לו להקשיב, אבל יש עוד כמה דברים שהוא – – –

אורי אורבך: לא, תקנון הכנסת מחייב נוכחות של שר.

אורי אורבך: הדוברת צודקת בטענתה.

אורית זוארץ: אני מחכה.

אורית זוארץ: בואו נחכה כולם.

יואל חסון: אז תעצור לה את הזמן.

אורית זוארץ: תעצור את הזמן.

אורי אורבך: עצרתי, עצרתי את הזמן.

אורי אורבך: ואז מה, אם אני אעצור את הזמן הזמן יעצור?

אורית זוארץ: לא, אבל אנחנו נחכה לשר.

דוד רותם: סגנית השר.

אורי אורבך: סגנית השר טוב לך?

אורי אורבך: תסתפקי בסגנית שר?

אורית זוארץ: סליחה, מה קובע התקנון?

אורי אורבך: שר.

אורית זוארץ: אני חושבת שהנושא הזה מספיק חשוב כדי שמישהו מממשלת שלושת השרים – –

אורי אורבך: מזכירת הכנסת, בבקשה, שר תורן חסר לנו.

אורית זוארץ: – – ימצא לנכון להטריח את עצמו ביום שכזה, שכולנו מצאנו לנכון להגיע לירושלים ולטפל בסוגיה הזאת, וצר לי מאוד שזה היחס.

אורית זוארץ: אזרחי מדינת ישראל, זוהי ממשלת נתניהו, ככה הם מתייחסים לאזרחים ולאזרחיות, ככה הם מתייחסים לתקשורת, וזה המחיר שכולנו משלמים.

דוד רותם: נכון.

דוד רותם: בכנסת הבאה קדימה תראי לנו איך עושים את הדברים.

אורית זוארץ: אנחנו משתדלים, אתה יודע.

אורית זוארץ: אנחנו כבר נחשפנו לא פעם לניסיון שלכם לסתום לנו את הפיות, אתה יודע.

אורית זוארץ: אנחנו נמצאים במדרון חלקלק.

אורית זוארץ: איך התחלתם?

אורית זוארץ: עם הארגונים החברתיים, התחלתם עם העמותות – –

דוד רותם: התחלתם עם 28 מנדטים.

אורית זוארץ: – – עם ועדות החקירה, עם התקשורת, עם הלגיטימציה ל"תג מחיר" – בעוד 30 יום ישבו כאן פושעי "תג מחיר", בבית הזה, בחסותכם – – –

אורי אורבך: רק שנייה, חבר הכנסת רותם.

אורית זוארץ: – – – בחסותכם ובחסות ממשלת נתניהו – –

מיכאל בן-ארי: ראשי ההתנתקות, שמענו אתכם.

אורית זוארץ: – – ואז – ואז תישאל השאלה הרצינית: איפה הדמוקרטיה?

אורית זוארץ: מדובר פה בסימפטום, בסימפטום של ג'יהאד שאתם כולכם קראתם על הדמוקרטיה במדינת ישראל.

אורית זוארץ: זה בדיוק – – –

אורי אורבך: יש לך עוד דקה.

אורי אורבך: בבקשה, מעכשיו.

אורית זוארץ: יש לי עוד דקה.

דוד רותם: תצילו את הדמוקרטיה.

אורית זוארץ: לצערי הרב, אנחנו נמצאים במדרון חלקלק – –

דוד רותם: – – –

אורית זוארץ: – – והדברים שאני אומרת – –

דוד רותם: – – –

אורית זוארץ: – – מהדהדים בכל הערוצים.

אורית זוארץ: אתם לא אוהבים לשמוע את זה, אבל אתם הובלתם אותנו למקום הזה, שאירועי "תג מחיר", אלמלא התקשורת, אף אחד לא היה יודע מזה.

אורית זוארץ: הייתם משתיקים גם אותם.

אורית זוארץ: למה לא עצרתם אף אחד?

אורית זוארץ: זה המזל הגדול שלנו, שיש לנו כמה כתבים אמיצים, שלוקחים את הנושא הזה ברצינות ומשקפים את זה לציבור.

אורית זוארץ: לצערנו הרב, ההתנהלות שלכם היא מאוד מאוד ברורה ומגמתית, ויש סכנה ממשית לדמוקרטיה במדינת ישראל.

אורית זוארץ: ויש כאן גורמים שמלבים את היצרים, והם עוזרים ומסייעים לכל אותם גורמים קיצוניים לפרוח ולצמוח.

אורית זוארץ: כל התופעות האלה היו נדחקות לשוליים אלמלא העבודה, עבודת הקודש שעושים בתקשורת.

אורית זוארץ: ומה לעשות?

אורית זוארץ: אתם לא אוהבים את זה.

אורית זוארץ: כי אתם נוקטים מדיניות של: מי שלא אתי – נגדי, ומי שיכול לבקר את ממשלת ישראל הוא בהכרח גם עוכר ישראל.

אורית זוארץ: צר לי, חברים יקרים, אנחנו משרתים את המדינה, הילדים שלנו משרתים את המדינה, אנחנו משלמים מסים, אנחנו אזרחים נאמנים, אבל אנחנו לא חושבים כמוכם.

אורי אורבך: תודה, חברת הכנסת זוארץ.

אורית זוארץ: תודה רבה.

אורי אורבך: אני מבקש מהשרים – – –

נסים זאב: לפחות אל תשתמשי בעבודת – – –

אורי אורבך: השר – – – ותכבדו גם זה את – – – בבקשה.

אורי אורבך: תודה, חברת הכנסת זוארץ.

אורי אורבך: חבר הכנסת זאב בילסקי, בבקשה.

אורי אורבך: שא את משלך.

אורי אורבך: חמש דקות עומדות לרשותך.

זאב בילסקי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ידידי דודו רותם.

זאב בילסקי: דודו, אני רואה שכל מה שדיברתי עם שר החוץ, לא הסתייע, ואני מאחל לך הרבה הצלחה בקדנציה הבאה.

דוד רותם: בוא נאמר ככה: אני מקווה שגם לך תהיה הצלחה – – –

זאב בילסקי: אני מאחל לך הצלחה ונסתפק בזה.

זאב בילסקי: בכל אופן, תודה.

זאב בילסקי: אני רוצה לדבר כמה דקות, להזכיר דברים שעשיתי בצעירותי.

זאב בילסקי: הייתי – – –

אורי אורבך: לפני שנתיים.

זאב בילסקי: לפני כמה שנים – –

אורי אורבך: בצעירותך.

זאב בילסקי: – – בתור ראש עיריית רעננה, חבר בשלטון המקומי, אמרו לי: בילסקי, הקימו מועצה חדשה, מועצה לכבלים ולוויין, אתה נציג השלטון המקומי במועצה.

זאב בילסקי: אמרתי: ואללה, יופי, שפר גורלי.

זאב בילסקי: ושמח, בששון הולך להיות חבר במועצה לכבלים ולוויין.

זאב בילסקי: והימים הם ימים שמדברים על ערוצים נוספים, מדברים על פלורליזם, ומדברים על חדשות מקומיות.

זאב בילסקי: ואני כל כך שמח שאני בלב העשייה.

זאב בילסקי: אני זוכר את החלום הזה של החדשות המקומיות, שהנה אנחנו יוצרים פלטפורמה מקומית שכל ספרית תוכל לפרסם שמה; שנוכל באמת לעשות משהו.

זאב בילסקי: והיום, אדוני שר האוצר, כשאני רואה את אותם מאות אנשים, שבאמת מביאים לפריפריה – הלוא אף אחד לא מחפש חדשות מקומיות בתל-אביב כמו שמחפשים את זה בפריפריה – צריכים להילחם על חייהם התעסוקתיים, פשוט כואב הלב.

זאב בילסקי: ובוא נאמר:

זאב בילסקי: מכל הצרות שיש לך ושעוד תהיינה לך בקדנציה הבאה, כי אתה תצטרך להיות – אני מקווה שתמשיך בתפקידך כשר האוצר – תצטרך לקצץ כל כך הרבה, אבל על אותם אנשים, בוא נחמול עליהם וננסה לתת לפריפריה מה שמגיע לה.

זאב בילסקי: אני למדתי הרבה מאוד במועצה לכבלים ולוויין.

זאב בילסקי: אני זוכר שפעם, אדוני השר, קיימנו דיון של חמש שעות, וכחוט השני לאורך הדיון עבר המושג "תת-ספית".

זאב בילסקי: אני לא יודע אם אדוני השר יודע מה זה תת-ספית.

זאב בילסקי: לא יודע, גם אני לא ידעתי, רוב האנשים לא יודעים.

זאב בילסקי: תת-ספית זה אם למשל חברת "אורנג'" מאמצת את הליגה לכדורסל, ובמשחקים שמשדר ערוץ הספורט רואים כדור צהוב, ואומרים: אה, עשית פרסום, אסור, תוריד את זה.

זאב בילסקי: אבל מה לעשות שהכדורסל, בדרך כלל, מאז אני מכיר את עצמי כילד – שחקן כדורסל ב"בית"ר ירושלים" – הכדור הוא בצבע הזה.

זאב בילסקי: חמש שעות דיון על התת-ספית.

זאב בילסקי: יום אחר היה במועצה – – –

אורי אורבך: זה, אגב, לא נחשב פרסומת תת-ספית, אבל לא חשוב.

זאב בילסקי: יפה.

אורי אורבך: טעיתם בדיון.

זאב בילסקי: במועצה לכבלים ולוויין ישבתי כמה שעות בדיון כי בית-ספר תיכון בחיפה עשה משאל רחוב, ושאלו משהו על יחסי מין.

זאב בילסקי: היה דיון של חמש שעות אם להתיר את זה או לא.

זאב בילסקי: אני התחננתי ליושבת-ראש, אמרתי לה: תעשי לי טובה, עצם הדיון וההחלטה – זה יותר גרוע מאשר להתיר את זה.

זאב בילסקי: בואי נתיר.

זאב בילסקי: ולכן, כדאי באמת שיהיה מישהו עם קצת שכל בראש, ויפסיק עם המועצה הזאת, מועצה לערוץ-2, מועצה לכבלים ולוויין, כל הנושא הזה – צריך לאחד אותם.

זאב בילסקי: חבל באמת לעשות, לעייף כל כך הרבה אנשים במחיר של 60 מיליון שקל בשנה על רגולציה ורגולציה, שאנחנו נגיד במה בית-הספר לא בסדר, ובמה הכדורסל לא בסדר, ובמה תת-ספית לא בסדר.

זאב בילסקי: בקשר לערוץ-10, אני רוצה לספר לך, אדוני השר, סיפור: אתה יודע שיש לי גם יד ורגל בסוכנות היהודית.

זאב בילסקי: ויום אחד היה סיור של קבוצה של יהודים, ישראלים, שנסעו לארצות-הברית.

זאב בילסקי: ומדריך – יואל חסון, אנשי התנועה.

אורי אורבך: רבותי, את ההפגנה שם, אם אפשר לפזר.

אורי אורבך: חבר הכנסת חסון, אני לא שומע את קריאות הביניים שלי אפילו.

זאב בילסקי: אני אגיד לך, אדוני השר: בנאום ראשון אסור להפריע.

זאב בילסקי: ואנחנו נעשה נוהל חדש שבנאום אחרון אסור להפריע, מקובל?

זאב בילסקי: נסע אוטובוס של תיירים יהודים לארצות-הברית, ומדריך גוי לוקח אותם, שלושה שבועות מסתובב אתם.

זאב בילסקי: האוטובוס מגיע לשדה התעופה, הם כולם נפרדים ממנו.

זאב בילסקי: הוא עומד בפתח, לוחץ לראשון את היד, אומר לו: תודה רבה.

זאב בילסקי: מחכה למשהו – שום דבר.

זאב בילסקי: תודה רבה, תודה רבה, תודה רבה.

זאב בילסקי: ככה 35 נוסעים אומרים לו: תודה רבה, והוא לא רואה כלום.

זאב בילסקי: האחרון מוציא מעטפה, אומר לו: אדוני המדריך, היית מדריך מצוין, הנה התשר של כולנו.

זאב בילסקי: בשם כולנו תודה רבה לך.

זאב בילסקי: ההוא, ככה, מנגב את הזיעה מהמצח שלו ואומר לו: תשמע, זה שאתם, היהודים, לא צלבתם את ישו, אני מוכן להאמין, אבל שהוצאתם לו את הנשמה, זה בטוח.

זאב בילסקי: מה שאתם עושים, אדוני השר, אתם פשוט מוציאים להם את הנשמה.

זאב בילסקי: אתה יודע, אני יודע, ראש הממשלה יודע, אולי אפילו עובדי ערוץ-10 יודעים, שבסופו של דבר זה יסתדר.

זאב בילסקי: למה להוציא להם את הנשמה?

אורי אורבך: משפט סיום – – –

זאב בילסקי: בואו ננהג בהם באדיבות הראויה.

זאב בילסקי: אנשים שמשקיעים את כל מרצם, כישורם, כדי להפיק פה חדשות, כדי להפיק תוכניות ברמה כל כך גבוהה.

זאב בילסקי: ואדוני היושב-ראש, מכיוון שנראה לי שזה הנאום האחרון שלי פה, אז אני רוצה להגיד תודה רבה לכולם.

זאב בילסקי: לך, ירדנה, על הסבלנות.

זאב בילסקי: ואם את יכולה למסור גם ליושב-ראש הכנסת, שעזר לי מאוד, בייחוד בימים הראשונים.

אורי אורבך: תודה, חבר הכנסת בילסקי, על שירותך המסור בכנסת ישראל, בשם הכנסת.

אורי אורבך: חבר הכנסת השר יובל שטייניץ ביקש להשתלב בדיון, ועל-פי התקנון אנחנו מאפשרים לשר – אבל מגבילים אותם בזמן, כמו שאר חברי הכנסת.

אורי אורבך: חמש דקות עומדות לרשותך, אדוני, כמו כל חבר כנסת.

אורי אורבך: בבקשה.

יובל שטייניץ: מאחר שחבר הכנסת בילסקי אמר שזה נאומו האחרון, ונהוג לומר כמה דברים אחרי נאום ראשון, אז גם אחרי נאום אחרון.

יובל שטייניץ: חבר הכנסת בילסקי, הבאת לבית הזה לא רק חוכמה וניסיון אלא המון חוש הומור, ורוח טובה, ושמחת חיים.

יובל שטייניץ: הלוואי שהיו רבים כמוך.

יובל שטייניץ: חבל שאתה לא התמודדת לפעם הבאה.

יובל שטייניץ: אני מאחל לך בהצלחה, ובטוח בשם כל חברי הכנסת – מודה לך על החיוך, על הרוח הטובה, שכיבדת אותנו, כולנו, והשפעת על כולנו.

יובל שטייניץ: רבותי, אני רוצה להתייחס לכמה דברים שנאמרו, ואז להתייחס להסדר על קצה המזלג.

יובל שטייניץ: קודם כול, נאמרו פה דברים שהדעת לא סובלת.

יובל שטייניץ: זה ממש בדיחה להגיד שהתקשורת בישראל איננה תקשורת ביקורתית.

יובל שטייניץ: תעשו משאל בציבור, האם התקשורת בישראל איבדה את הביקורתיות שלה, או לא מבקרת יתר על המידה את הממשלה ואת ראש הממשלה – אני חושב ש-99% יצחקו, ו-1% אולי יתבלבלו.

יובל שטייניץ: התקשורת בישראל היא תקשורת ביקורתית מאוד, לפעמים באופן בוטה, לפעמים יותר מדי בוטה, כלפי כמעט כל דבר, וודאי כלפי ראש הממשלה והממשלה הנוכחית.

יובל שטייניץ: וצריך להגיד את האמת; כל דבר אחר הוא בדיחה.

יובל שטייניץ: אני עוקב אחר התקשורת כשר אוצר, ואני רואה את הביקורתיות – וביקורתיות הוגנת היא לגיטימית – אבל לפעמים את הביקורתיות החריפה, לפעמים את הבוטות, לפעמים את הבוטות המוגזמת והחריפה.

יובל שטייניץ: זאת בדיחה להגיד שהתקשורת בישראל היא שבויה של ראש הממשלה או של הממשלה והפסיקה לבקר את הממשלה.

יובל שטייניץ: אין דבר יותר רחוק מהאמת.

יובל שטייניץ: עכשיו אני רוצה לומר לכם: גם ההסדר הזה שהממשלה, ממשלת נתניהו, מביאה לכנסת, לא היה אפשרי בלי אור ירוק של ראש הממשלה.

יובל שטייניץ: את זה צריך להגיד.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להתייחס לגופו של הסדר.

יובל שטייניץ: ראשית, צריך להגיד את האמת: ערוץ-10, בתקופתי כשר אוצר זו פעם שנייה שאני נזקק לעניין, ואנחנו מביאים הסדר שיאפשר את המשך פעולתו; ואני, במסיבת העיתונאים שקיימתי עם ראשי ערוץ-10 הבעתי תפילה ובקשה שזאת גם הפעם האחרונה.

יובל שטייניץ: אבל הזכיר לי השר גלעד ארדן שזאת בעצם הפעם הרביעית, כי בתקופה קודמת, בשנת 2005 וב-2006, הערוץ היה בבעיות והממשלה והכנסת נחלצו למענו.

יובל שטייניץ: כך שזה לא כל כך ברור מאליו שממשלה נחלצת לסייע לערוץ בפעם הרביעית.

יובל שטייניץ: אני מאחל לערוץ שאכן יבריא מקשייו – ויש לו קשיים, ויש לו משימה לא קלה, כי ההסדר הזה הוא לא הבראת הערוץ; הוא נותן לערוץ אפשרות להמשיך לנשום ולהתקיים, אבל הערוץ יצטרך לטפל בעצמו ולהבריא אותו.

יובל שטייניץ: אני מאחל לערוץ הזה וגם לנו שלא יבוא לכאן פעם חמישית, ואני גם לא מעריך שתהיה פעם חמישית – –

אורי אורבך: עוברים לרשיונות.

יובל שטייניץ: – – או הזדמנות חמישית.

יובל שטייניץ: עכשיו אני רוצה להתייחס לגופו של ההסדר הזה שאנחנו מטפלים בו היום.

אורי אורבך: בדקה וחצי, בבקשה.

יובל שטייניץ: כשהקמתי את הוועדה המשולשת שחברים בה מנכ"ל משרד ראש הממשלה לוקר, החשבת הכללית מיכל עבאדי וראש אגף התקציבים הרשקוביץ, הנחיתי שני דברים, קבעתי שני עקרונות; אנחנו מנסים להגיע להסדר שיאפשר את המשך פעולת הערוץ בשני תנאים: האחד – שההסדר הזה ישמור על האינטרסים של המדינה, שהוא יהיה סביר מבחינת האינטרסים של מדינת ישראל, לא רק מבחינת הערוץ; השני – אמרתי מראש – שיש לנו כמה ערוצי טלוויזיה.

יובל שטייניץ: כל שוק התקשורת, ודאי הטלוויזיוני, בקשיים, בין השאר בגלל תחרות באינטרנט; זה קורה גם בעולם הגדול.

יובל שטייניץ: ההקלות, אם יהיו, וההסדרים, אם יהיו, יוצעו גם לערוצים האחרים בתנאים דומים עם ההתאמות הנדרשות, כלומר "רשת", "קשת" – מה שכלול בערוץ-2.

יובל שטייניץ: אני רוצה לומר לך, היושב-ראש, שההסדר היום עומד בשני התנאים האלה.

יובל שטייניץ: קודם כול, זה הסדר לא קל מבחינת ערוץ-10.

יובל שטייניץ: לא עשינו חיים קלים לאנשי הערוץ, אני מודה בזה.

יובל שטייניץ: עמדנו על משמר האינטרסים של המדינה.

יובל שטייניץ: ומדינת ישראל בהסדר הזה אכן מאפשרת לערוץ-10 להמשיך לפעול, אבל לא מוותרת על פרוטה.

יובל שטייניץ: החובות שנפרסו נפרסו עם ביטחונות וערבויות מאוד ברורים כדי לאפשר לערוץ לנשום, אבל מדינת ישראל בהסדר המרכזי מול ערוץ-10 לא מוותרת כאן על פרוטה.

יובל שטייניץ: אז עמדנו בכלל הראשון – לשמור על האינטרס הציבורי ועל כספי משלמי המסים.

יובל שטייניץ: הדבר השני – עמדנו גם בכלל השני:

יובל שטייניץ: מה שהוצע ל-10 הוצע גם לאחרים, לחברות שמרכיבות את ערוץ-2, למשל ביטול התמלוגים.

יובל שטייניץ: לנוכח מצבה הקשה של התעשייה כולה החלטנו לוותר על התמלוגים מתחילת השנה הבאה.

יובל שטייניץ: זה ל-10, זה ל"רשת", זה ל"קשת", זה גם לתחנות הרדיו האזורי – לכולם יחד flat.

יובל שטייניץ: אז כולם נהנים מזה, אף שזה לא סעיף מרכזי אלא סעיף משני.

אורי אורבך: אז זה כן עולה למדינה, רק זה עולה באופן שוויוני.

יובל שטייניץ: בשוליים.

יובל שטייניץ: דבר שני – –

אורי אורבך: ואחרון, בבקשה.

יובל שטייניץ: – – גם בנושאים אחרים – ואני לא אכנס לפירוט גם בגלל קוצר הזמן – מה שהצענו ל-10 – גם בימים האחרונים, כולל אתמול בלילה, והיום בבוקר נמשכו המגעים – זה פחות או יותר מה שאנחנו מציעים גם לחברות שמרכיבות את ערוץ-2.

יובל שטייניץ: לכן, לסיכום, אדוני היושב-ראש, זה לא מובן מאליו.

יובל שטייניץ: אני מאחל הצלחה לערוץ.

יובל שטייניץ: אני מקווה שהוא יבריא.

יובל שטייניץ: יש עדיין המון קשיים בפניו.

יובל שטייניץ: זאת לא תוכנית שפותרת את בעיותיו, זאת תוכנית שמאפשרת לו לנשום, לשרוד, ואני מקווה – להתמודד עם בעיותיו, כדי שלא יבוא לפה פעם חמישית, כי אני מניח שלא תהיה פעם חמישית.

יובל שטייניץ: ואני אומר לכם, מה שהממשלה היום מציעה לכנסת זה הסדר סביר, שוויוני, ששומר על האינטרס הציבורי, מאפשר לערוץ הזה וגם לערוצים אחרים – החברות שמרכיבות את ערוץ-2 – להתמודד עם הקשיים שנובעים מהמצב ולהבריא את עצמם, אבל ההתמודדות עדיין לפניהם.

יובל שטייניץ: וכל הטענות האבסורדיות, המגוחכות, כאילו אין בישראל תקשורת ביקורתית, בוטה, גם כלפי הממשלה, כולל כלפי הממשלה הנוכחית – אתה יודע מה?

יובל שטייניץ: במיוחד כלפי הממשלה הנוכחית וכלפי ראש הממשלה – כל מי שטוען טענות כאלה, אני אומר לכם: תפסיקו עם הטענות האלה, כי הציבור שומע וחושב שזאת תוכנית סאטירה.

יובל שטייניץ: אין אחד בציבור הרחב שחושב שהתקשורת בישראל נמנעת בשנים האחרונות מלבקר את הממשלה או את ראש הממשלה.

אורי אורבך: יש אחד, יש אחד, אבל תודה רבה על הדברים.

יובל שטייניץ: תודה רבה.

אורי אורבך: תודה רבה, השר שטייניץ.

אורי אורבך: חבר הכנסת אללי אדמסו, בבקשה.

אורי אורבך: חמש דקות עומדות לרשותך, ואתה תנצל אותן היטב, אנחנו בטוחים.

אללי אדמסו: תודה רבה.

אללי אדמסו: אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, רבותי חברי הכנסת, אתמול הלך לעולמו קצין, מפקד, אדם, מנהיג, הרמטכ"ל ה-15, השר לשעבר אמנון ליפקין-שחק.

אללי אדמסו: את אמנון ראיתי והערצתי ב"מבצע שלמה" להעלאת יהודי אתיופיה ב-1991.

אללי אדמסו: ראיתי את אמנון כשהוא הדריך אותנו בשדה התעופה בן-גוריון לפני שיצאנו למבצע.

אללי אדמסו: אני וגם חבר הכנסת שלמה מולה השתתפנו במבצע.

אללי אדמסו: ראיתי שבאמת בקור רוח, גם אחרי שהגענו לאתיופיה – אני בתפקיד שלי הייתי מגיע לאתיופיה להעלות אותם, פעמיים נסעתי; וראיתי אותו בג'ינס.

אללי אדמסו: הוא לא היה במדים, הוא היה בג'ינס, הוא היה סגן הרמטכ"ל.

אללי אדמסו: שם בשדה התעופה הגדול באתיופיה ראיתי אותו עומד ומפקד בקור רוח.

אללי אדמסו: אני הערכתי אותו.

אללי אדמסו: בתוך 24 שעות העלינו 15 יהודי אתיופיה, אחינו, לארץ-ישראל.

אורי אורבך: לא 15 אלא 15,000, כמובן.

אללי אדמסו: נכון מאוד.

אללי אדמסו: כשאני שמעתי אתמול על פטירתו מאוד הצטערתי, ואני רוצה בשמי ובשם בני העדה האתיופית להביא את תנחומי למשפחת ליפקין-שחק.

אללי אדמסו: שיהיה זכרו ברוך.

אללי אדמסו: לגבי הצעת חוק התקשורת – התקשורת חשובה לחופש הביטוי.

אללי אדמסו: היא מלמדת, היא מחברת בין המרכז לבין הפריפריה והיא נותנת לנו ללמוד המון דברים.

אללי אדמסו: אני שמעתי כאן, ואני גם יודע, והשר משה כחלון אמר שהממשלה וראש הממשלה פעמיים, שלוש פעמים, ניסו לפרוס את החוב של הערוץ.

אללי אדמסו: וזה היה חשוב, באמת.

אללי אדמסו: זה חשוב מאוד ובהחלט צריך להיות.

אללי אדמסו: אבל יחד עם זאת אנחנו צריכים גם לדעת – אני כאזרח, כולנו, כל אחד ששומע אותנו – אם יש למישהו במדינת ישראל חוב לבנק, הוא חייב לפרוס את זה.

אללי אדמסו: לערוץ-10 יש חוב למדינת ישראל, וחשוב, צריכים לפרוס את החוב.

אללי אדמסו: כמו כל אזרח, שהיום בבנק אנחנו מתחייבים לפרוס את זה, אדוני היושב-ראש, ערוץ-10 גם הוא צריך לפרוס.

אללי אדמסו: יחד עם זאת, היום ערוץ-10 מפרנס מאות משפחות.

אללי אדמסו: כמובן, אני יודע כמה זה חשוב שהפרנסה – זה לא רק לעובד אלא בכלל לסובבים, למשפחה, לילדים.

אללי אדמסו: חשוב מאוד שערוץ-10 יתקיים.

אללי אדמסו: גם הממשלה, שהיום מביאה את החוק כדי לאפשר לפרוס את החוב, לתת לאותם עובדים אפשרויות להמשיך לעבוד – זה חשוב גם לציבור הישראלי.

אללי אדמסו: בכלל, התקשורת הישראלית, אני גם שומע הרבה פעמים, מה שמחפשים בתקשורת – הפרה שנושכת את הכלב ולא הכלב שנושך את הפרה.

אללי אדמסו: ולכן התקשורת צריכה לחשוב היום, בעידן הזה, מה חשוב לציבור הישראלי, מה אנחנו יכולים ללמד, מה אנחנו יכולים לתת.

אללי אדמסו: התקשורת עושה גם תוכניות וירטואליות, כמו למשל "הישרדות".

אללי אדמסו: מה זה "הישרדות"?

אללי אדמסו: התוכנית מעניינת בפני עצמה, אבל יש שכונות שיש בהן מצוקה, יש אנשים שהם רוצים להביא, ויש אנשים – – –

אורי אורבך: זה הישרדות, אדוני, זה בדיוק נקרא הישרדות.

אורי אורבך: עוד דקה, בבקשה.

אללי אדמסו: כן, בהחלט.

אללי אדמסו: אנשים צמאים – למשל, עולים חדשים רוצים לדעת מה זה מדיה, ורוצים לשמוע חדשות, ורוצים להכיר, ורוצים לדעת, ואין להם את זה.

אללי אדמסו: זה חשוב גם לציבור הישראלי.

אללי אדמסו: אנחנו רוצים תוכניות חשובות, אקטואליות, שהציבור יוכל ללמוד ולהביא את המצוקה שלו לממשלה.

אללי אדמסו: התקשורת היא זו שעושה את סדר-היום שיכול להביא את המצוקה לממשלה; התקשורת – היא עושה את סדר-היום, וזה חסר לנו.

אללי אדמסו: הממשלה, שהביאה היום את ההצעה – אני חושב שכולנו צריכים לתמוך, וצריך לתת את התמיכה ואת הנכונות לאותם עובדים שצריכים להמשיך ולעבוד.

אללי אדמסו: לכן אני מברך על ההצעה ותומך בהצעה.

אללי אדמסו: תודה רבה.

אורי אורבך: תודה רבה לך.

אורי אורבך: חבר הכנסת ניצן הורוביץ, בבקשה, חמש דקות עומדות לרשותך.

אורי אורבך: השר התורן לא נמצא, אתה יכול לדבר לנצח.

ניצן הורוביץ: האמת שעל ערוץ-10 אני באמת יכול לדבר הרבה.

אורי אורבך: אתה יכול לדבר הרבה, אבל אין שום שר שישמע אותך, אז מה ערך לדברים?

ניצן הורוביץ: בסדר.

אורי אורבך: העם שומע על-ידי המיניסטר.

ניצן הורוביץ: העולם שומע.

אורי אורבך: העולם לא שווה ביוקרתו לשר.

ניצן הורוביץ: בדיוק.

ניצן הורוביץ: חברים וחברות, אדוני יושב-ראש הכנסת, חברי חברי הכנסת, אני שמח שערוץ-10 והחדשות המקומיות מקבלים היום קצת אוויר לנשימה, והחרב הזאת שהיתה מונפת על ראשם בשבועות האחרונים, אולי בעקבות מה שיקרה כאן היום – הסכנה הזאת, לפחות המיידית, תוסר.

ניצן הורוביץ: אני מדגיש גם את עובדי החדשות המקומיות, שהמאבק שלהם זכה לפחות פרסום.

ניצן הורוביץ: גם הם – מדובר בהמון אנשים והמון משפחות ואנשים שעושים עבודה מקצועית וטובה, וצריך להזכיר גם את העניין הזה.

ניצן הורוביץ: אני אומר כבר בפתח הדברים שאני מכיר את העניין גם מן הצד השני.

ניצן הורוביץ: עבדתי בערוץ-10 לפני שהגעתי לכנסת הרבה שנים, ואני מכיר את האנשים שנמצאים שם, אנשים מצוינים שעושים עבודה מצוינת.

ניצן הורוביץ: ולכן, אדוני שר האוצר, בתור עיתונאי לשעבר והיום חבר הכנסת, אני חושש שהסיפור לא נגמר ולא נפתר; לא בטלוויזיה, לא בפרינט ולא באופן כללי בשוק התקשורת בישראל.

ניצן הורוביץ: אדוני שר האוצר, אני רוצה לומר לך שפה יש בעיה של תפיסת יסוד.

ניצן הורוביץ: אני טוען שממש כמו בתחומי חינוך, בריאות, השכלה גבוהה ותרבות באופן כללי, גם תקשורת חופשית היא לא דבר שאפשר או ניתן להשאיר אותו למה שנקרא חסדי השוק הפרוע.

ניצן הורוביץ: אנחנו כבר עושים את זה, אדוני שר האוצר, בשידור הציבורי.

ניצן הורוביץ: לצערי, השידור הציבורי לא מתפקד כמו ששידור ציבורי צריך לתפקד.

ניצן הורוביץ: אבל אנחנו חייבים להבין שאנחנו צריכים לשים את התשומות האלה גם במגוון התקשורתי הרחב.

ניצן הורוביץ: לא היה קולנוע בישראל לולא חוק הקולנוע, ולא היתה יצירה תיאטרלית בישראל לולא התמיכות בתיאטראות מתוך תקציב התרבות.

יובל שטייניץ: – – – רפורמה גדולה ולא פשוטה ברשות השידור.

ניצן הורוביץ: מאה אחוז, אבל אני רוצה, אדוני שר האוצר, שאתה תבין את תפיסת היסוד שלי, שאומרת שאם אנחנו רוצים להבטיח יצירתיות ופלורליזם, וביקורתיות, וכל הדברים האלה שאנחנו רוצים לראות בתקשורת – במיוחד בשידורי חדשות, אבל גם בדברים אחרים – אנחנו חייבים כאן תשומה ציבורית, כי באמת לא מדובר רק בערוץ-10, ולא מדובר בחדשות המקומיות, ולא מדובר רק ב"מעריב", ולא מדובר בעיתון "הארץ", ואפילו לא מדובר רק בישראל.

ניצן הורוביץ: המודל הזה, שהכול זה רווח והפסד, לא מחזיק מעמד בתקשורת, ואת זה אנחנו חייבים להבין.

ניצן הורוביץ: ואם אנחנו כחברה ישראלית רוצים תקשורת טובה – וזו אולי נשמת אפה של הדמוקרטיה, יש לזה ערך חברתי עצום, חינוכי מכל הבחינות – אנחנו צריכים תשומה ציבורית יותר גדולה.

ניצן הורוביץ: אדוני שר האוצר, זה יהיה חייב לבוא לידי ביטוי בצעדים כמו מיסוי, תמיכה במינויים, תמיכות ישירות וכל הדברים האלה שאנחנו רואים אותם בכל כך הרבה תחומים חברתיים בממשק הזה שבין שלטון לאזרחים.

ניצן הורוביץ: אני מקווה שבכנסת הקרובה אנחנו לפחות במרצ, סיעת מרצ, נציע חבילת צעדים להתמודדות עם המשבר בשוק התקשורת.

ניצן הורוביץ: אני יודע שכשאני אומר את הדברים כאן היום, על תשומות ועל תמיכה ציבורית בתקשורת, זה נשמע אולי קצת מרחיק לכת.

ניצן הורוביץ: אבל בעיני – וגם כשאתה בודק את הדברים, ובדקתי אותם בשני המקומות שבהם הייתי ושבהם באמת עבדתי שנים – אין שום הבדל.

ניצן הורוביץ: ואנחנו רואים כבר את המודלים האלה בצרפת ובגרמניה ובבריטניה.

ניצן הורוביץ: אין שום הבדל בין תמיכה ציבורית בתקשורת לבין תמיכה ציבורית בתחומי תרבות, חינוך והשכלה אחרים.

ניצן הורוביץ: מי שחושב וטוען, ויטען בצדק שתמיכה ציבורית כזאת עשויה לשים, מה שנקרא, מקלות בגלגלים של הביקורתיות ושל החופש – יש מודלים שגם מבטיחים את הניתוק בין זה לבין הדרג הפוליטי.

ניצן הורוביץ: אני אומר את הדברים האלה כהכנה למה שיקרה כאן אחרי הבחירות, בעוד חודש.

ניצן הורוביץ: אנחנו נוביל את זה.

ניצן הורוביץ: אני כבר הצגתי את הצעדים האלה בימים האחרונים.

ניצן הורוביץ: אני מקווה שכמה שיותר גורמים בבית הזה יצטרפו לעניין, כי מי שמבין שתקשורת חופשית – לא רק טלוויזיה, אלא כלל הקולות – זה לא רק אינטרס של אנשים שעובדים שם, זה לא רק האינטרס של אנשים שמסתכלים בזה.

ניצן הורוביץ: חברה דמוקרטית שרוצה להיות חברה מתקדמת, נאורה, חופשית, חייבת לקיים תקשורת חופשית.

ניצן הורוביץ: וזה לא עניין של בעלי הון, זה לא עניין של הסדרי חוב כאלה ואחרים, זה לא עניין גם של שוק, מה שנקרא שוק פרוע.

ניצן הורוביץ: זה פשוט לא עובד.

ניצן הורוביץ: זה אפילו גם לא עובד בזכיינים שמרוויחים יפה – לכאורה אמורים להרוויח יפה בערוץ-2, עם תוכניות עם רייטינג מאוד גבוה.

ניצן הורוביץ: גם שם יש הפסדים.

אורי אורבך: ולכן, לסיום.

ניצן הורוביץ: ולכן, אורי – ואתה מכיר את הדברים האלה לא פחות ממני – ממש כפי שיזמנו בכנסת הזאת מהלך בנושא שוק הספרים, והספרים, והספרות והסופרים, אנחנו ניזום מהלכים באופי הזה להצלת התקשורת באופן כללי.

ניצן הורוביץ: כי אני לא צריך ואני לא רוצה – אני מעריך בעלי הון, בטח תושבים זרים שבאים ומשקיעים, אני מלא הערכה, אבל אני לא רוצה שבזה זה יהיה תלוי.

ניצן הורוביץ: אני חושב שאנחנו כחברה ישראלית יכולים וצריכים לתמוך בזה בעצמנו.

ניצן הורוביץ: תודה.

אורי אורבך: תודה רבה, חבר הכנסת הורוביץ.

אורי אורבך: חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה.

אורי אורבך: חמש דקות.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, עוד מעט נעילה.

נחמן שי: נכון?

נחמן שי: יש עוד חלון קטן – – –

אורי אורבך: נצלו כל שנייה.

נחמן שי: נכון.

נחמן שי: עוד חודש, משהו כזה – כדאי שגם שני השרים ישימו לב שזמן הנעילה מתקרב.

נחמן שי: ברגע הזה, האחרון, של החסד, אני שמח שהממשלה התעשתה והביאה לכאן את שני החוקים הללו.

נחמן שי: אני חושב שהם חוקים נכונים, חוקים ראויים.

נחמן שי: אבל מה לעשות?

נחמן שי: רק כך פועלת ממשלת ישראל.

נחמן שי: רק תחת לחץ, רק בהיסטריה, רק ברגע האחרון.

נחמן שי: מה בסך הכול רצתה הממשלה?

נחמן שי: היא רצתה קצת כלי תקשורת מחמד, להשתעשע בהם.

נחמן שי: הממשלה הזאת אוהבת אותם קטנים, מתרפסים אפילו, מחפשים חסות.

נחמן שי: ככה נוח יותר, ככה טוב יותר, ככה פחות מפריע.

נחמן שי: רבותי חברי הכנסת, זה מכוער.

נחמן שי: זו תופעה שצריך לעקור אותה מן הזירה הציבורית שלנו.

נחמן שי: והממשלה רוצה להטמיע אותה, להטביע אותה, ולהפוך אותה לשיטת העבודה שלה ולמערכת היחסים בינה לבין התקשורת.

נחמן שי: שנים לאחור שקדנו, רבים בבית הזה – גם יושב-ראש הכנסת, גם אני – להקים בישראל מערכת תקשורת חדשה, עצמאית, חופשית, פלורליסטית, דמוקרטית.

נחמן שי: רצינו סוף-סוף ליצור תחרות של ממש ולהניח לציבור לבחור באמצעות השלט באיזה ערוץ לצפות.

נחמן שי: רצינו לשחרר את הציבור מן המונופול של ערוץ-1 לטובת ערוץ שני, שלישי, רביעי וחמישי, וראינו מפת תקשורת עשירה לפני עינינו.

נחמן שי: אבל הממשלה הזאת הפכה את הדברים על פיהם.

נחמן שי: היא מחזירה אותנו לימים של הלאמה.

נחמן שי: במקום הפרטה, הלאמה.

נחמן שי: ותראו מה אנחנו רואים פה.

נחמן שי: אותה ממשלה שנושאת את דגל ההפרטה וטוענת שרק אם מפריטים מצליחים להיטיב את השירותים – כולנו יודעים, הלוא, שזה שקר גלוי – היא לוקחת את כלי התקשורת במדינת ישראל, אלה שבידיה, החל מרשות השידור, שבה אפשר להשפיע עוד יותר, דרך ערוץ-2, דרך ערוץ-10, בכל מקום שרק אפשר, ומגדילה את התלות בינה לבין מערכת התקשורת על מנת שהם יהיו תלויים בה והם יאכלו מידיה.

נחמן שי: זה מה שאנחנו היום שומעים.

נחמן שי: ערוץ-10 נאבק כבר הרבה שנים על קיומו.

נחמן שי: ייתכן שהוא עשה שגיאות בדרך, ייתכן שלא עמד בכל ההתחייבויות שלו.

נחמן שי: אבל שום דבר אינו שקול לעצם הסכנה לקיומו של הערוץ.

נחמן שי: אנחנו צריכים בבית הזה להגן על שני ערוצי השידור המסחריים במדינת ישראל כדי שתהיה תחרות, כדי שהאחד יזין את האחר, כדי שבישראל באמת יישמעו קולות רבים ככל האפשר בזירה הציבורית.

נחמן שי: החדשות המקומיות הן חיוניות.

נחמן שי: אומנם הסתיים מקור המימון שלהן והן נקלעו לצרה גדולה, אבל הדבר היה ברור, ברור מזמן.

נחמן שי: כרגיל, לא נעשה דבר.

נחמן שי: 200 משפחות עומדות לאבד את מקור הפרנסה שלהן.

נחמן שי: עמדו והפגינו פה בכנסת, רצו לכל פינה שהיא.

נחמן שי: פריפריה – אני אומר את זה לאוזניה של הממשלה, שאף אחד מנציגיה לא נוכח פה – הם בטח רצים – – –

ראובן ריבלין: לא, שר התקשורת עומד מולך.

נחמן שי: השר עומד שם, בסדר.

משה כחלון: נחמן, אתה רוצה שאני אתקרב?

ראובן ריבלין: נאמן הבית לעולם לא – – –

נחמן שי: בסדר, השר כחלון.

נחמן שי: הוא מאזין לי.

נחמן שי: הפריפריה – השר כחלון, אתה יודע את זה יותר טוב מרבים פה בבית – זה לא ססמה.

נחמן שי: זאת מהות.

נחמן שי: אלו אנשים שגרים מחוץ למרכז, ויש להם חיים משלהם, עולם משלהם.

נחמן שי: האם הם לא ראויים שלעולם הזה תהיה גם השתקפות בתקשורת?

נחמן שי: האם הם לא ראויים שגם להם יהיה איזה כלי להביא לידי ביטוי את דעותיהם ואת עמדותיהם?

נחמן שי: אני קורא כבר עכשיו לממשלה הזאת, אני מקווה – לממשלה שתחליף אותה, למצוא מקור מימון מעבר לחצי שנה, ומעבר לסכום המקוצץ שנמצא, כי הסכום הזה יותר קטן ממה שעמד לרשותם כבר לפני כן.

נחמן שי: אבל אם אני מכיר את דרך החשיבה, בעוד חצי שנה ניפגש פה ושוב נדון בכך.

נחמן שי: ויש עוד שחקנים, חברי חברי הכנסת, במגרש הזה.

נחמן שי: גם עליהם יש לתת את הדעת.

נחמן שי: גם ערוץ-2 נקלע לקשיים.

נחמן שי: הזכייניות שלו ראויות להתייחסות מצד הממשלה.

נחמן שי: אם הממשלה רוצה – והיא צריכה לעשות – היא צריכה להסתכל על מפת התקשורת הכוללת ולא רק לכבות שרפות שהיא עצמה אחראית להצתתן.

נחמן שי: וגם היוצרים בישראל, גורם מאוד חשוב – מאות אנשים, אתה מכיר אותם בוודאי, אדוני היושב-ראש – מאות אנשים, מאות משפחות אשר מוצאות את פרנסתן בערוץ-2 ובערוץ-10 ובהפקות שלו, מחכות לדעת מה יקרה פה, מפני שאם ההפקות האלה תסתיימנה – כפי שכבר מאיימים עלינו – מקור פרנסתן ייפול.

נחמן שי: אני אומר פה עכשיו לממשלה הזאת, דקה אחרי שיאושרו החוקים האלה – –

ראובן ריבלין: לסיום, אתה אומר.

נחמן שי: לסיום, אני אומר.

נחמן שי: – – הסירו את ידיכם מן התקשורת בישראל.

נחמן שי: תנו לה את התנאים הראויים.

נחמן שי: אל תתערבו.

נחמן שי: אל תפריעו.

נחמן שי: ואת היתר יעשו האנשים המוכשרים האלה.

נחמן שי: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת נחמן שי, שבאמת פעל רבות בכנסת השמונה-עשרה בנושא התקשורת.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת יובל צלנר – אינו נוכח; אורי אריאל – אינו נוכח.

ראובן ריבלין: אורי אורבך – בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: אתה רואה שאני חזיתי את הנולד.

מיכאל בן-ארי: חזרנו לתקופת הנבואה.

ראובן ריבלין: זה לא נבואה, זה ראייה.

מיכאל בן-ארי: החוזה מלובלין.

אורי אורבך: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הערה שלא קשורה, אבל היא משעשעת אותי תמיד – –

ראובן ריבלין: סליחה שנייה, אחרי אורי אורבך – אכרם חסון.

אורי אורבך: – – שלעתים קרובות אנשים בתקשורת העמדה האישית שלהם, הפוליטית, הלגיטימית, אומרת שסילואן והמקומות הללו הם לא ירושלים.

אורי אורבך: אבל כשמבקשים מהם לעלות לירושלים, הם מסכימים שנווה-אילן זה ירושלים.

ראובן ריבלין: אם עתידה ירושלים להגיע עד דמשק, ודאי שנווה-אילן בדרך.

אורי אורבך: לשיטתי, ודאי שנווה-אילן הוא לב לבה של – זה האגן הקדוש, כמעט הייתי אומר.

אורי אורבך: האגן הקדוש של התקשורת.

ראובן ריבלין: השאלה היא אם גבעתיים – – –

אורי אורבך: אבל סילואן – זה מאוד רחוק.

אורי אורבך: אבל זאת הערה צדדית.

אורי אורבך: המחזה הזה, שכל חצי שנה וכל כמה חודשים עולים כאן בשיירות לירושלים – לירושלים עצמה, לכנסת – בעלי התקשורת, טייקוני התקשורת, עיתונאי התקשורת ומנכ"לי התקשורת לבקש על נפשם עוד חצי שנת חיים, זה מחזה לא נוח ולא נאה ולא נעים.

אורי אורבך: אני תומך ברגולציה ולא מתפעל משיטת הרשיונות, ואני חושב שלציבור יש מה להגיד, אבל זה כלי שעליו אמר הנשיא הראשון המנוח חיים ויצמן, בהקשר אחר, שזה כמו נגר – צריך להחזיק במסור הזה חזק אבל חלש.

אורי אורבך: הפיקוח על התקשורת צריך להיות מאוד בשוליים, שלא יהיו חריגות קיצוניות.

אורי אורבך: אבל אנחנו לא מבקרי תקשורת.

אורי אורבך: מי שרוצה להיות עיתונאי, שיהיה עיתונאי, או שהוא היה כבר עיתונאי.

אורי אורבך: אנשים פה עולים ואומרים: התוכנית הזאת טובה, התוכנית הזאת לא טובה.

אורי אורבך: יש יותר מדי ביקורת, פחות מדי ביקורת.

אורי אורבך: רבותי חברי הכנסת, אמרתי ואני חוזר ואומר: מוטב לחיות במדינה שבה התקשורת מפילה את הממשלה מאשר במדינה שבה הממשלה מפילה את התקשורת.

אורי אורבך: זה לב לבה של הדמוקרטיה, ההכרה הזאת.

אורי אורבך: וזה דורש מאתנו איפוק.

אורי אורבך: לספוג ביקורת, וזה לא ימצא חן בעינינו.

אורי אורבך: זכותנו לעמוד על כך שייאמרו עלינו דברים נכונים, אבל זה נכון לא רק לגבי השלטון, זה נכון לגבי כל אזרח.

אורי אורבך: והפיתוי הגדול הזה שלנו, הפוליטיקאים, הוא כל הזמן להתחכך ולריב עם התקשורת, ולהראות להם.

אורי אורבך: ותעלו, ותעמדו בזיכיון, וברשיון.

אורי אורבך: זה לא מביא אותנו לשום מקום, חוץ מלתחושה שאין פה מספיק חופש.

אורי אורבך: עכשיו, אני חולק מאוד על מה שאמר שר האוצר, שיש פה תקשורת חופשית ואין שום בעיה, כי תראו כמה ביקורת יש.

אורי אורבך: ודאי שיש המון ביקורת בתקשורת.

אורי אורבך: מזל, וטוב שכך.

אורי אורבך: אבל זה לא המבחן.

אורי אורבך: רבותי חברי הכנסת, המבחן הוא במידה רבה גם במה שלא מתפרסם.

אורי אורבך: בשיקולים, הלא-ענייניים לפעמים, של תקשורת, של עיתונות חופשית, שאומרת:

אורי אורבך: בואו לא נסתבך עם הממשלה כי בעוד שבועיים אנחנו עולים לוועדת הכלכלה לבקש על נפשנו, או: לא כדאי לריב עם השר הזה או עם ראש הממשלה הזה, כי הוא יכול להתנכל לנו.

אורי אורבך: כל מה שלא מתפרסם משיקולים לא עיתונאיים הוא פגיעה בדמוקרטיה ובתקשורת החופשית, והמבחן הוא לא מה מתפרסם – שגם זה חשוב בפני עצמו – ולכן אין לנו להתנאות כל כך בחופש הגדול.

אורי אורבך: חופש זה חופש, ולא חופש על-תנאי.

אורי אורבך: זה מה שאני אומר לגבי אחריותה של המדינה, באמצעות הממשלה, לתקשורת חופשית.

אורי אורבך: האיפוק.

אורי אורבך: אבל יש גם בהחלט מלה לתקשורת.

אורי אורבך: תקשורת חופשית זו תקשורת שהיא חופשית לבקר את הממשלה, והיא חופשית גם לתמוך בממשלה.

אורי אורבך: כל עיתונאי ודעתו, אפילו לכל עיתון מותר שיהיה קו.

אורי אורבך: אבל תמיכה – או התנגדות לממשלה – צריכה לבוא מתוך החופש של התקשורת, ולא מתוך האינטרס הכלכלי, לא מתוך האינטרס העסקי, לא בגלל תחרות עם כלי תקשורת אחר.

אורי אורבך: כי ברגע שאתה מפרסם דברים עוינים לממשלה או לשר פלוני, או שתומכים בו, לא כי זאת העמדה האמיתית, המצפונית, הערכית של העיתונאי, של העורך של העיתון, אלא משום שכך ייטב לעיתון, אלא משום שכך אני אנצח בתחרות, זאת לא תקשורת חופשית.

אורי אורבך: וכשהתקשורת לא משתמשת בחופש הגדול המוטל, המונח בידיה באופן חופשי, זה אסון לדמוקרטיה כמעט כמו כשהממשלה לא מעריכה את החופש.

אורי אורבך: משום שאנשים מאמינים לעיתון לעתים קרובות, אולי בצדק, מאמינים לעיתון הרבה יותר משהם מאמינים לממשלה.

אורי אורבך: זו העבודה של העיתון, להביא לנו מידע.

אורי אורבך: זה מקור המידע העיקרי שלנו, לעתים קרובות היחידי.

אורי אורבך: ואם אנחנו רואים יום אחרי יום בעיתונים ובכלי תקשורת שלא האמת היא נר לרגלי העיתון, אלא אינטרס אחר, שיקול עסקי, שיקול זר, אנשים מאבדים אמון בתקשורת.

אורי אורבך: וכשהם מאבדים אמון בתקשורת הם מאמינים לאנשים בממשלה שאומרים שזאת לא תקשורת חופשית אלא אינטרסנטית.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת אורי אורבך.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אכרם חסון.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת אייכלר.

ראובן ריבלין: צריך להפנות את תשומת לבו.

ראובן ריבלין: מכובדי.

אכרם חסון: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, אני גם מברך את יושב-ראש מועצת המנהלים של ערוץ-10 ואת כל האורחים.

אכרם חסון: אין ספק שהדיון בדקה התשעים בנושא ערוץ-10 הוא לא מכובד והוא לא אחראי מצד הממשלה, שמנסה לכופף כל אחד שלא הולך בדרכה.

אכרם חסון: ראינו ראש ממשלה שרצה שאובמה ילך על ארבע, רצה שאבו מאזן ילך על ארבע, והוא רוצה גם שערוץ-10 ילכו על ארבע, ואז הוא יפתור להם את הבעיות.

אכרם חסון: ואני מבטיח לכם, בסופו של דבר מי שילך על ארבע הוא ביבי נתניהו, כי ככה לא מתעסקים, וככה לא עובדים במשטר דמוקרטי.

אכרם חסון: זה לא מתאים למדינתנו הדמוקרטית, לא מתאים למשטר בישראל ולא מתאים לפוליטיקה שמתיימרת להיות ישרה והגונה.

אכרם חסון: ערוץ-10 ביקש לפני כמעט שנה – איפה היתה הממשלה?

אכרם חסון: מה בסך הכול ביקש ערוץ-10?

אכרם חסון: ביקש הלוואה עם ערבות מדינה.

אכרם חסון: שכחתם שאותה ממשלה נתנה מאות מיליוני שקלים מקרן ההשקעות לכל מיני מפעלים שלא עמדו בהתחייבויות, לא החזירו כסף, והיום הרבה חברות במדינת ישראל חייבות מעל מיליארד שקל רק למרכז ההשקעות, ולא ראינו במשך ארבע שנים שום דיון בכנסת על הדבר הזה.

אכרם חסון: זה לא מעניין, כי שם לא מדברים על ראש הממשלה, לא מבקרים את הממשלה, אבל בערוץ-10 הם צריכים להתכופף, צריכים להתיישר, כי אם הם לא עם ראש הממשלה הם נגד ראש הממשלה.

אכרם חסון: אין ספק שההתנהגות הזאת מתאימה למשטרים אפלים, מתאימה לדיקטטורים, למדינות חשוכות ולמדינות העולם השלישי.

אכרם חסון: זה לא מתאים למדינת ישראל.

אכרם חסון: אני גם מתפלא, איך יכול להיות, במקום לתת למנכ"ל ערוץ-10 שיתעסק עם תוכניות לרווחת האזרחים בישראל, למען קידום התקשורת, למען קידום ההבנה והדמוקרטיה, הוא צריך במשך כמעט שנה להתעסק – האם לפטר את העובדים?

אכרם חסון: האם להחזיר את העובדים?

אכרם חסון: הוא חי בעלמא, בצורה מאוד לא אחראית ולא עניינית.

אכרם חסון: אני רוצה להזכיר לך, אדוני היושב-ראש, אותו שר אוצר שמינה ועדה רק בספטמבר, כי לא היה לו זמן, אולי גם קיבל הוראות מראש הממשלה לא למנות ועדה לפני חצי שנה או לפני שנה – לפני חודש ימים ביקש מאתנו שאנחנו נאשר לטייקונים לקבל 117 מיליארד שקל, והמדינה תקבל מסים רק 6%, 3 מיליארד שקל, כי אולי הטייקונים הם אנשי שלומם של אנשי הממשלה הזאת, של ראש הממשלה, והם מיהרו – בתוך שבועיים הביאו אותנו פעמיים לוועדה.

אכרם חסון: אבל ערוץ-10, שמשרת את אוכלוסיית מדינת ישראל, הוא על הבנקט, הוא לא מעניין את אף אחד, ולכן לא ממהרים; מנסים להביא אותו בדקה התשעים, ואחר כך יגידו לו: יצאנו ידי חובה, או אנחנו עשינו לך טובה, בדקה התשעים, ואתה תתיישר לפי קו הממשלה וקו ראש הממשלה.

אכרם חסון: אין ספק שזה מבייש כל חבר כנסת, ואני רואה שחלק מחברי הכנסת שמבקרים את ערוץ-10 מדברים בשני קולות; בחוץ אומרים משהו, בפנים מתחנפים.

אכרם חסון: זו לא אחריות ציבורית, לא של חברי הכנסת, לא של הממשלה הזאת, ובאמת, היום הגעתי למסקנה הסופית למה עם ישראל לא מכבד את חברי הכנסת ומדבר עלינו כל כך בצורה קשה.

אכרם חסון: שמעתי בקשב רב את ידידי השר כחלון, ואני מאמין לכל מלה שאמר כאן, ואני מכיר את היושב-ראש, שהיה פעם שר התקשורת.

אכרם חסון: בתקופה שלכם ובאחריות שלכם לא היינו מגיעים למצב מביש ולא אחראי כמו המצב הזה.

אכרם חסון: לא יעלה על הדעת שהמדינה הזאת תתנהג בצורה לא אחראית.

אכרם חסון: הפרקליטות היא כבר לא פרקליטות, היא בידיים של חלק מהאנשים.

אכרם חסון: אנשים לא מכבדים את שלטון החוק, כי רואים מה שנעשה יום-יום – בצורה לא אחראית אנחנו רומסים את החוק, רומסים את הדמוקרטיה ורומסים כל תפקיד שלשמו באנו, כדי להנחיל ערכים וכבוד לעם ישראל, ומה שקורה זה ההיפך.

אכרם חסון: אין ספק שיש לי ביקורת על התקשורת; לא על ערוץ-10, על כל התקשורת.

אכרם חסון: אני, אם הייתי הולך לפי מצפוני הפוליטי, הייתי הולך נגד כל התקשורת.

אכרם חסון: אני רואה מפלגה שהיא הכי גדולה בארץ, רמטכ"ל ושר ביטחון – לא מראיינים אותו כמו שמראיינים את אנשי התקשורת שהולכים לפוליטיקה היום.

אכרם חסון: לא שמעתי באף מדינה בעולם שהתקשורת קובעת לעם ישראל במי לבחור.

אכרם חסון: זה גם לא תקין וזה לא חוקי.

אכרם חסון: אבל אני חושב, הגיע הזמן שיהיו חוקים כאן, שאנחנו נוציא את הפוליטיקה מתוך התקשורת, ואנחנו לא נשפיע עליה.

אכרם חסון: לכן אנחנו רואים את שני הצדדים, ושני הצדדים לא יפים ולא מכובדים לעם ישראל.

אכרם חסון: מצד שני, אם אני אדבר כדרוזי, כאדם שבא ממגזר שאכפת לו, אני לא רואה שום תוכניות על המגזר הדרוזי.

אכרם חסון: אנחנו כמעט לא קיימים.

אכרם חסון: ברגע שאנחנו פונים לתקשורת, אומרים: זה לא מעניין.

אכרם חסון: צריך להיות דם או משהו מיוחד כדי שיסקרו את העדה הדרוזית וידברו על הבעיות שלה.

אכרם חסון: בעיות החיילים המשוחררים לא מעניינות אף אחד.

אכרם חסון: בעיות הרשויות המקומיות לא מעניינות אף אחד.

אכרם חסון: זה שאנחנו משרתים באחוז הכי גדול זה באמת מובן מאליו, וזה לא מעניין אף אחד.

אכרם חסון: ולכן גם יש לי ביקורת על התקשורת, שהפכה להיות לא דמוקרטית.

אכרם חסון: אבל היא הפכה להיות לא דמוקרטית בגלל ההתערבות הגסה של חלק מהפוליטיקאים שקובעים היום לתקשורת מה להגיד ואיך להגיד, ואם לא יתיישרו אז הם יתחשבנו אתם ויעשו להם את הבעיות שהממשלה הזאת רוצה.

ראובן ריבלין: לסיום, בבקשה.

אכרם חסון: אני מסיים.

אכרם חסון: אדוני ראש הממשלה, אני אומר לך, קדימה תומכת בערוץ-10, אנחנו גם תומכים בחדשות האזוריות.

אכרם חסון: אדוני היושב-ראש, בושה לממשלה שהולכת נגד הדבר הזה.

אכרם חסון: אני חושב שצריך לאשר את זה לשנה שלמה.

אכרם חסון: אנחנו מדברים על 180-170 עובדים בבאר-שבע בדרום, בקריית-שמונה בצפון – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת, שרק לא תהיה שום אי-הבנה.

ראובן ריבלין: הבקשה היא של הממשלה, שאתה מתכוון לתמוך בה.

ראובן ריבלין: זאת אומרת, אתה אומר לממשלה – – –

אכרם חסון: אני רוצה לתמוך בה לשנה שלמה.

ראובן ריבלין: לא, כי כשאתה אומר לממשלה "בושה", יכולים לחשוב שזה בושה שהם הגישו את החוק.

אכרם חסון: לא, בושה שמביאים רק לחצי שנה ועושים להם טובה.

אכרם חסון: מדובר ב-180 עובדים מהפריפריה.

אכרם חסון: אנשים מקריית-שמונה, אנשים מבאר-שבע, אנשים מחיפה, ששייכים למגזר הערבי, המגזר הדרוזי והמגזר היהודי.

אכרם חסון: ולכן מה הטובה שעושים לנו, שאנחנו נשמע – אני במקום הממשלה הזאת הייתי מגדיל את היקף השידורים, שישמעו את זה 200 מיליון ערבים במזרח התיכון, שיבינו מה אנחנו עושים, שילמדו מאתנו קצת.

אכרם חסון: ולכן תמוה בעיני שלא מקדמים גם את השידורים בשפה הערבית כדי שאנחנו באמת נמשיך להיות מדינה נאורה ומתקדמת.

אכרם חסון: תודה רבה.

ראובן ריבלין: פעם החדשות בערוץ הראשון בערבית – היו רואים זאת כמעט 100 מיליון איש, בכל המזרח התיכון, אדוני שר התקשורת.

אכרם חסון: דרך אגב, בלבנון, שהיא מדינת העולם השלישי, יש יותר ערוצי תקשורת מבישראל.

ראובן ריבלין: בוודאי, מה זה, היה הערוץ הראשון בישראל, ערוץ שהוא אמין מבחינה עובדתית על כל תושבי האזור.

גאלב מג'אדלה: אדוני אומר "היה".

גאלב מג'אדלה: הוא צודק, היה.

גאלב מג'אדלה: היום לא.

ראובן ריבלין: אתה צודק, חבר הכנסת מג'אדלה והשר מג'אדלה.

ראובן ריבלין: אתה צודק.

ראובן ריבלין: אני רק הייתי פה כל הזמן, ואמרתי: מדוע הוציאו מהערוץ הראשון והעבירו את זה לערוץ שהוא בכבלים?

גאלב מג'אדלה: עכשיו זה ערוץ ממשלתי.

ראובן ריבלין: גם השר כחלון שאל את זה כשהוא היה יושב-ראש ועדת הכלכלה.

גאלב מג'אדלה: עכשיו זה ערוץ ממשלתי.

אכרם חסון: חבל שכחלון לא ראש ממשלה, כל הבעיות היו נפתרות מזמן.

גאלב מג'אדלה: פעם הבאה, פעם הבאה.

ראובן ריבלין: אני מבקש להימנע מתגובה על עניין זה.

גאלב מג'אדלה: אדוני היושב-ראש, עכשיו זה ערוץ-מטעם, ממשלתי, מגמתי.

גאלב מג'אדלה: אם לא ישמעו אותו לא ייגעו בו.

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת עתניאל שנלר – בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: מכובדי חבר הכנסת מיכאל בן-ארי לאחריו, ואם לא יהיה נוכח – חבר הכנסת אחמד טיבי יחליף אותו.

ראובן ריבלין: ואם שניהם לא יהיו, אז נינו אבסדזה.

ראובן ריבלין: ואם היא לא תהיה, אז דבאח יהיה הנואם הבא.

ראובן ריבלין: בבקשה.

עתניאל שנלר: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, תקשורת ודמוקרטיה, פוליטיקאי ואיש תקשורת, דומים מאוד.

עתניאל שנלר: עוצמה של כוח כמעט בלתי מוגבל.

עתניאל שנלר: עוצמה של כוח המופקד בידי התקשורת ובידינו הפוליטיקאים, והשאלה שאני רוצה להציב בדברים שלי: האם אנחנו עושים שימוש מושכל בעוצמה העצומה שאנחנו מקבלים לידינו?

עתניאל שנלר: לפעמים אתה מרגיש איזה מגמה של פופוליזם אישי שגובר על האינטרס הציבורי.

עתניאל שנלר: לפעמים זה רווח בעבודה שלנו כאן, בעבודת המחוקקים, ולפעמים זה הופך לתכלית העבודה העיתונאית.

עתניאל שנלר: תפקידנו כפוליטיקאים בכנסת, חברי חברי הכנסת, בין השאר גם לבקר את הממשלה.

עתניאל שנלר: אולי יותר מהאופוזיציה, זה תפקיד חשוב, אבל גם לסייע לה.

עתניאל שנלר: מצד שני, בין שאנחנו בממשלה ובין שאנחנו באופוזיציה – להגיב לתחושות הציבור מחד גיסא, אבל להוביל את הציבור מאידך גיסא.

עתניאל שנלר: גם הביקורת וגם ההובלה, גם התמיכה – הכול מכלול אחד, שזה התפקיד שלנו ככנסת מול החברה, וזה התפקיד של התקשורת מול החברה, לא פחות מזה.

עתניאל שנלר: גם לחקור, גם לבקר, גם להביא לתודעת הציבור, גם להציג את המציאות, והכול לדבר אחד – לחזק את החברה שלנו במדינת ישראל.

עתניאל שנלר: ולצערי, במהלך שבע שנות הכהונה שהיתה לי הזכות הגדולה לשרת בהן בכנסת, והיא כנראה – לא כנראה – היא לא תמשיך בכנסת הבאה, ראיתי לא מעט תופעות של העדפה של התהילה והפופוליזם לרגע על פני הצורך הלאומי.

עתניאל שנלר: ראיתי לפעמים אופוזיציה שכל כולה זה "דובי לא-לא".

עתניאל שנלר: הכול לא טוב, בלי לראות מה מסייע לחברה כחברה, בלי יכולת לעשות הפרדה בין הצורך הפוליטי לצורך הלאומי.

עתניאל שנלר: כך גם בתקשורת.

עתניאל שנלר: לפעמים אתה רואה שהרצון של איש התקשורת הוא למכור תקשורת, גם אם זה גובר על התפקיד שלה, תפקיד של חיזוק החברה.

עתניאל שנלר: לפעמים זה גובל בהפקרות, גם כאן וגם בתקשורת.

עתניאל שנלר: לכן לא צריכים להלין, אף אחד, שמעמדה של הכנסת לא בעלייה גדולה ודרמטית, אם אנחנו שמים את ההעדפה האישית-הפופוליסטית מעל האינטרס הלאומי של חיזוק החברה הדמוקרטית במדינת ישראל.

עתניאל שנלר: ואל לאנשי התקשורת להלין מדוע הציבור לא, הייתי אומר, נותן את אמונו המלא באמינות המסר התקשורתי, המייצר את הסיפור ולא מסקר את הסיפור.

עתניאל שנלר: אני לא רוצה לדבר על כולם תמיד.

עתניאל שנלר: אני רוצה לדבר על התופעה כתופעה.

עתניאל שנלר: ולכן ראוי כי כל איש תקשורת, ויש כאן באולם עכשיו אנשי תקשורת, בין שהוא כתב בין שהוא עורך, יבחנו, בהכנת כל אייטם, אם הם מחזקים את המשימה של חיזוק המדינה, הדמוקרטיה והחברה הישראלית – להגביר את אמון הציבור, להוסיף לחוסן הלאומי – או שמא מכירת המידע והרייטינג והבעלים והפרסומת, או הרצון להכניס השקפה פוליטית או גישה אישית משיקול כזה או אחר, גוברים על חשבון האינטרס הלאומי.

עתניאל שנלר: אותו דבר אנחנו, חברי הכנסת.

עתניאל שנלר: אני לא יודע, אני ניסיתי מדי יום כשהגעתי הביתה לבחון – ואני לא צדיק כזה גדול, ועשיתי את זה במהלך כל שבע שנות כהונתי בשליחות הזאת כאן – האם בפעילות שניסיתי לעשות חיזקתי, חיזקנו את המדינה, או שאנו מחלישים אותה; האם פועלים לטובת הצורך הציבורי, האינטרס הציבורי, או שמא פועלים לצורך היוקרה האישית; ובצורה היותר-בוטה – האם הפעילות שלנו היא למען הפריימריס או למען הילדים והנכדים?

עתניאל שנלר: ואנחנו נכשלים הרבה מאוד פעמים, הרבה מדי פעמים, שאנחנו לא רואים את הנכדים ורואים את הפריימריס.

עתניאל שנלר: אני הולך לסיים את התפקיד שלי כאן, ואני רוצה לומר ולקוות שהשיח והמעשה, גם בכנסת וגם בתקשורת, יהיו הרבה יותר ערכיים ויהיו הרבה פחות שקר וחנופה; הרבה יותר אמין – בלי כעס, גאווה, הלבנת פנים – יותר אנושי, יותר יהודי.

עתניאל שנלר: ואני תובע את זה גם מהתקשורת, ככל שאני יכול לתבוע משהו ממישהו.

עתניאל שנלר: אני חושב שהמטרה שלנו לחזק את העם, את רוחו ואת חוסנו גוברת על כל מטרה בעולם, וכל דבר צריך וחובה להקריב למען חוסנה של המדינה הזאת והחברה הזאת, גם אם אתה משלם באופן אישי.

עתניאל שנלר: כן, יש 7 מיליון אגואים, אבל יש מדינה אחת, יש עם אחד, יש חברה אחת, ועליה אי-אפשר לוותר.

עתניאל שנלר: ואסיים בתובנה, אולי החשובה ביותר בכל שבע שנותי כאן:

עתניאל שנלר: החיבור והגישור בין כלל מרכיבי הפאזל הלאומי זה החוסן והעוצמה של מדינת ישראל.

עתניאל שנלר: והתפקיד שלנו, כנבחרי ציבור והתקשורת כאחד, זה לשמור כל הזמן שלכל אחד מחלקי הפאזל יש מקום, אבל אנחנו צריכים לשים את המסגרת ואסור לפרוץ אותה.

עתניאל שנלר: נדמה לי שהסכמה לאומית זה החוסן הלאומי.

עתניאל שנלר: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת עתניאל שנלר.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מיכאל בן-ארי, ולאחריו – אחמד טיבי.

ראובן ריבלין: ואנחנו מתחילים להתכנס לקראת סיום הדיון בקריאה הראשונה.

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, תקשורת היא כלי ביטוי והיא כלי ביטוי חשוב.

מיכאל בן-ארי: כשרצו לסגור, או חשבו שעיתון "מעריב" הולך להיסגר, כתבתי בסטטוס אצלי, ברשת התקשורת החדשה שיש לברך עליה – אני במיוחד מברך עליה – כתבתי שאני נגד.

מיכאל בן-ארי: אני נגד סגירת "מעריב".

מיכאל בן-ארי: ואז הרבה חברים שלי כתבו:

מיכאל בן-ארי: אבל הם ככה והם ככה והם ככה.

מיכאל בן-ארי: אמרתי: בכל זאת, ככל שיש פחות תקשורת אז יש יותר מונופול ויש פחות פתיחות ויש פחות אפשרות לדעות שונות ויש פחות תחרות ויש פחות איכות, בסופו של דבר.

נינו אבסדזה: גם על עיתון "הארץ" היית כותב אותו דבר בסטטוס?

מיכאל בן-ארי: לא, עיתון "הארץ" זה עיתון של האויב.

מיכאל בן-ארי: זה כבר משהו אחר לחלוטין.

נינו אבסדזה: בבקשה.

מיכאל בן-ארי: זה כבר עיתון של האויב, "אל-ארד".

מיכאל בן-ארי: זה כבר – אני חושב שאין הרבה שחולקים כאן לגבי העיתון הזה, שמייצג את האויב בצורה כל כך מוצלחת.

ראובן ריבלין: בלי להסכים אתך, אבל הדבר הראשון זה דע את האויב.

מיכאל בן-ארי: כן.

מיכאל בן-ארי: אז בשביל זה, לצערי הרב, כל בוקר כשאני מתעורר ואני יורד לתפילה אני רואה את הניילון שעוטף את הדבר הזה שזרוק לי לפתח ביתי.

מיכאל בן-ארי: מדי פעם אני גם פותח את זה.

מיכאל בן-ארי: אני חייב לומר שהסודוקו שלהם מוצלח.

גאלב מג'אדלה: מקלקל לך את המצב-רוח.

מיכאל בן-ארי: מקלקל לי את המצב-רוח?

מיכאל בן-ארי: לא, קשה לקלקל לי את המצב-רוח.

מיכאל בן-ארי: האמת היא שאני מחייך כל פעם שאני קורא שם את אלה שאומרים: המתנחלים ככה והמתנחלים ככה והמתנחלים ככה.

מיכאל בן-ארי: אני מבין את ההישגים שלנו.

מיכאל בן-ארי: אם אני רוצה לקרוא על ההישגים אז אני מתבונן בכמה מהכתבות שיש שם.

מיכאל בן-ארי: ובכל זאת, רבותי – – –

גאלב מג'אדלה: – – – לך מנוי – – –

קריאה: הוא מנוי, אל תדאג.

מיכאל בן-ארי: גאלב.

מיכאל בן-ארי: אני רוצה לדבר.

מיכאל בן-ארי: קודם כול יש פה גם עניין נוסף.

מיכאל בן-ארי: יש פה, גם לגבי ערוץ-10, גם לגבי ערוץ-2, יש פה מקום עבודה, משלח-יד בעצם, לאנשים רבים, ואנחנו רוצים לשמור על מקומות העבודה של כמה שיותר אנשים.

מיכאל בן-ארי: אבל כאן יש לומר – אני שמעתי פה פעמים רבות את יושבת-ראש מפלגת העבודה מדברת על פערים בשכר; אחד המקומות שיש בו פערי שכר עצומים, והיא יכולה להעיד על זה, בזמן שהיא שידרה בערוץ-2 מה היה גובה שכרה – פער השכר בין המפיקה או בין המפיק לבין השדרן הוא בדרך כלל בסדר-גודל של 1 ל-10 אם לא 1 ל-30, במקרים כאלה ואחרים.

מיכאל בן-ארי: יכול להיות איזה משהו כמו לונדון וקירשנבאום, מסכנים, אנחנו צריכים לשים להם קופת צדקה אצלנו בבית, כי הם הורידו את שכרם מ-100 וכמה ל-100,000 שקל בחודש.

מיכאל בן-ארי: פשוט אומללות שאין כדוגמתה.

מיכאל בן-ארי: גם שם צריכים לחשוב על המושג שנקרא צניעות.

מיכאל בן-ארי: גם 30,000 שקל בחודש, תאמינו לי, הם לא יזדקקו לפת לחם אם הם ירוויחו שם.

מיכאל בן-ארי: אני מדבר על השדרנים הבכירים.

מיכאל בן-ארי: אבל אני רוצה, בהזדמנות שיש לי של שתי דקות, לספר אפיזודה על מה שנקרא תקשורת חופשית ותקשורת שוויונית.

מיכאל בן-ארי: השבוע הופתעתי, הופתעתי.

מיכאל בן-ארי: ביום שלישי הוזמנתי לאולפן של ערוץ הכנסת, שהוא בן בנו או אחיינו או דודו של ערוץ-2.

מיכאל בן-ארי: הוזמנתי לערוץ הכנסת, אבל אני רגיל שלערוץ הכנסת, לאולפן, אני מוזמן פעם בחצי שנה כדי לעשות לי טובה, וגם אז כמה מראיינים נגדי.

מיכאל בן-ארי: אבל אמרתי: אבל זה לא יכול להיות, כי הייתי בדצמבר בשנה שעברה, הייתי באפריל עוד פעם אחת ולפני חודש הם גם הזמינו אותי, אז משהו פה בטח השתבש שהם הזמינו אותי בתוך חודש פעם נוספת לאולפן.

מיכאל בן-ארי: הייתי בטוח.

מיכאל בן-ארי: מייד העליתי סטטוס: הפתעה, מעלים אותי פעם שנייה בתוך חודש בערוץ הכנסת, ערוץ של חברי הכנסת.

מיכאל בן-ארי: אז נכנסתי לאולפן הכנסת.

מיכאל בן-ארי: מולי בחור ממפלגת העבודה שדרש את פסילת מפלגת עוצמה לישראל שרצה לכנסת; לגיטימי לחלוטין.

מיכאל בן-ארי: טען את טיעוניו, ואני יכול להגיד בפה מלא – אפשר גם לראות את זה – קילל את קללותיו: גזעני, פאשיסט, כהניסט.

מיכאל בן-ארי: שאלתי אותו אם הוא סיים, אולי יש עוד איזה כמה קללות שיש לו בארסנל, שימצה את הקללות, או איך היו עושים אצלנו בגדוד?

מיכאל בן-ארי: אם מישהו היה מדבר לא יפה בקשר אז היו אומרים לו: נקטעת, אמור שנית.

מיכאל בן-ארי: מכל מקום, אחרי שהוא גומר לקלל באריכות מרובה, אני חשבתי שגברת מראיינת, אורית נשיאל, תפנה אלי כדי שאני אגיב על דבריו באופן ענייני.

מיכאל בן-ארי: אבל לא: מה יהיה מחר בוועדה?

מיכאל בן-ארי: אני הדובר של הוועדה?

מיכאל בן-ארי: אני הכתב שמסדר את סדרי הוועדה?

מיכאל בן-ארי: אני הותקפתי, אני מבקש עכשיו להגיב.

מיכאל בן-ארי: אתם חושבים שנתנו לי להגיב?

מיכאל בן-ארי: נתנו לי להגיד שני משפטים והוציאו אותי החוצה.

מיכאל בן-ארי: כדי לאזן את התמונה הכניסו את חבר הכנסת סעיד נפאע, שגם הוא דרש את פסילתי.

מיכאל בן-ארי: חייבים איזון הרי, חייבים איזון.

מיכאל בן-ארי: אבל זה קול קורא באפלה.

מיכאל בן-ארי: היושב-ראש עדי.

מיכאל בן-ארי: אני דרשתי לראות איזה סוג של שקיפות.

מיכאל בן-ארי: ביקשתי, אם אני מוזמן פעם בחצי שנה, תראו לי בבקשה כמה פעמים מוזמנים פה חברי כנסת מהמעוז של האויב.

מיכאל בן-ארי: כמה פעמים גלאון, גילאון ונחמן שי וכמה פעמים אני?

מיכאל בן-ארי: תיתנו שקיפות, אין לי טענות.

מיכאל בן-ארי: אני מוכן להיות אחד ל-15.

מיכאל בן-ארי: אבל בשום אופן לא היו מוכנים להראות את הנתונים האלה: אנחנו לא צריכים, אנחנו לא צריכים.

מיכאל בן-ארי: אז אני מבקש מהתקשורת – אני, אחד הדברים – – –

ראובן ריבלין: לסיום.

מיכאל בן-ארי: לסיום.

מיכאל בן-ארי: ב"עמוד ענן" הייתי כל הזמן בדרום, כל הזמן, כל הזמן.

מיכאל בן-ארי: אני לא אכנס כרגע לעניין הזה.

מיכאל בן-ארי: אבל מדי פעם יצא לי לראות כל מיני ערוצי תקשורת.

מיכאל בן-ארי: אני פותח, אני רואה טיבי; פותח פה, אני רואה לשם האיזון את זועבי.

מיכאל בן-ארי: אחר כך גלאון ואחר כך גילאון.

מיכאל בן-ארי: מה קורה פה?

מיכאל בן-ארי: מה קורה פה, רבותי?

מיכאל בן-ארי: אין לעם ישראל מי שייצג אותו?

מיכאל בן-ארי: רבותי, האמת שאני מבקש מהתקשורת – אני בעד תקשורת חופשית ודמוקרטית, אבל לא יכול להיות שבמשך ארבע שנים אני חבר כנסת ופעם אחת לא הוזמנתי לאולפן אירוח בערוץ-10.

מיכאל בן-ארי: מה, לי אין מה לומר?

מיכאל בן-ארי: אני לא חבר כנסת נבחר?

מיכאל בן-ארי: אני לא אחד מתוך 120?

מיכאל בן-ארי: אבל מה לעשות שהתקשורת עוד לא למדה להיות מספיק חופשית ודמוקרטית כפי שהיא צריכה להיות?

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לך.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אחמד טיבי.

ראובן ריבלין: אחריו – חברת הכנסת נינו אבסדזה, אחריה – נסים זאב, דבאח, אקוניס ופלסנר, ובזאת אנחנו מסיימים.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, התקשורת שמאלנית.

אחמד טיבי: זאת הססמה הנדושה שאני שומע כבר 20 שנה.

אחמד טיבי: אני מסתכל על הכתבים בכנסת ואני רואה כמעט רוב ימני של הכתבים בכנסת מאמצעי התקשורת.

אחמד טיבי: אני מסתכל על הכתבים לענייני המזרח התיכון ולענייני ערבים – ימנים מובהקים, עד כדי שנאה לערבים בחלק מהערוצים.

אחמד טיבי: אלה שאמורים לגלות יותר הבנה לתהליכים המתרחשים בחברה הערבית-פלסטינית הם האנטי-פלסטינים ביותר.

אחמד טיבי: אתה רואה איך הם חופרים כדי להביא דברים שליליים דווקא, שמקבעים סטריאוטיפים ודעות קדומות על ערבים, במקום לנסות לאזן.

אחמד טיבי: לאזן אמרנו?

אחמד טיבי: המלה הקדושה – איזון.

אחמד טיבי: איזה איזון?

אחמד טיבי: אני כאן כדי לומר שכל ניסיון של שלטון לסתום את הפה לערוץ, לאמצעי תקשורת, למדיה, הוא ניסיון טוטליטרי, אנטי-דמוקרטי.

אחמד טיבי: אבל אני פונה לערוץ-10.

אחמד טיבי: על מה אתם מלינים?

אחמד טיבי: הם לפחות לא נוהגים, ראש הממשלה, כפי שנוהגים במדינות טוטליטריות באזור: סוגרים את הערוץ מייד, עורפים את ראשם.

אחמד טיבי: אצלכם לפחות מקיזים את הדם שלכם בהדרגה, באופן אטי.

אחמד טיבי: זאת לא גישה אנושית?

אחמד טיבי: זאת לא גישה דמוקרטית?

מיכאל בן-ארי: לך לדמשק, שם יש גישה אנושית.

ראובן ריבלין: לא לקרוא קריאות ביניים בעמידה ובהליכה.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

אחמד טיבי: אמרתי לך פעם "כֻּלְ הַוַוא" ואתה הבנת את זה, אז "כֻּלְ הַוַוא" עוד פעם.

אחמד טיבי: לכן אני שואל: על מה אתם מלינים?

אחמד טיבי: זה עד כדי כך – זה פינוק.

אחמד טיבי: אבל האמת היא שהשלטון לא אוהב תחקירים, לא אוהב עיתונות נושכת, חוקרת.

אחמד טיבי: מטבע הדברים, כאשר ראש הממשלה מרגיש שהוא כול-יכול, שהשליט הוא כול-יכול, הוא לא אוהב ביקורת.

אחמד טיבי: לכן, טבעי הוא שלשליט יהיה עיתון משלו, ערוץ משלו.

אחמד טיבי: אבל איך מדינה יכולה להתנהל עם ערוץ וחצי ועיתון וחצי?

אחמד טיבי: לא ממש דמוקרטי.

אחמד טיבי: עכשיו, אחרי שאני אומר את הדברים האלה, אני רוצה למתוח ביקורת על ערוץ-10, כי אם אני אמשיך להלל את ערוץ-10 זה יפגע בהם.

מיכאל בן-ארי: ערוץ הבית.

אחמד טיבי: יכול להיות שאנשים שעמדו כאן

אחמד טיבי: לפני ואמרו למה לא מזמינים אותם לא יודעים מה זה שיקולים מסחריים, שיקולי רייטינג.

אחמד טיבי: יש אנשים שמבריחים צופים.

אחמד טיבי: יש אנשים שגם אם הם ערבים וקוראים להם אחמד דווקא משפרים את הרייטינג.

אחמד טיבי: אז לא הכול קשור בהשקפה פוליטית.

אחמד טיבי: אני שמעתי את התשדירים של ערוץ-10 כשהתחילו, וגם לאחרונה.

איתן כבל: מה זה אומר – – –

אחמד טיבי: ישראלים 10, עיירות פיתוח 10, מתנחלים 10 אפילו אמרו, אבל לא ראיתי שערבים 10.

נסים זאב: מה אתה צועק?

אחמד טיבי: לא ראיתי שערבים 10.

אחמד טיבי: ראיתם שערבים 10?

אחמד טיבי: למרות שיש 20% ערבים במדינת ישראל, ואני חושב שהם 10, בערוץ-10 לא חשבו שהם 10.

אחמד טיבי: למרות זאת, למרות זאת, למרות שבתקשורת הישראלית, בכל הערוצים, אפילו בסקרים מתייחסים על הערבים כאל מפלגות ערביות – כולם אותו דבר, אחמד, מוחמד, מחמוד – ערבים.

איתן כבל: מבלבלים אותנו.

אחמד טיבי: לא, יש כאלה שמרגישים שככל שאנחנו נכנסים למרחב שלכם, זה קצת פוגע ביציבות, בשקט, באספרסו הקצר שאתם שותים כל הזמן.

אחמד טיבי: לכן אני תוהה, אדוני היושב-ראש: מתי הערבים בטייבה, באום-אל-פחם ובנצרת יהיו 10?

אחמד טיבי: לא רק בערוץ-10 אלא גם בערוץ-1, גם בערוץ-2?

אחמד טיבי: מתי היו תוכניות על המצוקה של התשתיות ביישובים הערביים?

אחמד טיבי: על הפעילות שלי למשל בנושא כביש הגישה לאזור התעשייה בטייבה, שאתה באופן אישי טיפלת בו, אדוני היושב-ראש?

אחמד טיבי: מתי מדווחים על הערבים או על נבחרי הציבור הערבים?

אחמד טיבי: כאשר הם נמצאים בניו-יורק, ברמאללה, בעזה, שזה 20% מהפעילות של כולנו, אגב, אבל יש לזה יותר סקס-אפיל תקשורתי.

אחמד טיבי: על תכנון ובנייה במג'ד-אל-כרום, על זה שלפעמים אין שטח לבתי-קברות אפילו בחלק מהיישובים, לא מדווחים, כי עזוב אותך, זה לא מעניין את הציבור.

אחמד טיבי: אני חושב שכחלק מהציבור המצוקות שלנו אמורות לעניין את כלל הציבור.

אחמד טיבי: בערוץ-10 – ועכשיו עסקינן בערוץ-10 – יש תוכניות שהן מקור גאווה לא לתקשורת הישראלית אלא לתקשורת ברמה הבין-לאומית.

אחמד טיבי: מה הייתם עושים, אדוני היושב-ראש – יש אנשים שהם כבר אדיקטים ל"לונדון וקירשנבאום".

אחמד טיבי: אתה רואה שלפעמים, אחרי החצי השני של התוכנית, על ספרים, ויכוח מעמיק עם מומחים, עם אינטלקטואלים – תענוג לשמוע גם כשאתה לא מסכים, כשחושפים אותך לסוג אחר של תקשורת ושל מדיה.

אחמד טיבי: וחבל – לא להגיד חבל; אסור שהכנסת תיתן יד לרודנות של השלטון כלפי התקשורת.

אחמד טיבי: נכון, זאת ישראל היום, אבל לא הכול חייב להיות "ישראל היום", הבנת את זה, דני אילון?

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת אבסדזה, ואחריה – נסים זאב, חבר הכנסת אחמד דבאח – – –

דניאל אילון: לא הבנתי.

אחמד טיבי: אני אעלה עוד הפעם.

נינו אבסדזה: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי חברי הכנסת, אדוני השר, נורא חבל לי שחבר הכנסת בן-ארי יצא.

נינו אבסדזה: אני צריכה לספר לו בפעם הבאה שלאויב צריך להסתכל בעיניים, ולפחות להכיר אותו – –

איתן כבל: לא לכולם חבל שהוא יצא.

נינו אבסדזה: – – ואני קוראת את עיתון "הארץ", אז מבחינתו אני בדיוק אותו אויב.

נינו אבסדזה: אני בכלל לא רוצה שעיתון אחד במדינת ישראל ייסגר, אז מבחינתו אני כנראה בדיוק אותו אויב.

נינו אבסדזה: וגם – ליד החדשות הרעות האלה יש לי חדשות טובות בשבילו.

נינו אבסדזה: שמעתי שמחפשים ראש דסק חדשות או עורך תוכן בעיתון אחד, שעד היום הזה קיים, קוראים לזה עיתון "פראבדה", והוא נמצא ברוסיה, ויכול מאוד להיות שמחפשים שם גם עורך ראשי, שזה יכול להיות חופשי ראש הממשלה שלנו.

נינו אבסדזה: אם כל כך אכפת להם, והם באמת כל כך מפחדים מהתקשורת, שישבו, שיהיו היצרנים של אותו תוכן בעיתון אחד מסוים, כשהדבר היחידי שיכול להתאים להם זה באמת עיתון "פראבדה", ולא במודל הנוכחי, אלא במודל שאנחנו כולנו כל כך אוהבים לקלל.

נינו אבסדזה: לאף מודל אחר זה לא מתאים.

נינו אבסדזה: דיבר חבר הכנסת גאלב מג'אדלה על קג"ב.

נינו אבסדזה: חדשות עוד יותר גרועות: אין קג"ב, אין נקוו"ד, יש היום מודל הרבה יותר גרוע במדינת ישראל.

נינו אבסדזה: זה המודל של "ישראל היום", תרתי משמע.

נינו אבסדזה: זה המודל של התקשורת שמנסים להשתיק בדרכים שבאמת בתקופה של העיתון "פראבדה", חבר הכנסת אקוניס, היו רק מקנאים בשיטות שלכם.

נינו אבסדזה: אפשר היה רק לקנא.

נינו אבסדזה: אפילו שם עשו את זה באופן הרבה יותר אלגנטי.

נינו אבסדזה: תסתכלו במה הכנסת הזאת התעסקה במהלך ארבע שנים – – –

ראובן ריבלין: השר לעתיד אמנון כהן, אני מבקש מאדוני לא לדבר עם היציע.

ראובן ריבלין: זה אסור.

אמנון כהן: – – –

נינו אבסדזה: אדוני היושב-ראש, אני חייבת לומר לך – – –

איתן כבל: – – –

אחמד טיבי: הוא אומר לך – – – השר לעתיד.

אחמד טיבי: לא עלינו.

איתן כבל: הוא לא ענה לו על הרישא.

ראובן ריבלין: בבקשה, גברתי.

נינו אבסדזה: תראו במה הכנסת הזאת עסקה בשנים האחרונות: חוקקו חוקי ועדות חקירה פרלמנטריות בזמן שיש – במדינת ישראל כל ילד שלישי מתחת לקו העוני.

נינו אבסדזה: זה לא בושה?

נינו אבסדזה: חוקקו חוקי חרם בזמן שחצי מיליון איש יוצאים לרחובות לחפש לא צדק חברתי אמורפי, שלא קיים, אלא דברים שבלעדיהם אי-אפשר לחיות, דברים אלמנטריים.

נינו אבסדזה: בזה אנחנו עסקנו.

נינו אבסדזה: בזמן שחיפשנו – או עסקנו במינוי ועדת השופטים, שזה להרים יד, באמת, על הדמוקרטיה הישראלית כבר ממדרגה ראשונה – מה כבר אפשר לעשות יותר גרוע מזה?

נינו אבסדזה: ותיכף אני אגיד מה זה יכול להיות – זה רק להרים יד על התקשורת – עשינו את זה בזמן שכל ילד שני במשפחות הנזקקות בגיל 11-10 אמור כבר לעבוד.

נינו אבסדזה: תראו למה אנחנו הגענו ובמה אנחנו התעסקנו עד היום הזה.

נינו אבסדזה: ומה קורה ברגע האחרון?

נינו אבסדזה: בדקה ה-99 ראש הממשלה מגיע לעשות רושם שהוא אביר על סוס לבן והוא הולך להציל את התקשורת.

נינו אבסדזה: בולשיט.

נינו אבסדזה: היה פה כל השנים האלה ג'יהאד טוטליטרי נגד התקשורת החופשית במדינה דמוקרטית.

נינו אבסדזה: זה מה שאתם עשיתם.

נינו אבסדזה: ונורא צר לי, חבר הכנסת אקוניס, שאין פה הרבה חברים שלך כדי שישמעו.

אופיר אקוניס: גם את תשמעי.

אופיר אקוניס: אין בעיה.

נינו אבסדזה: כי מה, כי כואב לכם לשמוע את זה?

נינו אבסדזה: ג'יהאד טוטליטרי, זה מה שאתם עשיתם.

נינו אבסדזה: ותקשורת חופשית – –

אופיר אקוניס: תמתיני חמש דקות ותשמעי.

אופיר אקוניס: תמתיני חמש דקות.

נינו אבסדזה: – – חבר הכנסת אקוניס, תקשורת חופשית מתה חצי דקה לפני הדמוקרטיה.

אופיר אקוניס: אתם מדברים דברי הבל.

אופיר אקוניס: הבל.

ראובן ריבלין: אתה עולה לדבר.

נינו אבסדזה: מי שמתה אחרי התקשורת זה הדמוקרטיה.

נינו אבסדזה: אם מזה אתם לא מפחדים, ממה אתם כן?

אופיר אקוניס: תיכף תשמעי.

ראובן ריבלין: עוד מעט יענה לך – – –

נינו אבסדזה: אני לא שכחתי, בתור עיתונאית, נאום של ראש הממשלה שאמר על עיתונאים: "הם מפחדים".

נינו אבסדזה: לא הם מפחדים, הוא מפחד.

נינו אבסדזה: ואתם חיכיתם לזמן שאפשר לעשות את הג'יהאד הזה, ומצאתם כנסת שהיתה הכי מתאימה, עם כל החוקים הבולשביקיים שלה, וניסיתם לעשות בהחלט מלחמת עולם שלישית על התקשורת הישראלית – –

אופיר אקוניס: תרעננו את – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אקוניס, תן לה לסיים.

ראובן ריבלין: אני לא יכול למשוך את הישיבה הזאת אחרי 1 בינואר.

נינו אבסדזה: – – וזה הכול במקום – ואני כבר מסיימת, אדוני היושב-ראש – לעסוק בבעיות האמיתיות: צדק חברתי, העוני, הילדים שאין להם מה לאכול ועוד צריכים לפרנס את ההורים שלהם.

נינו אבסדזה: היה פה לפני כמה דקות השר ארדן; לא היה יותר פשוט, קל והרבה יותר פרגמטי, למשל, בארבע השנים האלה, במקום להתעסק עם מה שהתעסקתם, לעצור דבר אלמנטרי – סחר בבעלי-חיים, למשל?

נינו אבסדזה: שאנחנו ניראה כמו מדינה דמוקרטית?

ראובן ריבלין: נא לסיים.

נינו אבסדזה: אני הייתי באותן מחאות ליד הבית של השר ארדן לפני כמה ימים.

ראובן ריבלין: נא לסיים.

נינו אבסדזה: לא היה – פעם אחת ולתמיד להפסיק את הדבר הנורא הזה?

נינו אבסדזה: אבל לא, הייתם צריכים רק דבר אחד – רק ג'יהאד אמיתי נגד המקור האחרון של הדמוקרטיה הישראלית.

אופיר אקוניס: אתם תחנכו אותנו?

ראובן ריבלין: תודה רבה.

נינו אבסדזה: זה מה שעשיתם, ולא התקשורת אלא הציבור הישראלי אמור לפחד מכם בגלל זה.

ראובן ריבלין: היא כבר סיימה.

ראובן ריבלין: היא סיימה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נסים זאב – בבקשה, יקירי.

ראובן ריבלין: אני מתנצל על כך שאתה לא האחרון.

נסים זאב: אני סולח לך על זה הפעם.

ראובן ריבלין: חמש דקות, נסים.

ראובן ריבלין: ביקשת שלוש, יש לך חמש, אבל לא יותר.

נסים זאב: כן.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, אני מקווה שיהיה לי מה לדבר בחמש דקות בכלל.

ראובן ריבלין: נו, איך שאתה רוצה.

ראובן ריבלין: אתה לא חייב חמש דקות.

נסים זאב: זה נאום מדי ארוך.

נסים זאב: בשביל תקשורת זה הרבה.

ראובן ריבלין: כן.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אין ספק שיש צורך בחופש תקשורת, חופש ביטוי, עוד תחנות שיוכלו להעביר ביקורת על הממשלה, אבל אני לא מבין את הטענות פה, בלשון המעטה, וגם את עזות המצח.

נסים זאב: אתה יודע, אדוני היושב-ראש, אני כמעט לא ישנתי הלילה.

נסים זאב: אמרו לי שיש דיון דחוף בערוץ-10 בכנסת ישראל, וחייבים להתייצב.

נסים זאב: אני על הבוקר קמתי, אמרתי – אני חייב לבוא לכנסת.

נסים זאב: כינוס מיוחד בפגרה, ערב בחירות, ועוד יש טענות ומענות על הג'יה

נסים זאב: אד של ראש הממשלה – לא שאני מגן עליו, יש לי עליו הרבה ביקורת – ולדבר על רודנות, וכל אחד יש לו סגנון הדיבור שלו, והביטויים הקשים.

נסים זאב: גם לי יש ביקורת.

נסים זאב: יש לי ביקורת גם על ערוץ-10, ברמה העקרונית, על התכנים, ושצריכים פה לשנות.

נסים זאב: אני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש, שמעתי שלושה עקרונות מהשר שאמר – כבוד השר, אני מצטט אותך, ותאמר אם אני טועה.

משה כחלון: אתה לא טועה, אני כבר אומר לך.

נסים זאב: כן?

נסים זאב: אז עדיף שאני לא אומר, אם ככה.

ראובן ריבלין: אם אתה לא תאמר מה שהוא אמר, אז הוא טעה.

משה כחלון: צטט, צטט – – –

נסים זאב: אני אצטט.

נסים זאב: הוא אמר שלושה דרישות או בקשות – – –

ראובן ריבלין: שלוש דרישות.

נסים זאב: לא, אני מדבר על שלושה בקשות – –

ראובן ריבלין: שלוש.

נסים זאב: שלוש בקשות ודרישות.

נסים זאב: סליחה.

אחמד טיבי: אומנם אתה סופר, אבל זה שלוש.

נסים זאב: – – לבטל את המועצות, להקים מועצה אחת משותפת, כדי אולי לחסוך בכך – – –

ראובן ריבלין: – – – שידור, שלא – – –

נסים זאב: כן.

נסים זאב: שמירה על כיבוד, פיתוח, יצירתיות הוגנת, שמירה על קטינים.

נסים זאב: ואני אומר לך, אדוני השר, שמירה על ערכים.

נסים זאב: לא יכול להיות שהתחרות תהיה בצורה כל כך בוטה, זולה – – –

משה כחלון: הוגנות, זה מרכז את הכול.

נסים זאב: נכון.

נסים זאב: ואני אומר לכם שהפער בין רמת החדשות והתקשורת – באמת, כולנו רוצים לשמוע חדשות – ובין הבידור שיש שם, שקוראים לזה גם יצירתיות, ואמנות – – –

קריאה: יצירה, יצירה.

נסים זאב: יצירה, יצירה אמנותית.

נסים זאב: הכול נהיה אמנות.

ראובן ריבלין: יש גם יצירות שהן משפטיות.

נסים זאב: כן, והכול ברמה של יצירה.

אחמד טיבי: לדעתך צריך שיהיו קרייניות חדשות, או אסור שיהיו קרייניות?

נסים זאב: אז אני אומר לך, תשמע רגע אחד – לא שמעתי את השאלה, שאלה מאוד חשובה.

אחמד טיבי: קרייניות – –

נסים זאב: כלניות?

אחמד טיבי: – – כדאי?

נסים זאב: כן.

נסים זאב: כלניות בקו"ף או בכ"ף?

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: הוא יודע – – –

נסים זאב: אה, קרייניות, חשבתי "כלניות", על פרחים.

נסים זאב: חשבתי שאתה מדבר על פרחים, סליחה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זאב הנכבד, אתה אמרת ששלוש דקות זה הרבה זמן, אבל תדע שכבר עברו – – –

נסים זאב: רגע, אז אני רק רוצה – אני מסיים כמעט.

ראובן ריבלין: לא לא, יש לך עוד שתי דקות שלמות.

נסים זאב: אה, יש לי עוד שתי דקות.

משה כחלון: איך – – – חכם נסים?

נסים זאב: אז הוויכוח, אדוני היושב-ראש, הוא לא רק על הנושא העסקי.

נסים זאב: הוויכוח צריך להיות על התכנים.

נסים זאב: אני שמח שהממשלה באה לקראת ערוץ-10, אבל צריכים גם לספק תוכניות איכותיות, ולא לרדת לדרגה הכי נמוכה ולהתחרות עם ערוץ-2.

נסים זאב: אני אומר לכם, רבותי, על זה אני אומר: אל נא אחי תרעו.

נסים זאב: לא יכול להיות שאתם לא תהיו גם כן ערוץ – –

רחל אדטו: איזה תוכנית אתה לא אוהב – – –

נסים זאב: – – שמשדר גם חינוך, גם תרבות יהודית, ולהיות גורם הרבה יותר חיובי וחינוכי, ברמה איכותית, והתוכניות של ההישרדות ושל גיא פינס כל ערב – אני לא יודע מה יש שם בתוכנית הנלוזה הזו – – –

נינו אבסדזה: היתה שם בחורה מהמגזר החרדי – – –

קריאות: – – –

נסים זאב: תאמין לי, אני רואה אותך, אני כבר לא צריך לראות אותם, אחמד טיבי.

אחמד טיבי: למה אתה עוקב אחרי התוכניות – – –

נסים זאב: אני לא רואה אותם, אני רואה אותך, זה מספיק – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טיבי.

נסים זאב: – – אתה חלק מהתוכנית.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טיבי.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת אבסדזה.

ראובן ריבלין: הוא שמע אותך ולא קרא קריאות ביניים.

אחמד טיבי: מה היה – – –

נינו אבסדזה: – – – מה היה אצל גיא פינס – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טיבי, זה לא דיון ביניכם.

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: חברי הכנסת.

ראובן ריבלין: אדוני, יש לך עוד דקה שלמה, אני מאריך לך.

ראובן ריבלין: לא להפריע לו.

נסים זאב: אני רק לא מבין איך אפשר לחשוב שאפשר לחבר את כל המועצות האלה.

נסים זאב: תארו לכם שאני רוצה לחבר את מועצת הלול עם איזה מועצה אחרת – –

ראובן ריבלין: לא לא לא, זה לא מועצת – – –

נסים זאב: – – איך אפשר לחבר את המועצות האלה?

נסים זאב: יותר קל – אני אומר לך, אדוני היושב-ראש – לחבר את ישראל ביתנו עם הליכוד ולקרוא לזה ישראל ביתנו, ואנחנו יודעים, כשנולד התינוק – – –

ראובן ריבלין: הליכוד ביתנו, קוראים לזה.

נסים זאב: ישראל ביתנו.

ראובן ריבלין: ישראל ביתנו והליכוד זה הליכוד ביתנו.

נסים זאב: ליכוד ביתנו, אז הליכוד וביתנו.

נסים זאב: אז אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, כשנולד תינוק – – –

ראובן ריבלין: אל תשאל אותי איך – – –

נסים זאב: כשנולד התינוק אומרים: וייקרא שמו בישראל – – –

ראובן ריבלין: ביתנו.

נסים זאב: ביתנו.

נסים זאב: ליכוד ביתנו או ישראל ביתנו, זה לא משנה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

נסים זאב: היתה התלבטות בעניין הזה.

ראובן ריבלין: לסיום.

נסים זאב: עכשיו – – –

ראובן ריבלין: לא עכשיו.

ראובן ריבלין: לסיום.

נסים זאב: לא, אני מסיים.

נסים זאב: אני אומר שאנחנו נתמוך בערוץ-10, כי זו בקשת הממשלה, אבל אני מבקש מכם בכל לשון של בקשה: תשנו את התכנים, תנו יותר תכנים מוסריים, ייחודיים, יהודיים, חינוכיים, כדי שזה יהיה גם משמע לכלל עם ישראל ולא רק לאותה קבוצה שאולי משתייכת לבידור, שהוא בעיני קצת זול ולא רציני.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת נסים זאב.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת אחמד דבאח, ואם פלסנר לא יהיה אז אחרון הדוברים – אקוניס.

אחמד טיבי: – – –

ראובן ריבלין: אני מוכרח לומר לך, חבר הכנסת נסים זאב, בתור אדם שלא רואה טלוויזיה, זאת אומרת אתה – אתה רואה הרבה יותר ממני.

ראובן ריבלין: אני שמעתי כמה תוכניות שאני לא הספקתי לראות אותן.

נסים זאב: אני שאלתי על זה רק לפני חצי שעה – – –

ראובן ריבלין: אה, הבנתי.

רחל אדטו: למה, איזה תוכנית אתה לא אוהב – – –

ראובן ריבלין: בבקשה, חברי.

אחמד דבאח: אדוני היושב-ראש, ידידי השר, חברי חברי הכנסת, אורחים נכבדים מהערוצים, דבר ראשון, אדוני השר, אני תומך בהצעת החוק, ואני לא רוצה לתקוף את הממשלה; יש הרבה חברי כנסת היום, חברים, שתקפו את הממשלה.

אחמד דבאח: אבל יש לי כמה הערות לערוצי התקשורת, אני מקווה שישמעו אותן, והמטרה היא לא ביקורת.

אחמד דבאח: המטרה והכוונה הן לשפר את המצב, ואני רוצה להתייחס לפריפריה ולמגזר הלא-יהודי.

אחמד דבאח: המגזר הלא-יהודי משלם מסים כמו כל אזרחי המדינה, ומשלם אגרות טלוויזיה, אבל לפי דעתי היחס מבחינת ערוצי התקשורת הוא מאוד שונה, ואחר כך אני אתן דוגמאות.

אחמד דבאח: למה זה שונה?

אחמד דבאח: שונה בקשר ליחס, ולפי דעתי, הערוצים לוקחים את הדברים השליליים ומתעלמים מהדברים החיוביים.

אחמד דבאח: ולדוגמה, לפני קצת יותר משנה קרה מקרה באיזה כפר ערבי.

אחמד דבאח: כמעט בחצות היו צעירים מאחינו היהודים בכפר, היה סכסוך בין צעירים, מישהו זרק אבן קטנה ונפצעה איזה בחורה.

אחמד דבאח: למחרת בבוקר אני שומע בתקשורת, בחדשות בבוקר, מדברים שזה על רקע לאומני – בלי לדעת מה הסיבות ומה גרם לכך, המטרה, שבחורה מהמגזר היהודי והחברים שלה היו במגזר הערבי והותקפו על רקע לאומני.

אחמד דבאח: התקשרתי לתקשורת וביקשתי לשנות את הגרסה, ולא קיבלתי שום מענה ולא ראיתי שום מענה.

אחמד דבאח: ומה הכוונה שלי?

אחמד דבאח: הכוונה שלי מבחינה זו היא שפרסום דבר כזה, למה זה גורם.

אחמד דבאח: גורם לכך שחלק גדול מתושבי ישראל יתחילו לפחד או מפחדים להיכנס לכפרים ולמגזר הערבי.

אחמד דבאח: הם חושבים – והרבה תושבים מהמגזר הערבי והיהודי – יש חלק גדול מהערבים שמסתכל על היהודים כאויב, והמצב ההפוך – יש גם כאלה מהמגזר היהודי שמסתכלים על ערבים כאויב, אף שלפי דעתי האמת היא אחרת.

אחמד דבאח: אם נסתכל על היחס בין הציבור הערבי והציבור היהודי נראה שיש שיתוף פעולה ויש בהרבה מקומות כבוד הדדי בין שני העמים.

אחמד דבאח: יש אנשים שמאוד מאמינים בדו-קיום ומאמינים שאין דרך אלא לחיות ביחד.

אחמד דבאח: ואם נסת

אחמד דבאח: כל איך התנהגו ממשלות ישראל בקשר למגזר והאפליה והאי-שוויון, לפי דעתי, התפקיד של התקשורת הוא לעמוד על הדברים האלה ולעזור לנו, לעזור לתושבי המדינה ולחזק את האנשים שמאמינים בדו-קיום ומאמינים שאפשר לחיות ביחד בשלווה ובשוויון.

אחמד דבאח: ואני אתן דוגמה אחרת.

אחמד דבאח: אני התחלתי את החיים שלי כמחנך וכאיש עסקים מוצלח והייתי ראש עיר מאוחדת משנת 2003 עד שנת 2008, אדוני השר – עיר מאוחדת: דיר-אל-אסד, בענה ומג'ד-אל-כרום, איחוד מוצלח.

אחמד דבאח: בשנת 2008 הכנסת, שאישרה את האיחוד, ביום האזכרה של המנוח רבין, זיכרונו לברכה, ראש הממשלה, החליטה לפרק את האיחוד, כשההחלטה הזו היתה החלטה פוליטית וגרמה לסבל של התושבים.

אחמד דבאח: החלטתי לרוץ לכנסת, ואני נמצא בכנסת והייתי בלי מפקד.

אחמד דבאח: אחר כך – – –

ראובן ריבלין: לא לא, אנחנו, אין לנו זמן עכשיו לדון בכל התולדות.

אחמד דבאח: לא, ברשותך – –

ראובן ריבלין: נא לסיים.

אחמד דבאח: – – אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: כן.

אחמד דבאח: אחרי שסיימתי את תפקידי כראש עיר יש ציבור שרצה לשלוח אותי לכנסת, ואני נכנסתי בקדנציה הזו ללא מפקד.

אחמד דבאח: בפריימריס האחרונים – בלי לדעת מאיפה אני באתי, בלי לדעת מי אני – כל אלה מהתקשורת שדיברו עלי אמרו "קבלן קולות".

אחמד דבאח: אני רציתי להגיד לתקשורת, ועל מנת לתקן – אני לא קבלן קולות.

אחמד דבאח: אני מחנך ואיש עסקים וראש עיר מוצלח, ותרמתי הרבה.

אחמד דבאח: כל החיים שלי תרמתי לציבור – – –

ראובן ריבלין: תודה.

אחמד דבאח: ולפי דעתי, אני מברך ואברך על ההחלטה שערוץ-10 יישאר.

אחמד דבאח: אומנם זה מאוחר, יש לנו עוד עשרה ימים עד שייסגר, אבל אני מקווה שניקח את ההחלטה הנכונה – –

ראובן ריבלין: תודה רבה.

אחמד דבאח: – – וערוץ-10 יישאר.

אחמד דבאח: תודה, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת דבאח.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אקוניס, אחרון הדוברים.

ראובן ריבלין: כבוד השר, שר התקשורת, אם ירצה, יוכל להתייחס לדברי המתווכחים.

ראובן ריבלין: ירצה שנצביע, אנחנו נצביע.

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: הוא אחרון.

ראובן ריבלין: אחרון הדוברים.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, שר התקשורת, חברי הכנסת, חברות הכנסת, האורחים מערוץ-10, העובדים וההנהלה, אני שמעתי – הקשבתי לחלקו הגדול של הדיון הזה – חלקו מעניין, אדוני היושב-ראש, חלקו פחות מעניין – אבל כיוון שרוב הדוברים, לא כולם, היו מהאופוזיציה, אני מוכרח לשאול את חברי לספסלי האופוזיציה: חברת הכנסת אבסדזה, כמה שקרים, כמה דברי איוולת, כמה רוע – רוע – כמה אמירות פופוליסטיות, חלולות, אפשר לדחוס לתוך הבמה הזאת כדי לשמש את קמפיין הבחירות הכושל של מפלגות האופוזיציה?

אופיר אקוניס: כמה?

רחל אדטו: אותו הדבר כמו מפלגות הקואליציה.

רחל אדטו: אותו הדבר בדיוק.

יואל חסון: לכם אין קמפיין.

יואל חסון: אין לכם קמפיין בכלל, חבר הכנסת אקוניס.

אופיר אקוניס: ואוצר המלים – אני לא הפרעתי – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חסון – לחבר הכנסת חסון לא הפרעת, כי לא היית, אבל אני לא אתן לאף אחד להפריע לך.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, ואוצר המלים – – –

רחל אדטו: – – –

אופיר אקוניס: – – – ואוצר המלים, גם בדיון הזה, משקף אוצר מלים של ארבע שנים בכנסת הזאת.

אופיר אקוניס: משקף.

אופיר אקוניס: אני – דגימות, כמובן, כמה דגימות.

נינו אבסדזה: שאלת אותי.

אופיר אקוניס: לא שאלתי אותך.

נינו אבסדזה: – – – חמש דקות לא מספיק כדי לענות – כמה שקרים – –

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: תודה.

אופיר אקוניס: כמה דגימות.

נינו אבסדזה: – – אתם דיברתם במהלך ארבע שנים.

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: תודה.

אופיר אקוניס: כמה דגימות, דגימות קטנות, אדוני היושב-ראש, מאוצר המלים הדל של חברי האופוזיציה, שחזרו עליו ארבע שנים: סתימת פיות, עולם שלישי – כתבתי מה שאתם אמרתם – משטרים חשוכים, השתלטות על התקשורת, שלטון טוטליטרי.

אופיר אקוניס: והפעם, אני מוכרח להודות, תודה לכם, ויתרתם על הפאשיזם.

אופיר אקוניס: תודה רבה.

אופיר אקוניס: אדוני – – –

נינו אבסדזה: הזכרתי בולשביקים, זה לא פחות טוב.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: אני הקשבתי לך, שמעתי את סיפורייך על "פראבדה", שמעתי.

ראובן ריבלין: למה לך להתייחס?

אופיר אקוניס: אומרים שהממשלה – אדוני, אומרים שהממשלה הזאת סותמת פיות.

אופיר אקוניס: עכשיו יושב פה שר התקשורת, ובוא נבחן יחד אתו, כי הוא הוביל את מדיניות התקשורת בהצלחה אדירה בארבע השנים האחרונות, מה עשינו.

אופיר אקוניס: לא מה דיברנו, לא מה קשקשנו, לא איזה ססמאות פופוליסטיות של קמפיינרים כושלים.

אופיר אקוניס: שני חוקים דרמטיים עברו בכנסת הזאת, אדוני היושב-ראש, בהובלת שר התקשורת, בעיקר במחצית הראשונה של הקדנציה.

אופיר אקוניס: אני שימשתי אז יושב-ראש ועדת הכלכלה, המשיכו בזה גם אחרי, כאשר חברי שאמה-הכהן החליף אותי בתפקיד.

אופיר אקוניס: הדבר הראשון שעשינו הוא הארכת – תקשיבו טוב, יושבים פה גם עובדים של ערוץ-10, שעובדים בערוץ-10, חברים וחברות, בזכות החקיקה שעשינו כאן, אתה זוכר, שר התקשורת, את הישיבות – – –

יואל חסון: מה אתה רוצה, שיגידו לך תודה?

יואל חסון: מה, אתה עושה טובה למישהו?

אופיר אקוניס: אנחנו – לא, אני רק פשוט אומר לכם – – –

רחל אדטו: אבל זה נאום בחירות.

ראובן ריבלין: לא יהיו לך יותר מארבע דקות אם תענה להם, אני אומר לך.

אופיר אקוניס: אני רק אומר לכם מה מדברים ומה עושים.

אופיר אקוניס: נכנס חבר הכנסת נחמן שי – –

יואל חסון: זה ה-state of mind שלך – –

אופיר אקוניס: – – הוא ישב אתי – – –

יואל חסון: – – שאתה עושה טובה.

אופיר אקוניס: הוא ישב אתי, הוא ישב אתי אחרון – אתה לא היית שם – עד 23:00, שבוע לפני שערוץ-10 בסיבוב הקודם עמד להיסגר, עד שסיימנו – לבד – את החוק בקריאה שנייה ובקריאה שלישית; על מה אתה מדבר?

יואל חסון: באמת תודה רבה.

אופיר אקוניס: עשינו – ערוץ-10, ברוך השם, חי ופועל עד היום הזה, והיום רק חוק הגולן משתווה לו, אדוני היושב-ראש, בשלוש קריאות, ביום אחד, תעבור החקיקה הנוגעת לערוץ-10.

אופיר אקוניס: אם זו סתימת פיות אני אינני יודע מהי סתימת פיות.

אופיר אקוניס: החוק שני, שהוא לא פחות חשוב – לא פחות חשוב – –

רחל אדטו: – – –

אופיר אקוניס: – – שר התקשורת עשה יחד אתי, עם חברי, עם הקואליציה הזאת, שר האוצר, גם – בוודאי – משרד האוצר תמך בדבר הזה, לא פחות חשוב, מעבר משיטה שפשטה את הרגל, וזה, אני מבין, גם למה הזכייניות מצטרפות אלינו, שיטת הזיכיונות, שהיא טובה, אדוני, לשנות ה-90 המוקדמות.

אופיר אקוניס: אגב, גם את סתימת הפיות הזאת עשתה ממשלת הליכוד בשנות ה-90 המוקדמות: היא פתחה את השוק לתחרות, פרצה את המונופול של הערוץ הראשון.

אופיר אקוניס: אתם עשיתם את זה, נכון?

אופיר אקוניס: השמאל עשה את זה.

אופיר אקוניס: אם זה היה תלוי בכם רשות השידור היתה עדיין מחלקה במשרד ראש הממשלה.

אופיר אקוניס: זה ככה, ככה אתם.

נינו אבסדזה: ארבע שנים היו תלויים בכם ולא עשיתם שום דבר.

אופיר אקוניס: ככה אתם.

אופיר אקוניס: אדוני, והחוק הזה של המעבר מזיכיונות לרשיונות הוא אחד מהחוקים פותחי הפיות הדרמטיים ביותר שנעשו לא בכנסת השמונה-עשרה, בארבע או בחמש הכנסות האחרונות.

אופיר אקוניס: מובן שנואשם, כמובן, בסתימת פיות, אבל בדיבור אתם טובים, בביצוע פחות.

אופיר אקוניס: ואני אומר לך כאן:

אופיר אקוניס: אנחנו נעשה היום את החוק של ערוץ-10, נאריך את הזיכיון.

אופיר אקוניס: הממשלה הזאת תעשה את זה כפי שהממשלה הזאת עשתה את זה לפני שנתיים.

אופיר אקוניס: השבוע לפני שנתיים, אדוני השר, פה, באולם הזה, ובאולם של ועדת הכלכלה – לא משום שאנחנו רוצים – – –

רחל אדטו: – – –

אופיר אקוניס: את תקשיבי, תקשיבי.

אופיר אקוניס: – – – לא משום שאנחנו רוצים רק את ערוץ-10; אם זה היה תלוי בממשלה שלנו, שמובילה תנועה לאומית ליברלית, היו עוד עשרה ערוצים.

יואל חסון: איפה הליברליות?

יואל חסון: איפה הליברליות?

אופיר אקוניס: עשרה ערוצים.

אופיר אקוניס: תשמע טוב, עשרה ערוצים עוד היו פה.

יואל חסון: איזה ליברליות?

אופיר אקוניס: ואני רוצה לפנות עכשיו, אדוני, בזמן שנותר לי, בקצרה, לחברי בערוץ-10.

ראובן ריבלין: מאוד בקצרה.

אופיר אקוניס: בקצרה.

אופיר אקוניס: בעזרת השם אנחנו נשלים היום את החקיקה בעניינכם, ואני אומר לכם בחברות – אני מכיר חלק מכם, כאשר אתם מדי פעם מזמינים אותי, לא יותר מדי, חלילה, אבל מדי פעם – –

ראובן ריבלין: אנחנו – –

אופיר אקוניס: – – אני אומר לכם, חברים – – –

יואל חסון: זה היה איום או רמז?

ראובן ריבלין: – – רבותי, אנחנו בכנסת, לא בכותל עכשיו.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: כל מי שיש לו בעיות שילך – – –

אופיר אקוניס: – – אני אומר לכם בחברות, בידידות, באמת, לא יפה, לא ראוי, לא מוסרי, שבזמן שממשלה יושבת ומחוקקת את חוק ערוץ-10 הציבור בבית מקבל או השבתות מסך עם שקופיות: אנחנו לא כאן כי הממשלה נגדנו; או מקבל סטריפים: הממשלה נגדנו ואנחנו שובתים, עוד עשרה ימים, עוד 12, עוד תשעה ימים לסגירת הערוץ.

אופיר אקוניס: אתם יודעים שהערוץ לא ייסגר.

אופיר אקוניס: אני מבקש להפסיק עם כל המעשים הלא-נבונים – אני אומר לכם באהבה, בחברות אני אומר, בידידות – לא נבונים, לא מוסריים, לא צודקים.

אופיר אקוניס: והדבר האחרון, אדוני, שנדרש, כאשר תוקם הממשלה הבאה, בעזרת השם, בעוד חודשיים, וימונה שר תקשורת – ושר התקשורת הודיע על פסק זמן מן החיים הפוליטיים, ימונה שר תקשורת חדש – אני חושב שהדבר הנדרש, אדוני – גם אתה היית שר התקשורת – זה קמפ-דייוויד תקשורתי: לאסוף את כל גופי התקשורת, את כל הזכייניות, את כל המוציאים לאור, כדי לבדוק איך אנחנו ממשיכים בעולם משתנה.

אופיר אקוניס: בעולם משתנה – –

ראובן ריבלין: זה בתנאי שנחזור – – –

אופיר אקוניס: – – איך אנחנו ממשיכים, איך אנחנו מקיימים את התקשורת במשטר דמוקרטי.

ראובן ריבלין: – – – בתנאי שנחזור לפלטפורמות שידור שהן זליגות.

ראובן ריבלין: זה אתגר מחייב.

אופיר אקוניס: אדוני, אנחנו חייבים בחשיבה הזאת – –

ראובן ריבלין: מאה אחוז.

אופיר אקוניס: – – משום שהעולם שלנו הוא עולם משתנה.

ראובן ריבלין: מאה אחוז.

אופיר אקוניס: וחלק מן העיתונים שנמצאים היום במצב קשה – –

ראובן ריבלין: תודה.

אופיר אקוניס: – – נמצאים בו לא בגלל ממשלה כזאת או אחרת.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

אופיר אקוניס: הם נמצאים כי נכנסו לחיינו גופים חדשים ואמצעים אחרים.

אופיר אקוניס: ואנחנו נעשה את זה.

אופיר אקוניס: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה לחבר הכנסת אקוניס, שהיה גם יושב-ראש ועדת הכלכלה שדנה פעמים רבות בנושא התקשורת – וחבר הכנסת כרמל שאמה שעתיד בעוד כמה דקות לפתוח את הישיבה גם בנושא זה.

ראובן ריבלין: כבוד השר הנכבד, האם אדוני מבקש שנצביע, או הוא רוצה להתייחס?

משה כחלון: להצביע.

ראובן ריבלין: להצביע.

ראובן ריבלין: ובכן, אנחנו קיימנו דיון משולב, אבל אנחנו כמובן נצביע על כל חוק בנפרד, כדי לאפשר לחברי הכנסת להביע את דעתם על כל חוק בנפרד בקריאה ראשונה.

ראובן ריבלין: אני גם מודיע שוועדת הכנסת בראשותו של חבר הכנסת יריב לוין נתנה פטור מחובת הנחה, בגלל צוק העתים, לשלוש הקריאות, ולכן עם סיום ההצבעה, ואם אכן הכנסת תאשר בקריאה ראשונה, ועדת הכלכלה תוכל לשבת מייד כדי לקיים דיונים ולהביא, אם אפשר, את הנושא לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, ובהחלט אפשר.

מוחמד ברכה: יש לוח זמנים לשנייה ושלישית?

ראובן ריבלין: זה כבר – אתה צריך לבוא בדברים עם יושב-ראש הוועדה.

מוחמד ברכה: כי לכל החברים או לרוב החברים כאן יש בחירות.

ראובן ריבלין: הרי אני ביקשתי לסגור את הכנסת כדי שיתקיים דיון ציבורי ולא נעשה מחטפים.

ראובן ריבלין: פה יש צורך אמיתי, מבחינת תפיסת העולם של הדמוקרטיה הישראלית, לדון בחוק.

ראובן ריבלין: אם אנחנו מאשרים אותו צריכים גם לקיים את הדיון בו.

ראובן ריבלין: הכול תלוי בכם.

ראובן ריבלין: אם הדיון יתקיים בצורה כזאת שבה אנחנו נוכל לעבור מקריאה ראשונה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית באותו נוסח, מובן שהדבר יקצר את התהליכים.

ראובן ריבלין: אבל מובן שוודאי יהיו חברי כנסת שירצו להביע את דעתם.

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו עוברים להצבעה, וההצבעה הראשונה היא: הצעת חוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו (תיקון מס' 37), ואני נותן תרגום: המתייחס למה שנקרא נושא ערוץ-10, ואנחנו נצביע עליו בקריאה ראשונה.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 1 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 33 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו (תיקון מס' 37), התשע"ג–2012, לוועדת הכלכלה נתקבלה.

ראובן ריבלין: 33 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: לכן אני קובע שהצעת חוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו (תיקון מס' 37), התשע"ג–2012, עברה בקריאה ראשונה ותועבר מייד לוועדת הכלכלה של הכנסת כדי להכינה עוד היום לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצעת חוק התקשורת (המשך שידורי חדשות מקומיות בטלוויזיה) (תיקוני חקיקה) (הוראות שעה) (תיקון מס' 5), התשע"ג–2012.

ראובן ריבלין: נא להצביע בקריאה ראשונה.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 34 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק התקשורת (המשך שידורי חדשות מקומיות בטלוויזיה) (תיקוני חקיקה) (הוראות שעה) (תיקון מס' 5), התשע"ג–2012, לוועדת הכלכלה נתקבלה.

ראובן ריבלין: אוקיי, 34 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: גם הצעת חוק התקשורת (המשך שידורי חדשות מקומיות בטלוויזיה) (תיקוני חקיקה) (הוראות שעה) (תיקון מס' 5), התשע"ג–2012, עברה בקריאה ראשונה, ועוברת מייד לוועדת הכלכלה, אשר תתחיל לאלתר את דיוניה בהכנת שני החוקים לקריאה שנייה ושלישית.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אנחנו ממשיכים בסדר-היום, חברי הכנסת, והסעיף הבא על סדר-היום הוא הצעת חוק הרבנות הראשית לישראל (הארכת כהונת הרבנים הראשיים) (הוראת שעה), התשע"ג–2012, קריאה שנייה ושלישית.

ראובן ריבלין: אמור להציג את החוק יושב-ראש ועדת חוקה, חוק ומשפט שאינו נוכח באולם, אף שהוא יודע על סדר-היום, וגם לא הסמיך מי מהוועדה להציגו בפניו.

ראובן ריבלין: ולכן, אנחנו לא נדון בחוק זה, אלא אם כן יבקשו ממני להחזירו לסדר-היום.

ראובן ריבלין: [נספחות.

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: עכשיו אני מבקש מיושב-ראש ועדת החוקה גם בנושא החלטת ועדת החוקה, חוק ומשפט בדבר תיקון טעות בחוק הגנה על הציבור מפני עברייני מין – הוא לא נמצא כאן.

ראובן ריבלין: אה, את מציגה את זה?

ציפי חוטובלי: – – –

ראובן ריבלין: את הוסמכת.

ציפי חוטובלי: – – – הוסמכתי.

ראובן ריבלין: ועדת החוקה, חוק ומשפט הסמיכה.

ראובן ריבלין: מדוע לא הסמיכו אותך גם לחוק הראשון?

ציפי חוטובלי: לא יודעת.

ציפי חוטובלי: סליחה?

ראובן ריבלין: לחוק בנושא הבחירות לרבנות הראשית.

ציפי חוטובלי: לזה הוא הסמיך אותי.

ראובן ריבלין: הסמיכו אותך רק לזאת.

ראובן ריבלין: אוקיי, בבקשה.

ציפי חוטובלי: אדוני היושב-ראש – –

ראובן ריבלין: טוב.

ציפי חוטובלי: – – חוק ההגנה על הציבור מפני עברייני מין (תיקון מס' 3), התשע"א–2011, התקבל בכנסת ביום ג' באב התשע"א ופורסם ברשומות.

ציפי חוטובלי: בסעיף 23 לחוק הגנה על הציבור מפני עברייני מין, כשם החוק בשעתו, שתוקן במסגרת סעיף 20 לחוק האמור, חל שיבוש בסדר המלים: בסעיף 25 לחוק העיקרי לא הותאמה נטיית המלים "יעמדו בתוקפם" לנוסח החדש, כפי שתוקן במסגרת סעיף 22 לחוק המתקן.

ציפי חוטובלי: מוצע לתקן את הטעויות.

ציפי חוטובלי: לפי סעיף 10א(ד) לפקודת סדרי השלטון והמשפט, תחילתו של התיקון ביום תחילתו של החוק המתקן, קרי י"ז באב התשע"א.

ציפי חוטובלי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: הואיל ואיש לא נרשם לדיון בעניין זה, ואנחנו צריכים הצבעה משום שפה מבקשת הוועדה תיקון טעות בחוק ההגנה – איש לא ביקש לדבר.

ראובן ריבלין: אנחנו נעבור מייד להצבעה, לאחר שממלאת-מקום יושב-ראש הוועדה, חברת הכנסת חוטובלי, תחזור למקומה.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים להצבעה.

ראובן ריבלין: מי בעד החלטת ועדת החוקה?

ראובן ריבלין: מי נגדה?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 3 בעד ההחלטה – 12 נגד – אין נמנעים – אין החלטת ועדת החוקה, חוק ומשפט בדבר תיקון טעויות בחוק הגנה על הציבור מפני עברייני מין (תיקון מס' 3), התשע"א–2011, נתקבלה.

ראובן ריבלין: אנחנו עוסקים הכול בדבר שהוא – בדברים טכניים.

ראובן ריבלין: 12 בעד.

ראובן ריבלין: אין מתנגדים.

ראובן ריבלין: אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהחלטת ועדת חוקה בנושא תיקון טעות בחוק הגנה על הציבור מפני עברייני מין אושרה על-ידי מליאת הכנסת.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו עוברים להודעת הממשלה בהתאם לסעיף – הודעה ליושב-ראש ועדת הכנסת.

ראובן ריבלין: הודעה שאינה מצריכה הצבעה.

מוחמד ברכה: היושב-ראש, נא להוסיף את הקול שלי להצבעה הקודמת.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מוחמד ברכה ביקש ממני להוסיף את קולו, שכן הוא תומך בהחלטת ועדת חוקה.

ראובן ריבלין: אני לא יכול להיענות לבקשתו אבל רושם בפרוטוקול שהוא מבקש להודיע שהוא תומך בהחלטה זו.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: בבקשה.

): אדוני היושב-ראש, תודה רבה, כבוד השר, חברות וחברי הכנסת, להלן הודעה מטעם ועדת הכנסת:

): אני מודיע בזאת על חילופי אישים בוועדת הכלכלה מטעם סיעת העבודה, כאשר במקום חבר הכנסת עמיר פרץ, שהתפטר מן הכנסת, יכהן חבר הכנסת איתן כבל.

): תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אדוני, יושב-ראש ועדת הכנסת, אדוני שם לב לדבר שלא היה לו תקדים בכנסת ישראל בכל מה שידוע לי, שהונחה הצעת חוק לקריאה שנייה ושלישית על מנת שנעלה אותה על סדר-היום, אבל יושב-ראש הוועדה בחר שלא להציגה בפני הכנסת.

ראובן ריבלין: לכן, איננו יכולים לקיים הצבעה.

ראובן ריבלין: ואם יש לך עמדה בעניין זה – כי עמדתי ברורה: אם לא מציגים, אי-אפשר להצביע.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אבל זה דבר שהוא ללא תקדים, בלי ספק.

ראובן ריבלין: הודעת הממשלה בהתאם לסעיף 9.

ראובן ריבלין: האם, כבוד השר ארדן, אדוני ימסור הודעה בדבר הפסקת כהונתם של שרים?

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: ויישאר על מקומו כדי להודיע גם את ההודעה הבאה.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מתכבד להודיע לכנסת את ההודעות הבאות:

גלעד ארדן: בהתאם לסעיף 9(א)(6) לחוק הממשלה, התשס"א–2001, אני מבקש להודיע לכנסת כי כהונתו בממשלה של השר יוסי פלד נפסקה ביום 27 בספטמבר 2012, וזאת בחלוף 48 שעות מהמועד שבו הגיש השר יוסי פלד את כתב התפטרותו מן הממשלה.

גלעד ארדן: למען הסדר הטוב אציין כי ההודעה האמורה הועברה בכתב לכנסת בסמוך למועד הפסקת כהונתו בממשלה של השר יוסי פלד, אך מחמת העובדה שהכנסת נמצאה בפגרת בחירות לא נמסרה ההודעה למליאת הכנסת, ואני עושה זאת כעת בכנס הפגרה המיוחד.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אין צורך בהצבעה, ולכן ההודעה נכנסת לתוקפה מרגע הודעתה.

ראובן ריבלין: כבוד השר יודיע לכנסת הודעה בהתאם לסעיף 9(א)(7) לחוק הממשלה, על מילוי מקומו של שר.

גלעד ארדן: אני קודם כול מבקש להודיע לפי 9(א)(6) על הפסקת כהונתו של שר החוץ.

ראובן ריבלין: אה, בבקשה.

גלעד ארדן: בהתאם לסעיף 9(א)(6) לחוק הממשלה, התשס"א–2001, אני מבקש להודיע לכנסת כי כהונתו בממשלה של סגן ראש הממשלה ושר החוץ אביגדור ליברמן נפסקה ביום 18 בדצמבר 2012, וזאת בחלוף 48 שעות ממועד מסירת כתב ההתפטרות לראש הממשלה, בהתאם לסעיף 22(א) לחוק-יסוד: הממשלה.

גלעד ארדן: בהתאם לסעיף 9(א)(7) לחוק הממשלה, התשס"א–2001, אני מבקש להודיע לכנסת כי משעה שנפסקה חברותו של השר אביגדור ליברמן בממשלה, החל ראש הממשלה למלא את תפקיד שר החוץ, וזאת בהתאם לסעיף 24(ב) לחוק-יסוד: הממשלה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: כבוד השר התייחס לכן לסעיפים 6, 7, 8 – עד עכשיו – –

גלעד ארדן: ועכשיו כן.

ראובן ריבלין: – – בסדר-היום, כפי שהוצג.

ראובן ריבלין: ועכשיו אנחנו עוברים לסעיף 9 שבו תודיע הממשלה על מינוי סגן שר.

גלעד ארדן: אמת, אדוני היושב-ראש.

גלעד ארדן: בהתאם לסעיף 9(א)(8) לחוק הממשלה, התשס"א–2001, אני מבקש להודיע לכנסת כי כהונתו של סגן השר במשרד החוץ, חבר הכנסת דני אילון, נפסקה ביום 18 בדצמבר 2012, במועד שבו נפסקה חברותו בממשלה של שר החוץ אביגדור ליברמן, וזאת בהתאם לסעיף 26(2) לחוק-יסוד: הממשלה.

גלעד ארדן: ועכשיו, אדוני היושב-ראש, אני מבקש להודיע את הודעת ההמשך.

ראובן ריבלין: כן.

גלעד ארדן: ובהתאם לסעיף 25(א) לחוק-יסוד: הממשלה, אני מבקש להודיע לכנסת כי ראש הממשלה – שכפי שהודענו קודם, הוא גם ממלא את מקום שר החוץ – מינה באישור הממשלה את חבר הכנסת דני אילון לתפקיד סגן שר במשרד החוץ.

גלעד ארדן: סגן השר ייכנס לתפקידו מרגע מסירת הודעה זו.

ראובן ריבלין: ואכן, מרגע מסירת הודעה זו, אדוני, חבר הכנסת, אדוני סגן השר.

ראובן ריבלין: תודה רבה לדני אילון.

ראובן ריבלין: תודה רבה לשר.

ראובן ריבלין: ועכשיו אנחנו נעבור – – –

גלעד ארדן: יש לי עוד הודעה.

ראובן ריבלין: – – – הודעה.

ראובן ריבלין: נדמה לי שהפעם – – –

גלעד ארדן: על העברת סמכות על-פי דין משר לשר?

ראובן ריבלין: שגם לא צריך.

ראובן ריבלין: לא, פה צריך.

ראובן ריבלין: פה צריך הצבעה.

גלעד ארדן: פה צריך הצבעה.

ראובן ריבלין: פה צריך הצבעה.

ראובן ריבלין: אני רואה.

ראובן ריבלין: סעיף 11 בסדר-היום: בקשת הממשלה, בהתאם לסעיף 31(ב) לחוק-יסוד: הממשלה, להעביר לראש הממשלה את הסמכויות הנתונות לשרת התרבות והספורט לפי חוק דוד בן-גוריון, התשל"ז–1976.

גלעד ארדן: כן.

ראובן ריבלין: שלכך צריך גם הצבעה, ולכן יכולים חברי הכנסת להשתתף בדיון.

ראובן ריבלין: כבוד השר קודם כול יודיע.

גלעד ארדן: אז כפי שאדוני כבר הודיע, אני מתכבד להודיע לכנסת כי הממשלה החליטה, בהתאם לסעיף 31(ב) לחוק-יסוד: הממשלה, להעביר לראש הממשלה את הסמכויות הנתונות לשרת התרבות והספורט לפי חוק דוד בן-גוריון, התשל"ז–1976.

גלעד ארדן: בהתאם לסעיף 31(ב) לחוק-יסוד: הממשלה, מבקשת הממשלה שהכנסת תאשר את ההחלטה הנ"ל.

גלעד ארדן: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אדוני נרשם, חבר הכנסת דב חנין, לרשות דיבור בנושא זה, שכן כל סעיף שבו נדרשת הצבעת הכנסת לאישור החלטת ממשלה, מותר הדיבור לחברי הכנסת.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת דב חנין, האם אדוני רוצה לעלות לדוכן או שהוא מסתפק מהצד – איך שהוא רוצה.

ראובן ריבלין: בבקשה, עולה לדוכן.

ראובן ריבלין: לרשותו שלוש דקות או?

ראובן ריבלין: שלוש דקות.

ראובן ריבלין: אם השר ירצה להשיב, כמובן הוא יוכל להשתמש בזכותו להשיב.

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: הוא יכול.

ראובן ריבלין: בהחלט.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, אני רוצה לנצל את ההזדמנות הזאת כדי להתייחס לאחת הסוגיות שנוגעות להתפטרותם של שרים מתפקידם בממשלה, אני מתכוון להתפטרותו של השר ליברמן מתפקידו כשר החוץ, ואני רוצה לנצל את ההזדמנות כדי להביע חוסר נחת עמוק מכל ההתנהלות בפרשה הזאת.

דב חנין: אני קראתי את הדברים שאמרו שני שופטי בית-המשפט העליון בדימוס, השופט מצא והשופט חשין, וריח רע עולה מן התיק הזה.

דב חנין: אני אומר את הדברים מכיוון שהביקורת שלי איננה על המערכת השיפוטית כאן, הביקורת שלי היא ביקורת על מערכת הפרקליטות, התביעה הכללית; ההתנהלות פה מדאיגה, והיא מדאיגה במיוחד כאשר מדובר באחד האישים הבכירים במערכת השלטון הישראלית, שר בכיר בממשלת ישראל.

דב חנין: ההתנהלות הבעייתית מתחילה בזה שהחקירה הזאת נמשכת כל כך הרבה שנים, ובכל מקרה, חקירה היא דבר שצריכה להיות לו התחלה, אבל גם נקודת סיום.

דב חנין: אי-אפשר למתוח חקירה על פני שנים רבות.

דב חנין: כבר פה היתה בעיה.

דב חנין: אחר כך היתה סאגה שלמה של התלבטויות והתחבטויות בשאלת ההחלטה בתיק הזה, ובסופו של דבר מתקבלת החלטה להעמיד את השר ליברמן לדין על סוגיה אחת בלבד, והיא סוגיית מינויו של אותו שגריר שלקה בתפקידו, ומסתבר שבסוגיה הזאת לא שאלו, למשל, את חברי ועדת המינויים אם בכלל השר ליברמן פנה אליהם, או לא פנה אליהם.

דב חנין: הדבר הזה – אני חייב לומר כמשפטן – מדהים אותי.

דב חנין: באמת מדהים אותי.

דב חנין: אין לי פשוט יכולת להסביר איך התנהלות כזאת יכולה להתרחש במדינה מתוקנת.

דב חנין: ולאחר מכן התמיהות נמשכות: יום אחרי שמודיעים שהולך להיות כתב אישום, אבל אגב, אפילו עוד לא הוגש כתב אישום, כבר מזדרז היועץ המשפטי לממשלה לקבל את פרקליטיו של השר ליברמן.

דב חנין: וצדקו גם השופט בדימוס מצא וגם השופט בדימוס חשין כאשר הם ביקרו את הדבר הזה – וביקרו אותו, לדעתי, בכאב, אבל בהרבה מאוד צדק – על מה יש לדבר?

דב חנין: עוד לא הוגש בכלל כתב אישום, על מה ההידברות הזאת?

דב חנין: אזרחי ישראל, שהם כולם אמורים להיות משוכנעים שדין אחד לנגיד ודין אחד לאזרח – אותו דין לנגיד ולאזרח, מה שפעם קראו לו "מבחן בוזגלו" – צריכים להיות משוכנעים שאין כאן דין אחר למישהו כי יש לו תפקיד בכיר בממשלה והוא מספר שתיים במפלגת השלטון של ישראל.

דב חנין: הדברים האלה, עמיתי חברי הכנסת, הם דברים שאי-אפשר לעבור עליהם לסדר-היום.

דב חנין: הביקורת צריכה להיות לא רק ברמה הציבורית, לא רק ברמה המשפטית – וטוב שיש ביקורת משפטית כזאת – אלא היא צריכה להיות גם כאן בזירה הפרלמנטרית, מכיוון שאנחנו עוסקים באחד מחברי הפרלמנט, באחד מחברי הפרלמנט הבכירים, בשר מרכזי בממשלה, והמסגרת הזאת, ההתנהלות הזאת, איננה ראויה ואיננה תקינה.

דב חנין: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: השר ודאי לא רוצה להשיב, כי זה לא קשור לבקשה של הממשלה.

ראובן ריבלין: לכן אנחנו נעבור להצבעה אם אנחנו מאשרים את העברת הסמכויות משרת התרבות לראש הממשלה במה שקשור לחוק בן-גוריון.

ראובן ריבלין: נא להצביע – מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 4 בעד הודעת הממשלה – 9 נגד – 1 נמנעים – אין הודעת הממשלה על העברת סמכויות משרת התרבות והספורט לראש הממשלה נתקבלה.

ראובן ריבלין: תשעה בעד, אחד נגד, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שבקשת הממשלה, בהתאם לסעיף 31 בחוק-יסוד: הממשלה, להעביר לראש הממשלה את הסמכויות הנתונות לשרת התרבות והספורט לפי חוק דוד בן-גוריון, אושרה על-ידי מליאת הכנסת.

ראובן ריבלין: התקפת מפלגות השמאל על הבנייה בירושלים משרתת את האינטרסים הפלסטיניים

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים להצעות לסדר-היום בהתאם לבקשת 25 חברי כנסת בנושא:

ראובן ריבלין: התקפת מפלגות השמאל על הבנייה בירושלים משרתת את האינטרסים הפלסטיניים, הצעות לסדר-היום מס' 8825, 8826, 8827 ו-8828.

ראובן ריבלין: ראשון הדוברים – חבר הכנסת אופיר אקוניס.

ראובן ריבלין: אני מבקש מחבר הכנסת אורבך להחליפני בכס הנשיאות.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת נסים זאב, ובזאת נסתפק.

ראובן ריבלין: לא, גם חבר הכנסת רוברט אילטוב רשום.

ראובן ריבלין: שלושה דוברים, השר ארדן ישיב, ואחר כך אנחנו כנראה נצא להפסקה.

ראובן ריבלין: מכובדי, עשר דקות מלאות עכשיו יש לך.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, תודה לך, חברי חברי הכנסת, לפני שנתיים וחצי בערך, זמן קצר לאחר פיגוע ה"מרמרה", עמדתי על הדוכן הזה ואמרתי שאני מתכוון לפעול לפי חוק-יסוד: הכנסת, סעיף 7(א) – סעיף כל כך ברור, כל כך יסודי, כל כך מוסרי, שקובע שמי שמשתתף או תומך במאבק מזוין נגד ישראל אינו יכול להיות מועמד לכנסת.

אופיר אקוניס: אתמול, בשעה טובה, אחרי שנתיים וחצי של עבודה מייגעת, החליטה ועדת הבחירות המרכזית ברוב מרשים על פסילתה של מי שעברה – דרסה ברגל גסה את חוק-יסוד: הכנסת, את אותו סעיף, השתתפה בפיגוע של ה"מרמרה", חברת הכנסת חנין זועבי.

אופיר אקוניס: בשם הדמוקרטיה, בשם החוק, חוק-יסוד: הכנסת, הוצבו אתמול הקווים האדומים ונשמרה מסגרת הדמוקרטיה.

אופיר אקוניס: ולמה, אדוני היושב-ראש, אני עוסק כאן בעניין הזה?

אופיר אקוניס: משום ששמתי לב ששתי מפלגות הצביעו נגד הפסילה – – –

דב חנין: אז תפסול גם אותן.

דב חנין: למה אתה לא פסלת גם אותן?

אורי אורבך: חבר הכנסת חנין, דברים שפה אומרים בצחוק – בקדנציה הבאה הם ברצינות.

אופיר אקוניס: בפרוטוקול לא מבינים – –

אורי אורבך: בפרוטוקול נא לרשום: "אמר באירוניה".

אופיר אקוניס: – – שההערה היא בהלצה.

אופיר אקוניס: אבל אני אשיב לך, חבר הכנסת חנין.

אופיר אקוניס: שתי המפלגות שהצביעו נגד הפסילה – אין להן כאן כרגע באולם הזה נציגות – הן מפלגת העבודה – – –

דב חנין: לכן אתה לא רוצה להסביר למה תפסול אותן?

אופיר אקוניס: אני אתמול הצבעתי בצורה מאוד ברורה, שקופה, מול מצלמות הטלוויזיה, בעד פסילתה של חברת הכנסת זועבי, ובהצבעות אחרות על פסילת רשימות.

אופיר אקוניס: אתה יכול לראות את זה, אתה יכול לבדוק את זה.

אופיר אקוניס: אגב, אני לא יודע אם אתה יודע, אבל לא היתה בקשה לפסילת מפלגת העבודה ולפסילת התנועה.

אופיר אקוניס: לכן לא יכולתי לתת את דעתי על כך, אני מוכרח להגיד לך.

דב חנין: אתה תשקול את זה ברצינות.

אופיר אקוניס: לא, ממש לא.

אופיר אקוניס: אני מזכיר את שתי המפלגות האלה, שאף אחד או אחת מחבריהן לא נמצא באולם, משום ששתיהן טוענות בשבועות האחרונים שאינן מפלגות שמאל.

אופיר אקוניס: אגב, בניגוד אליך שאתה קומוניסט גאה, ואני מברך אותך על עמדותיך – אני כמובן חולק עליהן מחלוקת יסודית ביותר, קשה ביותר, אבל אתה לפחות – למשל גם חבר הכנסת הורוביץ, שנמצא כאן מטעם סיעת מרצ – אתם לפחות גאים בעמדות שלכם, עומדים מאחורי הדברים שלכם, לא מתביישים, לא מטשטשים, לא מתחבאים, לא שמים איזו מסכה: אני לא שמאל, אני מרכז.

אופיר אקוניס: גם כן, לא הבנתי מה זה המרכז הזה; המרכז הזה בישראל – כל מפלגה שאין לה עמדות היא מפלגת מרכז.

אופיר אקוניס: כך מוגדרת בישראל – – –

ניצן הורוביץ: – – –

אופיר אקוניס: כן, כך בישראל, חבר הכנסת הורוביץ, מוגדרת מפלגת מרכז.

אופיר אקוניס: אגב, זמן התפוגה שלה – כנסת אחת או שתיים לכל היותר.

אורי אורבך: זה כמו פרווה, לא בשר ולא חלב.

אופיר אקוניס: נכון.

אופיר אקוניס: הרי קדימה היא בשתי כנסות, היא מפלגת מרכז, והיא לא קיימת.

אופיר אקוניס: ולא ניתן את הדוגמאות.

אופיר אקוניס: אבל הדבר המטריד בהצבעה אתמול זה ששתי המפלגות המטשטשות את עמדותיהן השמאליות בשבוע אחד, בעצם בניגוד למה שאומרות רָאשות המפלגה – למדתי לומר "רָאשות המפלגה" – –

אורי אורבך: אתה יכול לומר גם "ראשי".

אופיר אקוניס: – – הרֹאשה הגברת יחימוביץ והרֹאשה הגברת לבני – –

אורי אורבך: את זה, אגב, אי-אפשר להגיד.

אורי אורבך: רק בסמיכות.

אופיר אקוניס: – – היושבות-ראש – הן אומרות: אנחנו לא מפלגות מרכז.

אופיר אקוניס: אבל העמדות, הביצועים, המעשים – מציבים אותן בעומקו של השמאל הישראלי.

אופיר אקוניס: למה?

אופיר אקוניס: אגב, אני מוכרח להגיד לכם, הצבעה מבישה, שהיא מבחינתי בבחינת סטירת לחי לכוחות צה"ל, אלה שהיו על ה"מרמרה" ואלה שלא היו על ה"מרמרה".

אופיר אקוניס: העמדות האלה, יחד עם העמדה המוזרה של התנועה והעבודה בנושא ירושלים, מקבעות אותן עמוק עמוק עמוק בשמאל.

אופיר אקוניס: הראשונה, גברת שהיתה אתנו פה, בבניין הזה, באולם הזה, עד לפני, אם אינני טועה, שישה חודשים, הגברת לבני, הרי כבר הסכימה לשים את ירושלים על שולחן המשא-ומתן, והיא אמרה, כשרת החוץ – כך היא אמרה: ירושלים נמצאת על שולחן המשא-ומתן, הממשלה תקיים משא-ומתן עם הפלסטינים בכל נושאי הליבה, כולל ירושלים, ואכן עשתה זאת.

אופיר אקוניס: בהחלט, היא דיברה על ירושלים.

אופיר אקוניס: לא רק דיברה על ירושלים – גם הסכימה לחלוקתה.

אופיר אקוניס: אפילו הסכימה הגברת לבני, יושבת-ראש התנועה, לוויתור על האגן הקדוש.

אופיר אקוניס: לחשוב שהכותל המערבי, אדוני היושב-ראש, היה נמצא תחת איום, תרתי משמע – גם מבחינה גיאוגרפית הכותל נמוך מהמקום שבו הגברת לבני הסכימה לוותר, על הר-הבית, ולמסור את השליטה לשוטרים פלסטינים.

אופיר אקוניס: זה דבר מדהים.

אופיר אקוניס: ועכשיו היא מתנגדת, ובעצם מתסיסה ויכוח בין-לאומי, לא פשוט, מורכב מאוד לישראל, כאשר היא מתחרה, אגב, עם הגברת יחימוביץ מי תהיה הראשונה לגנות את ישראל על בנייה בירושלים, מי תהיה הראשונה שקודם כול תתנגד לבנייה ב-1E, ועכשיו לבנייה ברמת-שלמה.

אופיר אקוניס: אגב, זה מדהים, רמת-שלמה.

אופיר אקוניס: כל מי שבא – שתיהן מגיעות ממרכז הארץ, אדוני היושב-ראש.

אופיר אקוניס: אתה בא מאותו כביש, אם אינני טועה, מעיר אחרת, ממודיעין.

אופיר אקוניס: אני בא מעיר רחוקה יותר במערב, מתל-אביב, מגיעים דרך כביש 443.

אופיר אקוניס: בכניסה לירושלים, בצפונה של העיר, לא רחוק ממחסום עטרות, אנחנו רואים את רמת-שלמה ההולכת ונבנית, מגיעה כבר לשולי הכביש, מתפתחת, יושבים בה יהודים, ישראלים.

אופיר אקוניס: אני זוכר את הוויכוח על הר-חומה.

אופיר אקוניס: גם אז אמרו שנתניהו לא יעמוד בלחץ האמריקני והשכונה לא תיבנה.

אופיר אקוניס: הרי זה מה שאומרים.

אופיר אקוניס: שמעתי את – לא נעים לי להגיד לך, אדוני היושב-ראש – ראש מפלגתך אומר שראש מפלגתו, השר ארדן, של חבר הכנסת אורבך – אתה לא יכול לענות לי עכשיו בתפקידך, אבל לא יפה להגיד שגם מקבלים החלטה וגם לא בונים.

אופיר אקוניס: הרי רואים את הבנייה, היא מתקיימת ברמת-שלמה כל יום והיא תתעצם, וב-1E אותו דבר.

אורי אורבך: בעזרת השם.

אופיר אקוניס: הכול בעזרתו.

אופיר אקוניס: זה ברור כשמש.

אורי אורבך: לא, כי אם נסמוך בלי עזרתו לא נגיע רחוק.

אופיר אקוניס: בזה אנחנו מסכימים.

אופיר אקוניס: כפי שהר-חומה היום היא שכונה ענקית בדרום ירושלים, 1E תהיה שכונה ענקית בחלק המזרחי היורד אל ים-המלח, ורמת-שלמה תמשיך ותיבנה בפאתיה הצפוניות של ירושלים.

אופיר אקוניס: וגם ההגדרות של שלי יחימוביץ ושל הגברת לבני על בנייה מעבר ל"קו הירוק" – באמת, דברים שהם מבישים קודם כול את הדוברות.

אופיר אקוניס: אבל הדבר המדהים במפלגת העבודה, אדוני, זה שיש איזה ניסיון, מעבר לניסיון המביך לטשטש את העמדות המדיניות – האם, אגב, מפלגת העבודה, השר ארדן, כבר הציגה את תוכניתה המדינית?

אופיר אקוניס: נדמה לי שהבוקר נמסרה הודעה לעיתונות שהיום מפלגת העבודה תחשוף את תוכניתה המדינית.

אופיר אקוניס: למה צריך לחשוף תוכנית מדינית?

אופיר אקוניס: הרי הגברת יחימוביץ אמרה את הדברים בכינוס, בירושלים, אגב, אפילו, אם אינני טועה, מעבר ל"קו הירוק" כפי שהיא מכנה אותו, בירושלים.

אופיר אקוניס: ואמרה: אנחנו בעד חזרה לקווי 67' וחלוקת ירושלים.

אופיר אקוניס: זו התוכנית המדינית של מפלגת העבודה.

אופיר אקוניס: הניסיון שלה לטשטש לא יעזור.

אופיר אקוניס: זוהי העמדה.

אופיר אקוניס: אבל הם גם כמובן מדי פעם בפעם מנסים – כאשר הם מנסים לטשטש את היותם מפלגת שמאל קיצוני, עם סרבניות של שירות בצה"ל במקום מאוד גבוה, אני מוכרח להגיד לך, במפלגת העבודה, ועם מי שהיתה אחראית למחאה החברתית, ובעוד חודש וחצי הן תשבנה פה; יצטרכו להסביר, לנמק את עמדותיהן, וגם לפעול לפי העמדות שלהן.

אופיר אקוניס: ברשימה ישנו גם אדם שאם אינני טועה אמר שהציונות, מבחינתו, הגיעה לסוף דרכה.

אופיר אקוניס: יש שם שלל – באמת, אנשים שהם לאומיים, פטריוטים, אבל ברגעים מסוימים הם נאחזים בדמותו ובמורשתו של ראש הממשלה יצחק רבין, עליו השלום, שאני התנגדתי באופן נחרץ לפעולותיו בנושא אוסלו, אבל אי-אפשר לחלוק על כך שהיה אבן מאבני היסוד של התנועה הציונית, ובהחלט תרם תרומה אדירה לביצור ביטחונה של מדינת ישראל, אם כי הקדנציה האחרונה היא במחלוקת עמוקה ויסודית, הקדנציה האחרונה שלו.

אופיר אקוניס: והוא אמר במפגש עם תלמידים ב-1995 בתל-אביב: כאשר אני אצטרך לבחור בין השלום לבין ירושלים, אני בוחר בירושלים.

אופיר אקוניס: כך הוא אמר, יצחק רבין.

אופיר אקוניס: אני חושב שהפעולות של מפלגת העבודה – בעיקר של מפלגת העבודה, גם של התנועה, של שתי התנועות הללו – אבל הפעולות של מפלגת העבודה, שמקבעות, זה טוב, זה דבר טוב שהציבור ייחשף, שהטשטוש לא יטושטש עוד.

אופיר אקוניס: יצחק רבין היה מתבייש במי שעומדת היום בראש מפלגת העבודה ורשימת העבודה לכנסת התשע-עשרה.

אופיר אקוניס: תודה.

אורי אורבך: תודה רבה, אדוני.

אורי אורבך: חבר הכנסת נסים זאב, יומך הגיע, עשר הדקות שלך.

אורי אורבך: אנחנו נשמח אם תנצל את רובן.

אורי אורבך: לא צריך את כולן.

אורי אורבך: באתי למעט כמובן.

אורי אורבך: בבקשה.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כל יום בתפילה אנחנו אומרים: "בונה ירושלים ה' נידחי ישראל יכנס".

נסים זאב: הבנייה בירושלים זה חלק מהאחדות של עם ישראל, מגאולת עם ישראל.

נסים זאב: התרעומת האמיתית שלנו – במשנה, באבות, נאמר: "אמור מעט ועשה הרבה, והווי מקבל את כל האדם בסבר פנים יפות".

נסים זאב: אני לא מבין מדוע ראש הממשלה, כתגובה להחלטת האו"ם, צריך למחרת בבוקר להכריז הכרזות.

נסים זאב: מדוע אנחנו צריכים את העולם שיתקומם עלינו?

נסים זאב: אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, כשמדברים לא עושים, כשעושים לא מדברים, זה הכלל.

נסים זאב: לא צריך לפטפט יותר מדי.

נסים זאב: הפטפטת הזאת לא מוסיפה לנו דבר.

נסים זאב: אני רוצה לומר לך שבתקופת טדי קולק הייתי עשר שנים סגן ראש עיריית ירושלים.

נסים זאב: מה שהיום מכריז ראש הממשלה – טדי קולק, שהיה הדגל והסמל של המערך, של מפא"י, אמר: צריך לחבר את ירושלים עם מעלה-אדומים.

נסים זאב: הוא חיכה בכיליון עיניים להחלטת הממשלה אז, ועוד לא היו לנו כל האויבים, כל העולם הערבי, כל הקוורטט, כל הלחץ הבין-לאומי.

נסים זאב: היינו משוחררים.

נסים זאב: זו היתה התקופה הכי יפה, אני חושב שעם ישראל ידע עד מלחמת יום הכיפורים – בין ששת הימים ליום הכיפורים – והיתה לנו הזדמנות לעשות ולבצע דברים שהעולם היה מסכים אתנו.

נסים זאב: והיתה הסכמה.

נסים זאב: ידוע שהיו תוכניות של שרים כאלה ואחרים שהממשלה התנגדה, כי תמיד חשבנו שאנחנו צריכים לשמור על חלקי ארץ-ישראל.

נסים זאב: זאת היתה האידיאולוגיה.

נסים זאב: אז מה קרה לנו עכשיו?

נסים זאב: ראש הממשלה קיבל החלטה בלחץ, ואמר: שתי מדינות לשתי עמים.

נסים זאב: בסדר.

נסים זאב: אבל הדבר המחייב מכול – הוא דיבר על הביטחון ועל הפירוז מנשק.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, מזרח-ירושלים, יהודה ושומרון הם לב-לבה של ארץ-ישראל.

נסים זאב: חזרתנו לאדמתנו היא תוצאה של התקפה ומלחמת השמדה שהכריזו נגד מדינת ישראל ועם ישראל.

נסים זאב: אני זוכר, אני הייתי עוד ילד צעיר, כאשר עבד אל-נאצר אמר:

נסים זאב: אני שולח מיליון חיילים.

נסים זאב: מבחינתי אני מוכן שימותו מיליון, העיקר שאני מגיע לתל-אביב.

אורי אורבך: לדעתי זה משפט של אנואר סאדאת, אבל בסדר, העיקרון דומה.

נסים זאב: אני אומר לך שזו היתה האמירה שלו פחות או יותר.

נסים זאב: עכשיו, את העיוות שיהודה ושומרון הם שטח כבוש, או מוחזק, אנחנו יצרנו, יצרו המשפטנים הישראלים בראשות בג"ץ, ברק, בשל עמדתם הפוליטית, ולא בשל היות הדבר הזה עובדה משפטית או אמת היסטורית.

נסים זאב: זכות ישיבתנו בהם היא חוקית לחלוטין, ועל-פי דיני המלחמה ועל-פי החלטות חבר הלאומים שאומצו על-ידי האו"ם ועל-ידי הקונגרס האמריקני, בוודאי אנחנו זכאים לשבת בכל חלק וחלק.

נסים זאב: השאיפה לשלום בכל מחיר מביאה את משיחי השקר של השלום – למעשה, מנסים גם לשכנע אותנו לסגת משטחים ולהעבירם לבעל-הבית האמיתי כביכול, הארגון לשחרור פלסטין, שכולנו יודעים שזה אש"ף.

נסים זאב: כולנו יודעים שאבו מאזן הוא סמל, הוא זמני, ובסוף התהליך מי שישלוט בשטח זה ה"חמאס", זה "האחים המוסלמים" וזה "הג'יהאד האסלאמי".

נסים זאב: בדיוק אותו מטבע שיש ברצועת-עזה.

אורי אורבך: חבר הכנסת חנין יוצא, אנחנו שנינו פה לבד, והשר התורן, כמובן.

אורי אורבך: אני חושב שלראשונה – – –

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, אם קטון אתה בעיניך, ראש שבטי ישראל אתה.

נסים זאב: אתה אדם חשוב ומכובד, ומבחינתי לעמוד פה עד מחר בבוקר ולדבר, מספיק לי שאתה שומע אותי.

אורי אורבך: לא, ציינתי עובדה היסטורית: שלושה חברי כנסת באולם המליאה.

אורי אורבך: אחד שחייב, כי הוא היושב-ראש, השני חייב כי הוא השר התורן, והשלישי חייב כי הוא הנואם.

אורי אורבך: אין פה מישהו בהתנדבות.

נסים זאב: אז כתוב במשנה: שלושה שאכלו כאחד חייבים לזמן.

נסים זאב: אז שלושה, אלוקים נמצא בעדת אל, זה שלושה, אדוני.

אורי אורבך: אבל זה כשמגיעים לסיום, אדוני.

נסים זאב: אנחנו שלושה פה.

נסים זאב: רגע, מה?

נסים זאב: יש לי עוד ארבע וחצי דקות.

אורי אורבך: אני מתחיל לתת לך איתותים.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, אין כיבוש, אין מצב כזה.

נסים זאב: יש סכסוך, וצריך לזכור שב-1948, כאשר האומות המאוחדות החליטו על חלוקת הארץ, הערבים לא הסתפקו בכך.

נסים זאב: הם ניסו להשמיד את מדינת ישראל.

נסים זאב: למחרת היום הכריזו מלחמה, על השמדת מדינת ישראל.

נסים זאב: ומה קרה מאז?

נסים זאב: ב-1967 הדבר חזר על עצמו.

נסים זאב: הם המשיכו לנסות.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, אנחנו כבר עברנו את הסרט הזה בקמפ-דייוויד בשנת 2000, כאשר ברק היה ראש הממשלה.

נסים זאב: מה הוא לא נתן להם?

נסים זאב: הוויכוח היה על הכיוון לכותל המערבי, אם אנחנו נכנסים דרך העיר העתיקה, אם ניכנס עם ויזה או בלי ויזה.

נסים זאב: יהודה ושומרון, הוא כבר הסכים לתת להם.

נסים זאב: אני זוכר שבוועדת החוץ והביטחון, ברק בא ואמר:

נסים זאב: אנחנו כרגע הולכים למהלך של או הכול או לא, זה גם אסטרטגיה, זה גם חשיבה.

נסים זאב: זאת אומרת, אני רוצה לדעת איפה אנחנו נעצרים.

נסים זאב: איפה פה הגבול?

נסים זאב: איפה פה הסרבנות שלהם?

נסים זאב: מצד אחד, הסיכון היה גבוה, ואני אומר לך, כשהצבענו נגד ברק והוא נפל, אני הרגשתי את שחרור ירושלים של 1967 באותו יום.

נסים זאב: אני אומר לך, הייתי מלא התרגשות, כי הרגשתי שכל רגע אנחנו מאבדים את יהודה ושומרון ואת ירושלים.

נסים זאב: אני מדבר אתך אמת מכל הלב.

אורי אורבך: תקעת בשופר כשהוא נפל?

נסים זאב: לא תקעתי בשופר, כי בכנסת לא נותנים להכניס שופרות.

נסים זאב: יש לי שופר במשרד.

נסים זאב: אדוני רוצה, אני מוכן להשמיע לו.

נסים זאב: אני אחד התוקעים הטובים והמומחים פה בארץ.

אורי אורבך: אנחנו נבוא לחדר.

נסים זאב: אם כן, אדוני היושב-ראש, מה קרה אחרי הברק?

נסים זאב: תמיד אחרי הברקים באים הרעמים, גם כן.

נסים זאב: בא אולמרט, ראש הממשלה, עם ציפי לבני; במשא-ומתן, מה הוא לא היה מוכן לתת?

נסים זאב: הוא אמר: אסור לנו להחמיץ חלון – או חלום – הזדמנויות.

נסים זאב: חלום בלהות.

נסים זאב: עם מי?

נסים זאב: עם מה?

נסים זאב: מי נתן לך את הרשות למסור חלקים מארץ-ישראל לאויבי ישראל, לארגוני טרור?

נסים זאב: מה, אנחנו משלים את עצמנו?

נסים זאב: 40 שנה של טרור, מ-1967.

נסים זאב: כל האינתיפאדות, הראשונה והשנייה, רצחו בנו אלפים, נפגעו אלפים.

נסים זאב: מה, אנחנו עיוורים?

נסים זאב: סומים?

נסים זאב: חירשים?

נסים זאב: טיפשים?

נסים זאב: ועכשיו, מה אנחנו רואים סביבנו?

נסים זאב: את האביב הערבי.

נסים זאב: תגיד לי, מה קורה במצרים?

נסים זאב: מה קורה בסוריה?

נסים זאב: מי שולט על מי?

נסים זאב: מי מוביל את המדינות הערביות היום?

נסים זאב: רק ארגוני הטרור.

נסים זאב: כולם שואלים מדוע אנחנו לא מנסים לעזור למורדים, הלוא הם מסכנים, צריכים לעזור להם.

נסים זאב: בכל זאת טבחו בהם למעלה מ-40,000.

נסים זאב: אותו דבר היה במצרים, בקהיר, בכיכר תחריר.

נסים זאב: מי נכנס בסופו של דבר?

נסים זאב: הדמוקרטים?

נסים זאב: לא.

נסים זאב: נכנסו "האחים המוסלמים", אותם אלה שהם בלשון המעטה אויבינו.

נסים זאב: אותו דבר בסוריה, אדוני היושב-ראש.

נסים זאב: התחזיות אומרות שאכן "אל-קאעידה" וארגוני טרור קיצוניים עלולים לקחת את השלטון מסוריה ומאסד.

נסים זאב: אסד, כמה שהוא רב-טבחים, הוא עוד הרע במיעוטו.

נסים זאב: אז תבינו באיזו סיטואציה אנחנו נמצאים.

נסים זאב: לכן, אדוני היושב-ראש, זו לא העת לדבר.

נסים זאב: עת לעשות לה'.

נסים זאב: אנחנו צריכים לבנות, צריכים לעשות, צריכים להתחזק.

נסים זאב: ואני רוצה להזכיר לך, השר ארדן: ש"ס היתה, עמדה כחומה בצורה כאשר ראש הממשלה ביקש את ההקפאה השנייה – –

אורי אורבך: "והיא שעמדה", זה שיר – – –

נסים זאב: "והיא שעמדה", אני מוכן לשיר את זה, רק אני לא רגיל לשיר מעל במת הכנסת.

נסים זאב: אני אומר לך, כבוד השר, עבדך הנאמן, באתי למרן רבי עובדיה יוסף ואמרתי לו: רבנו, האם כבודו מסכים להקפאה נוספת?

נסים זאב: אמר לי: תגיד לשרים שאני לא מוכן ותורה להם בשמי.

נסים זאב: אמרתי לו: הרב יודיע להם ישירות, אבל אני אומר לכם שזו דעתו של מרן.

נסים זאב: לכן, אני אומר שכולנו צריכים פה, עם כל תעמולת הבחירות והקמפיין, בסופו של דבר אנחנו צריכים ללכת יד אחת לשמירת ארץ-ישראל ועם ישראל, ובשם השם נעשה ונצליח.

אורי אורבך: תודה רבה.

אורי אורבך: ניצלת את כל 13 הדקות מתוך העשר.

אורי אורבך: אדוני השר ארדן, בבקשה, תשובת הממשלה.

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מעניין שחבר הכנסת זאב, כשהוא דיבר על הצורך לבנות בירושלים, הזכיר את ההיגד "עת לעשות לה' הפרו תורתך"; הוא שכח את הסיפא משום מה.

גלעד ארדן: אני כמובן לא מתחרה בו בידע – –

אורי אורבך: פסוק.

גלעד ארדן: – – אבל מה שאני שואל את עצמי: האם הגעתו חזרה של אריה דרעי לש"ס כל כך השפיעה על חברי הכנסת של ש"ס, שכדי לבנות בירושלים זה נחשב ממש "הפרו תורתך"?

גלעד ארדן: אני לא מצליח להבין למה דווקא זה מה שנזכרת בו.

גלעד ארדן: אני דווקא זוכר שתנועת ש"ס עמדה כחומה בצורה בעוד הרבה ממשלות, דרך אגב.

גלעד ארדן: פעם היא עמדה כחומה בצורה לצדו של ראש הממשלה x, כשזה נועד לחזק את הבנייה, ופעם אחרת היא עמדה כחומה בצורה כשראש הממשלה ברק נסע לנהל משא-ומתן בקמפ-דייוויד, ואני, כיושב-ראש צעירי הליכוד, הפגנתי אל מול ביתו של יושב-ראש ש"ס דאז אלי ישי – –

אורי אורבך: ככה בונים חומה, כמו שנאמר – – –

גלעד ארדן: – – ופעם אחת ש"ס עמדה כחומה בצורה על העיקרון של: בשביל שלום אפשר לוותר על ארץ-ישראל, ואנחנו מכירים את עמדותיו של אריה דרעי – – –

נסים זאב: בינתיים מי שמסר את ארץ-ישראל זה הליכוד.

נסים זאב: לא היינו שותפים.

גלעד ארדן: אנחנו מכירים את עמדותיו של אחד ממנהיגי ש"ס, ולא לי לקבוע מי המנהיג העיקרי, אבל אנחנו מכירים את עמדותיו של אריה דרעי בקשר להסכמי אוסלו, שכאשר ראש הממשלה נתניהו, אז כיו"ר אופוזיציה, היה מפגין ונואם ומסביר את הסכנות הטמונות בהסכמי אוסלו, אז אנחנו זוכרים איפה תנועת ש"ס עמדה אז כחומה בצורה.

גלעד ארדן: לכן אני חושב שמי שבאמת דואג לאיומים שארץ-ישראל ועם ישראל ניצבים היום בפניהם, יודע היטב מי המנהיג שיעמוד באמת כחומה בצורה על העקרונות שלו ומול האיומים הללו, ואני לא חושב, לצערי, שזה דווקא נמצא בהנהגת ש"ס.

גלעד ארדן: אבל על כך עוד נאמר את דברנו, ולשם כך יש בחירות במדינת ישראל, ואני בטוח שגם אלה שהצביעו בעבר לש"ס או היום מתלבטים, ישימו לב טוב טוב למה שאומר או לא אומר אריה דרעי באמירותיו.

נסים זאב: חבל שאני לא יכול לדבר אחריך, הייתי עונה לך אחד לאחד.

גלעד ארדן: תשמע, צריך איזה יתרון כשאתה בממשלה, כבוד הרב זאב.

נסים זאב: – – –

אורי אורבך: חבר הכנסת זאב.

גלעד ארדן: אז אני מסכים אתך שבאמת – כנראה כבעל תוקע אתה בהחלט יכול להיות מצטיין מאוד, אבל העמדות שלך לגבי בנייה ביהודה ושומרון ושמירה עליה, לצערי, מאז חזרתו של אריה דרעי הן כנראה לא יהיו העמדות הדומיננטיות.

גלעד ארדן: וכל אחד ייתן את הדעת על הדברים כפי שהם.

גלעד ארדן: בימים האחרונים, אדוני היושב-ראש, אנחנו שומעים את – אני לא יודע אפילו איך לקרוא לראשי מפלגות השמאל, ככה לשים אותם בחבילה אחת ולעשות את זה בצורה שמכבדת את הכנסת, אז אני אדבר על הדברים כפשוטם.

גלעד ארדן: מאז אנחנו שומעים על ההחלטות בוועדות התכנון והבנייה – הרי יש איזה תהליך שהוא גם הלקאה עצמית וגם הלקאה בין-לאומית.

גלעד ארדן: אבל מילא בעולם לא מבינים את הליכי התכנון והבנייה המורכבים והסבוכים שיש במדינת ישראל, אבל האופוזיציה וראשי השמאל הרי יודעים שכל הזמן מדובר על אותם פרויקטים, רק שפעם אחת דנים בשלב התכנוני, ולאחר מכן מאשרים שלב כזה, או שלב אחר.

גלעד ארדן: אבל מה שאני מנסה לומר, אדוני היושב-ראש, זה שראשי מפלגות השמאל במדינת ישראל, אם ציפי לבני, או שלי יחימוביץ, או יאיר לפיד – הרי כולם אותו דבר, נכון?

גלעד ארדן: כשיש קקופוניה וכל אחד מנסה לבלוט במתקפות שלו על הממשלה ונגד מדינתו הוא, ומוצא את המקום שבו הוא יכול לתקוף ולהכפיש את הממשלה, בסופו של דבר הכול אותו דבר.

גלעד ארדן: זה מחנה שמאל שלא מאמין בזכותו של עם ישראל על ארץ-ישראל, והרבה יותר מעניין אותו מה אומרים עלינו בזירה הבין-לאומית מאשר מה האינטרסים שהם החשובים והמשמעותיים באמת כלפי אזרחי מדינת ישראל, כיום ובעתיד.

גלעד ארדן: אנחנו שומעים בימים האחרונים, בכל פעם שיש איזו החלטה בוועדות התכנון והבנייה, גל של גינויים.

גלעד ארדן: אבל צריך לשים לב טוב-טוב: הגינויים מתחילים בבית.

גלעד ארדן: אף פעם האיחוד האירופי, או מחלקת המדינה של ארצות-הברית, שעמדתה בנושא הזה ידועה – היא לא משליכה על עומק היחסים האסטרטגיים עם ארצות-הברית, אבל אנחנו יודעים, מאז שנת 1967, כל פעם שיש בנייה מעבר ל"קו הירוק", מחלקת המדינה אומרת את עמדתה בנושא הזה, ובדרך כלל – גם מדינות אירופה.

גלעד ארדן: אבל הם עוד אף פעם לא הצליחו להקדים את הגינוי שלהם לגינוי של מפלגות השמאל הישראלי.

גלעד ארדן: ותשימו לב מה קורה.

גלעד ארדן: אני לא רוצה להקביל לגמרי את הבדיחה הידועה – אדוני מבין יותר טוב ממני בבדיחות ובהומור, אבל יש הבדיחה הידועה, שאני לא משווה – אני לא משווה, אני מדגיש שוב – על אותו אדם שהורג את הוריו, ואז מגיע לבית-המשפט, וכשצריך לטעון טענות לגזר-הדין הוא מבקש רחמים מבית-המשפט כי הוא יתום.

גלעד ארדן: אז שוב, להבדיל אלף אלפי הבדלות, תראו מה עושים כאן ראשי מפלגות השמאל, כולל ראש ממשלתנו לשעבר, אהוד אולמרט.

גלעד ארדן: בכל פעם שממשלת ישראל, או אחד מגופי התכנון והבנייה, מקדמים החלטה, שכולם מבינים שהיא מחויבת המציאות – היא לא רק מחויבת המציאות, היא גם בשם זכותנו ההיסטורית, המוסרית, התנ"כית, המשפטית, על ארץ-ישראל, כפי שאמר חבר הכנסת זאב, שחבל שהוא היום מיעוט בש"ס – אני אמשיך לנצל את העובדה שאתה לא יכול לדבר אחרי.

גלעד ארדן: כל פעם שממשלת ישראל מקבלת – – –

אברהם מיכאלי: יש הפתעות.

גלעד ארדן: סליחה?

אברהם מיכאלי: יש הפתעות.

גלעד ארדן: הפתעות?

גלעד ארדן: אנחנו מחכים להתחייבויות של אריה דרעי לגבי ארץ-ישראל ועם ישראל, והקשר שלו עם חיים רמון, וקשרים אחרים שיש לו עם ראשי מפלגות השמאל.

גלעד ארדן: אנחנו מחכים.

גלעד ארדן: לא, השר היחיד שיכול לענות בשם הממשלה הוא אני על-פי התקנון.

גלעד ארדן: אני מצטער, השר מרגי.

אורי אורבך: הם שלפו קלף, אתה רואה?

אורי אורבך: הם הביאו גם – – –

גלעד ארדן: אני מצטער, השר מרגי.

גלעד ארדן: בכל אופן, בכל פעם שמתקבלת החלטה כזו, קורה דבר שלא קרה בעבר כמעט.

גלעד ארדן: זה היה קורה על-ידי המלשנים של "שלום עכשיו", אבל ראשי השמאל הציוני בדרך כלל היו שומרים את הביקורת שלהם פנימה, בטח לא כאשר מדובר בירושלים, בירת ישראל.

גלעד ארדן: אז הם הולכים ומתראיינים לערוצי טלוויזיה בין-לאומיים.

גלעד ארדן: והם מסבירים שמי שאשם בכך שאין משא-ומתן הוא לא אבו מאזן שחובר ל"חמאס" – זה לא אבו מאזן שנמנע מלגנות ירי טילים על אזרחים חפים מפשע; זה לא הציבור הפלסטיני שרק השבוע בסקר שפורסם בעיתון "הארץ" הראה שגם אם היו היום בחירות לא רק בעזה, גם ביהודה ושומרון, הם היו בוחרים את אסמאעיל הנייה ליושב-ראש הרשות הפלסטינית.

גלעד ארדן: לא.

גלעד ארדן: אלו לא מכשול לשלום.

גלעד ארדן: אלו בכלל לא בעיה.

גלעד ארדן: אלו שמלמדים שם במערכת החינוך שישראל איננה קיימת, ומסיתים במסגדים ובמערכות החינוך – זה איננו המכשול לשלום.

גלעד ארדן: מהו המכשול לשלום ומי אשם בכך שאין משא-ומתן?

גלעד ארדן: ראש ממשלת ישראל וממשלת ישראל שבונה בבירת ישראל, או מקדמת תכנון ובנייה, בעזרת השם בעתיד, במעלה-אדומים.

גלעד ארדן: היא האשמה בכך שאין משא-ומתן.

גלעד ארדן: ואז לא חולפות כמה שעות – ואני אגלה לכם סוד, אל תגידו אותו בשום מקום: גם באירופה יש שיקולים פוליטיים.

גלעד ארדן: וכשמנהיגים אירופים, שיש להם מיעוטים מוסלמיים הולכים וגדלים כמעט בכל מדינה ומדינה באירופה, שומעים שבתוך מדינת ישראל עצמה יש התקפה על ראש הממשלה על הבנייה בירושלים בירת ישראל, אז מה כולנו כאן מצפים מראש ממשלת אנגליה, או מנשיא צרפת, או מנהיגים אחרים באירופה, שהם יהיו יותר ציונים מראשי מפלגות השמאל בישראל, שמנסים לעשות איזה סיבוב, איזה רווח פוליטי קצר-מועד על-חשבון המתקפות על מדינתם שלהם וממשלתם שלהם?

גלעד ארדן: ודאי וודאי שאי-אפשר לצפות לכך.

גלעד ארדן: ואז, כאשר יוצא הגינוי, אז קודם כול, כמובן, אוטומטית כותרת ראשית – זה גינוי.

גלעד ארדן: רחמנא ליצלן, עוד יזמינו שגריר ויעירו לו.

גלעד ארדן: אנחנו מייד: יהודים, הבית מותקף, צריך מייד להזדעזע ולהפחיד את הציבור.

גלעד ארדן: כותרות ראשיות בכל כלי התקשורת.

גלעד ארדן: יצא דבר המלך – גינוי למדינת ישראל, וכל עם ישראל צריך לחשוש לגורלו ולסנקציות הנוראיות שיבואו על עם ישראל.

גלעד ארדן: ואז מפציעות להן מנהיגות השמאל, שלי וציפי, וגם יאיר ידידנו, ואומרים: אמרנו לכם.

גלעד ארדן: אתם רואים למה גרמתם?

גלעד ארדן: תראו איזה בידוד בין-לאומי מתרגש על מדינת ישראל.

גלעד ארדן: ואז, כאשר כולנו כאן מבינים שאם באמת היו מציגים לציבור את התהליך הזה לעומק, כפי שאני תיארתי כאן, אז הוא היה מבין היטב היטב מי הם אותם מלשנים ומסיתים שמזמינים את הביקורת הבין-לאומית, ולאחר מכן, כשהיא מגיעה, הם מפלבלים בעיניהם ומגלגלים אותן ואומרים: הנה, תראו מה גרמתם בבנייה הנוראית הזאת לטובת אזרחי מדינת ישראל ולצורך שלנו לחזק את מפעל ההתיישבות.

גלעד ארדן: אבל מסע ההסתה והשקר של השמאל נגד המדינה ונגד הממשלה לא נפסק בכך.

גלעד ארדן: אחרי שהם מגנים אותנו ומאשימים אותנו וגורמים לגל הגינויים הבין-לאומי, פתאום הם מופתעים, כי מסתבר שרוב הציבור במדינת ישראל בכלל לא רוצה לחלק את ירושלים.

גלעד ארדן: תראו איזה דבר מפתיע קרה כאן, אף שכל השנים – הצלנו כאן היום, שוב, בפעם הרביעית את ערוץ-10.

גלעד ארדן: אני מכיר את עמדתך בנושא הזה, אדוני היושב-ראש.

גלעד ארדן: אפשר לברך כאן "שהחיינו" ו"הגומל".

גלעד ארדן: תרמנו לפלורליזם התקשורתי שבוודאי יפציע החל מהיום בערב, כאשר השלווה תשוב לשרור בקרב הערוצים המסחריים, ועמדות המחנה הלאומי תפצענה מעל כל בימה ובכל דיון, אין לי ספק.

אורי אורבך: לפי הצעת הממשלה.

גלעד ארדן: בוודאי, ואנחנו תורמים לפלורליזם המחשבתי.

גלעד ארדן: אני באמת גאה להיות חלק מההישג הזה.

גלעד ארדן: זה אחד ההישגים החשובים ביותר של הממשלה.

גלעד ארדן: גם לי היה בעבר חלק בחקיקת חוקים למען הצלתו של ערוץ-10.

גלעד ארדן: אבל הנה, אף שהתקשורת הישראלית שנים רבות כמובן לא מדברת בעיקר על הזכויות של העם היהודי, אלא בעיקר על מפעל ההתיישבות והבנייה כמכשול, שאם רק הוא יוסר ואם רק נסכים לפנות עוד כמה יהודים, אז בוודאי השלום יגיע למחוזותינו, אז למרות כל החינוך רב-השנים מכלי התקשורת, ומה שאמרו כאן מנהיגי השמאל, קרה דבר מפתיע: רוב הציבור, כולל תומכי המפלגות שמתחפשות למרכז אבל כולנו מבינים שהן בעצם שמאל – וגם זה סקר שפורסם השבוע באותו עיתון לאנשים חושבים – משום מה, זה מוזר, הם כל הזמן רואים את הנתונים, אבל הם לא מצליחים לחבר את זה למסקנה.

גלעד ארדן: פשוט לא מובן לי איך זה קורה.

גלעד ארדן: אבל כאשר הם רואים שהציבור, גם זה שאמור לתמוך בהם, מתנגד לחלוקת ירושלים, פתאום הכול משתנה.

גלעד ארדן: פתאום יאיר לפיד מסביר שאם רק נמתין מעט אז הפלסטינים יוותרו על הדרישות שלהם במזרח-ירושלים; פתאום ציפי לבני היום בבוקר מסבירה שהיא זאת למעשה שמעולם לא הסכימה לנהל משא-ומתן על ירושלים, היא לא תומכת בחלוקת ירושלים, ואם מישהו בכלל דיבר על חלוקת ירושלים זה אותו אדם שהיא בקושי הכירה.

גלעד ארדן: הוא מינה אותה לממלאת-מקום אבל היא לא ידעה אפילו שהוא מדבר על חלוקת ירושלים, מה היה שמו?

גלעד ארדן: אהוד, אה – –

אורי אורבך: אולי הוא לא עדכן.

גלעד ארדן: – – אהוד, אה – –

אורי אורבך: אולמרט.

גלעד ארדן: – – אולמרט, אולמרט, כן.

אורי אורבך: ראש הממשלה, אדוני השר.

גלעד ארדן: כן כן, שכחתי, שכחתי.

אורי אורבך: אתה זוכר את שמו.

גלעד ארדן: לא, היא גם לא זוכרת מי זה, היא רק חיכתה לו ב"מגדלי הפלטינום" בשבועות האחרונים כדי שהוא יסכים לעמוד בראש המפלגה שלה.

גלעד ארדן: היא ממש לא זוכרת מי זה, הוא לא תיאם אתה מעולם, ואם הוא דיבר על ירושלים ופליטים ועל מסירת השליטה של ישראל באגן הקדוש, זה ממש ממש לא היה על דעתה.

גלעד ארדן: פשוט היה לה נוח להיות ממלאת-מקום והיא לא ידעה על כל הדברים הללו.

גלעד ארדן: אז אני קובע פה חד-משמעית, אדוני היושב-ראש:

גלעד ארדן: לא רק שציפי לבני ידעה, לא רק שציפי לבני כבר מזמן איננה גברת ניקיון, אחרי שוד הקופה הציבורית שהיא עשתה עם מפלגת העריקים שהקימה, היום היא גם שיקרה במצח נחושה גם לגבי ירושלים בירת ישראל, כי – אני אומר חד-משמעית – אני לא מבין איך היא בעצמה לא זוכרת את הדברים שהיא אמרה או שצוטטו מפיה והיא מעולם לא הכחישה אותם.

גלעד ארדן: אבל אני מחזיק בידי, אדוני היושב-ראש, מגוון של ציטוטים, גם על סיכומים שהיא ואבו עלא הציגו לציבור, גם על דברים שקונסול ארצות-הברית בישראל אמר על הדברים שהוא שמע ממנה עצמה, ובכל המקורות הללו זה דבר שהוא ברור כשמש וברור מעל לכל ספק שציפי לבני הסכימה לנהל משא-ומתן על מסירת שטחים בירושלים.

גלעד ארדן: ואני חושב שהיום, כאשר כולנו מבינים כבר מול איזה איומים מדינת ישראל נמצאת, ואם בעבר זה היה קל לנסות להגחיך את האיומים האלו – חה-חה, טילים ייפלו באשדוד, חה-חה, טילים ייפלו בתל-אביב – איך אמר דובי וייסגלס?

גלעד ארדן: החפצים המעופפים הללו, אל תפחידו אותנו בחפצים הללו – אז היום, כשאנחנו מבינים ורואים מה קרה ברצועת-עזה אחרי הגירוש מגוש-קטיף, אחרי שאנחנו רואים מה קורה במצרים, מה קורה בסוריה, מה קורה באירן, אני חושב שצריך להיות ברור טוב טוב לציבור במדינת ישראל: אם הוא רוצה מנהיגות חזקה, שלא מתקפלת, שלא נבהלת – זה לא דבר נעים, גינויים, אבל מעל לגינויים יש האינטרסים שאנחנו מחויבים להם קודם כול כממשלה בישראל, וזה האינטרסים של אזרחי מדינת ישראל.

גלעד ארדן: זה נורא נחמד וכיף לקבל טקסים ומחיאות כפיים במדשאות, אבל כשנופלים לאחר מכן טילים, אז אנחנו מבינים שאלה טילים שהורגים בני-אדם, וזה לא גשם שיורד עלינו משמים או איזו גזירת גורל.

גלעד ארדן: ולכן, מי שרוצה שתהיה לו מנהיגות שיכולה להתמודד עם האיומים האלו, שמאמינה בזכות של עם ישראל ליישב את ארץ-ישראל, ולא להיכנע ללחצים וויתורים, אז בכל הכבוד לידידי חבר הכנסת זאב, עת לעשות לה', אם אתה מדבר, אז יש רק מנהיגות אחת במדינת ישראל שכך פועלת וכך מאמינה.

גלעד ארדן: ואם יהיה לנו ראש ממשלה חזק כמו שיש לנו, והוא צריך להמשיך ולהיות הרבה יותר חזק, תהיה לנו גם ישראל חזקה.

גלעד ארדן: תודה רבה.

נסים זאב: זה בתנאי שש"ס תהיה חזקה.

אורי אורבך: רק הג'ינגלים היו חסרים, ואני חושב שזה היה משלים את – – –

גלעד ארדן: אתה יכול לזמזם.

אורי אורבך: מה השר מציע, להסתפק בתשובת השר אני מניח, כן?

גלעד ארדן: לא, דיון במליאה.

אורי אורבך: אני חושב שאנחנו נסתפק, בנסיבות הנוכחיות, בתשובת השר.

נסים זאב: פשוט אין לי ברירה, אחרת הייתי מבקש דיון.

אורי אורבך: השר מסכים, וזה – – –

נסים זאב: יש אפשרות שזה יעבור למליאה הבאה?

אורי אורבך: לא, אנחנו לא משרשרים – – –

נסים זאב: למליאה הבאה זה יכול להגיע?

אורי אורבך: אנחנו לא משרשרים הצעות לסדר-היום, בניגוד לחוקים שעברו בקריאה ראשונה, ממליאה למליאה.

אורי אורבך: רק חוקים שעברו בקריאה ראשונה יכולים להמשיך את דרכם במעלה החקיקה.

גלעד ארדן: – – –

אורי אורבך: אני יודע, יהיה קשה לעם ישראל להתגבר על העובדה שזה לא יידון, אבל כעבור כמה חודשים אנחנו נתאושש.

נסים זאב: תרשה לי לומר משפט.

אורי אורבך: בבקשה.

נסים זאב: עד לרגע שהממשלה הזאת תורכב יהיו פה דיוני כנסת, ואני חושב שאם אנחנו נצביע על הנושא הזה, הנושא הזה יידון במסגרת של – – –

אורי אורבך: בבקשה.

אורי אורבך: אז אני מציע שבתחילת – – –

נסים זאב: רגע.

נסים זאב: יש אפשרות לחברי הכנסת להתבטא ולנאום, ואני חושב שכן כדאי להצביע על הנושא הזה.

אורי אורבך: אבל זה לא יעבור לכנסת הבאה, על-פי התקנון כמובן.

נסים זאב: מבחינה מינהלית חוקית אין שום בעיה.

אורי אורבך: אני מסביר לאדוני חבר הכנסת זאב שנושאים שעולים לסדר-היום בכנסת אחת לא ממשיכים להידון בכנסת הבאה, אלא צריך להתחיל את התהליך מחדש.

אורי אורבך: לדעתי, עניין ירושלים עדיין יהיה על סדר-היום בתחילת הכנסת הבאה.

אורי אורבך: אדוני נמצא במקום העשירי בסיעת ש"ס, אנחנו מאחלים לו מה שאנחנו מאחלים לו, ותהיה לו ההזדמנות.

נסים זאב: מה מאחלים לו, תגיד.

אורי אורבך: שתזמנו בעשרה ולא רק בשלושה.

אורי אורבך: תזמן את הכנסת לדיון בנושא, והכול יבוא על מקומו בשלום.

אורי אורבך: כיוון שהנושאים שעל סדר-היום – – –

נסים זאב: בזכות האיחולים שלך אני אהיה עכשיו עשירי, ואני אבחר, אין לי ספק בזה.

אורי אורבך: יש לנו הצעה לכלול את זה בסדר-היום של הכנסת הזאת.

אורי אורבך: בסדר, אם תהיה הזדמנות בכנסת הזאת – זה מה שאני יכול להציע לאדוני – אז זה יידון בכנסת הזאת.

אורי אורבך: על סמך ניסיוננו אנחנו יודעים שהסיכוי לא גדול, אבל לא כלו רחמים מן העולם.

אורי אורבך: אז נצביע בעד מה שחבר הכנסת זאב מציע, שזה ייכלל בסדר-היום של הכנסת הזאת.

אורי אורבך: בבקשה, הצבעה.

נסים זאב: לא ניגע לריק ולא נלד לבהלה.

אורי אורבך: אכן.

אורי אורבך: מי בעד?

נסים זאב: אם תהיה כנסת, יידון.

אורי אורבך: אם תהיה כנסת היא תידון, כמובן כפוף לכל דין וכפוף להחלטת יושב-ראש הכנסת.

אורי אורבך: הצבעה מס' 5 בעד ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום – 3 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום של הכנסת נתקבלה.

אורי אורבך: טוב, כן, שלושה, כמובן, בעד; נגד – אין, ואין גם נמנעים.

אורי אורבך: ההצעה התקבלה.

אורי אורבך: כיוון שוועדת הכלכלה טרם סיימה את דיוניה אנחנו נפוש בהפסקה ונחכה לחידוש הדיונים בהמשך.

אורי אורבך: על המועד המדויק תבוא הודעה, ואני מודה לכם ומאחל לכם הצלחה בהפסקה.

בשעה 17: מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת

ראובן ריבלין: חברי הכנסת, אני מחדש את ישיבת הכנסת שהופסקה בסביבות השעה 17:30 על מנת לאפשר לוועדת הכלכלה להכין לקריאה שנייה ושלישית את שני החוקים אשר עברו היום ונושאם תקשורת, גם נושא זכייניות ערוץ-10 וערוץ-2, כמו גם שידורי החדשות המקומיות.

ראובן ריבלין: אני מודה לוועדת הכלכלה וליושב-ראש הוועדה על עבודתם היסודית, אשר בה נתחייבו ונתקיימו כל יסודות הדיון הציבורי.

ראובן ריבלין: למרות הזמן הקצר שהיה בידנו, אנחנו לפחות עשינו את העבודה, כאשר ניתנה הזדמנות לכל אחד ואחד לומר את דברו בשני הנושאים.

ראובן ריבלין: הודעה למזכירת הכנסת – בבקשה, גברתי.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק התקשורת (המשך שידורי חדשות מקומיות בטלוויזיה) (תיקוני חקיקה) (הוראות שעה) (תיקון מס' 5), התשע"ג–2012, שהחזירה ועדת הכלכלה.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ראובן ריבלין: אני ביקשתי גם לומר מלים מספר על המנוח אמנון ליפקין-שחק, אחד מגיבורי ישראל וגם חבר כנסת ושר לשעבר, אבל מפאת השעה המאוחרת ומפאת מיעוט המשתתפים, נעשה זאת מייד כשיזדמן לנו בכנסת הזאת או בכנסת הבאה.

ראובן ריבלין: [מס' מ/745; "דברי הכנסת", חוברת זו, עמ' ; נספחות.

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: אני מזמין את יושב-ראש ועדת הכלכלה להציג את החוק הראשון והוא הצעת חוק התקשורת (המשך שידורי חדשות מקומיות בטלוויזיה) (תיקוני חקיקה) (הוראות שעה) (תיקון מס' 5), התשע"ג–2012, על מנת שנוכל לשמוע הסתייגות אחת שנרשמה על-ידי חבר הכנסת שלמה מולה הנמצא כאן באולם וכמובן ביקש לנמק את הסתייגותו.

ראובן ריבלין: לאחר מכן נעבור להצבעות, במידה שיהיה צורך – גם על ההסתייגות.

ראובן ריבלין: אדוני, יושב-ראש ועדת הכלכלה – בבקשה, אדוני.

כרמל שאמה-הכהן: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, אני מתכבד להציג בפניכם לקריאה שנייה ושלישית את הצעת חוק התקשורת (המשך שידורי חדשות מקומיות בטלוויזיה) (תיקוני חקיקה) (הוראות שעה) (תיקון מס' 5), התשע"ג–2012.

כרמל שאמה-הכהן: עניינה של הצעת החוק הוא הבטחת המשך קיומן של החדשות המקומיות.

כרמל שאמה-הכהן: חדשות, שבניגוד לחדשות הארציות שאנחנו מכירים, עוסקות בעניינים קהילתיים מקומיים פריפריאליים.

כרמל שאמה-הכהן: יחד עם זאת, אלה התחנה הראשונה או את כר הגידול של העיתונאים, של המגישים, לדור הצעיר, שאחרי זה אנחנו מכירים אותם יותר בתקשורת הארצית.

כרמל שאמה-הכהן: מדי שנה, אדוני היושב-ראש, אתה מכיר את הנוהל שהכנסת מחפשת פתרון מימוני לאותו הסדר, כי מטבע הדברים אין הצדקה פיננסית כלכלית טבעית למיזם הזה.

כרמל שאמה-הכהן: בכל זאת המדינה, גם הממשלה וגם הכנסת רואות – – –

ראובן ריבלין: ייתכן מאוד שבמקום להכניס את זה ליסודות התקציב כסעיף תקציבי, צריך להעביר זאת לחוק רשות השידור בכל מה שקשור לאגרת הרדיו והטלוויזיה.

ראובן ריבלין: הרי בתחילת הדרך, עוד שנים רבות לפני שנכנסת לחייך הציבוריים במסגרת של המדינה, לפני היותך אפילו חבר מועצת העיר רמת-גן, הרי מי שקיבלו על עצמם כתוצאה מתנאי זיכיון היו זכייני הכבלים; הם קיבלו על עצמם לממן את החדשות המקומיות.

ראובן ריבלין: היום זה נופל למעשה על אזרחי המדינה, וייתכן מאוד שבאופן מוצדק.

ראובן ריבלין: ייתכן מאוד שצריך להעביר את זה למערכת של אגרת הרדיו והטלוויזיה.

כרמל שאמה-הכהן: נקווה שהרפורמה שהעברנו ברשות השידור בכנסת הזאת אחרי המון שנים, תצליח באמת לייצב את רשות השידור כרשות שמצליחה גם לייצר מרווחים תקציביים גם למטלות נוספות, כי כרגע הם נעים על הקצה, גם הם.

ראובן ריבלין: לפי הדיון אצלך היום, שעוד מעט נגיע אליו, נצטרך למצוא גם מקורות לחוק הקולנוע.

כרמל שאמה-הכהן: היו גם הצעות כאלה בדיון, אתה צודק, ונגיע לזה בהצעת החוק הבאה.

ראובן ריבלין: אנחנו נמצאים – – –

כרמל שאמה-הכהן: כאן, גם הפעם, ועדת הכלכלה מצאה פתרון שאומנם קל להעביר עליו ביקורת, כמו הביקורת שנשמעת בכל פעם שנפתרת הסוגיה של החדשות המקומיות.

כרמל שאמה-הכהן: אבל הצלנו את החדשות המקומיות לסיבוב נוסף.

כרמל שאמה-הכהן: הוועדה ואני רואים בכך ברכה במישור הזה.

כרמל שאמה-הכהן: אני אבקש מחברי הכנסת במליאה לאשר את נוסח הוועדה ללא שום הסתייגות.

כרמל שאמה-הכהן: ראשית, אחת ההסתייגויות שהוגשה לגבי התקציב, לדעתי היא הסתייגות תקציבית.

כרמל שאמה-הכהן: מעבר לכך, אם תאושר כל הסתייגות, אני מודיע כאן, אדוני היושב-ראש, שאיאלץ למשוך את החוק ולא יהיה פתרון לחדשות המקומיות.

כרמל שאמה-הכהן: אכן אנחנו נמצאים כאן בשעה מאוד מאוחרת.

כרמל שאמה-הכהן: אין כאן גיוס של קואליציה ואופוזיציה.

כרמל שאמה-הכהן: כולם נדרשים להבין את הרגע.

כרמל שאמה-הכהן: אין ערעורים ואין מקצה שיפורים.

כרמל שאמה-הכהן: חוק שלא יעבור בקריאה שנייה ושלישית בנוסח שהוועדה הצביעה בעדו כמעט ברוב מוחלט, יימשך על-ידי לניסיון תיקון בוועדה, עד כמה שזה אפשרי.

כרמל שאמה-הכהן: יכול להיות שזה לא יהיה אפשרי.

כרמל שאמה-הכהן: אני מודה כמובן – בפגרת הבחירות – לצוות הוועדה, שהרי אנחנו מחויבים 24 שעות, 364 ימים בשנה – – –

ראובן ריבלין: למעט יום כיפור.

כרמל שאמה-הכהן: אמרתי 364.

כרמל שאמה-הכהן: יהודים אנחנו, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: אדוני היה אומר:

ראובן ריבלין: 364 יום בשנה; למעט יום כיפור.

כרמל שאמה-הכהן: כן, זה היה ברור שהחרגתי את יום כיפור.

כרמל שאמה-הכהן: – – – כבוד היועצת המשפטית, ממלאת-מקום היועץ המשפטי לכנסת, עורכת-הדין אתי בנדלר, שהמעמסה – אנחנו מצביעים אבל בסוף היא אחראית ששום פסיק לא יחסר.

כרמל שאמה-הכהן: בסד זמנים כזה הלחץ והאחריות באמת כבדים.

כרמל שאמה-הכהן: אני מודה לך.

כרמל שאמה-הכהן: אני מודה לצוות הוועדה ולעורך-הדין אלקנה, שיושב שם לצדה וליווה את התהליך.

כרמל שאמה-הכהן: לעידית, שהיום מילאה את מקומה של מנהלת הוועדה לאה ורון.

כרמל שאמה-הכהן: תודה רבה לכם.

כרמל שאמה-הכהן: תודה לעוזרי הנאמנים.

כרמל שאמה-הכהן: גם לך, אדוני היושב-ראש, שאפשרת לנו – – –

ראובן ריבלין: תודה רבה, זה בסדר גמור.

ראובן ריבלין: לפני שאתה יורד מהדוכן ולפני שתעלה פעם נוספת – אני הבנתי מדבריך שאין כאן עניין של קואליציה ואופוזיציה.

ראובן ריבלין: טוב אמרת, משום שמדובר בחברה בישראל ובאמת הכנסת כולה התכנסה פה-אחד.

ראובן ריבלין: אבל האם אנחנו יכולים להעביר את החוק הממשלתי בלי הממשלה?

כרמל שאמה-הכהן: מה זאת אומרת?

כרמל שאמה-הכהן: איזה ממשלה?

ראובן ריבלין: ממשלת ישראל.

ראובן ריבלין: אדוני, יש פה הצעת חוק של הממשלה.

ראובן ריבלין: אם אתה הוסמכת על-ידי הממשלה אין לי בעיה.

ראובן ריבלין: אני אעביר את החוק, אני מודיע לכם.

ראובן ריבלין: אני אעמיד את החוק להצבעה.

ראובן ריבלין: אני לא אעביר את החוק, אני אצביע בעד החוק.

כרמל שאמה-הכהן: התקנון מחייב שיהיה נציג הממשלה?

ראובן ריבלין: בימים רגילים, אם לא היה נציג ממשלה פה – –

כרמל שאמה-הכהן: אני חושב שיש פטור לשעות הלילה.

ראובן ריבלין: – – הייתי דוחה את המשך הישיבה עד אשר תבוא הממשלה.

קריאה: אפשר להשביע את כרמל.

כרמל שאמה-הכהן: זה כבר קרה.

כרמל שאמה-הכהן: פעם היושב-ראש הזמין אותי לענות על שאילתא בשם הממשלה.

ראובן ריבלין: אם יש לך איזו דרך להשביע, הייתי כבר משביע אותך גם כן.

ראובן ריבלין: תודה רבה לך, אדוני.

כרמל שאמה-הכהן: תודה רבה.

ראובן ריבלין: באופן חריג, כפי שעשינו היום הרבה דברים חריגים ועוד עתידים לעשות הערב עוד דבר – אני אשאל את היועצת המשפטית אם ברור לכל אחד מה הם אותם דברים אשר אנחנו משנים בחוק הזכיינים לערוצי הטלוויזיה המסחרית.

ראובן ריבלין: אבל כרגע אני מזמין את חבר הכנסת שלמה מולה לעלות ולנמק את ההסתייגות שלו להצעת חוק התקשורת (המשך שידורי חדשות מקומיות בטלוויזיה) (תיקוני חקיקה) (הוראות שעה) (תיקון מס' 5), התשע"ג–2012.

ראובן ריבלין: הסתייגותך היא לסעיף 1.

ראובן ריבלין: אני נותן לך קודם לנמק את ההסתייגות.

ראובן ריבלין: אם ירצה, כמובן, חבר הכנסת שאמה להשיב – תוכל להשיב.

שלמה מולה: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

שלמה מולה: אני לא רוצה, השעה מאוד מאוחרת וזה מאוד פשוט.

שלמה מולה: החוק שעבר בוועדה – בעצם דובר על לאפשר לחוק שבעה חודשים בלבד.

שלמה מולה: אני חשבתי, וגם בוועדה היו כאלה שסברו ששבעה חודשים זה לא מספיק.

שלמה מולה: מדוע זה לא מספיק?

שלמה מולה: אמרו לנו בוועדה ששר התקשורת שיבוא יקים ועדה, יבדקו, ואחר כך יחליטו אם להאריך או לא להאריך.

שלמה מולה: במצב העניינים של הכנסת עכשיו, הכנסת הבאה, התשע-עשרה, תושבע, תוקם ממשלה, ואחר כך יהיו דיוני תקציב, ואחר כך הכנסת יוצאת לפגרת פסח, כשאנחנו חוזרים בעצם, עוד הפעם יוצאים לפגרת קיץ.

שלמה מולה: ואז חשבתי שהדבר הנכון לעשות – – –

ראובן ריבלין: אדוני ישתה מים אולי.

שלמה מולה: – – – הדבר הנכון לעשות הוא לעשות את זה שנה.

שלמה מולה: דרך אגב, אמרו לנו במפורש שיש כ-20 מיליון שקל שאושרו.

שלמה מולה: אם יש תקציב, אם אושר, אז מה הבעיה?

שלמה מולה: ואז, מכיוון שהציעו שיהיה שבעה חודשים – רק 14.5 מיליון שקל.

שלמה מולה: תקציב יש, שוריין תקציב.

שלמה מולה: גם הגיעו להסדר עם בעלי העניין.

שלמה מולה: לכן, אני יודע שיש לנו רוב.

שלמה מולה: אני רוצה לפנות אליך, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: לא, לא.

ראובן ריבלין: אני אפנה אליו ואשאל אותו.

שלמה מולה: רגע, שנייה.

ראובן ריבלין: אוקיי.

שלמה מולה: אני מציע, לטובת העניין.

שלמה מולה: מה זה אומר בסופו של דבר?

שלמה מולה: שבסוף יולי יפטרו את העובדים, ישלחו אותם הביתה.

שלמה מולה: אז בשביל מה?

שלמה מולה: ועוד הפעם, אף אחד לא מבטיח לנו.

שלמה מולה: לכן אני חושב שכדאי לתת את זה מראש.

שלמה מולה: בפרלמנט יש ויכוחים, אנחנו כרגע הגשנו הסתייגות.

שלמה מולה: המשמעות של זה – הכנסת צריכה להעביר את ההסתייגות, אם יש רוב.

שלמה מולה: זה הכול.

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: אדוני יעמוד פה על הבמה, כי אני רציתי לשאול – חבר הכנסת מולה, חבר הכנסת מולה, כדאי לך לעמוד פה על הבמה.

ראובן ריבלין: אדוני יושב-ראש הוועדה, ההסתייגות, מניסיוני הפרלמנטרי, יש לה סיכוי גדול להתקבל אם אכן חבריו של מולה יצביעו בעדה.

ראובן ריבלין: אני רק רוצה לומר לך ולשאול אותך, האם אתה תמשוך את החוק – אם כתוצאה מקבלת ההסתייגות, במקום 31 ביולי, כפי שאתם הארכתם אותו, משום שאין פה שר בממשלה שגם הוא היה יכול למשוך את החוק.

ראובן ריבלין: נא להשיב תשובה, ואז אתה תגיד לי אם אתה רוצה להחזיק בהסתייגות, כי זכותך.

ראובן ריבלין: אבל התוצאה יכולה להיות משיכת החוק, לפחות לשלושה שבועות.

ראובן ריבלין: מעירה לי היועצת המשפטית, חבר הכנסת מולה, שכדי להעביר את ההסתייגות שלך, שהיא הסתייגות תקציבית, צריך 50 חברי כנסת.

כרמל שאמה-הכהן: זה בדיוק מה שרציתי להעיר, אדוני היושב-ראש.

כרמל שאמה-הכהן: לפי החישוב של הסכומים מדובר בהסתייגות תקציבית שלצורך העברתה בניגוד לעמדת הממשלה נדרשים מעל 50 חברי כנסת.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: – – – אבל זה פחות מ-3 מיליון.

יובל צלנר: – – –

שלמה מולה: אבל זה פחות.

שלמה מולה: איך הגעתם לזה?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: – – –

יובל צלנר: – – –

כרמל שאמה-הכהן: לא יודע.

כרמל שאמה-הכהן: אני נסמך על דבריה של היועצת המשפטית לוועדה.

ראובן ריבלין: לא, לא, לא.

ראובן ריבלין: אנחנו יכולים גם, חבר הכנסת שאמה – – –

כרמל שאמה-הכהן: החישוב הוא מיליון וחצי לחודש, כפול חמישה חודשים, זה 7.5 מיליון ש"ח.

ראובן ריבלין: כן, חמישה חודשים, זה למעלה מ-5 מיליון.

יובל צלנר: אבל לא נכון – – – בוועדה אמרו, נובמבר-דצמבר.

יובל צלנר: זה רק 3 מיליון.

ראובן ריבלין: כבוד היועצת המשפטית – תודה רבה לכם, תודה רבה לכם – היועצת המשפטית, עורכת-דין בנדלר, בבקשה, תעלי אלי לכאן.

ראובן ריבלין: כי את לא יכולה לדבר מהרמקול, אז אני אדבר עבורך.

יובל צלנר: זה רק 3 מיליון – – – נובמבר, דצמבר, ההארכה היא רק 3 מיליון.

ראובן ריבלין: האם ההסתייגות לחמישה חודשים עולה על 5 מיליון?

יובל צלנר: איך הגעת לחישוב?

ראובן ריבלין: רבותי, היא א-פוליטית.

ראובן ריבלין: היא נותנת לי את – היא באה מהכנסת, היא לא ממשרד האוצר.

יובל צלנר: אבל הודיעו בוועדה שיש תקציב עד אוקטובר.

יובל צלנר: זה אומר שרק נובמבר-דצמבר מוארך, זה 3 מיליון.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת – אם לא מקבלים את ההסתייגות שלכם כהסתייגות שיכולה להיות מוצבעת על-פי רוב רגיל, אתם יכולים להצביע נגד החוק.

ראובן ריבלין: אני לא אומר לכם, אני לא ממליץ גם.

ראובן ריבלין: רבותי, אני הייתי בכלל דוחה את – אתם צריכים להבין, אחת משתיים, או שאנחנו רוצים להעביר את זה, או שאנחנו נכנסים להרפתקאות.

ראובן ריבלין: ואני לא אתן לכנסת להיכנס להרפתקה.

ראובן ריבלין: אם אתם רוצים, זכותכם המלאה, בשעה 02:00, כאשר אתם נמצאים פה, להכריע.

ראובן ריבלין: משום שכל הכנסת – – –

כרמל שאמה-הכהן: אדוני, במהלך הדיון בוועדה שאלנו את האוצר ונתנו לו הפסקה כדי לחשוב.

כרמל שאמה-הכהן: האוצר בדק והביע עמדה נחרצת.

ראובן ריבלין: אני יודע, אני ראיתי את – – –

כרמל שאמה-הכהן: ראית?

כרמל שאמה-הכהן: ולכן אני לא חושב שאנחנו צריכים לעשות כאן כרגע טריקים כלשהם.

כרמל שאמה-הכהן: מושך?

כרמל שאמה-הכהן: תודה.

ראובן ריבלין: להלן ההערכה התקציבית כפי שנמסרת על-ידי מקורות הכנסת ולא מקורות האוצר: מדובר ב-18.5 מיליון שקל לשנה, שהם 7.7 מיליון לחמישה – לשבעה חודשים זה 10.8 מיליון, וההפרש הוא 7.7 מיליון, לפי הסכומים שנתבקשו על-ידי משדרי ויוצרי החדשות המקומיות.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מולה, האם אתה עומד על הסתייגותך?

ראובן ריבלין: אני כמובן אקפיד אפילו כאשר מדובר בנושאים שהם מאוד חשובים.

ראובן ריבלין: בבקשה, לפתוח את הרמקול.

ראובן ריבלין: אה, בבקשה, אתה רוצה לעלות.

שלמה מולה: לא, אני יכול גם מכאן.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, אני אמשוך את ההסתייגות שלי.

שלמה מולה: אבל אני רוצה לבוא ולהגיד עוד הפעם ועוד הפעם, באמת, שוב מאפשרים, מבקשים מאנשים להתעלל בהם, לפגוע בהם.

שלמה מולה: אני אומר לך שאני רוצה שיהיה כתוב בפרוטוקול של הכנסת – גם בעוד שבעה חודשים, כשאנחנו נחזור ביולי, לאנשים האלה לא יהיה פתרון, הכנסת תצטרך עוד הפעם להידרש.

שלמה מולה: זה חבל מאוד.

שלמה מולה: אפשר היה לפתור את הבעיה, זה שאלה של אגו בלבד.

ראובן ריבלין: גם המבקשים הסכימו על 18.5 מיליון שקל.

ראובן ריבלין: תבין שזה לשנה.

ראובן ריבלין: אני חושב, למשל, שההסתייגות שלך במקומה מהטעם הפשוט שעד יולי הממשלה לא תצליח להגיע ואז נצטרך להאריך פעם נוספת, אבל זה לא ענייני.

שלמה מולה: נכון.

ראובן ריבלין: זה לא ענייני.

ראובן ריבלין: ניסיוני אינו חשוב בעניין זה.

רחל אדטו: – – –

יובל צלנר: – – –

שלמה מולה: זה מה שאנחנו אומרים כבר.

ראובן ריבלין: כרגע הממשלה נענתה לנושא שבו היא התנגדה ברמה העקרונית – שהיא לא צריכה לממן את אותן חדשות, שהיא שאלה, באמת, שאלה שאלתית מאוד.

ראובן ריבלין: באו וניסו למצוא פשרה כדי לתת להם אפשרות לשישה חודשים.

ראובן ריבלין: יושב-ראש הוועדה לקח את האחריות על עצמו תוך התייעצות, אני מתאר לעצמי, אבל גם אם לא, הוא לקח את ההחלטה, וההחלטה הזאת הובאה כהצעת הוועדה לשבעה חודשים, עד 31 בחודש יולי.

ראובן ריבלין: עכשיו, אם אתם רוצים, אני אעמוד על זכותכם, על-פי התקנון.

ראובן ריבלין: אבל אתם יודעים מה התוצאה.

ראובן ריבלין: לכן אדוני מושך את ההסתייגות?

שלמה מולה: אני מושך את ההסתייגות.

ראובן ריבלין: שמעתי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת גילאון?

שלמה מולה: יכולנו גם להצביע נגד ולהפיל את החוק, אבל – – –

אילן גילאון: אני מושך את ההסתייגות – – –

ראובן ריבלין: אפילו אתה כבר נהיית אחראי מבוגר, חבר הכנסת גילאון.

ראובן ריבלין: למרות האון, הגיל קובע.

אילן גילאון: זה כבר הגיל שקובע, כן.

ראובן ריבלין: יש לך גם גיל וגם און.

ראובן ריבלין: אוקיי, רבותי, אנחנו עוברים להצבעה.

ראובן ריבלין: הואיל ואין הסתייגות – ההסתייגות נמשכה – אנחנו נצביע על החוק מקשה אחת בקריאה שנייה.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 6 בעד סעיפים 1–4 – 11 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–4 נתקבלו.

ראובן ריבלין: 11 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

ראובן ריבלין: אדוני יושב-ראש הוועדה, האם אתה מבקש שאנחנו נצביע בקריאה שלישית?

כרמל שאמה-הכהן: כן.

ראובן ריבלין: אם כך, אנחנו מצביעים על הצעת חוק התקשורת (המשך שידורי חדשות מקומיות) (תיקוני חקיקה) (הוראות שעה) (תיקון מס' 5) בקריאה שלישית.

ראובן ריבלין: חברי הכנסת, נא להצביע – מי בעד, מי נגד, מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 7 בעד החוק – 11 נגד – אין נמנעים – אין חוק התקשורת (המשך שידורי חדשות מקומיות בטלוויזיה) (תיקוני חקיקה) (הוראות שעה) (תיקון מס' 5), התשע"ג–2012, נתקבל.

ראובן ריבלין: 11 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שחוק התקשורת (המשך שידורי חדשות מקומיות בטלוויזיה) (תיקוני חקיקה) (הוראות שעה) (תיקון מס' 5), התשע"ג–2012, עבר בקריאה שלישית ונכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

ראובן ריבלין: הודעה למזכירת הכנסת, בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו (תיקון מס' 37), התשע"ג–2012, שהחזירה ועדת הכלכלה.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: [מס' מ/746; "דברי הכנסת", חוברת זו, עמ' ; נספחות.

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: הואיל וועדת הכנסת שחררה מחובת הנחה, אנחנו יכולים מייד לדון בהצעת חוק זו גם בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

ראובן ריבלין: אין הסתייגויות אבל צריכים להציג את החוק.

ראובן ריבלין: אני מזמין את יושב-ראש הוועדה.

ראובן ריבלין: להצעת חוק זו אין הסתייגויות ואין בקשות לרשות דיבור של חברי כנסת נוכחים, אבל מובן שאנחנו לא יכולים להצביע עליה אלא אם כן יציגה בפנינו יושב-ראש ועדת הכלכלה.

ראובן ריבלין: אני גם מברך את הייעוץ המשפטי של הכנסת ושל כל מלווי הגופים השונים על כך שהצליחו להגיע לנוסח שמוסכם על כולם.

ראובן ריבלין: עקבתי אחרי דיוני הוועדה והדבר לא היה פשוט.

כרמל שאמה-הכהן: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברות הכנסת, חברי הכנסת, אורחים נכבדים, אפשר להגיד בשעה טובה נגמרה ותמה השאלה של משבר ערוץ-10, שריחפה ונדונה בוועדות שונות בכנסת ובמליאת הכנסת פעמים רבות בקדנציה הזו, וזה ממש סמלי, אני חושב, שהדיון או החוק האחרון שעובר כנראה בכנסת השמונה-עשרה הוא החוק שבעצם מחלץ ומציל את ערוץ-10 ומסייע בצורה משמעותית לזכייניות ערוץ-2 להתקיים מבחינה עסקית ולא רק להצליח מבחינה תוכנית, כי התוכניות שלהם, כמו שאומרים ואנחנו רואים, משיגות אחוזי צפייה מדהימים, ובכל זאת העסקים כעסקים די מקרטעים וחלקם נטו אפילו עד לפני סגירה ממש בימים הקרובים.

כרמל שאמה-הכהן: אדוני היושב-ראש, ועדת הכלכלה דנה בהצעת חוק שהיתה מורכבת מהמון בחינות.

כרמל שאמה-הכהן: היום בוועדת הכלכלה וגם בדיוני ההכנה שהיו לפני כן, היה חוסר אמון, היה גם המון פוליטיקה וגם המון אגו, אבל דברים חזקים מזה ניצחו, וזה הדאגה לדמוקרטיה בישראל, לגיוון התקשורתי, הדאגה לפרנסה של אלפי משפחות, באופן ישיר ובאופן עקיף, וגם אנחנו בבניין הזה – אין ספק שבכל דמוקרטיה, הפרלמנט, בית-המחוקקים, הוא הבניין החזק במדינה מבחינת הסמכות והכוח, אבל הבניין הזה הוא הרבה פחות חזק אם אין עיתונאים חזקים שמסתובבים במסדרונותיו, אם אין תקשורת שתמיד יכולה להיות עצמאית, לבחון, לפקוח עין, לחשוף מה שקורה ומה שנעשה בתוך בית-המחוקקים, והם אני חושב השותפים הבכירים שלנו לעשייה הפרלמנטרית, בין שזה בפיקוח על פעולות הממשלה ובין שזה בקביעת סדר-יום ובין שזה ביצירת חקיקה חדשה ובהתקנת תקנות.

כרמל שאמה-הכהן: אנחנו קיבלנו חולה – לפחות לגבי ערוץ-10 – במצב, כמו שאומרים, שכבר קוראים לקרובים להיפרד, והתנאים הם ערב בחירות, כך שממש פתרון ארוך-טווח, פתרון קבע, היה קשה לייצר, גם מבחינה משפטית, גם מבחינה מהותית, כי לא נעשתה העבודה האמיתית כדי לרדת לשורש הכשל של שוק התקשורת.

כרמל שאמה-הכהן: ושוק התקשורת, אדוני היושב-ראש, נמצא בכשל כמעט בכל המישורים שלו – גם בתקשורת הטלוויזיונית, גם בתקשורת המודפסת.

כרמל שאמה-הכהן: אני בטוח שהמשברים האלה יבואו כגלים ויתנפצו עלינו – – –

ראובן ריבלין: החוק הזה לא פותר אותם.

כרמל שאמה-הכהן: לא פותר אותם, אנחנו מודים בכך.

כרמל שאמה-הכהן: החוק הזה, אותו חולה שעמד לעבור מן העולם ולגרום לנזקים בכמה אספקטים – בין שזה, אמרתי, במישור התעסוקתי, בין שזה במישור של יצירת מונופול גם בחדשות – "חדשות 2" היו הופכות להיות בעצם לכלי החדשותי היחידי בישראל, בין שזה מונופול בפרסומות המסחריות – ואנחנו בעצם נאלצנו לבצע ניתוח בתנאי שדה ולהציל את אותו חולה, וכך עשינו.

כרמל שאמה-הכהן: ואם אתה צפית היום בדיון, ראית שגם אצל האורחים, הנציגים של הערוצים, הדימויים הרפואיים חזרו על עצמם – המון אמבולנסים, המון בתי-חולים, חדרי מיון – – –

רחל אדטו: סוף-סוף מערכת הבריאות מגיעה – – –

כרמל שאמה-הכהן: כן.

כרמל שאמה-הכהן: ואני שמח באמת שאנחנו, חלקנו – אני יודע, גם הרבה חברי כנסת דיברו אתי וגם שרים בממשלה – לא אהבנו חלק מהדברים שקרו בימים האחרונים בתקשורת, ואני פחות מתייחס – בניגוד לזה שראיתי את הכותרות, הספקתי לרפרף על הכותרות שיצאו באתרי האינטרנט – פחות מתייחס לערוץ-10, שהוא באמת נלחם על חייו.

כרמל שאמה-הכהן: כשאדם נלחם על חייו באמת, וזה רגע האמת, אני יכול להבין כמעט הכול ולא שופט אותו, אבל לגבי ערוץ-2 השקופיות האלה, אדוני היושב-ראש, בימים האחרונים היו מיותרות כי אנחנו – אם נחזור לדיון – רופאים מצווים להציל את החולים; קורה לעתים נדירות שחולים תוקפים את הרופאים, ולא בצדק, ופה זה לא היה בצדק ולא במידה הנכונה ולא בתזמון הנכון.

כרמל שאמה-הכהן: אבל זה נגמר טוב, ואני מברך ואני ממש שמח שהצלחנו לעזור לשניהם.

כרמל שאמה-הכהן: אמרתי להם בתחילת הדיון – ידעתי שזו היתה הגישה של כל חברי הוועדה, לא של רוב חברי הוועדה – אנחנו רוצים לעזור לכלי התקשורת, ולא רק ערב בחירות.

כרמל שאמה-הכהן: זו הגישה שלנו – בכל מה שנוכל לעזור בצורה שוויונית, בצורה עניינית, ידנו מושטת.

כרמל שאמה-הכהן: אין לנו בעיה עם זה שהם מבקרים אותנו; אין לנו בעיה שחלקנו מרגישים, נניח, שחלק מכלי התקשורת הם מגמתיים.

כרמל שאמה-הכהן: לא משנה, אנחנו צריכים תקשורת חזקה – לא משנה לאיזה כיוון היא פונה.

ראובן ריבלין: אדוני יושב-ראש ועדת הכלכלה – שעתידך לכנסת הבאה מובטח – נדמה לי, ואמר זאת היום חבר הכנסת אורבך, שיכול וקורה במדינה דמוקרטית שתקשורת מפילה ממשלה, אבל אנחנו הפוליטיקאים צריכים להימנע ממצב שבו ממשלה מפילה תקשורת – –

כרמל שאמה-הכהן: אין ספק.

ראובן ריבלין: – – ואני בטוח שזה גם על דעת הממשלה.

ראובן ריבלין: צריך להקים רשות תקשורת לאומית שבה לא יהיו מעורבים פוליטיקאים, ואז אדם וקבוצה שמגישים את הצעתם וזוכים במכרז ובזיכיון צריכים למלא אחר כל הוראות הבטחותיה ולקיימן.

ראובן ריבלין: יכולות להיות טענות כאלה או אחרות לערוץ כזה או אחר, אבל הקביעה שיהיו שני ערוצים משחקים בערבוביה בשוק אחד שהוא מוגבל – מה אנחנו יכולים לעשות; אנחנו מדינה דגולה ומעולה אבל אנחנו עדיין לא גדולים עד כדי מצב שבו אנחנו יכולים לאפשר את כל הדברים האלה – אני באמת חושב שאדוני צריך להוביל את נס הקביעה – וכמעט קמה, ב-2003 כמעט שקמה רשות תקשורת לאומית.

ראובן ריבלין: לא היה כבר שר תקשורת, מנכ"ל משרד ראש הממשלה דאז, אביגדור – – –

קריאות: יצחקי.

ראובן ריבלין: – – – אביגדור יצחקי, יקירי, היה למעשה כמנכ"ל האחראי עד הקמת הרשות לתקשורת לאומית, ולאחר מכן היה צורך פוליטי, ועוד פעם מינינו שר תקשורת.

ראובן ריבלין: ולכן אני חושב שאנחנו היום נותנים מזור לבעיות כלשהן שאני לא בטוח שלא נצטרך להתכנס פעם נוספת, אני מקווה בשעה פחות מאוחרת מהשעה הזו.

ראובן ריבלין: אבל אני פעם נוספת רוצה להודות לך מקרב לב על ניהול יפה, יחד עם צוותך המקצועי ועם כל המשרדים האחרים, שבכל זאת הבאנו למצב שבו לפחות אנחנו נקיים איזה סיכוי לתקשורת באמת להתעשת.

כרמל שאמה-הכהן: אני מסכים אתך – – –

יובל צלנר: גם האופוזיציה מברכת.

כרמל שאמה-הכהן: מסכים אתך, אדוני היושב-ראש.

כרמל שאמה-הכהן: באמת, סדר הדברים והמהלך הטבעי צריך להיות שאנשי התקשורת לא מגיעים לכנסת כדי לבקש בקשות – בטח לא בקשות בשביל עצמם – אלא מגיעים כדי לשאול שאלות, כדי לראות מה קורה, כדי לפקח, וכל מגע כזה שכבר חוזר על עצמו יוצר תחושה לא טובה, אני בטוח אצל שני הצדדים.

כרמל שאמה-הכהן: ואני אומר לך כיושב-ראש ועדת הכלכלה, וגם לפני כן כחבר ועדת הכלכלה: בכל פעם שאיש תקשורת היה צריך להיפגש אתי כדי להסביר לי מה הוא צריך, אני גם לחלקם הייתי אומר את זה, זו תחושה מאוד מאוד מטרידה ומדאיגה, ואני מקווה שלא נזכה למופע כזה בעתיד, ואם נזכה, שהוא יהיה בעוד הרבה זמן ולא יהיה תדיר כפי שזה קרה בקדנציה הזו.

ראובן ריבלין: ועד שתגיע למקומך – – –

כרמל שאמה-הכהן: וגם כמובן להודות – פה היתה המלאכה פי כמה וכמה מבהצעת החוק הקודמת – שוב לצוות הוועדה, כמובן המחלקה המשפטית בראשות עורכת-הדין אתי בנדלר, הנהלת הוועדה, גם הגברת לאה ורון שלא נמצאת אתנו כאן היום – –

ראובן ריבלין: מנהלת הוועדה.

כרמל שאמה-הכהן: מנהלת הוועדה.

כרמל שאמה-הכהן: – – והגברת עידית.

כרמל שאמה-הכהן: אנחנו באמת מודים לכם.

כרמל שאמה-הכהן: ולצוות שלי.

ראובן ריבלין: לנציגת משרד התקשורת, הילה – היא היתה פעם במשרד התקשורת.

כרמל שאמה-הכהן: כן, כמובן, אנשי משרד התקשורת, שר התקשורת, כל מי שלקח – אנשי האוצר, אנשי משרד ראש הממשלה, כמובן, הראל לוקר, מנכ"ל משרד ראש הממשלה, שהוביל את הוועדה שהניחה את הבסיס למתווה לפתרון של סוגיית ערוץ-10.

כרמל שאמה-הכהן: אתה יודע, סוף טוב הכול טוב, אנחנו כבר בתחושה הטובה הזו שוכחים את כל המהמורות שעברנו בדרך והמהמורות היו רבות.

כרמל שאמה-הכהן: היו פה חילופי האשמות, אני אומר: חלק אולי היה נכון, חלק לא נכון, זה לא משנה, זה מאחורינו.

כרמל שאמה-הכהן: אנחנו מסתכלים קדימה.

אילן גילאון: אתה רוצה להיכנס לכניסת השבת – יאללה.

כרמל שאמה-הכהן: ושיהיה לכולם לילה טוב, וניפגש בכנסת הבאה.

ראובן ריבלין: אין לך כבר מה למהר, חבר הכנסת.

כרמל שאמה-הכהן: בדיוק.

כרמל שאמה-הכהן: עזוב, אנחנו כבר מחר.

אברהם מיכאלי: – – –

כרמל שאמה-הכהן: וניפגש בכנסת התשע-עשרה, בעזרת השם, רק בדברים טובים.

כרמל שאמה-הכהן: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: ועד שתגיע למקומך אני רוצה פעם נוספת לומר לציבור בישראל, שההחלטה שיצאה מתחת ידי בהתייעצות עם ראש הממשלה היתה חפה מכל אינטרס כלשהו הקשור בדיון הערב.

ראובן ריבלין: היום הוכח פעם נוספת מדוע אסור לקיים דיונים בנושאים ציבוריים כל כך מכריעים בזמן ובתקופת בחירות – העובדה שנושא כל כך חשוב מוכרע על-ידי תשעה חברי אופוזיציה וארבעה חברי קואליציה.

ראובן ריבלין: והדיון הציבורי – אני באמת מברך אותך, כי פחדתי מאוד שלא יתקיים דיון ציבורי.

ראובן ריבלין: אבל בכל זאת, אנחנו באמת התכוונו שרק במקרים מאוד מיוחדים, כפי שהגדרתי זאת אז, בעניין שהוא צורך מיידי ודחוף למדינת ישראל.

ראובן ריבלין: משעמד ראש הממשלה על הצורך המיידי והדחוף לדון בנושאים שדנו בהם היום, אני כמובן גם פתחתי את שערי הכנסת, בהתייעצות עם יושב-ראש ועדת הכלכלה.

ראובן ריבלין: אבל בכל זאת, אני עומד מאחורי עמדותי וגם חושב שזה צריך להיות סימן לדורות הבאים: לא טוב לעסוק בחקיקה פופוליסטית או כזו שיכולה להיחשב למחטף כאשר חברי הכנסת, שרבים מהם נרשמו פה כמסתייגים או מבקשים רשות דיבור, נמצאים עכשיו במסע בחירות שהם לא יכולים היו לבוא אפילו ולקיים את מחויבותם הציבורית.

שלמה מולה: גם חברי האופוזיציה נוהגים באחריות, אדוני.

ראובן ריבלין: בלי כל ספק.

ראובן ריבלין: אני דיברתי על מוחמד ברכה, אם אתם לא יודעים.

ראובן ריבלין: מי שביקשו את רשות הדיבור אלה מוחמד ברכה, חנא סוייד, דב חנין, עפו אגבאריה – ארבעה חברי כנסת שנמצאים פה כמעט כנאמני הבית.

ראובן ריבלין: אבל מובן שכאשר יש בחירות אנחנו מתקשים למלא את חובתנו על-פי שליחות.

ראובן ריבלין: נכון, נושא זה היה דחוף, פנו אלינו, הביאו את הדברים, הבנו אותם.

ראובן ריבלין: ראש הממשלה הכריע וביקש מהכנסת לקיים את הישיבה היום, ואנחנו מקיימים אותה לפי הלכות הבית ולפי התקנות והחוקים הקיימים, אבל אני חושב שבנושאים כאלה באמת גם הממשלה ראוי שהיתה נמצאת פה וגם חברי הכנסת.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה, מקשה אחת, מהטעם הפשוט שאנחנו לא מוצאים כאן איזו הסתייגות, ולכן אנחנו יכולים להצביע על הצעת חוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו (תיקון מס' 37), התשע"ג–2012, בקריאה שנייה, ואנחנו מצביעים בקריאה שנייה, מקשה אחת.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 8 בעד סעיפים 1–14 – 11 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–14 נתקבלו.

ראובן ריבלין: בקולותיהם של 11 חברי כנסת, כאשר אין מתנגדים ואין נמנעים, אני קובע שהצעת חוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו (תיקון מס' 37), התשע"ג–2012, עברה בקריאה שנייה.

ראובן ריבלין: האם אדוני רוצה להפתיע אותנו או מבקש שאני אצביע בקריאה שלישית?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת שאמה.

כרמל שאמה-הכהן: יש אישור?

ראובן ריבלין: אתה רוצה הפסקה על מנת להחליט?

כרמל שאמה-הכהן: התייעצות.

ראובן ריבלין: אוקיי, יש לי אישור מטעם יושב-ראש ועדת הכלכלה להצביע את הצעת חוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו (תיקון מס' 37), התשע"ג–2012, בקריאה שלישית.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 9 בעד החוק – 11 נגד – אין נמנעים – אין חוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו (תיקון מס' 37), התשע"ג–2012, נתקבל.

ראובן ריבלין: 11 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת חוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו (תיקון מס' 37), התשע"ג–2012 למניינם, עברה בקריאה שלישית והחוק נכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

ראובן ריבלין: רבותי, עד כאן הדיון להיום.

ראובן ריבלין: תם סדר-היום.

ראובן ריבלין: ישיבת הכנסת הבאה, קרוב לוודאי שתהיה בכנסת הבאה.

ראובן ריבלין: ישיבה זו נעולה.