ישיבת מליאה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 25, 2009-05-25 00:00

ראובן ריבלין: שני חברי חברי הכנסת, יום שני היום, ב' בחודש סיוון התשס"ט, 25 בחודש מאי 2009 למניינם.

ראובן ריבלין: הנני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

ראובן ריבלין: הודעה למזכיר הכנסת.

איל ינון: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון) (הבעת אי-אמון בממשלה); הצעת חוק-יסוד: משק המדינה (תיקון מס' 7) (הרוב הדרוש להצעות חוק תקציביות); הצעת חוק הכנסת (תיקון מס' 28) (התפלגות סיעה), התשס"ט–2009; הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון מס' 42) (הפסקת חברות בכנסת של שר); והצעת חוק מימון מפלגות (תיקון מס' 30) (הפסקת חברות בכנסת של שר), התשס"ט–2009.

איל ינון: לדיון מוקדם: החל בהצעת חוק שמספרה פ/1136/18 וכלה בהצעת חוק פ/1205/18 – הצעת חוק יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל (תיקון – משפחות נפגעי פעולות האיבה), התשס"ט–2009, מאת חברת הכנסת פניה קירשנבאום; הצעת חוק זכויות התלמיד (תיקון – חשד להפרת טוהר הבחינות), התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת אורי אורבך; הצעת חוק צער בעלי-חיים (הגנה על בעלי-חיים) (תיקון – איסור הרג בעלי-חיים), התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת אופיר פינס-פז; הצעת חוק השכירות והשאילה (תיקון – הגבלה על העלאת דמי השכירות), התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת רוברט טיבייב; הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון – גביית תשלום אגרות והוצאות), התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת אריה אלדד; הצעת חוק החוזים האחידים (תיקון –קביעת שער מזערי להצמדה כתנאי מקפח), התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת שי חרמש; הצעת חוק בתי-הדין הדתיים הדרוזיים (תיקון – הרכב וכשירות), התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת סעיד נפאע וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק החברות הממשלתיות (תיקון – פרסום החלטת הוועדה לבדיקת מינויים), התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת אופיר פינס-פז; הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון – רישום פרוטוקול), התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת דוד אזולאי; הצעת חוק מידע גנטי (תיקון – עריכת בדיקות גנטיות לקשרי משפחה), התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת צחי הנגבי; הצעת חוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות (תיקון – צמצום כוחם של פקידי הסעד בכל הנוגע להסדרי ראייה), התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת דוד אזולאי; הצעת חוק אימוץ ילדים (תיקון – הגבלות על אימוץ), התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת דוד אזולאי; הצעת חוק לשכת עורכי-הדין (תיקון – תפקיד הלשכה), התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת יריב לוין; הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון – חייב מוגבל באמצעים), התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת דוד אזולאי; הצעת חוק שיפוט בתי-דין רבניים (נישואין וגירושין) (תיקון – סמכות שיפוט בהסכמה וסמכות נלווית), התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת דוד אזולאי; הצעת חוק הטבות לניצולי שואה נרדפים, התשס"ט–2009, מאת חברת הכנסת ליה שמטוב; הצעת חוק הבנקאות (שירות ללקוח) (תיקון – ריבית על יתרת זכות),

איל ינון: התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת אופיר אקוניס; הצעת חוק זכויות פליטי השואה, התשס"ט–2009, מאת חברת הכנסת מרינה סולודקין; הצעת חוק לפיצוי פליטים יהודים מארצות ערב במסגרת תהליך השלום, התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת נסים זאב; הצעת חוק הבטחת זכויות הפנסיה של מורים עולים, התשס"ט–2009, מאת חברי הכנסת מרינה סולודקין ואלכס מילר; הצעת חוק הרפואה הדחופה הטרום-אשפוזית, התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת אריה אלדד; הצעת חוק למניעת אלימות במקומות בילוי, התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת אופיר פינס-פז; הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון – עיון חוזר בפטור מטעמי הכרה דתית שהושג במרמה), התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת אופיר פינס-פז; הצעת חוק ניהול ושימור אתר קבר רבי שמעון בר יוחאי, התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת דוד אזולאי; הצעת חוק לתיקון פקודת המועצות המקומיות (הרכב מועצה מקומית תעשייתית וחלוקת יתרות ארנונה), התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת דוד אזולאי; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (הגדרת שיכור), התשס"ט–2009, מאת חברי הכנסת חמד עמאר ורוברט אילטוב וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק המים (תיקון – אישור ועדת הכלכלה לקביעת כללים לחישוב עלות המים), התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת דוד אזולאי; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – שירותי רפואת שיניים לילדים במשפחות מצוקה), התשס"ט–2009, מאת חברי הכנסת שלי יחימוביץ ויצחק וקנין; הצעת חוק לתיקון פקודת המועצות המקומיות (רחובות), התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת אריה אלדד; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – דמי אבטלה לעובד עצמאי), התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת אילן גילאון וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק כלי הירייה (תיקון – הגבלת גיל למתן רשיון כלי ירייה ולאימון במטווח), התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת אורי אורבך; הצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון – זכאות לגמלה בתקופת שהייה במקלט לנשים מוכות), התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת אילן גילאון וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק פיקוח על מחירי מצרכים ושירותים (תיקון – פיקוח על מחירי מצרכים המיועדים לתינוקות), התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת דוד אזולאי; הצעת חוק הרשויות המקומיות (בחירות) (תיקון –העלאת אחוז החסימה), התשס"ט–2009,

איל ינון: מאת חבר הכנסת אופיר פינס-פז; הצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון – זכות הגישה לערכאות), התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת דב חנין וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק גיל פרישה (תיקון – הקדמת גיל הפרישה), התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת דב חנין וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה (תיקון – הטלת תפקידים), התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת שי חרמש; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – מימון פעולות לפיתוח שירותים למען ילדים בסיכון), התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת דב חנין וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – מענק לימודים), התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת דב חנין וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק זכויות החולה (תיקון – מסמך הסכמה מדעת בשפות שונות), התשס"ט–2009, מאת חברי הכנסת מרינה סולודקין, רחל אדטו ודב חנין; הצעת חוק למניעת העישון במקומות ציבוריים והחשיפה לעישון (תיקון – שלטי אזהרה), התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת אריה ביבי; הצעת חוק הספקת החשמל (הוראת שעה) (תיקון – תחילה ותוקף), התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת טלב אלסאנע וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – איסור פרסום בבתי-מגורים), התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת דוד אזולאי; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (ריבית פיגורים בגין אי-תשלום קנס על עבירת חנייה), התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת דוד אזולאי; הצעת חוק הרשויות המקומיות (בחירות) (תיקון – בחירות ממוחשבות), התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת מאיר שטרית; הצעת חוק המפלגות (תיקון – איסור חברות ביותר ממפלגה אחת), התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת אופיר פינס-פז; הצעת חוק העונשין (תיקון – איסור הטפה ושידול להמרת דת), התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת ; הצעת חוק לתיקון פקודת הפרשנות (מועד פרסום תקנות), התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת אופיר פינס-פז; הצעת חוק הממשלה (תיקון – ועדת שרים לענייני חקיקה), התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת דוד אזולאי; הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון – גיל הבוחר), מאת חבר הכנסת דוד אזולאי; הצעת חוק לשמירת זכויות תושבי שטח המיועד לפינוי,

איל ינון: התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת נסים זאב; הצעת חוק העונשין (תיקון – החמרת ענישה על התנכלות לנבחרי ציבור), התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת אמנון כהן; הצעת חוק-יסוד: שותפות אזרחית ושוויון למיעוט הערבי, מאת חבר הכנסת אחמד טיבי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק-יסוד: צמצום זכות השתיקה לנבחרי ציבור (תיקוני חקיקה), מאת חברי הכנסת אופיר פינס-פז וציפי חוטובלי; הצעת חוק הממשלה (תיקון – מינוי שר בראש כל משרד), התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת יעקב אדרי; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – מתורגמן בוועדה רפואית), התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת דב חנין וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק ארגון הפיקוח על העבודה (תיקון – סמכויות נוספות למפקח עבודה), התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת דב חנין וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הודעה מוקדמת לפיטורים ולהתפטרות (תיקון – הבטחת פיצוי), התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת דב חנין וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (חובת לבישת אפוד זוהר ברכיבה על אופניים ועל אופנוע בזמן תאורה), התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת דוד אזולאי; הצעת חוק הרשות לתמיכה במוסדות ציבור, התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת אחמד טיבי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק כביש אגרה (כביש ארצי לישראל) (תיקון – הצגת שילוט מידע על עומס תנועה), התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת אלי אפללו; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – שינוי שם המוסד), התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת אחמד טיבי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק פיצויי פיטורים (תיקון – הזכות לפיצויי התפטרות), התשס”ט–2009, מאת חבר הכנסת אחמד טיבי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק מס רכוש וקרן פיצויים (תיקון – נציג ערבי בוועדת ערר), התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת אחמד טיבי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק אבטחה במוסדות חינוך, התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת דוד אזולאי; הצעת חוק לתיקון פקודת בתי-הסוהר (קביעת משך הביקור), התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת דוד אזולאי; הצעת חוק לתיקון פקודת המשטרה (חקירת סוהרים בידי המחלקה לחקירות שוטרים), התשס"ט–2009, מאת חבר הכנסת דוד אזולאי; הצעת חוק פדיון הבית, התשס"ט–2009, מאת חברי הכנסת אופיר פינס-פז ויולי תמיר;

איל ינון: הצעת חוק לתיקון פקודת מסי העירייה ומסי הממשלה (פטורין) (בתי-ספר להכשרה מקצועית), התשס"ט–2009, מאת חברת הכנסת שלי יחימוביץ; הצעת חוק בדיקות התאמה לעבודה, התשס"ט–2009, מאת חברי הכנסת שלי יחימוביץ וחיים כץ.

איל ינון: מסקנות ועדת הפנים והגנת הסביבה בעקבות דיון מהיר בנושאים: התנחלות בלב יפו, מאת חבר הכנסת עפו אגבאריה; הקמת שכונה יהודית בלב יפו, מאת חבר הכנסת חיים אמסלם.

איל ינון: תודה.

בממשלה בשל: 1.

בממשלה בשל: ממשלה בלי דרך – כישלון מדיני וכישלון כלכלי;

ראובן ריבלין: אדוני המזכיר, נא להודיע למזכיר הממשלה שמייד צריך להיות פה שר שישמע את הצעות האי-אמון.

ראובן ריבלין: אני מתנצל לפני חברי הכנסת.

ראובן ריבלין: ישיבת הכנסת מתחילה ב-16:00.

ראובן ריבלין: אני מתנצל גם לפני הממשלה, כמובן.

ראובן ריבלין: והיא תתחיל ב-16:00 כל פעם, בדיוק בשעה היעודה.

ראובן ריבלין: זו לא אופציה שניתנה, כי תאריך וזמן פתיחת ישיבות הכנסת הם קבועים, שהרי אנחנו הכרזנו ביום רביעי שעבר: ישיבת הכנסת הבאה – – –

ציפי לבני: אפשר להתחיל בהצבעת האי-אמון לפני הדיון?

ראובן ריבלין: דרך אגב, אם כך יהיה הדבר, אז כך יהיה.

ראובן ריבלין: אבל זה לא יעזור לכם, כמדומני.

ראובן ריבלין: נוכל לחסוך הרבה זמן לכנסת, אבל זה לא יעזור.

ראובן ריבלין: צריך 61, גברתי יושבת-ראש האופוזיציה.

ראובן ריבלין: אני מזמין את חבר הכנסת מאיר שטרית.

ראובן ריבלין: אם אתה מבקש, לא על חשבון הזמן, להתחיל לדבר, אתה יכול לדבר לעם ישראל, שהרי הפרוטוקול הוא פרוטוקול מצולם.

ראובן ריבלין: אתה יכול בינתיים לומר כל אשר עולה על רוחך.

ראובן ריבלין: הזמן יתחיל להיחשב מרגע שיתייצב כאן השר המשיב.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, תודה רבה.

מאיר שטרית: אני בהחלט מחרה מחזיק אחריך, שהישיבה מתחילה ב-16:00.

מאיר שטרית: אתה יודע, אדוני היושב-ראש, תמיד בצבא, כשהיו מטרטרים אותנו, הנחמה היחידה שהיתה לנו – והייתי אומר תמיד למפקדים שלי, כשהיו מטרטרים אותי: יש דבר אחד שאתם לא יכולים לעשות; אתם לא יכולים לעצור את השעון.

מאיר שטרית: הזמן עובר, ויום אחד ייגמר הקורס, ולא תוכלו לטרטר אותנו יותר.

מאיר שטרית: אז אני שמח על העמדה שלך.

מאיר שטרית: אני חושב שנכון להתחיל את הישיבות בזמן.

מאיר שטרית: מי שבא – בא, ומי שלא בא מפסיד את זכות הדיבור.

מאיר שטרית: עליתי, אדוני היושב-ראש, כדי להגיש הצעת אי-אמון בממשלה על הכישלון המדיני והכלכלי שלה, ואני מוכרח לומר לך שאני חוזה בהפתעה מוחלטת את התנהלותו של ראש הממשלה, מר בנימין נתניהו, ידידי, שעבדתי אתו באוצר, כזכור לך, ב-2004-2003 כשר במשרד האוצר, כשעשינו את המהפך הכלכלי, ואני חשבתי שדווקא עם השנים – בתקופה של היותו שר האוצר, הוא עשה עבודה טובה מאוד.

מאיר שטרית: אגב, כל התקופה שהייתי שר בממשלה, והוא באופוזיציה, לא רק שאף פעם לא תקפתי אותו, אלא הגנתי על העמדות הכלכליות שלו גם פה, מעל במת הכנסת, לא פעם אחת.

ראובן ריבלין: עובדה שאני זוכר את התקופה הזאת.

ראובן ריבלין: הזדמן לי היום, כיושב-ראש הכנסת, לאשר את השתתפותך, על-פי בקשת שר המדע, ב – אני לא רוצה לומר – – –

מאיר שטרית: שלא יקנאו.

ראובן ריבלין: לא שלא יקנאו.

ראובן ריבלין: לקנא שיקנאו, אבל אולי יש עניין ביטחוני.

ראובן ריבלין: בהחלט אני רואה בזה כבוד לכנסת.

מאיר שטרית: על כל פנים, אני לא תקפתי אותו מעולם.

מאיר שטרית: להיפך, גם כשהייתי בממשלה והוא באופוזיציה, גיביתי את העמדות הכלכליות שלו והגנתי עליהן פה, מעל במת הכנסת.

מאיר שטרית: ואני מופתע לראות נתניהו חדש, שכלכלה לא חשובה לו בכלל.

מאיר שטרית: אנטיתזה – כל מה שעשינו ב-2004-2003 הוא עכשיו הורס מן היסוד.

מאיר שטרית: ואני לא רוצה לחזור על כל הדיבורים פה, על הממשלה הענקית והרחבה, על כך שלא מוכרחים לקנות את כולם בכסף בשביל להקים ממשלה – 40 שרים וסגני שרים, ועל יצירת מצב שלא נותרו חברי כנסת.

ג'מאל זחאלקה: אדוני היושב-ראש – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זחאלקה, הוא מדבר, אבל הזמן יתחיל להיספר לו רק מרגע שהממשלה תתייצב.

מאיר שטרית: אני ממש תמה, הרי מכל חברי הכנסת נותר רק קומץ קטן של חברי כנסת שנכנסו לראשונה לכנסת, ואתה מוצא אותם מייד ראשי ועדות, כשאין להם מושג ירוק איך הכנסת נראית.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, אני בכנסת היום – אני מוכרח לומר – הכי ותיק.

מאיר שטרית: זאת עובדה.

מאיר שטרית: אני, לדעתי, היחיד שנותר מ-1981.

מאיר שטרית: ואני רוצה לומר לך, עברתי ממשלות רבות וכנסות רבות.

מאיר שטרית: אני זוכר, אדוני היושב-ראש, כשהייתי שמונה שנים חבר כנסת עוד לא העזתי לחשוב להיות שר.

מאיר שטרית: לא העזתי, כי לא היתה זילות כזאת של תפקיד שרים, סגני שרים או ראשי ועדות.

מאיר שטרית: היה ברור לי, כחבר כנסת חדש, שאני יושב בבניין, עובד שמונה שנים לפחות, מצדיק את המשכורת שלי, ואחר כך, אם ירצה השם, ואנחנו נהיה בממשלה, נוכל לקבל תפקיד של שר, או אולי תפקיד של ראש ועדה או משהו כזה.

מאיר שטרית: היום אתה רואה איך מכרו את המדינה לכל החפץ בכך.

מאיר שטרית: אנחנו תקפנו אז, כזכור, אני ואתה, את אנשי צומת שעברו לממשלה של רבין, את גולדפרב עם ה"סובארו", ואת האחרים על ה"סובארו".

ראובן ריבלין: "מיצובישי".

מאיר שטרית: "מיצובישי".

מאיר שטרית: הקימו פה משרדי ממשלה שלמים בלי שום הצדקה.

מאיר שטרית: לא רק שהקימו משרדי ממשלה שלמים, גם איישו אותם בעובדים רבים בלי שום הצדקה.

מאיר שטרית: זה מזכיר לי, אדוני היושב-ראש, שאחד העסיק שני עובדים במרתף, ואחרי כמה זמן הוא צועק לראשון שבהם, למנהל: מה אתה עושה למטה?

מאיר שטרית: הוא אומר: כלום.

מאיר שטרית: הוא אומר לו: מה עושה השני?

מאיר שטרית: הוא אומר: אני עוזר לו.

מאיר שטרית: מה ההיגיון?

ראובן ריבלין: הוא עוזר לי.

מאיר שטרית: מה ההיגיון?

מאיר שטרית: אני שואל: ריבונו של עולם, הממשלה הזאת בתקציב הזה שאישרו מטילה מסים בהיקף של 7 מיליארדי שקל נוספים על הציבור.

עתניאל שנלר: אבל למה אין כאן אף אחד מהממשלה, אדוני היושב-ראש?

מאיר שטרית: זה בסדר, חבר הכנסת עתניאל שנלר.

מאיר שטרית: היושב-ראש בנדיבותו הציע שאני אתחיל לדבר, והזמן שלי ייספר מרגע שייכנס שר.

מאיר שטרית: אני מוכן לדבר שעתיים, ואז עוד עשר דקות.

מאיר שטרית: אין לי בעיה.

עתניאל שנלר: זה לא מכבד את הכנסת, אדוני היושב-ראש.

מאיר שטרית: השרים עסוקים.

מאיר שטרית: יש 40 שרים, הם מתווכחים מי יבוא.

יוחנן פלסנר: ממילא זו ממשלה אטומה, אז היא לא תקשיב.

ראובן ריבלין: אני לא מתייחס כרגע לכינויי הממשלה.

ראובן ריבלין: רק הודעתי, חברי הכנסת, כי ב-16:00 התחילה הישיבה, וגם רבים מחברי הכנסת לא היו פה.

ראובן ריבלין: זכיתי ששניים מחברי הכנסת נכחו כאן – יכולתי לומר "רבותי חברי הכנסת".

ראובן ריבלין: אבל אני מוכרח לציין שסיעת קדימה התייצבה כהרף עין, עוד בטרם אפילו הספיקה לשמוע, באמת בשניות הראשונות, ואז החלטתי – אחת משתיים: או שאסגור את הישיבה, או שאנעל את הישיבה עד שתבוא הממשלה.

זאב בילסקי: אם אדוני מוכן לציין את השמות של אלה שהיו.

ראובן ריבלין: למה להעניש אנשים שרוצים לדבר לעם?

ראובן ריבלין: יש אנשים שבין 16:00 ל-17:00 מסתכלים בנו, כי עדיין אין "ערב חדש".

מאיר שטרית: לכן, חברים, אני חוזר: הממשלה הזאת מטילה מסים בתקציב הזה, חבר הכנסת נסים זאב, 7 מיליארדי שקל, שכולם ישלמו – חזקים וחלשים.

מאיר שטרית: זה אנטיתזה מוחלטת לביבי הישן, שהתנגד בכל תוקף לכל העלאת מס מכל סוג שהוא.

אלי אפללו: ביבי א' או ביבי ב'?

אלי אפללו: איזה ביבי?

מאיר שטרית: ולא רק העלאת מס; השאלה היא גם למי מעלים את המס.

מאיר שטרית: כשרוצים להטיל מע"מ על פירות וירקות, מי ישלם את זה?

מאיר שטרית: המסכנים שקונים פירות וירקות, שזה חלק ניכר מסל הקניות שלהם ומסל התצרוכת שלהם, ישלמו עכשיו עוד 15.5%, ואני שומע שרוצים להעלות את המע"מ ב-1%, אז ישלמו 16.5% נוספים ממשכורתם על פירות וירקות.

מאיר שטרית: אבל באותה נשימה ביבי מתעקש להוריד 1% ממס הכנסה לחברות ולאנשים פרטיים.

מאיר שטרית: מה ההיגיון בזה?

מאיר שטרית: איזה היגיון כלכלי יש פה?

מאיר שטרית: הרי אנשים עוד לא התאוששו – צריך לזכור, אחת הבעיות הקשות של הכלכלה – שהביאה צמיחה – אחד העיוותים שהיו בצמיחה הזאת היה שפירות הצמיחה לא התחלקו שווה בשווה בין העשירונים.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, המחקרים מוכיחים ששני העשירונים העליונים מצבם השתפר מאוד; חמשת העשירונים מתחתם מצבם נשאר אותו הדבר, או השתפר מעט – שלושת העשירונים מתחתיהם, וחמשת העשירונים התחתונים מצבם הורע.

מאיר שטרית: זאת אומרת שחלוקת ההכנסות במשק היתה לרעת החלשים.

מאיר שטרית: למה?

מאיר שטרית: גם אז היה לי אותו ויכוח באוצר.

מאיר שטרית: הוא גם אז התעקש להוריד מס הכנסה.

מאיר שטרית: ובמי זה פגע?

מאיר שטרית: זה עזר בעיקר לאותם אנשים שמרוויחים הרבה יותר.

מאיר שטרית: ואמרתי גם אז, ואני חוזר על דברי, אדוני היושב-ראש, אם כבר רוצים להוריד מסים, נוריד מס ערך מוסף, כי מס ערך מוסף הוא מס פרוגרסיבי, בעוד שמס הכנסה הוא מס רגרסיבי שהחזקים נהנים ממנו יותר; החלשים לא מגיעים לשם.

מאיר שטרית: 50% מהעובדים במדינת ישראל לא מגיעים לסף המס.

ראובן ריבלין: נדמה לי שזה הפוך.

מאיר שטרית: מס הכנסה הוא פרוגרסיבי, ומס ערך מוסף הוא רגרסיבי.

ראובן ריבלין: כן.

מאיר שטרית: זה מה שאני רוצה לומר.

מאיר שטרית: אבל אני חושב שזה הפוך.

מאיר שטרית: מס ערך מוסף זה רגרסיבי, ומה הכנסה הוא פרוגרסיבי – בדיוק.

ראובן ריבלין: עכשיו תבדוק את הפרוטוקול ותראה אם אתה אמרת נכון.

מאיר שטרית: אני אמרתי שמס ערך מוסף הוא רגרסיבי, ומס הכנסה הוא פרוגרסיבי – עבדתי המון באגף המסים.

מאיר שטרית: חברים, אני לא יכול להבין את העניין הזה.

מאיר שטרית: דבר נוסף, שלדעתי חלק ממנו גרם להתפטרותו של ראש אגף התקציבים רם בלינקוב – ולדעתי הוא ראש אגף תקציבים טוב שעשה עבודה מצוינת.

מאיר שטרית: הוא לא היה זקוק לעבודה בממשלה.

מאיר שטרית: רם בלינקוב איש אמיד בפני עצמו, והוא התגייס למילואים בממשלה –זה תקופה של כמה שנים – ועשה כמיטב יכולתו להגן על טובת המדינה.

מאיר שטרית: אבל שמו אותו בצד, דילגו מעליו, ומכרו את המדינה להסתדרות.

מאיר שטרית: אתם שומעים?

מאיר שטרית: חברי חברי הליכוד לשעבר, האוזניים לא מאמינות שכך שומעים – –

ראובן ריבלין: חוץ מגילאון זה – – –

מאיר שטרית: – – שהליכוד מוכר את המדינה להסתדרות.

מאיר שטרית: איך זה עולה על הדעת?

מאיר שטרית: יושב-ראש ההסתדרות, שנהיה ראש הממשלה בפועל, מכתיב למדינה מהלך, שכל מעסיק, אם העובדים מתארגנים, חייב לנהל אתם משא-ומתן להסכם קיבוצי.

מאיר שטרית: תגידו, מה, השתגעתם לגמרי?

מאיר שטרית: נפלתם על השכל?

מאיר שטרית: איזו מדינה אתם רוצים?

מאיר שטרית: אני זוכר את ביבי מדבר על איך לפרק את ההסתדרות.

מאיר שטרית: אז מה קרה לביבי א', נהיה ביבי ב'? זה בתחום הכלכלי.

מאיר שטרית: ובתחום המדיני, אדוני היושב-ראש, אני תמה.

מאיר שטרית: תראה, היינו ביחד בממשלה, לא תמיד הסכמנו בכל עניין.

מאיר שטרית: אבל תמיד גם אתה וגם אני אמרנו את אשר על לבנו גם אם אין בינינו הסכמה, ונשארנו חברים.

מאיר שטרית: הרי נתניהו לפני שנהיה ראש ממשלה, כראש הליכוד – – –

ראובן ריבלין: דרך אגב, בליכוד הסכימו לדברי, ואהבו אותך.

מאיר שטרית: חברים, הרי נתניהו בעומדו בראש הליכוד כאופוזיציה התנגד בכל תוקף להסכמי אוסלו.

מאיר שטרית: הוא הרי ניסה לזרוק אותי מהליכוד מפני שלא התנגדתי להסכמי אוסלו.

מאיר שטרית: הוא לא הצליח.

מאיר שטרית: ולימים, לקראת הבחירות, שלושה חודשים לפני הבחירות, נתניהו הבין שאם הוא לא יתמוך בהסכמי שלום, אין לו שום סיכוי להיבחר להיות ראש ממשלה.

מאיר שטרית: ואז, יום אחד הוא צלצל אלי אחרי שהיינו בריב די ארוך, תקופה ארוכה, מפני שהוא ניסה לזרוק אותי מהליכוד, וביקש שאני אבוא אתו למסיבת עיתונאים עם עיתונאי חוץ במלון "ענבל".

מאיר שטרית: אמרתי לו: במקום שבעלי תשובה עומדים אין צדיקים גמורים יכולים לעמוד.

מאיר שטרית: הוא אמר לי שהוא הולך להודיע שם שהוא מכיר בהסכמי אוסלו, ושייפגש עם ערפאת.

מאיר שטרית: ואכן, באתי אתו למסיבת העיתונאים, והוא הודיע על כך.

מאיר שטרית: זה אולי היה ההפרש הקטן שעשה לו את הניצחון בבחירות לראשות הממשלה.

מאיר שטרית: ובהיותו ראש הממשלה, להזכירכם, הוא יצא מחברון.

מאיר שטרית: הוא גם חתם על הסכם-וואי.

מאיר שטרית: אני אולי רק אספר כאן לחברי הכנסת הצעירים ולאחרים – אני הייתי אז ראש הקואליציה שלו.

מאיר שטרית: היינו קואליציה מאוד קשה, מאוד בעייתית.

מאיר שטרית: היושב-ראש היה חבר מאוד מאוד פעיל בקואליציה, אחד החיילים הנאמנים שהיו לי בקואליציה.

ראובן ריבלין: אני זכיתי להחליף אותך.

מאיר שטרית: כן.

יוחנן פלסנר: הוא היה לחיץ כראש ממשלה?

מאיר שטרית: חכה.

מאיר שטרית: היושב-ראש באמת החליף אותי כיושב-ראש הקואליציה בסיעה.

רוחמה אברהם-בלילא: עכשיו זמנך נספר.

מאיר שטרית: מאה אחוז.

מאיר שטרית: הוא לא תורן?

מאיר שטרית: אתה יכול לצאת.

יעקב אדרי: השר המתאם הגיע.

מאיר שטרית: אין לנו טענות.

מאיר שטרית: הממשלה כל כך גדולה, קשה לתאם.

ראובן ריבלין: כבוד השר לשעבר, הואיל והממשלה הגיעה, אני עוד מעט אתחיל לספור.

מאיר שטרית: מאה אחוז, מקובל עלי.

ראובן ריבלין: ברשותך, אני רק רוצה לקדם בברכה את מבקר המדינה של יוון שכנתנו, ידידתנו, שיש לנו היסטוריה משותפת זה 2,500 שנה, ואני מקדם אותו בברכה.

ראובן ריבלין: מבקר המדינה ביוון הוא שופט, ובשיטה היוונית הוא נמצא גם בחלק מהרשות השופטת, המבקרת, שלא כמו בשיטה שלנו.

ראובן ריבלין: אבל הוא מבקר המדינה, ואנחנו מקדמים את פניו בברכה, ושני שופטים שנמצאים אתו יחד בביקורת.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

מאיר שטרית: (אומר דברים ביוונית.

מאיר שטרית: )

ראובן ריבלין: יפה.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, אני ממשיך את הסיפור.

מאיר שטרית: כראש הקואליציה של נתניהו, כשהוא נסע ל"וואי" לנהל את המשא-ומתן על הסכם הביניים השני, אני ניסיתי פה ליצור רשת ביטחון שתמנע את נפילת הממשלה, כי מי שזוכר, היה לנו אז בקואליציה "כוח 17" – 17 חברים בקואליציה שהודיעו שאם נתניהו יחתום על הסכם-וואי הם יפרשו מהממשלה ויצביעו אי-אמון בממשלה.

מאיר שטרית: ניסיתי לעגן פה רשת ביטחון שתיתן לנו אפשרות לאשר את ההסכם.

מאיר שטרית: פניתי אז לראש סיעת העבודה באופוזיציה אהוד ברק ולראש סיעת מרצ יוסי שריד, וביקשתי משניהם לתת לי איזה רשת ביטחון של שלושה חודשים שלא יפילו את הממשלה בשלושת החודשים הללו, כדי שנספיק להביא את הסכם-וואי לאישור הכנסת ולממש אותו, כי תקופת היישום היתה שלושה חודשים.

מאיר שטרית: הם לא הסכימו.

מאיר שטרית: אגב, הם נתנו לי חודש בלבד.

מאיר שטרית: זה מה שהם היו מוכנים לתת לי.

ציפי לבני: – – – מתנגד לזה אידיאולוגית – – –

מאיר שטרית: כן, נכון.

מאיר שטרית: ברק לא הסכים וגם לא יוסי שריד.

מאיר שטרית: קיבלתי מכתב הסכמה רק לחודש ימים.

מאיר שטרית: כשנתניהו התחיל את המשא-ומתן הוא שאל אותי: מה לעשות?

מאיר שטרית: אני עומד לפני חתימה, מה יהיה?

מאיר שטרית: אמרתי לו: נתניהו, אם אתה תחתום על ההסכם, הממשלה תיפול.

מאיר שטרית: כיוון ש"כוח 17" הודיע לי שיצביעו אי-אמון, והאופוזיציה היתה מוכנה לתת לי רשת ביטחון רק לחודש ימים, אז תדע לך – אם אתה חותם, הממשלה תיפול.

מאיר שטרית: הוא אמר: מה לעשות?

מאיר שטרית: אמרתי לו: תחתום.

מאיר שטרית: זה לא זמן למשחקים פוליטיים, זה עתידה של המדינה.

מאיר שטרית: זה אולי הסיכוי שלנו להגיע לשלום – תחתום, ואם תיפול – תיפול, נלך לבחירות.

מאיר שטרית: הוא באמת חתם.

מאיר שטרית: ואכן, היתה הצבעת אי-אמון בכנסת שהיה ברור לי שהממשלה נופלת.

מאיר שטרית: אני כראש הקואליציה הצטרפתי להצעת אי-אמון, והקואליציה הצביעה בעד פיזור הכנסת.

מאיר שטרית: והנה נתניהו א'.

מאיר שטרית: ועכשיו אנחנו פתאום חזרנו לנתניהו ב'.

מאיר שטרית: נתניהו איננו מוכן להכיר בהקמת מדינה פלסטינית.

מאיר שטרית: ואני לא אומר להקים מדינה פלסטינית בכל תנאי, אני לא אומר להקים מדינה פלסטינית עם נשק – מי מדבר על זה?

מאיר שטרית: ואני לא מעלה על הדעת שמדינת ישראל לא תהיה מדינה יהודית ומוכרת כמדינה יהודית.

מאיר שטרית: הרי כל זה עניין למשא-ומתן.

מאיר שטרית: אבל להציב עמדה שאנחנו נעשה שלום בלי שתקום מדינה פלסטינית כמטרה סופית, זה עמדה שאיש בעולם לא קונה אותה.

מאיר שטרית: אין אדם אחד בעולם – אולי פרט לחברי הליכוד, או רק חלק מהם, אני גם לא חושב שכל חברי הליכוד – –

אלי אפללו: פייגלינים.

מאיר שטרית: – – רק חלק מהם.

מאיר שטרית: אין כמעט אדם אחד בעולם שקונה את הנוסחה, שחושב שאפשר לעשות שלום עם הפלסטינים בלי שהתוצאה הסופית של השלום הזה תהיה הקמת מדינה פלסטינית; בתנאים, בלי לוותר על האינטרסים הביטחוניים של מדינת ישראל.

מאיר שטרית: אבל סוף הדרך – אנחנו שם.

מאיר שטרית: נתניהו לא מבין את זה, ואני חושב שבנסיעתו לוושינגטון גם הסתבר לו שהוא די לבד.

מאיר שטרית: ה-backfire שמקבלים משם, גם מוושינגטון, גם מאירופה, גם ממדינות אחרות בעולם, הוא לא טוב למדינת ישראל.

מאיר שטרית: ראש ממשלה לא יכול לשחק פוליטיקה.

מאיר שטרית: ראש ממשלה תפקידו להנהיג את העם, והוא יכול לעשות אחת משתיים.

מאיר שטרית: הוא יכול לעשות היסטוריה, ואני אומר לכם – אם הוא לא יעשה היסטוריה הוא יהיה היסטוריה.

מאיר שטרית: זו ההזדמנות שלו.

מאיר שטרית: אז חשבתי שאחרי הסיבוב הראשון שהוא עבר, תקופת טראומה קשה מאוד שכל העולם היה נגדו, ולא תמיד בצדק; והתעללו בו, וטיפסו עליו אישית ועל משפחתו, שלא בצדק.

מאיר שטרית: חשבתי שהוא חזר, שלמד, בגר, הכין את עצמו להיות ראש ממשלה.

מאיר שטרית: כבר עשר שנים עברו מאז.

מאיר שטרית: והוא מגיע להיות ראש ממשלה, ואני רואה – שום דבר לא מוכן.

מאיר שטרית: להכניס מנכ"ל למשרד ראש ממשלה לקח יותר מחודש.

מאיר שטרית: להקים ממשלה נורמטיבית – הרי הוא מכר כמעט הכול.

מאיר שטרית: אני יודע שהיו טענות אלינו למה אנחנו לא בממשלה.

מאיר שטרית: איך יכולנו להיות בממשלה כאשר הדבר המרכזי שעליו קמה קדימה, הניסיון להקים שלום, לעשות שלום, שבגללו עזבנו את הליכוד והקמנו את קדימה, לא קיים, וביבי לא היה מוכן לדבר עליו – להקים מדינה פלסטינית.

מאיר שטרית: לכן, בלית ברירה אנחנו באופוזיציה, כיוון שאני חושב שאם קדימה היתה נכנסת לממשלה שעמדותיה הבסיסיות היו נגד הקמת מדינה פלסטינית, קדימה פוליטית היתה נמחקת.

מאיר שטרית: זכות הקיום שלנו כמפלגה היתה, אכן, השאיפה שלנו להביא שלום על ישראל.

מאיר שטרית: אני חושש שביבי פה מחמיץ בגדול.

מאיר שטרית: הלוואי – תראה, אני ציפיתי שהממשלה הזאת תעשה שגיאות רבות, אדוני היושב-ראש.

מאיר שטרית: לפי הרכבה, לפי דרך תפקודה, לפי דרך התנהלותה המאוד-מאוד לא תקינה – באנדרסטייטמנט – אבל, אני באמת, מבחינתי כאזרח ישראל, הלוואי שאני אתבדה.

מאיר שטרית: קיוויתי שאתבדה, קיוויתי שנראה בכל זאת את נתניהו מוביל את המדינה הזאת באמת לשלום; נגד עמדתנו, שאנחנו אולי לא רואים עין בעין את הדברים, שהוא באמת יצליח לעשות שלום, יצליח להביא לעם ישראל גם ישועה, וכלכלה טובה גם כן.

ראובן ריבלין: אני חלילה לא משיב בשם הממשלה, רק – האם המדינה הפלסטינית שאתה חושב עליה מקובלת על הפלסטינים?

מאיר שטרית: תראה, הרי זה – אם אין הסכם – אדוני היושב-ראש, אני לא רוצה להיכנס פה – – –

ראובן ריבלין: פשוט, הציבור כותב – הוא שולח לנו מסרים.

ראובן ריבלין: הם מגיעים אלי.

מאיר שטרית: בהחלט, אדוני היושב-ראש.

מאיר שטרית: הרי ברור לכולנו – אף אחד מאתנו לא רץ לתת לפלסטינים מתנה מדינה.

מאיר שטרית: אתה יודע את עמדתי.

מאיר שטרית: כשאולמרט הציע נסיגה חד-צדדית מהגדה, אני יצאתי נגד זה בכל כוח מייד אחרי הבחירות, בלי לעשות חשבון, ואמרתי: אין דבר כזה יותר.

מאיר שטרית: אין יותר נסיגות ביניים.

מאיר שטרית: או הסכם שלום עד הסוף, או אף סנטימטר.

מאיר שטרית: אבל אף אחד לא משלה את עצמו שאפשר להגיע להסכם שלום בלי לנהל משא-ומתן או בלי להיות מוכן בסוף הדרך לשלם את המחיר של הקמת מדינה, כמובן בתנאים שאנחנו יכולים לחיות אתם.

מאיר שטרית: אגב, אדוני היושב-ראש, לא היינו רחוקים מזה.

מאיר שטרית: ציפי לבני, שניהלה משא-ומתן עם אבו עלא – וכמי שקצת מכיר את פרטי המשא-ומתן – לא היתה רחוקה מזה.

מאיר שטרית: לא היו רחוקים מאפשרות להגיע להסכם שלום.

מאיר שטרית: לצערי, הקדנציה שלנו נחתכה באמצע, ולא יכולנו להשלים את המהלך.

מאיר שטרית: אבל זה לא עניין אבוד.

מאיר שטרית: אני לא חושב שאנחנו נחיה לנצח על החרב.

מאיר שטרית: אם מישהו מאמין שישראל צריכה לחיות לנצח על החרב, הוא טועה טעות מרה.

מאיר שטרית: פשוט יהיה יותר שפיכות דמים ויותר זמן ולא נועיל לשום דבר, מה עוד שהזמן משחק נגדנו.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, אילו למישהו היה שכל ומעוף לפני 40 שנה, אחרי מלחמת ששת הימים, להציע שלום לערבים, לפלסטינים, ולעשות אתם הסכם, יכולנו לקבל את אותו הסכם שלום ברבע המחיר ממה שהיום אנחנו צריכים לשלם, וגם את זה עוד לא מוכנים לקבל.

מאיר שטרית: לא בקלות.

אילן גילאון: – – –

מאיר שטרית: ככל שעובר הזמן המחיר שנשלם יעלה.

מאיר שטרית: ועדיף, לדעתי, ככל שנחתוך את זה יותר מהר, המחיר שנשלם יהיה יותר קטן.

מאיר שטרית: אני לא חושב שישראל צריכה לחכות שארצות-הברית תבוא עם יוזמת שלום משלה.

מאיר שטרית: זה לא אינטרס אמריקני יותר משזה אינטרס ישראלי.

מאיר שטרית: זה אינטרס שלנו.

מאיר שטרית: אנחנו רוצים לראות את הילדים שלנו, את הנכדים שלנו, את הנינים שלנו, אם ירצה השם, וגם החימשים שלנו – יש חימש אחד, ברוך השם, זכר, לרב אלישיב, ואני מברך אותו שנולד לו חימש.

מאיר שטרית: אני לא חושב שיש – זה די נדיר.

מאיר שטרית: אני מאחל לו עד מאה-ועשרים.

מאיר שטרית: אנחנו רוצים לראות את כל צאצאינו גדלים, איש תחת גפנו ואיש תחת תאנתו, בשלום; בלי לדאוג מה מחר, בלי לדאוג לפעולות צבא.

מאיר שטרית: לחיות כמו כל העמים.

מאיר שטרית: שיהיה לנו משעמם.

מאיר שטרית: שהחדשות של "בית"ר ירושלים" יהיו בראש הכותרות בעיתונים.

מאיר שטרית: זה לא יקרה אם אין לנו שלום.

מאיר שטרית: כל עוד אנחנו במצב המלחמה הזה, לא יועיל לנו דבר.

מאיר שטרית: זה פוגע בכלכלה שלנו, באיכות החיים שלנו, בתיירות שלנו, ביכולת שלנו למשוך אנשים לחיות פה.

מאיר שטרית: ואני לא מבין.

מאיר שטרית: אם ראש הממשלה לא – ואני לא – ואני חושב שראש הממשלה הוא אדם פיקח, משכיל מאוד ויודע ספר.

מאיר שטרית: וכל מה שאני אומר הוא יודע.

מאיר שטרית: אבל לדעתי, מנחה אותו דבר אחד: הרצון שלו להחזיק את הקואליציה שלו; לשרוד.

מאיר שטרית: ואני אומר לך, אדוני היושב-ראש, כמי שעבר כמה ראשי ממשלות, ברגע שראש הממשלה מתחיל להתעסק עם שרידותו כמטרה מרכזית, זה עניין אבוד.

מאיר שטרית: זה רק עניין של זמן שהממשלה תיפול, והוא לא יחזיק מעמד, וילך הביתה גם בלי להשיג שום מטרה, וחבל.

מאיר שטרית: לא כל אדם זוכה להגיע למעמד הזה, להיות מנהיג לעם ישראל.

מאיר שטרית: אבל משהוא מגיע לשם, הוא צריך לשים הכול מאחור ולהנהיג את העם.

מאיר שטרית: לא מה שהעם רוצה, מה שהעם צריך – כך אמר בן-גוריון.

מאיר שטרית: זה מה שמנהיג צריך לעשות.

מאיר שטרית: לא לעשות חשבונות קטנים.

מאיר שטרית: זה לא משנה.

מאיר שטרית: בטווח הביניים אף אחד לא זוכר ולא יזכור מה עשו בשלבי הביניים.

מאיר שטרית: תראה איך בגין – מנחם בגין, זיכרונו לברכה, שהיה במשך שנים מוקצה במערכת הפוליטית; ירדו לחייו, אופוזיציה – 25 שנה.

מאיר שטרית: עד שהגיע לראשות הממשלה הוא עבר את כל התלאות שבעולם.

ראובן ריבלין: אתה עוד לא היית.

ראובן ריבלין: אני הייתי.

ראובן ריבלין: אני זוכר מי ירד לחייו.

מאיר שטרית: בטח שאני זוכר.

מאיר שטרית: מה לא הייתי?

מאיר שטרית: למה לא הייתי, אדוני היושב-ראש?

ראובן ריבלין: היה בחור צעיר מאוד שירד לחייו בעניין ההסכם עם מצרים.

מאיר שטרית: כן.

מאיר שטרית: הרבה מאוד – אני יודע.

מאיר שטרית: אתה מדבר על אהוד אולמרט, שהצביע נגד ההסכם.

ראובן ריבלין: אתה באת אחרי זה.

מאיר שטרית: לא, אני באתי – אני באתי אחרי הסכם קמפ-דייוויד.

מאיר שטרית: ודאי שאני זוכר, איזו שאלה?

מאיר שטרית: ואני אומר לך, הנה, תראה איך בגין זכה לכבוד עולמים בזה שהוא הביא שלום על ישראל עם מצרים, ופרץ את הדרך לשלום תוך שינוי ב-180 מעלות מעמדותיו לפני שהיה ראש ממשלה.

מאיר שטרית: וגם את זה אני זוכר, אדוני היושב-ראש, בהיותי חבר הליכוד.

דוד רותם: – – –

מאיר שטרית: אני כבר מסיים, ואם היושב-ראש ירשה, בבקשה.

מאיר שטרית: כיוון שמנחם בגין הבין, כשהגיע להיות ראש ממשלה, שעכשיו נגמרה הקואליציה ונגמרה האופוזיציה, ותפקידו – אם הוא רוצה להבטיח את עתידה של מדינת ישראל – זה לעשות שלום.

מאיר שטרית: והוא שינה את עמדותיו בצורה דרסטית.

מאיר שטרית: ואני ממש מצטער מאוד שהוא לא הלך עם זה עד הסוף ולא גמר הסכם גם עם הפלסטינים, באותה הזדמנות, ולא הסכם אוטונומיה שמהר מאוד התרסק.

מאיר שטרית: יכול היה לגמור הסכם שלום מלא עם הערבים – כל החיים שלנו היום היו שונים לחלוטין.

מאיר שטרית: אבל גם בגין ההסכם עם מצרים הוא זכה לכבוד עולמים.

מאיר שטרית: אין אחד בעולם שלא מכיר את מנחם בגין, ואין אחד בעולם שלא מהלל את המעשה הזה.

מאיר שטרית: אין הרבה דברים שמדינת ישראל יכולה לעשות, יותר גדולים משלום, שיכולים להביא למדינת ישראל את כל הטוב שאפשר לקבל תמורת שלום.

מאיר שטרית: זו הסיבה, אדוני היושב-ראש, שאני מאמין בשלום כל חיי.

מאיר שטרית: ואני יכול לספר לך משהו אישי, אדוני היושב-ראש, מה פתאום אני תומך בשלום, אדם שבא מהליכוד, אדם שגדל בליכוד?

מאיר שטרית: אצלי זה מתחיל במלחמת יום כיפור.

מאיר שטרית: הייתי סרן צעיר במלחמת יום כיפור, קצין מבצעים של גר"פ – גדוד רפואה – של אוגדה 252.

מאיר שטרית: זו האוגדה שנתנה את הסיוע הרפואי בצליחה של התעלה ולאורך המלחמה.

מאיר שטרית: אחת מהאוגדות, האוגדה של קלמן מגן, זיכרונו לברכה.

מאיר שטרית: באחת הפעמים, כשהיתה קצת הפסקת אש, הלכתי לבקר בבית-החולים-שדה שלנו שהיה פרוס בטסה.

מאיר שטרית: יצאתי מכיוון התעלה, מאגם המר, ונסעתי לטסה לבקר בבית-החולים-שדה שעמד בראשו פרופסור אשכנזי, זיכרונו לברכה.

מאיר שטרית: הוא היה מפקד בית-החולים-שדה.

מאיר שטרית: הוא לקח אותי לביקור באוהל החללים שלנו.

מאיר שטרית: אני עצמי בחור בן 20 – סליחה, הייתי בן 25, סרן צעיר, מאובק מהמלחמה, נכנס לאוהל הזה, ושם חטפתי את שוק חיי.

מאיר שטרית: ראיתי את בחורינו הצעירים קרועים, מרוטשים, שרופים, עשרות רבות.

מאיר שטרית: זה מלווה אותי כל יום, כל לילה.

מאיר שטרית: ואני לא רוצה עוד מלחמות.

מאיר שטרית: כולנו, מי שהיה במלחמה, יודע מה המחיר של המלחמה.

מאיר שטרית: זו הסיבה שאני מאמין בכל לבי שמעבר לכל אינטרס, פוליטי או אחר, אנחנו צריכים לאחד ולהשיג שלום למדינת ישראל.

מאיר שטרית: כי זה העתיד.

מאיר שטרית: העתיד של המדינה הזאת, העתיד של הקיום שלנו.

מאיר שטרית: זה סלע קיומנו – היכולת שלנו לקיים מדינה בגבולות קבועים, בטוחים, ברוב יהודי; לחיות עם הערבים – כן, בדו-קיום, אבל עם רוב יהודי; מדינה דמוקרטית שחיה בשלום עם כל שכניה.

מאיר שטרית: זה יביא ברכה למדינת ישראל, זה יביא ברכה למזרח התיכון כולו, זה יביא ברכה לעולם, ואולי אז ייתן לנו הזדמנות אמיתית באמת להיות אור לגויים.

מאיר שטרית: ולא להיות מדינה שהדבר המוכר בה ביותר זה יכולת הלחימה שלה.

מאיר שטרית: הייתי רוצה שהדבר המוכר ביותר במדינת ישראל – והוא קיים, רק שצריך הזדמנות יותר גדולה – זה המדע שלנו, הידע שלנו, השכל, התרבות, המורשת, היכולת שלנו להנחיל לעולם המון ערכים שהיום אנחנו מנועים מלעשות זאת, כי עיקר המשאבים, תשומת הלב, כוח-האדם והכסף הולך לעניין של ביטחון.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

מאיר שטרית: לכן, אדוני היושב-ראש, בדרך העבודה של הממשלה הזו, אני חושב שהיא לא ראויה לאמון.

ראובן ריבלין: תודה רבה לך על שעמדת בלוח הזמנים בצורה מעוררת כבוד.

סילבן שלום: אבל נתת לו גם על סמך ההיכרות הקודמת, מהעבר.

מאיר שטרית: לא, נתן לי כי לא היה שר.

ראובן ריבלין: לא.

ראובן ריבלין: כל זמן שהממשלה לא היתה נוכחת – הוא הגיע מאוחר יותר.

ראובן ריבלין: המשנה לראש הממשלה, אתה משיב או כבוד השר המתאם?

סילבן שלום: לא, לא.

ראובן ריבלין: השר ארדן, יעלה ויבוא.

גלעד ארדן: – – –

ראובן ריבלין: אה.

ראובן ריבלין: תשובה גם לנושא השני, אתה רוצה?

גלעד ארדן: כן.

ראובן ריבלין: אתה רוצה להשיב יחד?

ראובן ריבלין: אין לי בעיה.

ראובן ריבלין: כי נדמה לי שהנושאים הם קצת שונים.

גלעד ארדן: במהותם הם די קרובים, אני חושב.

ראובן ריבלין: שתיהן רוצות שהממשלה תתפטר, כן.

גלעד ארדן: כן.

ראובן ריבלין: או להביע בה אי-אמון, לחלופין.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, הממשלה החדשה שוברת שיאים.

ג'מאל זחאלקה: היינו רגילים לבקש הבעת אי-אמון בממשלות קודמות, אבל מעולם לא היתה ממשלה שסיפקה בתוך זמן כל כך קצר כל כך הרבה סיבות להביע אי-אמון בה, אם בתחום המדיני, אם בתחום השמירה על הדמוקרטיה, אם בתחום המדיניות כלפי האזרחים הערבים, אם המדיניות החברתית, אם המדיניות הכלכלית – אני יכול למנות בקלות עשרות סיבות מדוע צריך להביע אי-אמון בממשלה.

ג'מאל זחאלקה: בדרך כלל גם ממשלות בעבר צברו סיבות להביע אי-אמון בהן, אבל היה לוקח להן הרבה יותר זמן.

ג'מאל זחאלקה: באמת, הממשלה הזאת שברה שיאים.

ג'מאל זחאלקה: הנושא שאני רוצה לדבר עליו הוא אחד הנושאים – אבל זה לא אומר שאין עוד סיבות להביע אי-אמון בממשלה – וזה נושא מדיניות הממשלה בירושלים ומדיניות הממשלה בנושא ההתנחלויות.

ג'מאל זחאלקה: בסיור שערך טדי קולק, כשהיה ראש העיר ירושלים, באזור ארמון-הנציב, הוא הסתכל על שטח פתוח ואמר למלווים שלו: כאן צריך לבנות שכונה לתפארת.

ג'מאל זחאלקה: העוזרים התמימים שלו אמרו לו: אבל, אדוני ראש העיר, זה שטח ירוק, כך מסומן במפה.

ג'מאל זחאלקה: אז הוא אמר להם: "זה ירוק לערבים".

ג'מאל זחאלקה: זו ציטטה מאחד המלווים שלו, שלצערי הלך לעולמו, שהיה בזמנו גם סגן ראש העיר.

ג'מאל זחאלקה: "זה ירוק לערבים.

ג'מאל זחאלקה: " ממשלות בעבר קיבלו החלטות של תוכניות לייהוד ירושלים המזרחית, אם גנים סביב העיר העתיקה, אם מאחזים בלב שכונות פלסטיניות ואם התנחלויות.

ג'מאל זחאלקה: כל השיטות כשרות כדי לייהד את ירושלים.

ג'מאל זחאלקה: בתקופה האחרונה אנחנו עדים למתקפה חדשה, מסוכנת יותר מקודמותיה – יש ראש עיר חדש, ויש לו מרץ לייהד, וממשלה חדשה.

ג'מאל זחאלקה: התוצאה יכולה להיות הרת אסון.

ג'מאל זחאלקה: אם התוכניות המטורפות – אין מלה אחרת – יתממשו, זה יבעיר תבערה לא רק בירושלים, אלא גם במקומות אחרים.

ג'מאל זחאלקה: זה יקבור סופית כל אפשרות להגיע להסדר מדיני, כי בלי ירושלים המזרחית בירתה של המדינה הפלסטינית אין שלום.

ג'מאל זחאלקה: בשביל הפלסטינים מדינה פלסטינית בלי ירושלים היא כמו גוף בלי נשמה.

ג'מאל זחאלקה: התוכניות מדברות – – –

סילבן שלום: ממתי הדבר הזה, שלפלסטינים ללא ירושלים זה – – –

ג'מאל זחאלקה: אמרתי את זה עכשיו.

סילבן שלום: ממתי זה?

ג'מאל זחאלקה: אמרתי את זה עכשיו.

סילבן שלום: אבל ממתי זה?

סילבן שלום: זה עשר שנים?

סילבן שלום: 15 שנה?

סילבן שלום: 20 שנה?

סילבן שלום: ממתי זה?

סילבן שלום: אני שואל ברמה העניינית.

סילבן שלום: אני רוצה לדעת ממתי החיבור הזה – – –

ראובן ריבלין: כבוד המשנה לראש הממשלה, חבר הכנסת זחאלקה אינו עומד כאן בחקירה נגדית.

ג'מאל זחאלקה: לפני שבאת לארץ, וגם לפני שאחרים באו לארץ, ולפני שאביגדור ליברמן הגיע לארץ.

נחמן שי: אנחנו נולדנו כאן.

ג'מאל זחאלקה: גם לפני שנולדת בארץ וגם לפני שהוריך הגיעו לכאן.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זחאלקה, הואיל ואני הגעתי כמעט כמו שאתה הגעת, אולי יותר – כשאנחנו הגענו לפני 200 שנה בדיוק, כלומר ב-1809, והיום 2009 – ירושלים, היו בה 10,000 תושבים, והיא לא היתה זנוחה; היא היתה מוזנחת.

ג'מאל זחאלקה: אני רוצה לצטט את המשורר הקריבי שאמר: יש לכולם מקום במעגל הניצחון.

ראובן ריבלין: זה נכון.

ראובן ריבלין: זה אני מסכים אתך.

ג'מאל זחאלקה: הניצחון האמיתי הוא לא הרג, הוא לא זריעת מוות – –

ראובן ריבלין: על זה אין ויכוח.

ג'מאל זחאלקה: – – הוא לא אתוס של מוות, כפי שאני שומע בכנסת כאן, אלא אתוס של חיים.

ג'מאל זחאלקה: אבל אי-אפשר שלאחד יהיו חיים ולשני יהיו חיים שהם לא חיים.

ג'מאל זחאלקה: זה מה שהממשלה עושה בירושלים.

ג'מאל זחאלקה: בזמנו נקבע עיקרון – לא פורסם רשמית, אבל כולם מכירים אותו – שהאיזון הדמוגרפי בירושלים צריך להיות 72–28, כלומר 72% יהודים ומקסימום 28% ערבים.

ג'מאל זחאלקה: עכשיו התושבים הפלסטינים בירושלים הם 31%–32%, והממשלה ועיריית ירושלים החליטו לעשות טיהור אתני בירושלים.

ג'מאל זחאלקה: אין פירוש אחר.

ג'מאל זחאלקה: כאשר לא נותנים לאנשים לבנות, אין רשיונות, הרשיונות שניתנו בירושלים המזרחית הם כ-20% מצורכי הגידול הטבעי לתושבים, בממשלה ובעירייה מדברים על הריסת לפחות 2,000 בתים, על תוכניות מטורפות להרוס שכונות שלמות – מה זה?

ג'מאל זחאלקה: ועושה את זה הממשלה – בשיתוף פעולה עם עמותות למיניהן.

ג'מאל זחאלקה: דרך אגב, הטענה הכי אבסורדית היא שזה רכוש יהודי.

ג'מאל זחאלקה: אז בבקשה, יוחזר הרכוש היהודי ליהודים ויוחזר הרכוש הערבי לערבים.

ג'מאל זחאלקה: מה זה, חד-צדדי?

ג'מאל זחאלקה: לקבר שמעון הצדיק ניתנו שם 3 דונמים על-פי קושאנים עות'מאניים, ועכשיו הוא מתרחב כל הזמן – השטח מתנפח, והפך כמעט ללב שכונת שיח'-ג'ראח.

ג'מאל זחאלקה: כמעט את כל השכונה רוצים לגרש.

ג'מאל זחאלקה: בהתנחלויות ובמאחזים שנבנו בלב שכונות פלסטיניות בירושלים גרים אלפי יהודים.

ג'מאל זחאלקה: רק השמירה עליהם, לפי נתונים רשמיים של משרד השיכון, בסעיף תקציבי מפורש – 50 מיליון שקל בשנה.

דוד רותם: למה צריך לשמור עליהם?

דוד רותם: ממי צריך לשמור עליהם?

ג'מאל זחאלקה: כי הם השתלטו על בתים לא שלהם, כי הם באים לשם ככובשים.

ג'מאל זחאלקה: יהודים גרו בירושלים ולא היתה שום בעיה בעבר.

ג'מאל זחאלקה: אבל כשבאים וכובשים זה סיפור אחר.

דוד רותם: ואז מה עושים – – –

גלעד ארדן: איך יכול להיות שכובשים מפחדים?

גלעד ארדן: איך הכובשים מפחדים?

ראובן ריבלין: כבוד השר, אתה לא צריך לצעוק.

ג'מאל זחאלקה: ממשלת ישראל והעושים מעשי ההתנחלויות עושים את כל החטאים האפשריים.

ג'מאל זחאלקה: שקר למכביר, אחיזת עיניים למכביר, רצח גם.

ג'מאל זחאלקה: גנבה גם.

דוד רותם: איפה יש – – –

ג'מאל זחאלקה: כל העבירות, כל עשרת הדיברות – –

דוד רותם: – – –

ג'מאל זחאלקה: – – עוברים עליהם – אחד אחרי השני.

דוד רותם: נציג הרוצחים מדבר.

ג'מאל זחאלקה: כל החטאים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת רותם, עוד מעט – – –

דוד רותם: – – –

ג'מאל זחאלקה: עכשיו באים ומתווכחים בנושא מאחזים חוקיים ולא חוקיים.

ג'מאל זחאלקה: כל ההתנחלויות לא חוקיות, לא רק אלה שבנו התנחלויות שקרויות על-פי החוק הישראלי לא חוקיות הם עבריינים אלא ממשלת ישראל היא עבריינית.

ג'מאל זחאלקה: על-פי החוק הבין-לאומי, אמנת ז'נבה הרביעית קובעת מפורשות: אסור להעביר תושבים מארץ כובשת לשטח כבוש.

ג'מאל זחאלקה: ויש החלטות בנדון של בית-הדין הבין-לאומי בהאג, גם בקשר להתנחלויות וגם בקשר לגדה.

ג'מאל זחאלקה: מדינה שדורסת ברגל גסה את החוק הבין-לאומי גם היא עבריינית, לא פחות ממתנחלים.

ג'מאל זחאלקה: כל הוויכוח הזה אני חושב שהוא אחיזת עיניים אחת גדולה.

ג'מאל זחאלקה: המאחזים וההתעסקות במאחזים הלא-חוקיים היא אחיזת עיניים.

ג'מאל זחאלקה: מה שצריך לעשות למען שלום-אמת זה לעקור את כל ההתנחלויות שהן מעשה קולוניאלי, וזה צעד שצריך לעשות, ואם ממשלת ישראל רוצה צעדים בוני אמון, בבקשה, תתחיל לפנות התנחלויות, אחרת כל הדיבורים על שלום הם דיבורים בעלמא.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה לחבר הכנסת זחאלקה, אני מזמין את כבוד השר לבוא ולהשיב על שתי הצעות האי-אמון.

ראובן ריבלין: לאחר מכן, רבותי, נתחיל בדיון שבו לכל סיעה חמש דקות.

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, תחילה – חבר הכנסת זחאלקה, הייתי מציע לך לקרוא ספר שלא ליכודניק כתב – פרופסור אמנון רובינשטיין, שנקרא "ישראל ומשפחת העמים".

גלעד ארדן: שם הוא מסביר כמה מהמלים שאתם נוהגים להשתמש בהן, כמו "קולוניאליזם" לדוגמה, ואחרי שתקרא אולי תשתכנע שעם שחוזר לארצו שממנה או גורש או נטבח, לא יכול להיקרא קולוניאליסט.

גלעד ארדן: גם אם תחזור על השקר הזה עשרות אלפי פעמים, העם היהודי שחזר לארצו אחרי שהוגלה ממנה – –

ג'מאל זחאלקה: – – –

גלעד ארדן: – – אחרי שנטבח בה לא יכול להיחשב כקולוניאליסט, גם את תחזור על השקר הזה עשרות אלפי פעמים.

גלעד ארדן: תחילה אני רוצה להשיב על הצעת האי-אמון שהציג חבר הכנסת זחאלקה בנוגע למדיניות הממשלה בעניין התושבים הערבים בירושלים.

גלעד ארדן: מנתונים שנמסרו על-ידי המפקח הארצי לפיקוח על הבנייה במשרד הפנים עולה כי היקף הבנייה הבלתי-חוקית באזור מזרח-ירושלים – וחבר הכנסת זחאלקה, דיברת כל כך הרבה על דברים בלתי חוקיים, לא שמעתי ממך שום מלה בלתי חוקית על הבנייה הבלתי-חוקית במזרח-ירושלים.

גלעד ארדן: כנראה רק בנייה של יהודים שבעיניך היא בלתי חוקית היא בעייתית.

גלעד ארדן: הבנייה הבלתי-חוקית במזרח-ירושלים מגיעה לעשרות אלפי מבנים בלתי חוקיים.

גלעד ארדן: כאשר מתגלה מבנה בלתי חוקי יש הליך מוסדר בחוק שקובע את הדרך להריסת המבנה.

גלעד ארדן: לצערנו, התיקים בנושא זה מתארכים בבתי-המשפט, לרבות בקשות עיכוב שמאפשרות למעשה את קיומו של המבנה הלא-חוקי עשרות שנים.

גלעד ארדן: ואולי ההתמשכות הזו של עשרות שנים מאפשרת לכם להציג את הריסת אותם מבנים על-פי החוק כאילו היא משהו לא לגיטימי ולא חוקי, אבל היא לגיטימית, היא חוקית והיא בהתאם לחוקי התכנון והבנייה.

גלעד ארדן: לצערנו, רשויות הפיקוח למעשה לא מדביקות את הקצב, וניתן לומר בצער אבל בבירור שהעבריינות משתלמת, לצערנו.

גלעד ארדן: לעומת זאת בירושלים בכלל, אזרח שמבקש להתקין פרגולה – בעברית מצללה – במרפסת ביתו, נאלץ להגיש תוכניות מפורטות ולעבור דרך ארוכה עד האישור המיוחל.

גלעד ארדן: לאור השתוללות הבנייה הבלתי-חוקית באזור מזרח העיר עמל משרד הפנים על תיקוני חקיקה שיאפשרו קיצור ההליכים, ועל מנת לאפשר בזמן סביר את הטיפול בעבריינות הבנייה.

גלעד ארדן: מדיניות הממשלה איננה מכוונת כנגד הערבים במזרח העיר.

גלעד ארדן: מדיניות הממשלה הינה אכיפה ושמירה על החוק, ולצערנו, כפי שצוין, לאור עבירות הבנייה הרבות במזרח העיר, נדרשות הממשלה ורשויות החוק לפעול ביתר שאת גם שם.

גלעד ארדן: בנוסף, פועלות הממשלה ורשויות המדינה להסדרת הבנייה ויצירת הזדמנויות, ולכן תוכנית המיתאר לירושלים מציעה בין השאר הסדרה של אזורי המגורים בשכונות הערביות במזרח העיר ובצפונה וכן עיבוי וציפוף השכונות.

גלעד ארדן: התוכנית מנחה להכנת תוכניות כוללות לכל שכונה שייתנו מענה על צורכי הדיור במזרח העיר, וזאת תוך דגש במתן פתרונות פרוגרמטיים הנוגעים לשטחים לצורכי ציבור, שטחים ציבוריים ושטחים פתוחים, תכנון תשתיות כגון תחבורה, חנייה וביוב וציפוף המרקם הבנוי תוך שמירה על איכות החיים.

גלעד ארדן: בהתאם לכך מקודמות בימים אלה על-ידי העירייה תוכניות לכמה שכונות כגון לאזור ג'בל-מוכבר, ונדונות תוכניות נקודתיות המוגשות ברובן לצורכי הסדרה של עבירות בנייה בשכונות הערביות השונות.

גלעד ארדן: לעניין פיקוח בשטחים המבונים, בזאת אני מסכים אתך, יש לפנות לעיריית ירושלים, ואין זה מעיסוקה השגרתי של הממשלה אלא זהו תפקידה של עיריית ירושלים.

גלעד ארדן: עכשיו אני רוצה להשיב על הצעת האי-אמון כפי שהוצגה על-ידי חבר הכנסת שטרית.

גלעד ארדן: האמת היא, חבר הכנסת שטרית, שאין לי ספק שגם אתה יודע שהרבה מהדברים שאמרת כאן, אני לא מאמין שאתה באמת חושב עלינו את הדברים שציינת.

גלעד ארדן: הרי אתה לא באמת חושב שראש הממשלה נתניהו, שחברי הליכוד, שחברי המפלגות האחרות שחברות בקואליציה, באמת רוצים לחיות על החרב.

גלעד ארדן: ואף אחד, וצר לי שאתה, יכול להיות ששגית בלשונך, אבל כאשר אתה אומר:

גלעד ארדן: אל תגידו לנו שלנצח נחיה על חרבנו – אנחנו לא אומרים את זה כשאיפה שלנו.

גלעד ארדן: אנחנו אומרים את זה כאילוץ – שלצערנו שכנינו הפלסטינים כופים עלינו לחיות על חרבנו בניגוד לרצוננו.

גלעד ארדן: הרי אף אחד לא מעוניין לחיות במצב של מלחמה ולשלוח את בניו לסכן את חייהם, ואני בטוח שגם אתה לא חושב עלינו, למרות הדברים הקשים שהטחת – – –

מאיר שטרית: אמרתי שאנחנו לא רוצים לחיות על החרב לנצח.

גלעד ארדן: תראה את הפרוטוקול בעוד יום-יומיים ותראה שניתן היה להבין מדבריך כאילו מי שמוביל מדיניות ששונה משלכם ואולי לא מוכנה להציע לפלסטינים ויתורים טריטוריאליים כלשהם או ריבונות מסוג שאתם מעוניינים להציע להם, או לפחות לא מצהירים מראש על כל מה שהם מוכנים לומר להם – הוא בעצם כתוצאה מכך רוצה לחיות במצב של מלחמה.

גלעד ארדן: עם כל הכבוד, אני בטוח שגם אתה מבין ומאמין שהמחלוקת בינינו היא המחלוקת כיצד ניתן לקדם בצורה הנכונה הגעה להסכמי שלום והסכמים מדיניים.

גלעד ארדן: ופה אני רוצה להגיע לנקודה השנייה שציינתי לי – כיוון שאתם נוהגים לטעמי בצורה לא כל כך הוגנת עם הממשלה שעוד טרם מלאו 100 ימי החסד שלה, ואם ננכה את ימי הפסח, ימי הזיכרון ויום העצמאות אז אפילו 40 או 50 ימי חסד לא נתתם לה, אז גם אני לא אחסוך מכם את מה שיש לי לומר על ימי שלטונכם – –

נחמן שי: – – –

גלעד ארדן: – – כי הרי זר, אם היה מגיע למדינת ישראל והיה בא להתרשם מהפרלמנט או צופה בערוץ-99 ושומע איך חבר הכנסת שטרית מציג את הכישלון שלנו להשיג שלום ב-50 ימים או לקדם אותו באופן משמעותי, והיה רואה איך אתם כולכם יושבים כאן יחדיו, יחד סוף-סוף באמת עם יושבת-ראש האופוזיציה שמצאה לנכון בשבועיים האחרונים לכבד את הפרלמנט ולא העדיפה את ועידת איפא"ק על ההשתתפות בדיוני הפרלמנט, יפה שהיא לומדת מטעויות.

גלעד ארדן: אז אם הוא היה מקשיב לכם ורואה את התמיכה האדירה בדבריו של הדובר, היה מניח שאתם אך עכשיו נבחרתם לכנסת ואתם מנסים למקסם את השפעתכם על הממשלה שמושלת כאן בשנים האחרונות והביאה למלחמות והביאה למעמד נחות של מדינת ישראל בקרב העמים והביאה לכאן גל של עשרות אלפי מפוטרים, ואתם מנסים לעזור לה להיחלץ ומראים לה את האור.

גלעד ארדן: אז עם כל הכבוד, שוב אני אומר זאת, אף-על-פי שאמרתי את זה כל פעם בשבועות האחרונים, אולי בסוף אתם תקשיבו ותשתכנעו.

גלעד ארדן: יש איזו מידה של צניעות – אתם יודעים מה, חבר הכנסת גילאון יכול לעלות לכאן ולהטיח בי את כל האידיאולוגיה שלו – שאני מכבד אותה אך לא מסכים אתה לחלוטין – ולומר לי מה שהוא חושב על מה שהיה כאן בשנים האחרונות.

גלעד ארדן: עם כל הכבוד, חברי סגן שרת החוץ לשעבר, מגלי והבה, ואני באמת מכבד אותך, ואדוני שר הפנים לשעבר, שישב בממשלתו של ראש הממשלה לשעבר בשלוש שנים האחרונות – אני באמת בדרך הכי קלה, "עושה גוגל", מה שאנחנו אוהבים היום לעשות, וקורא על יוזמת ז'נבה החדשה של שרת החוץ ציפי לבני, שכוללת פתיחה במשא-ומתן, גם תחת אש, על כל הנושאים הבוערים, ובהם סוגיית הפליטים ושאלת ירושלים, ועל-פי התוכנית ישראל תסכים עקרונית לפינוי ההתנחלויות ביהודה ושומרון.

גלעד ארדן: ואני קורא שהצעתה של לבני אפילו עוקפת את מפת הדרכים, שהפלסטינים והקהילה הבין-לאומית הסכימו עליה, והיא מוכנה לבטל את הסעיף הראשון שלה, שקובע שקודם כול ולפני כל התקדמות הפלסטינים יפרקו את ארגוני הטרור ויילחמו בתשתית הטרור.

גלעד ארדן: ואחרי זה, באמת, גם בצורה מאוד קלה, אני קורא שאבו עלא מתדרך לקראת הבחירות.

גלעד ארדן: ראש הצוות הפלסטיני למשא-ומתן אמר בפגישה סגורה עם עיתונאים ערבים ישראלים: לבני קרובה לעמדותינו, רוצים שציפי לבני תנצח בקדימה.

גלעד ארדן: זה היה אפילו שאני – כאשר אתה וחבר הכנסת מופז התמודדתם על ראשות קדימה – –

אורית זוארץ: – – – בין-לאומית – – –

גלעד ארדן: – – ולמרות כל זאת, ולמרות העובדה שהפלסטינים – מילא הייתם אומרים שאולי הם לא הבינו אתכם נכון – אבל הם הבינו נכון; הנה, הם יודעים מה העמדות של ציפי לבני.

גלעד ארדן: הם יודעים שהיא מוכנה לוותר, מייד להקים להם מדינה פלסטינית, לדבר אתם על הכול, אפילו על הפליטים.

גלעד ארדן: איך קורה, תשאלו את עצמכם, שהדרך הזאת פעם אחר פעם – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת שטרית, פשוט רואים אותך בטלוויזיה, וזאת לא דוגמה טובה.

גלעד ארדן: מה?

מאיר שטרית: הוא צודק.

מאיר שטרית: הוא צודק.

אורית זוארץ: לפחות לציפי לבני היתה דרך, בניגוד להעדר הדרך שאנחנו נחשפים לו היום, וראינו – – –

גלעד ארדן: אני חייב להגיד לך משהו, חברת הכנסת זוארץ, דרך היא לא המטרה.

גלעד ארדן: דרך היא האמצעי – –

אורית זוארץ: היא האמצעי – – –

גלעד ארדן: – – כולנו רוצים להשיג ביטחון ושלום – –

אורית זוארץ: אבל איפה האלטרנטיבה שלכם?

גלעד ארדן: – – דרך שמובילה לשתי מלחמות – –

אורית זוארץ: איפה האלטרנטיבה?

גלעד ארדן: – – דרך שמובילה את הפלסטינים פעם אחר פעם להקצין את עמדותיהם ולא לרצות להתפשר, ולהמשיך לחנך לכך שמדינת ישראל לא קיימת, והעיתונות הפלסטינית – –

אורית זוארץ: איפה – – –

גלעד ארדן: – – ממשיכה להיראות כמו "דר שטירמר" בתקופת השואה, הדרך הזאת צריכה לקבל איזו הערכה מחדש, אם היא באמת מקדמת אותנו בסנטימטר לשלום המיוחל.

אורית זוארץ: היה לכם מספיק זמן באופוזיציה להעריך מחדש.

אורית זוארץ: למה לא עשיתם – – –

ראובן ריבלין: חברת הכנסת זוארץ – –

נחמן שי: – – –

גלעד ארדן: אני מוכן להשיב לחבר הכנסת שי.

ראובן ריבלין: – – קריאות ביניים הן לא נאומים.

אורית זוארץ: לא.

אורית זוארץ: אמרתי – היה להם מספיק זמן באופוזיציה לגבש דרך חלופית.

ראובן ריבלין: אני פשוט לקחתי את הזמן.

ראובן ריבלין: קריאת הביניים שלך התמשכה כמעט כמו הזמן של הצעה לסדר-היום.

נחמן שי: ההערה היא כזאת.

נחמן שי: אתם באמת צודקים בזה – –

ראובן ריבלין: רק לשאול.

נחמן שי: – – שאתם אומרים שלא נוהגים בכם כהלכה – יכול להיות, אבל ב-50–60 יום הספקתם לעשות כל כך הרבה טעויות.

אורית זוארץ: ונזקים.

אורית זוארץ: שלא לדבר על נזקים.

נחמן שי: זאת הנקודה, אני חושב.

גלעד ארדן: תראי, חברת הכנסת זוארץ, אני באמת שמחתי שנבחרת, אני חושב שאת אדם מאוד איכותי, אבל אגב נזקים, דעי לך – ואני מפנה גם אותך; "גוגל" זה דבר מדהים, אתה באמת יכול למצוא הכול.

גלעד ארדן: תקישי "מעמדה הבין-לאומי של ישראל" ותגלי שבסוף הכהונה של קדימה, שלכאורה על בסיס כל הוויתורים היינו אמורים לקבל לגיטימציה בין-לאומית לעשות כמעט כל מה שאנחנו רוצים – הרי זאת התזה שתמכה בגירוש החד-צדדי, או בהצעת הוויתורים המפליגים – את תגלי שכמעט בכל סקר דעת קהל בעולם, והדברים האלה כמובן מחלחלים ומשפיעים גם על העמדות של המנהיגות הבין-לאומית, ישראל נתפסת כגורם השלילי ביותר, המסכן ביותר את שלומו של העולם, וזאת למרות כל הוויתורים המפליגים והדיאלוג והמשא-ומתן שאתם המשכתם לקדם.

גלעד ארדן: אז שוב, כשאת מאשימה אותנו, אחרי 50 ימים שהממשלה הזאת קיימת, במעמדה הבין-לאומי של ישראל, בנזקים תדמיתיים, בהאשמות כלכליות – אני לא הייתי בכל נאומו, ואני מצטער אם אני אולי אדבר על הנושא הכלכלי בלי שחבר הכנסת שטרית האשים אותנו בכך – אבל כאשר היום יש עשרות אלפי מפוטרים, משבר אשראי במשק, האטה משמעותית, הרי אתם לא באמת חושבים שכל זה קרה בחופשת פסח.

גלעד ארדן: הרי ברור שזה תוצאה של טמינת הראש בחול של הממשלה הקודמת, כאשר באו המעסיקים, באו נציגי העובדים, בא עופר עיני, ביקשו לעשות צעדים משמעותיים בכלכלה הישראלית, ביקשו להעמיד ערבויות במיליארדים, ביקשו לעזור למפעלים במצוקה, והממשלה הקודמת אמרה: לא, אנחנו חושבים שהמשק מספיק חזק להתמודד עם הצונאמי העולמי, זה לא יגיע לישראל, אנחנו יכולים להתמודד עם זה בלי לעשות שינויים משמעותיים.

גלעד ארדן: הרי עשרות אלפי האנשים שפוטרו בשלושת החודשים האחרונים, המעסיקים שלהם לא קיבלו את ההחלטה לפטר אותם בגלל הממשלה החדשה; הם קיבלו את ההחלטה אחרי שההאטה נגרמה, והם ראו צניחה בהכנסות של כל החברות והמפעלים – שהפסיקו לייצא פתאום.

גלעד ארדן: אז עם כל הכבוד, אני שוב אומר: תשקלו את הצעות האי-אמון האלה.

גלעד ארדן: אני חושב – כי אם כולנו כאן

גלעד ארדן: מדברים על אמון הציבור בכנסת, בפרלמנט, בממשלה, במוסדות הציבור – צריך גם שיהיה איזה – – – אתם הטפתם לנו תמיד על השימוש התכוף מדי בהצעות אי-אמון.

גלעד ארדן: אני חושב שהיה יותר מעורר כבוד אם הייתם ממתינים שלושה-ארבעה חודשים ולאחר מכן אומרים את הדברים, כשיש להם ביסוס עובדתי מסוים.

גלעד ארדן: בכל אופן, בנושא המדיני, אני חושב שראש הממשלה – בשונה מהמדיניות שננקטה בממשלה הקודמת – הבין דבר מאוד משמעותי, שלצערי בממשלה הקודמת לא הבינו אותו; הוא הבין שכאשר מצד אחד יש "חמאס" בשלטון, ויש או אין פרטנר פלסטיני, אפילו ראש הממשלה לשעבר אולמרט אמר שהוא הציע לאבו מאזן הצעה שהוא היה יכול רק לחלום עליה, וגם הוא לא נענה לאותה הצעה.

גלעד ארדן: אז כאשר בצד הפלסטיני אנחנו תקועים, לא כי אין רצון לקיים משא-ומתן ודיאלוג ואפילו ויתורים ולעשות שלום, אלא כי בצד השני אין כרגע נכונות, בשלות – כל אחד יקרא לזה איך שהוא רוצה – ומצד שני יש איום קיומי על מדינת ישראל – אני לא יודע אם שמעתם; היום התפרסם סקר של אוניברסיטת תל-אביב, שנאמר בו ש-30% מהציבור בישראל אומרים שאם יהיה לאירן נשק גרעיני הם ישקלו אם הם יישארו בכלל לגור במדינת ישראל.

גלעד ארדן: אז כאשר יש איום קיומי כזה על מדינת ישראל, ראש הממשלה נתניהו סבור שללכת ולהשקיע – כפי שעשתה שרת החוץ לשעבר – עשרות פגישות במלונות ירושלמיים – כמה שאנחנו רוצים לעודד את תיירות הפנים במדינת ישראל, ואת השגשוג של המלונות במדינת ישראל – להשקיע עשרות שעות בזה, במקום להסביר לכל העולם את הסכנה – לא רק למדינת ישראל, גם לארצות-הברית, גם לקהילה הבין-לאומית, גם למדינות ערב המתונות, שחוששות מאוד מההתחמשות האירנית – זה סדר עדיפויות מוטעה, זה אפילו סדר עדיפויות הרסני.

גלעד ארדן: ולכן, ראש הממשלה נתניהו, בפגישתו עם הנשיא אובמה, הקדיש באמת את מירב השיחה להמחשת האיום האירני.

גלעד ארדן: ואני חייב לומר לך, שאפילו באופן אישי, מאוד מאוד שמחתי לראות את הנשיא אובמה מדבר במסיבת עיתונאים פתוחה לציבור ומציג את תפיסת העולם שלו, שלפיה אם תהיה לאירן יכולת גרעינית, זה סכנה או איום לא רק על מדינת ישראל, אלא הוא רואה בכך גם איום על ארצות-הברית ועל הקהילה הבין-לאומית.

גלעד ארדן: יתר על כן, הנשיא אובמה – בשונה, באמת, ממה שהבנו בעבר – אמר שהדיאלוג עם אירן, אין משמעותו נכונות לסחוב זמן ולתת אפשרות לחוסר מעש, אלא שבסוף שנת 2009 ארצות-הברית תעשה הערכה של כל תהליך ההידברות עם אירן.

גלעד ארדן: ואני חושב – אם כבר דיברנו על הזמן הקצר – שמבחינת האינטרס הראשון במעלה של מדינת ישראל זה הישג מדיני משמעותי מאוד של ראש הממשלה ושל הממשלה, וזה בדיוק סדר העדיפויות הנכון, לטפל כרגע במה שחשוב למדינת ישראל.

גלעד ארדן: אני בהחלט מסכים שבנושא הפלסטיני, או בהתקדמות במסלול הפלסטיני, יש חילוקי דעות עם ארצות-הברית.

גלעד ארדן: דרך אגב, זה לא דבר נורא.

גלעד ארדן: בין ידידים יכולים גם להיות לעתים חילוקי דעות, וגם לא תמיד בטוח שמדינת ישראל טועה בהערכות שלה.

גלעד ארדן: לדוגמה, חבר הכנסת שי, שמכיר היטב את הממשל האמריקני, יכול מאוד להיות שאם היום הוא יברר עם חלק מידידיו בארצות-הברית אם הם בטוחים שהם צדקו כשהם דרשו משרת החוץ לשעבר ומראש הממשלה לשעבר שה"חמאס" גם הוא ישתתף בבחירות, לא בטוח שהאמריקנים היום סבורים שזה היה דבר נכון, ולכן כאשר מבינים – – –

נחמן שי: הם יודעים שהם עשו טעות.

גלעד ארדן: אני שמח שאתה אומר את זה.

גלעד ארדן: ולכן כאשר מבינים, ותמיד זוכרים שארצות-הברית היא בעלת-הברית הראשונה במעלה, האסטרטגית, החשובה ביותר של מדינת ישראל, ואנחנו תמיד רוצים להידבר אתם בכבוד הדדי, אבל גם לנסות ולשכנע אותם באינטרסים הביטחוניים, הקיומיים – דרך אגב, גם המוסריים והערכיים – שלנו, כפי שאנחנו מאמינים שקיימים בנוכחות שלנו בארץ-ישראל.

גלעד ארדן: בנושא הכלכלי, אני חושב שכבר ציינתי עם מה אנחנו מתמודדים.

גלעד ארדן: אני רוצה לשבח את שר האוצר ואת ראש הממשלה גם בנושא הזה.

גלעד ארדן: כאשר בפחות משישה שבועות מגיעים לעסקת חבילה שלא היתה כמוה במשק מאז שנת 1985, דומני, אדוני היושב-ראש, וחוסכים עשרות ימים של שביתה ונזקים של מיליארדים למשק, ומצליחים להטמיע גם בתקופה קשה כזו מיליארדים של שקלים לטובת מפעלים במצוקה, לטובת העלאת קצבאות הקשישים, לטובת העלאת קצבאות הילדים למשפחות של שניים, שלושה וארבעה ילדים, וזה דבר שיסייע למאות-אלפי משפחות – זה לא דבר סקטוריאלי – אני חושב ששר האוצר, שעבד פה ימים ולילות על השגת עסקת החבילה הזו יחד עם ראש הממשלה, בטח לא ראויים לגינוי ובטח לא מאנשים שהיו חברים במפלגה שהובילה את הממשלה הקודמת.

גלעד ארדן: ולכן, אדוני היושב-ראש, ובזאת אני מסיים, אני מבקש מהכנסת לדחות את שתי הצעות האי-אמון.

גלעד ארדן: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לשר גלעד ארדן, השר המקשר והשר להגנה על הסביבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חנין, האם אדוני כבר חזר מהכנס להגנת הסביבה, או שהוא עוד נוסע?

ראובן ריבלין: כבר חזרתם?

ראובן ריבלין: יפה.

ראובן ריבלין: ודאי גם תיתן לכנסת דוח על עניין זה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אנחנו מתחילים בדיון הכללי, רבותי.

ראובן ריבלין: להצעות האי-אמון נקבעה מסגרת דיון כך שכל סיעה מקבלת חמש דקות.

ראובן ריבלין: ראשון הדוברים – חבר הכנסת מגלי והבה, סגן יושב-ראש הכנסת, חמש דקות; ואחריו – חבר הכנסת דוד רותם בשם ישראל ביתנו.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת מיכאלי.

ראובן ריבלין: בבקשה.

מגלי והבה: אדוני היושב-ראש, השר המקשר, חברי חברי הכנסת, גם כשר צעיר בממשלה, שעוד לא הספיק ללמוד את כל החומר הדרוש, הייתי מצפה ממך לא לתת כלים לאחרים לתקוף אותנו, מחוץ למדינת ישראל.

מגלי והבה: לא בפעם הראשונה אני שומע אותך, לצערי הרב, שאתה מאשים את ישראל במלחמת לבנון השנייה ובמלחמת עזה.

מגלי והבה: ברגע שאתה מאשים את ממשלת ישראל, שהיא האשמה, היא זאת שגרמה למלחמה הזאת, כדאי שתעשה שיעורי-בית, אדוני השר.

מגלי והבה: כשאנחנו מדברים על מדיניות, ואנחנו רואים איך מתכננים מדיניות, צריך ללמוד כיצד העולם מתנהג.

מגלי והבה: דיברת על יחסים עם העולם.

מגלי והבה: מעולם לא היו יחסים טובים כל כך של מדינת ישראל עם העולם הערבי והאסלאמי ועם מדינות אירופה והעולם בכללותו.

מגלי והבה: היום אני לא יודע איפה הסתובב שר החוץ שלך, של הממשלה.

מגלי והבה: אני לא יודע איפה הסתובב ראש הממשלה, זה שקיבלו אותו במצרים ובירדן – – –

אלי אפללו: עם שטיח אדום קיבלו אותו.

מגלי והבה: אנחנו יודעים בדיוק מה הם מצפים ממנו.

קריאה: את סילבן בטוח היו מקבלים יותר טוב.

יצחק וקנין: חברים, אתם מפריעים לו לדבר.

מגלי והבה: כשאנחנו מדברים על מדיניות, לא מבטלים דברים בהבל פה.

מגלי והבה: כאשר אומרים: אנאפוליס – מה זה אנאפוליס?

מגלי והבה: להזכירך, אדוני השר המקשר, היו שם 60 ראשי מדינות עם מדינת ישראל, עם ארצות-הברית, עם מדיניות נכונה שרצתה ללכת על מתווה הפתרון.

מגלי והבה: והמדינות האלה כולן, בלי יוצא מן הכלל, הסכימו על המתווה ועל הפתרון.

מגלי והבה: פעם ראשונה בתולדות הסכסוך הישראלי-הערבי יש הכרה ממדינות ערב הפרגמטיות, שישראל היא לא הבעיה; ישראל חלק מהפתרון.

מגלי והבה: אדוני דיבר על האיום האירני, שהוא מסכן את כולנו.

מגלי והבה: וכאשר אתה אומר שאתה רוצה לגייס קואליציה אזורית ובין-לאומית, ואתה אומר לאותן מדינות: אני אתכן צריך רק לנושא האירני, הרי צריך לחשוב כיצד לנהל מדיניות וכיצד להוביל מדיניות.

מגלי והבה: לא יכול להיות שממשלה – היו לה 60 יום – אנחנו רואים, בהבל פה מבטלים מדיניות ששנים רבות עבדנו בשביל שהעולם יקבל את ההכרה, שמדינת ישראל יש לה זכות קיום פה, והיא הצודקת והיא הנתמכת וצריך לתמוך בה, ומבטלים כאילו דבר לא קרה.

מגלי והבה: ומנסים לדבר עם נשיא ארצות-הברית בצורה כזאת, ואחר כך יוצאים החוצה ומבטאים את עמדותיהם בצורה אחרת.

מגלי והבה: וראינו את זה.

מגלי והבה: ולנסות להסתיר את המחלוקת עם ארצות-הברית?

מגלי והבה: הרי המחלוקת תצא, ואנשים ישמעו, והמדינות יגידו את שלהן.

מגלי והבה: תראו את האירופים.

מגלי והבה: רק במאי האחרון השתתפנו במה שהנשיא סרקוזי רצה לעשות, איחוד למען הים התיכון, והיינו שם שותף בכיר.

מגלי והבה: וכל ההצעות של ישראל התקבלו.

מגלי והבה: לא היה ערעור על הצעה אחת, והחליטו להכניס אותנו.

מגלי והבה: פעם ראשונה מדינת ישראל מקבלת תפקיד חשוב – מנכ"ל של איחוד מדינות הים התיכון, בהסכמת מדינות ערב יהיה ישראלי.

מגלי והבה: וכשאנחנו באים ורואים מה צרפת היום מדברת, פלא שהתגייסו להילחם למעננו.

מגלי והבה: הרי הלכנו על משא-ומתן, ואמרנו לפלסטינים: כל עוד – וכל נושא הליבה היה על השולחן – לא מסיימים את הנושאים האלה ומגיעים להסכמות, או הכול מוסכם או שום דבר לא מוסכם.

מגלי והבה: לא כמו שאמר השר המקשר: ויתרנו, נתנו.

מגלי והבה: נכון, רצו לפנות מאחזים, 22 מאחזים בלתי חוקיים.

מגלי והבה: היה לנו שר ממפלגת העבודה, שר הביטחון, שהיה אמור לבצע את המדיניות שהוא התחייב עליה, ושום דבר לא נעשה.

מגלי והבה: גם היום מנסה, אומר: בואו נלך בהידברות, נעשה את הדברים בצורה כזאת, שההידברות הזאת תביא לפינוי המאחזים.

מגלי והבה: אז אני לא יודע, חברת הכנסת יחימוביץ, אם צריך לבכות במפלגת העבודה או לשמוח.

שלי יחימוביץ': באופן כללי, לבכות.

מגלי והבה: אני מסכים אתך.

מגלי והבה: זה האנשים שמנהלים את המדיניות.

מגלי והבה: שמענו פה על המדיניות הכלכלית ועל העונשים שיטילו על האזרחים.

מגלי והבה: לפחות יש פה משנה לראש ממשלה ושר האוצר.

מגלי והבה: הוא לא הסתובב ברחובות ואמר: אני הולך לבטל דברים.

מגלי והבה: הוא גם לא מסכים בתוך-תוכו להטיל מע"מ על הירקות לאוכלוסייה החלשה.

מגלי והבה: רבותי, מי אוכל את הירקות האלה?

מגלי והבה: אותם עשירים, חברים של בנימין נתניהו, ראש הממשלה?

מגלי והבה: הם אוכלים, אבל אוכלים את זה במינון קטן.

מגלי והבה: האוכלוסייה הענייה, ואדוני בא מאותה אוכלוסייה, וגם אני, ואנחנו רואים איך האוכלוסייה הזאת חיה את היום בקושי.

מגלי והבה: יש משפחות שלא אוכלות כל השבוע מנה בשרית, ועכשיו גם את הירקות שאפשר לקנות, לא רוצים שיאכלו.

מגלי והבה: רוצים שאנשים יגוועו מרעב.

מגלי והבה: זאת ממשלה שהבטיחה לבטל מיסוי, זאת ממשלה שהחליטה לשנות את הכלכלה.

מגלי והבה: אז אני אומר לשר המקשר: טול קורה מבין עיניך.

מגלי והבה: אל תאשים ממשלה שהצליחה בגאווה להוביל את מדינת ישראל למצב המדיני הטוב ביותר שהיה אי-פעם למדינת ישראל בקשרים שלה גם עם המרחב הערבי והאסלאמי וגם עם מדינות העולם.

מגלי והבה: לכן, אדוני היושב-ראש, לסיכום אני אומר: ממשלה כזאת ראויה לאי-אמון, גם של חברי הכנסת וגם של העם.

מגלי והבה: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מגלי והבה.

יצחק וקנין: יבוא חבר הכנסת דוד רותם.

יצחק וקנין: בבקשה.

יצחק וקנין: לרשותך חמש דקות.

יצחק וקנין: אחריו – חבר הכנסת נסים זאב, ואחריו – חבר הכנסת .

דוד רותם: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, הדבר תמוה: חברי הכנסת מגישים הצעות אי-אמון בממשלה, שופכים אש וגופרית על הממשלה, אבל אין להם עניין, אחרי שהם נואמים, לשבת ולהקשיב למה שיש לאחרים לומר.

דוד רותם: לא רק שזה לא ראוי, זה גם מוכיח שהם לא בטוחים במה שהם אומרים, ולכן הם לא מוכנים לשמוע תגובות על הדברים.

דוד רותם: אני רוצה להזכיר לחבר הכנסת שטרית: את אריאל שרון כולנו נזכור; הוא, מובן שלא מטעמי הישרדות, עקר התיישבות, גירש את התושבים מבתיהם, החזיר לפלסטינים את גוש-קטיף והקים לנו בגבול הדרומי מדינת "חמאסטן".

דוד רותם: שלום זה הביא?

דוד רותם: לא.

דוד רותם: כל מה שזה עשה זה הביא עלינו טילים ו"קסאמים" על שדרות ויישובי דרום הארץ.

שלמה מולה: שמעת שגם לפני ההתנתקות היו "קסאמים" וטילים?

שלמה מולה: כנראה לא ידעת או לא שמעת.

דוד רותם: חבר הכנסת מולה, לא צריך להגן על כל תועבה שמפלגה עשתה, גם אם אתה חבר בה.

דוד רותם: היו הרבה פחות "קסאמים", ולא היה צריך לעקור יהודים מבתיהם בשביל לקבל אותה כמות "קסאמים".

דוד רותם: אם היתה אותה כמות "קסאמים", בשביל מה פיניתם משם את היהודים?

שלמה מולה: בשבוע שעבר היו "קסאמים", מה עשתה ממשלת נתניהו?

דוד רותם: בשביל מה גירשתם משם את היהודים, כשהיו "קסאמים" גם קודם וגם אחר כך?

דוד רותם: תודו – נכשלנו.

דוד רותם: אהוד אולמרט – ושוב, חס ושלום, לא מטעמי הישרדות; איזו הישרדות הוא היה צריך?

דוד רותם: – סיפר לנו פה, בבית, שהוא מסר לאבו מאזן מפה שבה הוא ויתר על הכול.

דוד רותם: על ירושלים הוא ויתר.

דוד רותם: חבר הכנסת מולה, שם, באתיופיה, חלמת על ירושלים.

דוד רותם: הוא הסכים לוותר עליה.

דוד רותם: הוא קיבל שלום?

דוד רותם: איך הוא אמר – עד היום לא קיבלתי תשובה.

דוד רותם: הגיע הזמן שנתעורר – שכל עוד נרצה לשבת כאן ולקיים מדינה יהודית וציונית, כל עוד לא נסכים לחלוקת ירושלים, כל עוד לא נסכים לזכות השיבה, לא יהיה שלום.

דוד רותם: אל תשלו את עצמכם שככל שתוותרו יותר הם יסכימו למשהו.

שלמה מולה: אתה יודע מה יהיה?

דוד רותם: ככל שתוותרו יותר, הם יתעקשו יותר.

דוד רותם: ושמעת, עמד פה הנציג שלהם, חבר הכנסת זחאלקה, איך הוא אמר?

דוד רותם: בלי ירושלים אין שלום.

דוד רותם: נשמה בלי גוף.

דוד רותם: ממתי ירושלים היא של המוסלמים?

דוד רותם: ממתי ירושלים קדושה למוסלמים?

שלמה מולה: אתה יודע מה יקרה?

שלמה מולה: אם אתם אומרים כל הזמן לא, יכפו עליכם.

שלמה מולה: המדינה מפסידה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מולה, אפשר קריאת ביניים.

שלמה מולה: זו קריאת ביניים.

יצחק וקנין: זו לא קריאת ביניים, זו כבר הצעה לסדר-היום.

דוד רותם: חבר הכנסת מולה, מה זה "יכפו עליכם"?

דוד רותם: תגיד, המדינה הזאת היא רק שלי?

דוד רותם: אתה לא שותף בה?

דוד רותם: אתה כמוהם?

שלמה מולה: אתם הממשלה.

דוד רותם: אנחנו הממשלה, אבל המדינה היא של כולנו.

יצחק וקנין: ידידי הנואם, ידידי דוד רותם, אני מבקש לא לנהל דו-שיח.

יצחק וקנין: אפשר לנאום בלי לנהל דו-שיח.

דוד רותם: עכשיו לחבר הכנסת זחאלקה – שמעתי דבר מעניין, כל ההתנחלויות בלתי חוקיות, הממשלה עבריינית, אמנת ז'נבה הרביעית.

דוד רותם: קודם כול, בואו נשים את האמת על השולחן: אמנת ז'נבה הרביעית לא אוסרת התנחלויות.

דב חנין: ודאי שכן.

דוד רותם: חבר הכנסת דב חנין, אמנת ז'נבה הרביעית אוסרת העברה בכפייה של אזרחים.

דב חנין: לא נכון.

דוד רותם: כן נכון.

דב חנין: אין שם המלה "כפייה".

דוד רותם: תסלח לי, תקרא את ספרו של פרופסור רוסטוב ותבין את מה אמנת ז'נבה הרביעית אומרת.

דב חנין: האמנה לא מדברת על כפייה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת חנין.

דוד רותם: אמנת ז'נבה הרביעית מדברת על העברה כפויה של אזרחים מצד לצד.

דב חנין: לא נכון.

דוד רותם: הלכתי לגור ביהודה ושומרון מרצוני, אני גאה בכך גם אם הרשות הפלסטינית תדון אותי למוות בגלל זה, משום שהרשות הפלסטינית, שהיא עבריינית – היא גוף טרור – קובעת שיהודי שקונה קרקע באזור יהודה ושומרון, וערבי שמוכר קרקע ליהודי באזור יהודה ושומרון, שניהם חייבים דין מוות.

עפו אגבאריה: מותר – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת אגבאריה, לא להפריע.

דוד רותם: למה כל פעם שאני מדבר על הרוצחים האלה אתם קופצים להגן עליהם?

דוד רותם: אני לא מבין.

יצחק וקנין: ידידי, זמנך תם.

יצחק וקנין: אני מבקש לסיים.

דוד רותם: אדוני, תן לי את הזמן שלי.

יצחק וקנין: אני נותן לך עוד דקה.

דוד רותם: לא יעזור לכם, אתם לא תצליחו לגרש אותנו מכאן.

דוד רותם: לא תצליחו לקבל את זכות השיבה ולא תצליחו לחלק את ירושלים.

דוד רותם: ולראש הממשלה צריך לומר: תודה על הדרך שבה התנהלת בארצות-הברית ועל כך שלא התכופפת כמו שהתכופפו ראשי ממשלות לפניך וויתרו על הדברים היקרים ביותר.

דוד רותם: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת דוד רותם.

יצחק וקנין: חבר הכנסת נסים זאב, אחריו – חבר הכנסת , ואחריו – חבר הכנסת אברהים צרצור.

יצחק וקנין: לרשותך חמש דקות.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני פשוט לא מבין מה קרה למפלגת קדימה, כל אחד שעולה פה על הבמה זועק את הזעקה של הפלסטינים – שתי מדינות לשני עמים.

נסים זאב: אני כבר לא רואה מה ההבדל ביניהם לבין מרצ באידיאולוגיה, בהשקפת העולם.

נסים זאב: לא שהם מאמינים בססמה שאין לה שום בסיס, אבל עצם האמירה הזאת אולי נותנת את האשליה שאם יהיו שני עמים ושתי מדינות השלום יבוא.

נסים זאב: מה קרה כאשר ראש הממשלה לשעבר אולמרט, במשך שלוש שנים קיים משא-ומתן?

נסים זאב: הוא כל הזמן אמר שיהיו פה שתי מדינות לשני עמים.

נסים זאב: מה התקדם?

נסים זאב: מה ראינו?

נסים זאב: ראינו מלחמת עזה, ועוד מלחמת עזה, פעם "עופרת יצוקה" ופעם פחות יצוקה.

נסים זאב: הטילים לא הופסקו אפילו ליום אחד.

נסים זאב: אלפי טילים שוגרו לעבר מדינת ישראל, ה"חמאס" רק התחזק, ואנחנו מדברים פה על שלום.

נסים זאב: אם אנחנו חפצים בשלום, ואם אנחנו רוצים באמת בשלמותו של אבו מאזן, שיישאר בחיים, אני חושב שבמה שראש הממשלה הנוכחי הציע – שלטון עצמי, בעצם אנחנו נותנים להם את כל הכלים, את כל היכולת לנהל את חייהם שלהם בלי אפשרות שה"חמאס" ישתלט עליהם.

נסים זאב: ביום שאבו מאזן יחתום הסכם שלום, ראשו של אבו מאזן כבר לא יהיה מחובר לגופו.

נסים זאב: כולם יודעים את זה.

נסים זאב: מי שישלוט ביהודה ושומרון ביום שישראל תיסוג, אם היא תיסוג, חס ושלום, מיהודה ושומרון, ה"חמאס" ישלוט שם.

נסים זאב: כולנו יודעים למה אין היום בחירות ביהודה ושומרון, כי עזה שולטת בשטח, ה"חמאס" שולט בשטח, ואנחנו לא יכולים לאפשר את המצב שקיים היום בעזה, שה"חמאס" הוא ממשלה.

נסים זאב: אי-אפשר להגיד שזאת לא מדינה.

נסים זאב: מה ההבדל בין מדינה לבין מה שקורה בעזה?

נסים זאב: יש להם נשק, יש להם צבא, יש להם חיילים, הם רק טרוריסטים, הם לא מתנהגים כמו צבא, ולא כמו שיש להם מדינה עם ריבונות.

נסים זאב: הכול שם מופקר.

נסים זאב: האם מדינת ישראל יכולה להרשות לעצמה שאותה הפקרות שקיימת היום בדרום תהיה גם מצד מזרח של מדינת ישראל ואנחנו נהיה מאוימים תחת טרור?

נסים זאב: לכן, אדוני היושב-ראש, אני חושב שכולנו יודעים את האמת, ויכול להיות שאם היינו מכריזים מראש שיהיו שתי ממשלות בקדנציה אחת, וקדימה היתה יכולה להיות בממשלה הזאת, ההכרזה של שתי מדינות לשני עמים גם כן לא היתה רלוונטית, וגם אם היא היתה – בקריאה כזאת או אחרת.

נסים זאב: אבל, לעמוד בכל הזדמנות – – –

שלמה מולה: אתה רוצה להצדיק את המדיניות הפושרת בזה שאנחנו לא בממשלה?

שלמה מולה: אתם בממשלה, תתמודדו.

נסים זאב: לא, אני רק אומר שאם הגברת ציפי לבני, חברת הכנסת ויושבת-ראש קדימה, היתה מוכנה להיות שרת החוץ והיתה מוותרת – – –

יוחנן פלסנר: איזה – – –

שלמה מולה: – – – אם אתם הייתם – – –

נסים זאב: אין שני מלכים בכתר אחד.

יצחק וקנין: אני מבקש לא להפריע לדובר.

נסים זאב: אין שתי ממשלות בקדנציה אחת.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מולה.

נסים זאב: זה בלתי אפשרי.

נסים זאב: זה לא ניתן.

נסים זאב: אני כבר אמרתי את זה.

נסים זאב: גם פרעה אמר ליוסף: רק הכיסא יגדל ממך.

נסים זאב: הכול אני מוכן לתת לך, רק – אני אשאר פרעה.

נסים זאב: אני אשאר ראש הממשלה.

נסים זאב: אני מבטיח לך שהכבוד שהיה לציפי לבני כשרת החוץ היה לא פחות מאשר לראש הממשלה היום.

יוחנן פלסנר: אבל על איזה בסיס מדיני?

נסים זאב: הבסיס המדיני – – –

יוחנן פלסנר: ראש הממשלה שאמר שהוא – – – מה לעשות?

נסים זאב: הבסיס המדיני לא עניין אתכם.

נסים זאב: זה הכול בלוף.

נסים זאב: כולנו יודעים.

נסים זאב: אתה כחבר ועדת החוץ והביטחון, אתה יודע את האמת – –

יוחנן פלסנר: אני יודע את האמת.

נסים זאב: – – שאין מצב לשתי מדינות.

יוחנן פלסנר: ואתה יודע את האמת.

נסים זאב: אתה יודע יותר מחברי הכנסת, כי אתה שומע את הסקירה מדי פעם.

יוחנן פלסנר: אתה יודע גם שאין מדיניות כלפי ה"חמאס".

נסים זאב: אתה יודע שמדובר פה במדינת טרור.

נסים זאב: אין מצב שאבו מאזן יוכל לנהל מדינה ביהודה ושומרון.

יוחנן פלסנר: תענה לי, יש לממשלת ישראל מדיניות כלפי ה"חמאס"?

יצחק וקנין: חבר הכנסת יוחנן פלסנר.

יוחנן פלסנר: זה למען הציבור – יש למדינת ישראל מדיניות כלפי ה"חמאס"?

יצחק וקנין: הדובר סיים את דבריו וגם זמנו תם.

נסים זאב: אדוני, תאפשר לי לומר לך.

יצחק וקנין: אני מבקש לסיים.

נסים זאב: אני ממש מסיים.

נסים זאב: כשהוא מדבר על דרך, אני רוצה לומר לך שגם האתון כשראתה את מלאך ה' ניצב בדרך וחרבו שלופה בידו, כתוב: "ותט האתון מן הדרך ותלך בשדה".

נסים זאב: גם האתון הבינה שכשה

נסים זאב: מלאך עומד עם חרב ביד, אי-אפשר ללכת.

נסים זאב: אתה שואל אם יש דרך?

נסים זאב: אין דרך, כאשר אותם ארגוני טרור – כאשר מלאך המוות – עומדים עם חרב שלופה לחסל את מדינת ישראל, אין דרך.

יוחנן פלסנר: בשביל זה צריך לרתום – – –

יצחק וקנין: אני מבקש לא להפריע לו.

יצחק וקנין: הוא כבר סיים את דבריו.

יוחנן פלסנר: למה – לא יודע מה לעשות.

נסים זאב: הדרך האחת והיחידה היא שאנחנו נחליט – אם אנחנו חפצים חיים, לקבוע את המדיניות הריאלית הנכונה להגן על עצמנו.

יוחנן פלסנר: אבל אין מדיניות.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת נסים זאב.

שלמה מולה: תמכת בשתי מדינות – – –

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מולה.

יצחק וקנין: הוא סיים את דבריו.

יצחק וקנין: הוא כבר יורד.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת נסים זאב.

יצחק וקנין: יעלה ויבוא חבר הכנסת סגן השר מאיר פרוש.

יצחק וקנין: לרשותך חמש דקות.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, בראשית דברי אני מבקש לברך את ראש הממשלה בנימין נתניהו, שבפגישתו הראשונה עם נשיא ארצות-הברית ברק אובמה השכיל להציג את עמדות מדינת ישראל בחוכמה ובגישה הנכונה.

מאיר פרוש: יהודי חרדי שמתגורר בארצות-הברית ובקי מאוד ברזי הקלחת הפוליטית בוושינגטון אמר לי: אלה שחששו מפגישה ראשונה זו פשוט התבדו.

מאיר פרוש: לא היו, בתום ההתוועדות בבית הלבן, סימני קרע עמוק או אפילו סימני משבר, גם אם היו חילוקי דעות, וזה הרבה בזכות הפרזנטציה – המצגת – של בנימין נתניהו.

מאיר פרוש: הוא אמר בשפה נכונה את הדברים הנכונים.

מאיר פרוש: על כך אני אומר שמגיע לראש הממשלה יישר כוח.

מאיר פרוש: עם זאת, יש לי ביקורת על ראש הממשלה, כמו על כל ראשי הממשלה הקודמים: מדוע אינכם מסבירים את זכותנו על ארץ-ישראל ועל ירושלים?

מאיר פרוש: יהיו שיאמרו שאנחנו נאיבים, אבל יש מאות מיליוני גויים שקוראים את התנ"ך; מדוע לא לחזור ולומר שוב ושוב שארץ-ישראל היא נחלת אבותינו, שארץ-ישראל היא ארץ ההבטחה האלוקית לעם ישראל?

מאיר פרוש: נאיבי ככל שזה יישמע, יש מקום לשאול: הכיצד אין ירושלים מוזכרת אפילו פעם אחת בקוראן, לעומת מאות פעמים בתנ"ך?

מאיר פרוש: אני שוב שואל, מדוע אנחנו הרגלנו את עצמנו לקרוא לאותם שטחים "שטחים כבושים"?

מאיר פרוש: הרי הם בכלל לא כבושים, הם של בני ישראל.

מאיר פרוש: יתר על כן, הפלסטינים אינם מכירים בזכות העם היהודי על ארץ-ישראל, אך לעצמם הם רוצים להקים מדינה מוסלמית.

מאיר פרוש: סעיף 2 בחוקה של ה"פתח" קובע: "העם הפלסטיני הוא חלק מהאומה האסלאמית", וסעיף 5 קובע: "האסלאם הוא דת המדינה".

מאיר פרוש: ה"חמאס" אף מרחיק לכת, ובאמנה שלו מדובר על מלחמה ביהודים, שהם אויבי האסלאם.

מאיר פרוש: פרק שלם, פרק 22, מוקדש לפירוט מעללי היהודים כמיטב העלילות האנטישמיות, ול"חמאס", כידוע, שורשים חזקים ביהודה ושומרון, ויש אומרים שסיכוייו טובים לנצח בבחירות ביהודה ושומרון.

מאיר פרוש: אז, האם נקים מדינה שנייה בשליטת ה"פתח", ה"חמאס", או שניהם גם יחד?

מאיר פרוש: אולי זה נשמע נאיבי, אבל חשוב שהעולם ידע כי ברמאללה בלבד נקראו 106 רחובות על שם כפרים בשטח מדינת ישראל ש"נכבשו" – שוב, "נכבשו" – על-ידי היהודים במלחמת תש"ח.

מאיר פרוש: אין הפגנה פלסטינית בגדה ובעזה שבה אין אלפים המחזיקים מפתחות שמסמלים את השיבה המקווה, לשיטתם, לשטחי מדינת ישראל.

מאיר פרוש: זה במסגרת "נוסחת השלבים" הידועה של ערפאת.

מאיר פרוש: אם כן, "שתי מדינות" אינו פתרון צודק, ואף אינו פתרון מעשי.

מאיר פרוש: צריך לומר זאת באופן ברור והחלטי, גם אם מסתמן שישראל אולי כבר אינה הידידה הקרובה לארצות-הברית; גם אם הנשיא אובמה אולי מחפש לעצמו ידידים חדשים.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, אני מציע לחברים שלי בשמאל שיתפכחו מאשליית הסדר הקבע.

מאיר פרוש: אחרי שנוותר, חלילה, על כל שטחי יהודה ושומרון, אחרי שנחזור, חלילה, לגבולות תשכ"ז–1967, נישאר עם אותה בעיה פלסטינית, גם אם יחתמו על קץ הסכסוך, כי בפועל לא יהיה קץ למלחמה המתמשכת.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, בספר משלי נאמר: "לב מלך ביד ה' על כל אשר יחפץ יטנו".

מאיר פרוש: כיהודי מאמין בן מאמין אני אומר: לא באובמה בלבד תלוי ביטחון מדינת ישראל, ולא על אמריקה בלבד אנו סמוכים.

מאיר פרוש: בנים אנו לה' אלוקינו, והוא אשר מצילנו מיד אלו הקמים עליו בכל דור ודור.

מאיר פרוש: אבל עלינו לנהוג קודם כול במדיניות נכונה – בהגנה על האינטרסים שלנו.

מאיר פרוש: לכן, אני מברך את ממשלת ישראל שהודיעה כי הבנייה ביהודה ושומרון תימשך, גם אם לעת עתה היא תוגבל ליישובים הקיימים, וגם אם היא תהיה מיועדת זמנית לפתרונות לריבוי הטבעי בלבד.

מאיר פרוש: אכן, יש פה יהודים שחיים, שמגדלים, ברוך השם, ילדים.

מאיר פרוש: הם צריכים קורת-גג, ואנחנו צריכים לבנות להם בתים.

מאיר פרוש: היישובים לא היו הגורם לכך שהתהליך המדיני נכשל, וראינו גם מה היתה התוצאה בחורבן 22 יישובי גוש-קטיף ועקירת 10,000 יהודים משם.

מאיר פרוש: לכן, אני קורא שוב לממשלה: לבנות, לבנות ולבנות.

מאיר פרוש: אני מייצג כאן את היהדות החרדית המשוועת לאלפי יחידות דיור, בין השאר בביתר-עילית, במודיעין-עילית ובתל-ציון.

מאיר פרוש: אני שוב פונה: לבנות, לבנות ולבנות.

מאיר פרוש: והיהודים התמימים האלה אומרים לממשלה: ישראל בטח בה', עזרם ומגינם הוא.

יצחק וקנין: תודה לסגן השר חבר הכנסת .

יצחק וקנין: יעלה ויבוא חבר הכנסת אברהים צרצור, ואחריו – חבר הכנסת יעקב כהן.

קריאה: כץ.

יצחק וקנין: כץ.

יצחק וקנין: סליחה.

יצחק וקנין: אחריו – חבר הכנסת יעקב כץ.

יצחק וקנין: חבר הכנסת צרצור, לרשותך חמש דקות.

אברהים צרצור: כבוד היושב-ראש, מכובדי השר, כנסת נכבדה, אולי בחלומות הגרועים ביותר שהיו לי לא דמיינתי לעצמי לעמוד כאן ולשמוע דברי סילוף גם בנושא הקוראן וגם בנושא המסורת של הנביא מוחמד, עליו השלום, ועל כל הנביאים מאז האדם הראשון ועד הנביא מוחמד.

אברהים צרצור: אין ספק שאחד הדברים שזעזעו אותי עמוקות – החלטת ועדת השרים לענייני חקיקה היום או אתמול, שאישרה חוק דורסני – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת שי חרמש וחבר הכנסת מולה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מולה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מולה.

יצחק וקנין: אתם לא שומעים שאני מדבר אליכם?

שי חרמש: סליחה.

אברהים צרצור: הדבר, כבוד היושב-ראש, שזעזע אותי עמוקות הוא החלטת ועדת השרים לענייני חקיקה מהיום בבוקר, שלפיה אישרו חוק דורסני, דוקרני, דרקוני, שאי-אפשר להעלות על הדעת; חוק שבא כדי לנשל את המיעוט הערבי, את הקורבן, מלזעוק את זעקתו, מלהגיד "כואב לי".

אברהים צרצור: היה משהו, קרה משהו, אירע משהו בשנת 48'.

מיכאל בן-ארי: רציתם להשמיד אותנו.

אברהים צרצור: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, מכובדי השר, צריכים להביא בחשבון – – –

מיכאל בן-ארי: רציתם להשמיד אותנו.

יצחק וקנין: לא להפריע לדובר.

אברהים צרצור: בבוא האוכלוסייה הערבית לציין את יום ה"נכבה" בכל שנה באותו יום שישראל חוגגת את יום העצמאות, אין האוכלוסייה הערבית מבקשת להתריס אל מול עצם קיומה של מדינת ישראל.

אברהים צרצור: האוכלוסייה הערבית באה להגיד שיש בעיה מסובכת, יש בעיה מורכבת, יש בעיה טעונה, שישראל צריכה לקחת בחשבון אם היא רוצה באמת, אם היא חפצה באמת בחתירה רצינית, אמיצה לכיוון של פשרה היסטורית בין העם היהודי, בין מדינת ישראל, לבין העם הפלסטיני.

אברהים צרצור: זאת המגמה וזאת המטרה כשבכל שנה האוכלוסייה הערבית באה לציין את יום ה"נכבה".

אברהים צרצור: שנית, אני חושב שמעטים מאוד מהישראלים היהודים במדינת ישראל ומחוצה לה יודעים שישנם 320,000 ערבים אזרחי מדינת ישראל שמוגדרים "עקורים" מהכפרים שלהם משנות ה-50.

אברהים צרצור: זה לא בשנת 48'.

אברהים צרצור: 320,000 ערבים אזרחי מדינת ישראל שנמצאים וחיים היום בכפרים הערביים, בערים הערביות, אבל מוגדרים "עקורים", ויש להם מלוא הזכות לחזור לבתים שלהם, לכפרים שלהם, שמהם הם נעקרו, החל מאקרית ובירעם וכלה באחרוני הכפרים האלה.

אברהים צרצור: אז מה תעשו?

אברהים צרצור: האם אין אחריות מוסרית שמוטלת על כתפי ממשלת ישראל, מדינת ישראל, העם היהודי – לפחות כלפי התושבים הערבים האלה שיש להם זכות לחזור לבתים שלהם?

אברהים צרצור: מדובר כאן באזרחים ישראלים, בערבים שהם אזרחי מדינת ישראל.

אברהים צרצור: שלישית, כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, מכובדי השר, כשבאים לדבר על זכות השיבה אני חייב להגיד כמה משפטים ברמה המוסרית המובהקת בלי לנגוע בגבולות הפרקטיקה.

אברהים צרצור: אני מודע היטב – כאשר באים לדון בנושא זכות השיבה של הפלסטינים לגבולות 48', יש בזה בעייתיות.

אברהים צרצור: אבל אני מדבר עכשיו ברמה המוסרית.

אברהים צרצור: איני יכול לקבל, ברמה המוסרית המובהקת, שלפליט יהודי שגורש ממולדתו לפני 3,000 שנה יש זכות לגיטימית לחזור למולדתו שממנה גורש בזמן שלפליט פלסטיני שגורש אך ורק לפני 60 שנה אין זכות לחזור לביתו.

אברהים צרצור: ברמה המוסרית אינני יכול להבין שיש הבדל בין שתי הדוגמאות.

אברהים צרצור: הגיע הזמן שגם עם ישראל, מדינת ישראל, ממשלות ישראל יכירו בעובדה המוסרית הזאת ויצהירו שאכן הם אחראים או נשאו בחלק מהאחריות לבעיה הזאת של פליטים שחיים במצב שאתם התנסיתם בו כעם יהודי במשך 3,000 שנה – – –

מיכאל בן-ארי: מי שהתנפל על יהודים ב-48' – – – מי שהתנפל על יהודים ב-49'.

מיכאל בן-ארי: אתם שמעתם שהתנפלתם עלינו.

יצחק וקנין: לא להפריע לדובר.

אברהים צרצור: אני מנסה לנהל דיון רגוע עד כמה שאפשר בלי להתפלמס עם אף אחד, ואני נוגע בנושאים מאוד אלגנטיים, מאוד מוסריים, מאוד פרקטיים לאלה שרוצים לראות את האמת כפי שהיא בלי לחפף, בלי לטאטא את הדברים מתחת לשטיח.

אברהים צרצור: אני מסכם, כבוד היושב-ראש בנקודה אחרת – – –

יצחק וקנין: אבקש לסיים כי זמנך תם.

אברהים צרצור: בנושא ירושלים שמענו פה סילופים של עובדות מפי אדם שהיה אמור להיות אמין כשהוא בא ומביע את דעתו בנושא האסלאם – אני מדבר על חבר הכנסת וסגן השר פרוש.

אברהים צרצור: הוא מדבר על הקוראן, שאין מקום, ושירושלים אינה קדושה בשום פנים ואופן.

אברהים צרצור: דרך אגב, אני קראתי ספר שנכתב על-ידי סופרים יהודים ויצא לאור לפני כשנה – – –

יצחק וקנין: הוספתי לך עוד דקה.

יצחק וקנין: אני מבקש להשתדל לסיים.

אברהים צרצור: שבטי ישראל, לפני שבאו לירושלים, היה להם מלך שנקרא דוד, עליו השלום.

אברהים צרצור: מבחינתנו הוא נביא, כמו שלמה ושאר הנביאים.

אברהים צרצור: כשהוא רצה ללכד את שבטי ישראל שהתפרקו והיו מסוכסכים בינם לבין עצמם ורצה ללכד אותם סביב מקום מסוים, הוא לא מצא מקום שיבנה בו את בירת מדינתו היות שהשבטים היו מסוכסכים ולא הרשו בשום פנים ואופן שבירת המדינה האחת תוקם בשטחם.

אברהים צרצור: אז הוא מצא מקום שלא היה קדוש בשום פנים ואופן לשבטי ישראל, שנקרא ירושלים.

אברהים צרצור: דרך אגב, המלה "ירושלים" לא נזכרה אפילו פעם אחת בתורה.

אברהים צרצור: אתם מדברים על התנ"ך, והתנ"ך הוא איננו המלה של אלוהים.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אברהים צרצור, אני מבקש לסיים.

אברהים צרצור: אני מסיים.

אברהים צרצור: התורה.

אברהים צרצור: נביאים וכתובים אינם ה-Word of God.

אברהים צרצור: בתורה עצמה, שהיא ה-Word of God, ירושלים לא נזכרה אפילו פעם אחת.

אברהים צרצור: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אברהים צרצור.

יצחק וקנין: יעלה ויבוא חבר הכנסת יעקב כץ, ואחריו – חבר הכנסת עפו אגבאריה.

יצחק וקנין: לרשותך חמש דקות.

יעקב כץ: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, כיוון שבתורה עסקינן רק רציתי לומר שהרש"י הראשון, רבי שלמה יצחקי, כשהוא פותח את ספר בראשית הוא אומר: למה התחילה התורה ב"בראשית ברא אלוהים את השמים ואת הארץ" ולא ב"החודש הזה לכם ראש חודשים"?

יעקב כץ: אז הוא אומר שאם יבואו אומות העולם ויגידו: "ארץ-ישראל גזולה בידיכם, ליסטים אתם שכבשתם ארץ של אומות העולם" – נבוא ונאמר להם שהקדוש-ברוך-הוא, אללה, ברא את העולם; ברצותו נתנה להם, וברצותו נטלה מהם ונתנה לנו.

יעקב כץ: אני אגיד לך יותר מזה: בכל התורה כולה לא מוזכר כמעט השם "ארץ-ישראל", מוזכרת כנען.

יעקב כץ: אבל הקדוש-ברוך-הוא ברא את העולם, וברצותו נתנה להם, וברצותו נטלה מהם ונתנה לנו.

יעקב כץ: הוא נתן לנו את ארץ-ישראל, ולכן הגמרא אומרת – כיוון שאנחנו עוסקים בענייני תורה ובענייני זכותנו על ארץ-ישראל, שלושה מקומות אין אומות העולם יכולים לומר גזולים הם בידיכם: ירושלים, חברון ושכם.

יעקב כץ: איך זה קורה?

יעקב כץ: אומרת שם הגמרא: חברון שקנה אותה אברהם אבינו ב-400 שקל; שכם – לא ואדי-עארה, שכם – שיעקב אבינו קנה אותה ב-100 קשיטה; וירושלים, שאתה עכשיו אמרת, שדוד המלך קנה אותה מארוונה היבוסי.

יעקב כץ: שלושה מקומות אין אומות העולם יכולים לומר גזולים הם בידיכם – – –

אברהים צרצור: הערה קטנה.

יעקב כץ: בבקשה.

אברהים צרצור: אתה יודע שאברהם אבינו עשה – – – הוא הוליד שני ילדים, את יצחק וישמעאל.

אברהים צרצור: הוא לא ירש את האדמה – – – אז הירושה הזאת עברה לשני בניו ולא לבן אחד, נכון?

יעקב כץ: בסדר – – –

אברהים צרצור: נכון או לא נכון?

יעקב כץ: על זה בחמש דקות – – –

יצחק וקנין: אני חייב להעיר איזה הערה.

יצחק וקנין: גם כתוב שהוא שלח את כל בני הפילגשים אל ארץ בני קדם, ויצחק נשאר בארץ-ישראל.

יעקב כץ: לחבר הכנסת צרצור, ברוך השם, יש 27 מדינות ערביות – 24 או 25 או לא משנה כמה, אפילו שתיים או שלוש או ארבע או חמש – ויש להם שם פרלמנטים או שאין פרלמנטים, אין שם שר יהודי, ואין שם חברי כנסת יהודים – –

עפו אגבאריה: שר יהודי יש במרוקו.

קריאות: – – –

יעקב כץ: – – ויהודי לא יושב בפרלמנט בסוריה ולא בעירק ולא בערב הסעודית ולא במצרים, אף שהיינו שם מאות אלפי יהודים.

יעקב כץ: יש לנו פה יהודים שהתקבצו ובאו מעשרות מקומות של מדינות ערב – –

אברהים צרצור: יש יהודים בפרלמנט האירני, דרך אגב.

יעקב כץ: – – עקרו אותם וזרקו אותם.

יעקב כץ: אנחנו גאים שבמדינה שלנו חברי כנסת ערבים יכולים להיבחר – זה מהמידות הטובות שהקדוש-ברוך-הוא נתן לנו.

יעקב כץ: אנחנו בעלי חסדים, גומלי חסדים, ואנחנו מאפשרים לכם פה לדבר גם בשם התורה.

יעקב כץ: אתה בקי בתורה ובקי בתנ"ך – – –

אברהים צרצור: אם אני טועה, תגיד לי, אתה טעית.

קריאה: תודה שמאפשרים לנו לנשום כאן.

יעקב כץ: אז כיוון שככה, כשיצאנו לגלות מפה לפני אלפיים שנה אמר הקדוש-ברוך-הוא: "אם יהיה נדחך בקצה השמים משם יקבצך ה' אלוקיך ומשם יקחך".

יעקב כץ: אז הנה אנחנו רואים שגדול יום קיבוץ גלויות מיום שנבראו בו שמים וארץ, ובאו והתקבצו פה יהודים מכל רחבי העולם, ויש פה היום, חבר הכנסת צרצור, עוד מעט 6 מיליוני יהודים, ואני יכול להבטיחך נאמנה, בעזרת השם, כיוון שאצלנו אומנם התורה היא העיקר, אבל גם הנביאים – אתה אמרת שדוד המלך היה נביא, אז גם הנביאים שלנו התנבאו על ירושלים, והם ניבאו על ירושלים.

יעקב כץ: השר סילבן שלום, רק לפני כמה ימים, דיבר פה בצורה כל כך נפלאה ומיוחדת על זכותנו על ירושלים וקיומנו.

יעקב כץ: אני יכול להבטיחך נאמנה, שאם ב-61 שנים או ב-150 שנה של חזרה לארץ-ישראל הגענו ל-6 מיליוני יהודים, בעוד עשרות שנים ומאות שנים נגיע פה לעשרות ומאות מיליוני יהודים.

יעקב כץ: למה?

יעקב כץ: כי האלוהים שבשמים אמר: "אם יהיה נדחך בקצה השמים משם יקבצך ה' אלוקיך ומשם יקחך".

יעקב כץ: את מי שרוצה לבוא – הוא יקבץ; את מי שלא רוצה לבוא – הוא ייקח.

יעקב כץ: ולכן, אם נרצה או לא נרצה, כולנו נהיה פה, בארץ-ישראל.

יעקב כץ: עוד מלה אחת, כי הפריעו לי.

יעקב כץ: לא הפריעו לי, השלימו את דברי.

יצחק וקנין: עדיין יש לך זמן.

יעקב כץ: אני רוצה לומר על ראש הממשלה הנבחר, נתניהו.

יעקב כץ: ראש הממשלה נבחר על-ידי רוב הציבור הישראלי בארץ שרצה ממשלה ארץ-ישראלית.

יעקב כץ: הציבור החרדי והציבור הדתי גדלים בצורה מהירה.

יעקב כץ: אנחנו גדלים עם משפחות ברוכות ילדים, בלי עין הרע, של שבעה, ושמונה, ותשעה, והרבה משפחות של עשרה ו-11, בלי עין הרע, כן ירבו.

יעקב כץ: לצערנו הרב, המקומות היחידים בארץ-ישראל שאפשר היום לתת לציבור הדתי והחרדי לקנות בזול, הם דווקא יישובים שנמצאים ביהודה ושומרון.

יעקב כץ: במקומות האלה – ביתר וקריית-ספר ותל-ציון – ראש הממשלה האמיתי הוא לא מר בנימין נתניהו, ראש הממשלה האמיתי הוא אהוד ברק.

יעקב כץ: הוא ראש הממשלה ההתיישבותי, הוא ראש הממשלה הביטחוני, והוא לא רוצה שיהודה ושומרון תהיה בידינו.

יעקב כץ: ובנימין נתניהו נשרך אחריו.

יעקב כץ: אנחנו רואים כישלון מדיני בכך שנבחרה ממשלה על-ידי ציבור ארץ-ישראלי, שרוצה בבניין הארץ, שרוצה בפתרון למשפחות ברוכות הילדים, שרוצה שמשפחות תגדלנה ותפרחנה, ואנחנו מבקשים פה מאנשי ש"ס – שהם בממשלה; אנחנו לא בממשלה, לכן אנחנו נצביע בהצבעת האי-אמון יחד עם קדימה, נגד הממשלה, משום שהיא נכשלת בנושא של הורדת מאחזים, היא נכשלת בחוסר החלטה של מר בנימין נתניהו, שמעכב את הבנייה ביישובי יהודה ושומרון ומפלה את היהודים לרעה.

יעקב כץ: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יעקב כץ.

יצחק וקנין: יעלה ויבוא חבר הכנסת עפו אגבאריה, ואחריו – חבר הכנסת אילן גילאון.

יצחק וקנין: לרשותך חמש דקות.

עפו אגבאריה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, למרות הזמן הקצר שחלף מאז הקמת הממשלה החדשה, הספקנו כבר לגלות את דפוס פעולתה ולהגיע למסקנה כי הממשלה מתנהגת כמו מפלצת דו-ראשית; הראש האחד שייך לראש הממשלה, בנימין נתניהו, שמנסה להרגיע את זעמם של נשיא ארצות-הברית ברק אובמה ושל הקהילה הבין-לאומית על-ידי פינוי ננו-מאחזים, והראש השני שייך לשר החוץ אביגדור ליברמן, שהצהיר רק אתמול כי אם צריך לפנות מאחזים, יש לעשות זאת כחלק מיוזמה כוללת ועל-פי תוכנית מסודרת.

עפו אגבאריה: אני סבור כי שר החוץ ליברמן הוא הפוליגרף של ממשלת ישראל.

עפו אגבאריה: הוא זה שחושף כל פעם מחדש את פניה האמיתיות של הממשלה הרעה הזאת, ולכן יש להאמין להצהרותיו, ולא להתפתות להצהרות הרגועות והמתונות יחסית של נתניהו.

עפו אגבאריה: אם נאמץ גישה זו, נגיע למסקנה הבלתי-נמנעת שהממשלה הזאת לא מתכוונת לפנות לא מאחזים ולא התנחלויות, גם אם מבחינתנו אין הבדל בין מאחז ובין התנחלות, שכן בשני המקרים מדובר ביישובים שנולדו בחטא על אדמה פלסטינית כבושה.

עפו אגבאריה: גם בנושא ירושלים פניה של הממשלה הזאת אינן מועדות לכיוון של פשרה ושל פיוס עם הפלסטינים.

עפו אגבאריה: נהפוך הוא; הממשלה והעומד בראשה מכריזים השכם והערב – והם עשו זאת ביתר שאת ביום "שחרור ירושלים", שבו אנו רואים יום כיבוש ירושלים – כי ירושלים תישאר מאוחדת לנצח בריבונותה של מדינת ישראל.

עפו אגבאריה: אני סבור, על כן, שהממשלה הזאת תגביר ביתר שאת את התהליך המכונה "ייהוד ירושלים", שפירושו המעשי הוא טרנספר שקט של האוכלוסייה הפלסטינית בעיר.

עפו אגבאריה: הממשלה הזאת היא ממשלת ריב ומדון לא רק ביחסיה עם הקהילה הבין-לאומית ועם הפלסטינים, אלא גם עם אזרחיה.

עפו אגבאריה: הממשלה הזאת הכריזה ג'יהאד נגד האוכלוסייה הערבית, והיא עסוקה יום ולילה בתכנון מזימות אפלות נגד האוכלוסייה הערבית ובחקיקת חוקים אנטי-דמוקרטיים.

עפו אגבאריה: רק אתמול אישרה הממשלה את חוק ה"נכבה", והיום התבשרנו כי השלב הבא בתוכנית השלבים של ממשלת נתניהו הוא אישור חוק הנאמנות, מבית-מדרשו של ליברמן.

עפו אגבאריה: רבותי, כפי שאמרתי אתמול, חוק ה"נכבה", שמקומו בפח האשפה של ההיסטוריה, הוא חוק שלא נופל בחומרתו מחוקי הרייך השלישי.

עפו אגבאריה: איפה נשמע בעולם שמדינה מתכחשת להיסטוריה ולנרטיב של חמישית מאזרחיה, ואיפה נשמע שמדינה מבקשת להטיל עונש מאסר על חברי קבוצת מיעוט יליד שמבקשים לבטא את כאבם ואת אסונם?

עפו אגבאריה: דמיינו לעצמכם איזו סערה היתה פורצת אילו ארצות-הברית או צרפת היו אוסרות על האזרחים היהודים לציין את יום חורבן בית-המקדש, שהוא יום אסונם.

עפו אגבאריה: הממשלה הזאת לא רק יוזמת חוקים נגד האוכלוסייה הערבית, אלא גם נותנת את ידה לכניסת כנופיות מטעם הימין הקיצוני לערים המעורבות, כדי ליצור פרובוקציות ולעורר ריב ומדון בין התושבים היהודים לבין התושבים הערבים.

עפו אגבאריה: המדינה לא רק אוסרת עלינו לבטא את זהותנו ואת כאבנו, אלא גם מאיימת על הבתים שלנו ועל חיי היום-יום שלנו כשהיא מאפשרת לגורמי הימין הקיצוני להסתנן לערים המעורבות ולקרוא תיגר על האוכלוסייה הערבית שנמצאת בערים אלה עוד מלפני הקמתה של מדינת ישראל.

עפו אגבאריה: לאור כל זאת אני קורא מעל במה זו לחברי הכנסת לתמוך בהצעת האי-אמון, כדי שאזרחי ישראל, יהודים וערבים, יוכלו לחיות יחדיו בשלום אמיתי מבלי שהחרב של הממשלה הזאת תתנופף מעל ראשיהם.

עפו אגבאריה: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עפו אגבאריה.

יצחק וקנין: יעלה ויבוא חבר הכנסת אילן גילאון, ואחריו – חבר הכנסת אורי אורבך.

יצחק וקנין: לרשותך חמש דקות.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, שלום, מה שלומך?

אילן גילאון: כנסת נכבדה, חברי חברי הכנסת, אני לא רואה את המשנה לראש הממשלה – יצא – כי רציתי להתחיל בברכות דווקא למשנה לראש הממשלה.

אילן גילאון: המשרד לטיפוח הנגב והגליל – – –

יצחק וקנין: אני מבקש לדאוג ששר ייכנס.

יצחק וקנין: אם לא, אפסיק את הדיון מייד.

רוחמה אברהם-בלילא: ממילא התחילו את הדיון בלי שר.

יצחק וקנין: חברת הכנסת רוחמה אברהם, היה פה שר כל הזמן.

יצחק וקנין: הוא יצא לפני כמה דקות.

יוחנן פלסנר: אתה בונה על הקשב שלו?

אילן גילאון: אני מסתדר בלי שר.

אילן גילאון: יש פה שרים לשעבר.

אילן גילאון: מספיק.

רוחמה אברהם-בלילא: זה לא קשור.

רוחמה אברהם-בלילא: צריך לכבד את הבית הזה, עם כל הכבוד.

רוחמה אברהם-בלילא: ממשלה מנופחת כזאת לא יכולה להביא שר אחד?

אילן גילאון: רציתי לברך את ממשלת ישראל ואת השר לפיתוח אזורי, השר הממונה על הגליל והנגב, על הגדילה המטאורית של המשרד הזה, מצוות של 30 עובדים לצוות של 100 עובדים.

אילן גילאון: זה גידול של 210%, אדוני.

אילן גילאון: ואם כל זה הולך לנגב ולגליל, הרי מה יותר טוב מזה?

אילן גילאון: באמת.

אילן גילאון: אני לא יודע – אתה יודע, אני מדי שבוע עולה פה לדוכן הזה, כדי לדבר, אני כבר לא אגיד על האי-אמון, כי אני לא משלה את עצמי שמישהו באמת יתחשב באי-אמון שאני מציע כאן, אבל על אי-שביעות הרצון שלי.

אילן גילאון: וכל ההצגה הזאת שבסופו של דבר אנשים כבר מתחילים לשחק את עצמם, אדוני.

אילן גילאון: אתה יודע, אני חושב שאין פוסט-ציונות ואין טרום-ציונות.

אילן גילאון: ציונות זה כמו קוסקוס – ממש כמו קוסקוס.

אילן גילאון: מה שתשימו בו, זה מה שיש.

אילן גילאון: שלום, כבוד המשנה לראש הממשלה.

אילן גילאון: בירכתי אותך על הגידול המרשים בצוות שלך לנגב ולגליל.

אילן גילאון: אני מקווה שזה באמת יוכיח את עצמו בעבודה.

סילבן שלום: גם לשיתוף פעולה.

אילן גילאון: ולשיתוף פעולה אזורי.

אילן גילאון: אני רק שמתי לב שהצוות שלך קופח משום שב"נגלה" הקודמת, אדוני המשנה לראש הממשלה, גויסו 180 אנשים בתקציב של 100 מיליון שקלים, והנה עכשיו גויסו 70 אנשי צוות רק ב-20 מיליון שקלים.

אילן גילאון: אסור לקפח את האנשים שמטפלים בנגב ובגליל, אסור בשום אופן.

סילבן שלום: אתה הראשון שהיית צריך לתמוך בזה.

אילן גילאון: שמעת אותי לא תומך?

אילן גילאון: לא רק תומך, גם מברך.

אילן גילאון: אבל לומר לך את האמת, היה לי מוזר קודם, כששמעתי את חבר הכנסת שטרית על הדוכן הזה, מדבר על מסים פרוגרסיביים ועל מסים רגרסיביים.

אילן גילאון: את הדיבור הזה אני הייתי מדבר, אדוני היושב-ראש, כשהייתי עול ימים וצעיר ב"שומר הצעיר", והיינו מדברים על סובסידיה למצרך ולא לנצרך.

אילן גילאון: ואז חשבתי באיזו אי-נוחות קודמת – בעצם אי-נוחות קשה – על כך שבעצם אני נורא מבולבל כאן, כי ישבה כאן ממשלה ארבע שנים שלמות – חברת הכנסת רוחמה אברהם, גם את היית בה, והיתה לה אולי הזדמנות, מעבר לכל הבעיות החריגות שקשורות לראש הממשלה, להצעיד את הדברים קצת קדימה בעניין התהליך, וזה לא ממש קרה.

אילן גילאון: אני רוצה להשתחרר לגמרי ממה שנקרא "קווי יסוד", אדוני היושב-ראש, משום שאני יודע שיש פה כמה אנשים שיש להם חדרים מלאי קווי יסוד בממשלה ובכנסת, ואני אומר – בואו נפסיק לרגע אחד את הוויכוח ההיסטורי שחבר הכנסת כץ נימק קודם.

אילן גילאון: לא אתה – כץ השני.

אילן גילאון: תיכף נגיע אליך.

אילן גילאון: אתה לא מפריע בשום דבר, אתה רק עוזר.

אילן גילאון: כי הבעיה בדיון ההיסטורי הזה היא שכאשר אני אומר שאני באתי הנה ב-48', יבוא מישהו ויגיד: אני באתי ב-47' וחצי.

אילן גילאון: וכאשר אומר שבאתי לפני אלפיים שנה, יבוא מישהו ויאמר לפני אלפיים ושנתיים.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, אם אנחנו רציניים, אתה צריך להתחיל לבחון את המציאות הזאת, שמתחת לכיפת השמים יש מקום באמת לכולם.

אילן גילאון: והרי כל אחד יודע שזה יהיה בסופו של דבר הפתרון, אז למה צריך פתרון כפוי מארצות-הברית?

אילן גילאון: לגבי חוק ה"נכבה", שלפני שלושה ימים מישהו כאן מהקואליציה הציע, וועדת השרים עסקה בו ותמכה בו, אני אומר לעצמי, למה צריך את כל הדבר הזה?

אילן גילאון: האם מישהו רוצה למרר את חייהם של האזרחים הערבים של מדינת ישראל עד שהם יחליטו לזוז מכאן?

אילן גילאון: זו דרך של משטרת מחשבות, משטרת רגשות, ויותר מזה, איך בדיוק אוכפים חוק כזה, כמו חוק ה"נכבה"?

אילן גילאון: זה מאוד מעניין אותי – איך בדיוק אוכפים?

אילן גילאון: חבר הכנסת צרצור, אתה באבל היום?

אילן גילאון: הנה, הוא לא מודה בכך.

אילן גילאון: איך אנחנו נאכוף את החוק הזה?

אילן גילאון: לאן אנחנו הולכים?

אילן גילאון: את מי אנחנו משרתים בסופו של דבר?

יצחק וקנין: חבר הכנסת גילאון, אומנם לא הפריעו לך, אבל אני מוסיף לך עוד דקה.

אילן גילאון: תודה רבה לך, כי זה בדיוק מה שהייתי זקוק לו.

אילן גילאון: אין משמעות למדינת ישראל אם היא לא תהיה מדינה מיוחדת במינה, או כפי שהנביאים שלנו קראו לה: אור לגויים.

אילן גילאון: אז אני אומר, לפני שנהיה אור לגויים, ופנס לגויים, ווינקר לגויים, ופרוז'קטור לגויים, וכל חשמלאות הרכב לגויים, בוא ננסה לחיות כבני-אדם.

אילן גילאון: אנחנו במשך הרבה מאוד שנים משרתים אינטרסים של הנהגות אומללות שבסופו של דבר הן הופכות לעומתיות לאזרחים שלהן.

אילן גילאון: ולמה ההרגשה שלי כל כך לא טובה, אדוני היושב-ראש?

אילן גילאון: משום שמדי יום מגיעים אנשים, ישראלים, רובם יהודים, מיואשים ולא מאמינים.

אילן גילאון: ואם פעם הם ראו באנשים שיורדים מהארץ נפולת של נמושות, עכשיו הם לא שופטים את האנשים כך, ואומרים: כל אחד לגורלו, משום שהם מבינים שבסופו של דבר היום שלהם יסתיים בלומר שמונה עד עשר פעמים ביום שאני אלך לעזאזל.

אילן גילאון: ממשלה שמחליטה ללכת ולהעלות את המע"מ ולהעלות את המסים על פירות, וההשלכה – מישהו בכלל מסוגל לתאר לעצמו מה קורה בקצה של הרשויות המקומיות, בפרויקטים של ילדים בסיכון?

אילן גילאון: היום הגיע אלינו מוסד בנגב, שנקרא "אשלים", שעל המשבר הזה הוא נקרע ונשבר.

אילן גילאון: אז למה?

אילן גילאון: אדוני, אפשר להעלות מסים כמו שאפשר להוריד אותם.

אילן גילאון: אפשר לגעת בתקציב הביטחון, הוא איננו פרה קדושה.

אילן גילאון: תפסיקו לעמוד דום מול תקציב הביטחון כל החיים, כי תקציב הביטחון לפעמים הופך למפלטו של כל מנוול.

אילן גילאון: יש מאיפה לקחת, וגם יודעים מאיפה.

אילן גילאון: רק צריך לדעת מה המקום הנכון.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אילן גילאון.

יצחק וקנין: יעלה ויבוא חבר הכנסת אורי אורבך.

יצחק וקנין: אחרי כן – חברת הכנסת חנין זועבי.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אורי אורבך, לרשותך חמש דקות.

אורי אורבך: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בחודשים המעטים שאני פה אני הבנתי שיש תקן חדש לחוקים – חוקים שנועדו לעצבן.

אורי אורבך: בהתחלה כששמעתי על חוקים שכל תפקידם אינו אלא להרגיז את הזולת, בעיקר מהמחנה השני, הרמתי אחת מגבותי בתימהון.

אורי אורבך: אבל אחר כך, כשעיינתי בעשרות חוקים שכל תפקידם אינו אלא לעצבן, הבנתי שכיוון שרוב החוקים ממילא לא עוברים את כל השלבים עד לספר החוקים, הרי גם בלעצבן יש הנאה מסוימת.

אורי אורבך: אדם מציע הצעת חוק, הוא רואה את הזולת מתמלא חימה, ואז נגרמת לו נחת רוח קטנה ונעימה, והוא בא על סיפוקו, והכול בסדר.

אורי אורבך: לא כל דבר צריך לעשות את כל הדרך עד לספר החוקים, וגם חוקים שנכנסים לספר החוקים ולא אוכפים אותם – מישהו כעס באמצע.

אורי אורבך: זה כלי פרלמנטרי שמי אני שאגנה אותו.

אורי אורבך: אבל מסתבר שלא רק הצעות חוק שנועדו לעצבן יש בבית הזה, אלא גם מעשים פוליטיים מסוימים שחוזרים כמו איזו הפרעה אובססיבית.

אורי אורבך: הדבר הבולט ביותר של התקופה האחרונה הוא הורדת המאחזים.

אורי אורבך: לאופוזיציה, וגם לחלק מהממשלה – חלק ממפלגת העבודה – יש פשוט אובססיה להסיר מאחזים ביהודה ושומרון.

אורי אורבך: מהמאבק הגדול נגד ההתנחלויות הם כבר הרימו ידיים; הם יודעים ששלום גדול כבר לא יצמח פה באזור, אז הם נתפסים לעניין הזה של המאחזים כאילו הוא הכישלון הגדול של מדינת ישראל, בכך שהקמנו כמה – – –

יוחנן פלסנר: אולי אובססיה לקיים הסכמים עם ארצות-הברית?

יוחנן פלסנר: או שזה לא חשוב, אנחנו מסתדרים לבד.

אורי אורבך: לא, לקיים הסכמים עם ארצות-הברית זה דבר מאוד טוב.

אורי אורבך: אפילו לעשות שלום עם ארצות-הברית זה דבר שחשוב מאוד לעשות.

אורי אורבך: רק שכבר יש.

אורי אורבך: יש כבר.

אורי אורבך: נכון.

אורי אורבך: אחת המטרות שלנו היא לעשות שלום עם האויבים מסביב, והסרת מאחזים היא אובססיה.

אורי אורבך: היא לא בדרך לשום שלום.

יוחנן פלסנר: זה לא חשוב לאמריקנים, לטעמך, והיחסים עם אמריקה לא חשובים.

אורי אורבך: זה חשוב מאוד לאמריקנים.

אורי אורבך: אבל האמריקנים לא בחרו קדימה, ולא הליכוד, ואפילו לא הבית היהודי.

אורי אורבך: אני רוצה לקרוא לכם מאנציקלופדיה שאני בדרך כלל לא נעזר בה, האנציקלופדיה החופשית באינטרנט – הוויקיפדיה – מה נאמר פה על טורדנות כפייתית, על OCD.

אורי אורבך: יש כנראה טורדנות כפייתית פוליטית, והיחס למאחזים הוא דוגמה לזה.

אורי אורבך: ובכן, כתוב שם כך: "טורדנות כפייתית, או הפרעה טורדנית כפייתית" – פוליטית, זאת מלה שאני מוסיף – "לעתים בגרסה הלועזית 'הפרעה אובססיבית קומפולסיבית', היא הפרעה נפשית המסווגת כהפרעת חרדה.

אורי אורבך: היא מתאפיינת במחשבות פולשניות וטורדניות, וכן בביצוע פעולות טקסיות שוב ושוב במטרה לגרש את המחשבות הבלתי-רציונליות.

אורי אורבך: הסובלים מהמחלה מדווחים כי המחשבות הטורדניות גורמות להם חרדה, אך הם מסוגלים רק בקושי להסיח את הדעת מהן.

אורי אורבך: הפעולות הטקסיות מפחיתות את החרדה, אולם לזמן קצר, והן גורמות סבל וטרחה כשלעצמן.

אורי אורבך: הימנעות מהפעולות הטקסיות מעצימה מאוד את תחושת החרדה, ויוצרת את תחושת הדיכאון".

אורי אורבך: ונדמה לי שהשמאל בממשלה, והשמאל שמחוץ לממשלה, משליך את כל יהבו הפוליטי על השטות הקטנה הזאת של עקירת המאחזים, כאילו אם יעקרו את כל 24 או 26 המאחזים יבוא שלום על ישראל.

אורי אורבך: הנה בשורה – בלעדי, לראשונה על מסכינו: גם אם יעקרו את כל המאחזים הרגע, לא יבוא שלום על ישראל; לא ישתפר הביטחון של מדינת ישראל.

אורי אורבך: היחסים עם הפלסטינים לא ישתפרו.

אורי אורבך: ואני אגלה לכם עוד סוד, אבל זה בלי אחריות:

אורי אורבך: גם היחסים עם ארצות-הברית לא ישתפרו מי יודע מה, כי דקה אחרי, שנייה אחרי שיוסר אחרון המאחזים, יתחיל הלחץ הנורא על הסרת ההתנחלויות כולן ועקירת ההתנחלויות, וזה מה שבקדימה רוצים וזה מה שמפלגת העבודה רוצים – – –

יוחנן פלסנר: בקדימה רוצים לשמור על גושי ההתיישבות אבל המדיניות שלכם תוביל לזה שגם את גושי ההתיישבות לא נצליח לשמור.

אורי אורבך: קדימה רוצים מאוד לשמור על גושי ההתיישבות.

אורי אורבך: אם אני אסמוך, אם גושי ההתיישבות יסמכו על הרצון של קדימה, אז כמו שקדימה שמרה על הליכוד – כך יישמרו גושי ההתיישבות.

יוחנן פלסנר: אם הם יסמכו על המדיניות הכושלת של נתניהו אז בטוח לא יהיו גושי התיישבות.

יצחק וקנין: חבר הכנסת יוחנן פלסנר.

יוחנן פלסנר: אני עוזר לו.

יצחק וקנין: אתה עוזר לו אבל אתה מעיר הערות כל הזמן, אני נותן לך הערה אחת, שתיים, שלוש.

אורי אורבך: תודה על העזרה, מעניין איך זה נראה כשאתה מפריע.

אורי אורבך: ועל כן, רבותי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, יש דברים שכנראה נעשים, כמו שבתחילת דברי מניתי, אמרתי שיש חוקים שלא נועדו אלא לעצבן; יש מעשים פוליטיים – ועקירת המאחזים והדיבורים נגד המאחזים הם הדוגמה הבולטת ביותר של הזמן האחרון – שלא נועדו אלא כחלק מהפרעה אובססיבית להגיד את זה, כי ככה צריך לומר, כי זה הדגל, בין אם יש בזה תועלת ובין אם אין בזה תועלת; זהו הטקס, זוהי האובססיה.

אורי אורבך: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אורי אורבך.

יצחק וקנין: תעלה ותבוא חברת הכנסת חנין זועבי.

יצחק וקנין: לרשותך חמש דקות.

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, הרבה פעמים כשאני עולה על דוכן זה אני מהרהרת עבור מי אני מדברת ובמה אחדש לחברי הכנסת ולשרים.

חנין זועבי: מבחינה אידיאולוגית יש בינינו כל ההבדלים שהעולם הזה יכול לייצר.

חנין זועבי: גם מבחינת העובדות אני לא יכולה לחדש.

חנין זועבי: אתם בונים ומרחיבים התנחלויות, מייהדים את ירושלים, אתם יודעים את העובדות האלה וגם מסכימים אתן.

חנין זועבי: הרי אלו החלטותיכם.

חנין זועבי: אז מה אגיד?

חנין זועבי: ולא רק שכל תוכן שאגיד יהיה בעייתי, אלא גם נושא התוכן הוא בעייתי, הוא מפחיד: אני.

חנין זועבי: הזהות שלי מפחידה אתכם, הרגשות שלי מפחידים אתכם, הזיכרון שלי מפחיד אתכם, ואתם מרגישים מאוימים לא בגלל שיש לי כוח אלא בגלל שיש לי זיכרון, היסטוריה ורגשות.

חנין זועבי: ואתם צודקים.

חנין זועבי: היסטוריה וזיכרון ורגשות הם גם כוח.

חנין זועבי: אני גם לא רוצה לדבר על מדיניות ההתנחלות בשטחים הכבושים ולא על מדיניותה ההרסנית של הממשלה בהריסת הבתים הפלסטיניים בירושלים.

חנין זועבי: הרי כולכם יודעים מה נעשה וגם הממשלה וגם האופוזיציה מסכימות למדיניות זו.

חנין זועבי: אנו בנושא הזה לא יכולים להיות הגונים ולהגיד שזו מדיניותה של הממשלה הנוכחית, להבדיל מממשלות אחרות.

חנין זועבי: הרי זה קונסנזוס ציוני כאן.

חנין זועבי: אבל אני רוצה לדבר על ההשלכות.

חנין זועבי: תראו, אני מבינה את הגיון הכוח הישראלי.

חנין זועבי: אני מבינה שאתם רוצים לנצל את העובדה שישראל, למרות שהיא כובשת, נהנית מתמיכת מנהיגי העולם, אך לא העמים, ושאין היא סובלת משום סנקציות או בידוד או אפילו ביקורת נוקבת, גם כאשר היא מבצעת פשעי מלחמה.

חנין זועבי: אבל אני רוצה שתעצרו ותחשבו לרגע.

חנין זועבי: הרי עשיתם מה שעשיתם בגלל שני דברים.

חנין זועבי: אתם לא מכירים בזכות העם הפלסטיני לריבונות מלאה בשטחים שכבשתם, אבל גם חושבים שיצירת מציאות שחוסמת כל אפשרות של ריבונות פלסטינית בשטחים הכבושים תחשוף גם אלטרנטיבות פוליטיות אחרות שיממשו את זכות הריבונות של העם הפלסטיני.

חנין זועבי: וכאן אתם טועים.

חנין זועבי: כי ככל שאתם חוסמים את האופציה של שתי מדינות, כמובן במובן של מדינה פלסטינית ריבונית בכל השטח הכבוש – אחרי פירוק כל ההתנחלויות, וכאן אני מסכימה עם חבר הכנסת אורבך – ועם ירושלים המזרחית כבירתה, אתם רק מחזקים את האלטרנטיבה הפוליטית של מדינה אחת.

חנין זועבי: חסימת האפשרות של מדינה פלסטינית בת-קיימא לא תגרום לעם הפלסטיני לעולם לוותר על זכויותיו, על מולדתו.

חנין זועבי: ותבינו דבר אחד, הדבקות של האדם בחירותו אינה עניין של כמה הוא חזק ואינה תמיד העניין של האפשרות הממשית לממש את זכותו, במיוחד כאשר מדובר בזכויות היסטוריות של עם שלם.

חנין זועבי: חסימת אופציה פוליטית תגרום לחיפוש אופציה אחרת.

חנין זועבי: לכן אתם יכולים להחליש את האופציה של שתי מדינות אבל לא תצליחו להגדיר לעם הפלסטיני את מרחב האופציות העומדות לרשותו, ואחת מהן היא מדינה אחת לשני עמים.

חנין זועבי: תזכרו זאת כאשר אתם מרחיבים ומייהדים.

חנין זועבי: תתחילו לקחת את האופציה הזאת ברצינות כאופציה ממשית ודמוקרטית.

חנין זועבי: אינני מאיימת, אך אני באמת חושבת שזה נהפך לפתרון הכי אפשרי.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחברת הכנסת זועבי.

ראובן ריבלין: אני מזמין את אחרון הדוברים, חבר הכנסת אופיר אקוניס, ואני מבקש מהמזכיר לצלצל.

ראובן ריבלין: נצביע כשתסיים את דבריך בעוד חמש דקות.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ביום שישי צפיתי בריאיון מאוד מעניין, מרתק, מעמיק, מלא פתוס, שהשאיר אותי פעור פה.

נחמן שי: מי השאיר אותך פעור פה?

אופיר אקוניס: הגברת לבני, יושבת-ראש האופוזיציה, אמרה את דברה.

אופיר אקוניס: אתה לא ראית את זה, חבר הכנסת שי?

אופיר אקוניס: ולטובת מי שלא שמע את הריאיון, אדוני היושב-ראש, אני אומר לחברי מה אמרה שם הגברת לבני, יושבת-ראש האופוזיציה.

אופיר אקוניס: שום דבר, כהרגלה.

אופיר אקוניס: רצף של ססמאות ריקות מתוכן, נבובות, מלים מעולם הזואולוגיה.

אופיר אקוניס: הגברת לבני, היא וחבריה בקדימה – – –

שלמה מולה: – – –

יוחנן פלסנר: – – –

ראובן ריבלין: חברי הכנסת הנכבדים, קודם כול אני מודה לכם בשם חבר הכנסת אקוניס על תשומת הלב הרבה שאתם מקדישים לו, דבר ראוי ויפה, הוא עמל הרבה שנים על כך.

ראובן ריבלין: יחד עם זה אני רוצה להזכיר לכם שעם כל התגובה שהוא ממקד והרצון שלכם להגיב על דבריו ועל כל מלה, אתם יכולים רק לקרוא קריאות ביניים.

ראובן ריבלין: קריאת ביניים משכה שלוש, ארבע מלים ולא יותר משלוש שניות.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

אופיר אקוניס: אני אענה, אדוני היושב-ראש, לחבר הכנסת מולה; הוא שאל אותי שאלה ואני אתן לו תשובה.

אופיר אקוניס: אני למדתי משני חברי כנסת שמכהנים גם בכנסת הזו וכיהנו בכנסת הקודמת, חבר הכנסת פלסנר וחבר הכנסת חסון.

אופיר אקוניס: הם היו עולים לכאן בסופו – – –

ראובן ריבלין: אתה לא היית כאן.

אופיר אקוניס: לא הייתי כאן, הייתי כאן בתפקיד אחר ולמדתי מהם רבות.

אופיר אקוניס: אגב, לא חייבים להיות כאן כדי ללמוד מאנשים בבית הזה דברים.

ישראל חסון: איזה חסון?

אופיר אקוניס: חבר הכנסת יואל חסון וחבר הכנסת פלסנר.

אופיר אקוניס: הם היו באים לכאן ומשיבים על האי-אמון ועסקו כולם בהתנהלותו של ראש האופוזיציה.

אופיר אקוניס: אז עכשיו אמרתי, למדתי מה אני אעשה כשאני אשיב על אי-אמון, אני אעסוק גם בראש האופוזיציה ובאופוזיציה.

אופיר אקוניס: למה לא?

אופיר אקוניס: האופוזיציה הגישה אי-אמון – אי-אמון, אני מוכרח להגיד לכם, אני מוכרח להקריא, אדוני היושב-ראש, את כותרתו: ממשלה בלי דרך – כישלון מדיני וכישלון כלכלי.

יואל חסון: שכחת את האפס.

אופיר אקוניס: אני מקריא מה שכתוב כאן.

יואל חסון: – – –

אופיר אקוניס: ונדמה לי שאתם יכולים לסכם בכותרת האי-אמון הזה את הקדנציה שלכם שהסתיימה לא מזמן, כישלון מדיני וכישלון כלכלי.

אופיר אקוניס: הגברת לבני, היא וחבריה צריכים עוד לשבת באופוזיציה ארבע שנים ועוד ארבע שנים ועוד קצת כדי ללמוד מאתנו – – –

רוחמה אברהם-בלילא: – – –

ראובן ריבלין: האם אתם מבקשים להצביע על האי-אמון?

רוחמה אברהם-בלילא: את הליכוד הציבור שלח לאופוזיציה עם 12 מנדטים.

רוחמה אברהם-בלילא: פה הציבור אמר אחרת – – –

ראובן ריבלין: חברת הכנסת, סגנית יושב-ראש הכנסת – – –

רוחמה אברהם-בלילא: – – –

אופיר אקוניס: אנחנו חישבנו אחרת את תוצאות הבחירות, וקיבלנו תוצאה מאוד מרתקת.

אופיר אקוניס: דרך אגב, חברת הכנסת אברהם, אנחנו גם הצענו לכם, בידיים נקיות, לבוא לממשלת אחדות לאומית, ואתם סירבתם.

אופיר אקוניס: העדפתם להיות באופוזיציה, וזה בסדר – – –

אורית זוארץ: – – –

אופיר אקוניס: אבל אם כבר בחרתם, חברת הכנסת זוארץ, להיות באופוזיציה, אני מציע לך, לך ולחברייך – – –

ראובן ריבלין: רבותי חברי קדימה, כל אחד מפגיז את אחד מהחברים המרכזיים – – –

אופיר אקוניס: לא לא, אני שמח ששרת – סליחה, שרת החוץ לשעבר וראש האופוזיציה היום – ראש האופוזיציה, אני שמח שנכנסת לשמוע אותי – אתם עוד צריכים ללמוד להיות אופוזיציה אחראית, ראויה – –

אלי אפללו: איפה ראש הממשלה שישמע אותנו?

אופיר אקוניס: – – ממלכתית, הוגנת – – –

ראובן ריבלין: לא לקרוא קריאות ביניים בעמידה, חבר הכנסת אפללו.

אופיר אקוניס: – – – הוגנת ועניינית.

אלי אפללו: לא בעמידה.

אלי אפללו: בישיבה.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת אפללו, עוד ארבע שנים ועוד ארבע שנים, ואז אולי תלמדו מאתנו איך מקיימים אופוזיציה ממלכתית, עניינית וראויה, וסלח לי, לא אופוזיציה של ללכת לטלוויזיה ביום שישי בערב – –

אלי אפללו: – – –

אופיר אקוניס: תסלח לי.

אופיר אקוניס: – – ולא לומר דבר.

אלי אפללו: תספור; ימיה של הממשלה הזאת ספורים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אפללו.

אופיר אקוניס: אני אגיד לך משהו, חבר הכנסת אפללו: לפי חישובי, כל ממשלה ימיה ספורים.

אופיר אקוניס: השאלה היא כמה הם ספורים.

אופיר אקוניס: האם הם ספורים ארבע שנים?

אופיר אקוניס: האם הם ספורים שלוש שנים?

אופיר אקוניס: כמה זמן הם ספורים?

אלי אפללו: הם ספורים הרבה פחות מחלומותיכם.

אופיר אקוניס: אז אני אספר לך: אנחנו נספור ארבע שנים, ועוד – אם אינני טועה – חמישה חודשים מהיום.

אופיר אקוניס: ובזמן הזה, חבר הכנסת אפללו, ובזמן הזה אתה וחבריך באופוזיציה תלמדו להיות אופוזיציה ראויה וממלכתית, ולא אופוזיציה של ססמאות נבובות בריאיון ביום שישי בערב בטלוויזיה.

אורית זוארץ: זו לא ממשלה, בלי מדיניות.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת זוארץ, אתם רוצים להצביע על הצעת אי-אמון.

ראובן ריבלין: הוא לא יופרע כל רגע.

ראובן ריבלין: אני אתן לו לדבר מלוא חמש דקות נטו.

ראובן ריבלין: לכן אני מציע לכם לא לקרוא קריאות ביניים, והוא יסיים את דבריו.

אופיר אקוניס: אני מאוד – אדוני היושב-ראש, אני מאוד נהנה מהדו-שיח עם חברי האופוזיציה.

ראובן ריבלין: אני לא באתי הנה כדי שאתה תיהנה, אדוני.

אופיר אקוניס: ובכל זאת אני מאוד נהנה מהדו-שיח.

ראובן ריבלין: אני נהנה שאתה נהנה, אבל יחד עם זה – – –

אופיר אקוניס: ואני שואל את ראש האופוזיציה, מהן העמדות שלך, גברתי?

אופיר אקוניס: מה את מציעה לציבור?

אופיר אקוניס: פעם אחת ולתמיד, אחרי עשר שנים כנבחרת ציבור – – –

שלמה מולה: – – –

אופיר אקוניס: עשר שנים כנבחרת ציבור – –

ראובן ריבלין: טוב.

אופיר אקוניס: – – תחשפי את קווי המדיניות שלך, גברתי, בתחום המדיני, בתחום הכלכלי, מה?

ראובן ריבלין: טוב, רבותי.

אופיר אקוניס: מה אתם מציעים?

ראובן ריבלין: רבותי, שימו לב.

אופיר אקוניס: מה המדיניות?

ראובן ריבלין: יסלח לי כבוד הנואם חבר הכנסת אקוניס.

אופיר אקוניס: בבקשה.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: רבותי, אתם הפרעתם לו.

ראובן ריבלין: אני נותן לו עוד שתי דקות.

ראובן ריבלין: אם לא תפריעו, בעוד שתי דקות נתחיל את ההצבעה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת רמון, אני מציע לך להטריח אותם – אתה היחיד שלעת עתה זכה בהצבעה.

חיים רמון: אני בעד להרגיע אותם.

אופיר אקוניס: אדוני, אני עדיין לא שמעתי – – –

ראובן ריבלין: עכשיו, מה אתם רוצים?

ראובן ריבלין: אני נותן לך עכשיו שתי דקות תמימות – –

אופיר אקוניס: תודה רבה.

ראובן ריבלין: – – אלא אם כן הם יפריעו לך.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך.

אופיר אקוניס: אני מוכן לעמוד פה.

אופיר אקוניס: אין לי שום בעיה.

ראובן ריבלין: אני יודע.

אופיר אקוניס: מאה אחוז.

אופיר אקוניס: אגב, חבר הכנסת רמון, אני שוב לא קיבלתי תשובה – מה קדימה מציעה לציבור בתחום המדיני?

אופיר אקוניס: בתחום הכלכלי?

אופיר אקוניס: מה אתם מציעים?

אופיר אקוניס: תחשפו פעם אחת את קווי המדיניות שלכם.

אופיר אקוניס: הרי כבר אמרה ראש האופוזיציה, סמוך לכאן, אחרי שיצאה מפגישה עם בכיר פלסטיני, שהכול על השולחן, גם ירושלים.

אופיר אקוניס: עכשיו תסבירו לי, חברי בקדימה, איך אתם מנהלים משא-ומתן עם הפלסטינים?

אופיר אקוניס: איך אתם מנהלים אותו?

אופיר אקוניס: אתם באים אליהם ואומרים להם מראש: אתם, קחו הכול.

אופיר אקוניס: אנחנו לא צריכים לנהל משא-ומתן.

אופיר אקוניס: אנחנו מנהלים מתן ומתן ואנחנו מציעים את כל מה שיש לנו להציע לפני שבכלל התחיל המשא-ומתן.

אופיר אקוניס: אני פשוט לא מבין איזו התנהלות של משא-ומתן זאת.

אופיר אקוניס: אתם מודיעים מראש לצד השני על כל הוויתורים שלנו.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת רמון, אתה בקי בעבודת הבית הזה, היית שר פעמים רבות, היית בתפקידים רבים בפוליטיקה – תסביר לי איך מנהלים משא-ומתן.

אופיר אקוניס: בשום – – –

חיים רמון: מייד בתום שתי הדקות.

אופיר אקוניס: בשום חוג למדעי המדינה ולאסטרטגיה מדינית, בכל פקולטה ובכל אקדמיה – פשוט מאוד: תנהל משא-ומתן.

אופיר אקוניס: אתם לא מנהלים משא-ומתן, אתם מנהלים מתן ומתן.

אופיר אקוניס: תדרשו פעם משהו בתמורה.

אופיר אקוניס: פעם אחת.

אופיר אקוניס: הכול.

יואל חסון: מה נתנו?

יואל חסון: תגיד פעם, מה נתנו?

אופיר אקוניס: אני מודה לך על השאלה, חבר הכנסת חסון.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך על השאלה.

אופיר אקוניס: אתם נתתם הכול.

עפו אגבאריה: מה?

עפו אגבאריה: מה?

עפו אגבאריה: תגיד.

אופיר אקוניס: סליחה, חבר הכנסת אגבאריה, אני לא באתי אליך בטענה.

אופיר אקוניס: עכשיו אני אגלה לך סקופ קטן: אני לא באתי אליך בטענה.

אופיר אקוניס: אני באתי בטענה אל ספסלי האופוזיציה מקדימה.

אופיר אקוניס: לא אליך.

אופיר אקוניס: אתה, זכותך לבקש הכול, וזכותנו לומר לכם לא, אנחנו גם רוצים לקבל משהו.

אופיר אקוניס: אי-אפשר לקיים את הדפוס הזה.

יואל חסון: – – –

אופיר אקוניס: ולכן, אגב, חבר הכנסת חסון – ולכן, חבר הכנסת חסון – הוחלפה הממשלה.

חיים רמון: לא הפרענו לו.

אופיר אקוניס: הפרעתם לי כל הזמן.

קריאות: לא, לא.

ראובן ריבלין: חברי הכנסת, חברי הכנסת, היתה הפרעה קלה.

ראובן ריבלין: נא לסיים.

אופיר אקוניס: ואתם מדברים על ממשלה בלי דרך.

אופיר אקוניס: אתם, הרי היו לכם שלוש וחצי שנים לעשות מה שאתם רוצים.

אופיר אקוניס: אנחנו היינו קטנים, לא חשובים, אומנם באופוזיציה – אופוזיציה ממלכתית מאוד, ראויה, תלמדו מאתנו איך מקיימים אופוזיציה – אבל לא הייתם צריכים לשאול אותנו שום דבר; היתה לכם הקואליציה הכי גדולה בעולם.

אופיר אקוניס: ומה עשיתם?

אופיר אקוניס: ממשלה בלי דרך.

אופיר אקוניס: אתם כותבים כאן בהצעתכם: בלי דרך, כישלון מדיני וכלכלי.

אופיר אקוניס: אז עכשיו תואילו בטובכם פעם אחת לספר לנו אילו הישגים הבאתם?

אופיר אקוניס: לא מה הכישלון, אילו הישגים הבאתם לעם ישראל?

ראובן ריבלין: ולפיכך?

אופיר אקוניס: ולפיכך, אחרי שלוש שנים וחצי, אנחנו – – –

מאיר שטרית: הבאנו אותך.

אופיר אקוניס: סליחה?

אופיר אקוניס: אה, הבאתם אותי – לא, אני לא חשוב פה, אני לא הסיפור.

אופיר אקוניס: תודה רבה לך, אבל אני לא הסיפור.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה לך, חבר הכנסת אקוניס.

ראובן ריבלין: תסיים.

אופיר אקוניס: כן.

אופיר אקוניס: מה שהשארתם – אדוני היושב-ראש, אני אספר לחברי באופוזיציה מה הם השאירו; הם השאירו עיי חורבות בתחום המדיני.

אופיר אקוניס: עיי חורבות, חבר הכנסת פלסנר.

יוחנן פלסנר: עיי חורבות – בחיריק.

אופיר אקוניס: לא, עיי חורבות, אם אינני טועה.

אופיר אקוניס: לא "איי".

אופיר אקוניס: לא "אי".

אופיר אקוניס: בדקתי את זה לפני שבאתי לכאן.

אופיר אקוניס: גם בתחום המדיני – – –

ראובן ריבלין: כולם הוגבלו בזמן.

אופיר אקוניס: מאה אחוז.

אופיר אקוניס: אני הופרעתי ללא הפסקה, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: אני מציע לך – דרך אגב, חבר הכנסת אקוניס, אני מציע לך, אם אתה רוצה לדבר ללא הגבלת זמן, פשוט תבקש להצטרף לממשלה.

חיים רמון: אדוני היושב-ראש, אנחנו מוכנים להשיב לו, אם יש לו בעיה של זמן.

ראובן ריבלין: לא לא, אני יודע, לכן אני מבקש לסיים.

אופיר אקוניס: אתם השארתם עיי חורבות בתחום המדיני, וגם בתחום הכלכלי השארתם אדמה חרוכה, ואין סיבה יותר טובה מזו לדחות הערב את הצעת האי-אמון שלכם.

אופיר אקוניס: אני מודה לך, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת.

ראובן ריבלין: רבותי, רבותי חברי הכנסת, אני מבקש להזכיר לחברי הכנסת כולם, ולשרי הממשלה, שאנחנו, מייד לאחר הצבעות האי-אמון, נקיים אזכרה לחברנו היקר חבר הכנסת אברהם רביץ, שהלך לעולמו, ואני מבקש מכל חברי הכנסת להשתתף בהמשך הישיבה, שייוחד כולו לאזכרה שנקיים לחברנו חבר הכנסת הרב .

ראובן ריבלין: ובכן, רבותי חברי הכנסת, אדוני ראש הממשלה, המשנים, השרים הנכבדים, אנחנו הולכים להצביע על הצעת אי-אמון מטעם סיעת קדימה בנושא: ממשלה בלי דרך – כישלון מדיני וכישלון כלכלי.

ראובן ריבלין: אני מפעיל את השעונים.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: – למה זה לא עובד? – בבקשה.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 1 בעד הצעת סיעת קדימה להביע אי-אמון בממשלה – 35 נגד – 61 נמנעים – אין הצעת סיעת קדימה להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: 35 בעד, 61 נגד, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת קדימה להביע אי-אמון בממשלה לא אושרה.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, אנחנו בהצבעה לא מפריעים.

ראובן ריבלין: אנחנו עכשיו מצביעים על הצעת אי-אמון מטעם סיעות בל"ד, חד"ש ורע"ם-תע"ל בנושא:

ראובן ריבלין: מדיניות הממשלה נגד תושבים ערבים בעיר ירושלים הכוללת הריסת בתים וגירוש תושבים מבתיהם ומדיניותה בכל הקשור להרחבת ההתנחלויות.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 2 בעד הצעת סיעות בל"ד–חד"ש–רע"ם-תע"ל להביע אי-אמון בממשלה – 14 נגד – 67 נמנעים – 11 הצעת סיעות בל"ד–חד"ש–רע"ם-תע"ל להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: 14 בעד, 67 נגד, 11 נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת האי-אמון של סיעות בל"ד, חד"ש ורע"ם-תע"ל לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: אנחנו מקיימים עכשיו ישיבה לזכרו של חבר הכנסת וסגן השר לשעבר , זיכרונו לברכה, והייתי אומר: זכר צדיק לברכה.

ראובן ריבלין: אבקש מכולכם לעמוד על רגליכם לזכרו.

ראובן ריבלין: (חברי הכנסת מכבדים בקימה את זכרו של המנוח.

ראובן ריבלין: )

ראובן ריבלין: נא לשבת.

ראובן ריבלין: אדוני ראש הממשלה, גברתי יושבת-ראש האופוזיציה, הגברת אביגיל רביץ, אשת המנוח יקירנו אברהם רביץ, הבנים, הבנות, הנכדים, הנכדות, רבותי השרים, חברי הכנסת, אנחנו מבקשים להעלות היום את זכרו של חבר יקר, חבר יקר שנלקח מאתנו, הרב רביץ, זכרו לברכה, שכיהן פאר בבית הזה במשך שני עשורים ברציפות והלך לעולמו לא מכבר לאחר מחלה.

ראובן ריבלין: הרב רביץ מילא באמונה את שליחותו הציבורית והיה לאחד הדוברים הרהוטים והמזהירים של היהדות החרדית.

ראובן ריבלין: למרות עמדותיו הבלתי מתפשרות ומאבקיו על כל היקר והקרוב ללבו וללב שולחיו, הוא היה שייך לזן המיוחד של אנשי ציבור שעליהם גאוותה ותפארתה של הכנסת, בבנותו גשרים עם כל חלקי האוכלוסייה.

ראובן ריבלין: הרב רביץ היה מסור לשליחותו באופן מעורר הערכה והתמיד בהשתתפות פעילה בדיוני המליאה ובדיוני הוועדות, גם כשמצבו הבריאותי הקשה עליו מאוד.

ראובן ריבלין: עבור רבים מאתנו היה גם ידיד אישי.

ראובן ריבלין: איש אשכולות בעל ידע נרחב ועמוק במקצועות התורה כמובן, אבל גם בקי ורגיל ברזי הפרלמנטריזם.

ראובן ריבלין: נכנסנו לכנסת לראשונה יחד בשנת 1988.

ראובן ריבלין: הכרנו עוד לפני כן, וההיכרות בינינו העמיקה בעת שכיהן בכנסת הארבע-עשרה כיושב-ראש ועדת הכספים, ועוד בכנסת השתים-עשרה כחבר קבוע בוועדת החוקה, חוק ומשפט, שעסקה באותה עת ברצון לקיים חוקה לישראל ועמלה על חוק כבוד האדם וחירותו, שהוא ראשית החוקה בישראל.

ראובן ריבלין: ככל שהכרתי פנים נוספות באישיותו, כך גברה הערכתי אליו.

ראובן ריבלין: מצאתי בו איש של מיזוגים יוצאי דופן, ובהם עברו המרשים כאיש לח"י, שאליה הצטרף לאחר רצח יאיר, הלוא הוא אברהם שטרן, מפקד הלח"י, בידי הבולשת הבריטית.

ראובן ריבלין: אף שאברום נולד בתל-אביב, עשה את רוב שנותיו בירושלים, וכפי שסיפר בעצמו: יגעתי ומצאתי את דרכי עם הלוחמים בשירות הלח"י, זכיתי ללחום את עיקר מלחמתי בירושלים.

ראובן ריבלין: הרב רביץ הטביע חותמו על כנסת זו כאשר בישיבות האין-סופיות והרבות של ועדת החוקה, חוק ומשפט, כאשר דנו בחוקה לישראל, היה שואל אותנו, המשתתפים, יהודים כערבים, שומרי מצוות עם פחות שומרי מצוות, מהו הוויכוח לגבי היותה של מדינת ישראל מדינה דמוקרטית.

ראובן ריבלין: יש לנו, איך אתם אומרים – היה אומר – פרמטרים לבוא ולבחון, כי אתם כולכם בקיאים ויודעים מהי מדינה דמוקרטית ומהן ההסתייגויות, בעיקר של חברי הכנסת הערבים בכנסת ישראל.

ראובן ריבלין: אבל אולי תואילו לומר לי כאשר אתם מדברים על מדינה יהודית, מהי מדינה יהודית?

ראובן ריבלין: האם אי-פעם הגדרנו לעצמנו מהי מדינה יהודית?

ראובן ריבלין: וכמובן שהשאלה נשאלה.

ראובן ריבלין: תשובות יש רבות, אבל עדיין היא מהדהדת ועדיין היא זו שעומדת בשאלה המרכזית "מיהו יהודי".

ראובן ריבלין: כך נזכור את הרב רביץ, כמי שבבחרותו נלחם את מלחמת הקיום היהודית, ובמעלה הדרך לחם את מלחמת הזהות היהודית עד יומו האחרון.

ראובן ריבלין: איש ישר דרך, בן נאמן לארץ הזו.

ראובן ריבלין: יהי זכרו ברוך.

ראובן ריבלין: אני מתכבד להזמין את כבוד ראש הממשלה לשאת את דברו.

בנימין נתניהו: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הגברת רביץ ומשפחת רביץ, ידידי, בחיי הרב רביץ היו שלוש אהבות גדולות: אהבת עם ישראל, אהבת התורה ואהבת ארץ-ישראל.

בנימין נתניהו: ראשית, אהבת עם ישראל.

בנימין נתניהו: אברהם רביץ היה חבר הכנסת 20 שנה.

בנימין נתניהו: הוא כיהן בהרבה תפקידים, הוא היה סגן שר במספר משרדי ממשלה, עמד בראשות ועדת הכספים, הוא היה חבר פעיל בהרבה מוועדות הכנסת.

בנימין נתניהו: התפקידים שמילא אפשרו לו לתת ביטוי לאישיות המיוחדת שלו, ואהבתו לעם ישראל באה לידי ביטוי בכל תפקיד שנשא.

בנימין נתניהו: הוא ראה את עצמו שליח ציבור, ולציבור הזה היו צרכים מגוונים.

בנימין נתניהו: היה לו מזג טוב ועם כל אחד דיבר בשפתו – עם גדול ועם קטן, עם חרדי ועם חילוני, עם איש שמאל ואיש ימין, עם פועל ועם פרופסור באקדמיה.

בנימין נתניהו: הוא תמיד ידע לדבר בגובה העיניים ומתוך איזה ידידות שובת לב.

בנימין נתניהו: אני חושב שהיתה לו הבנה מיוחדת לרגשות של הצד השני, בלי שוויתר על עמדותיו.

בנימין נתניהו: רביץ היה תקיף ואדיב.

בנימין נתניהו: הוא ידע להבקיע מסילות ללבבות בגלל השילוב המיוחד הזה, ובגללו הוא גישר בין חילונים לחרדים.

בנימין נתניהו: היו הרבה קונפליקטים, לצערי עדיין יש, בין חרדים לחילונים בארץ שלנו, ואבריימל תמיד היה מוכן לשמוע ולהבין את הצד השני, ומתוך הבנה הוא היה מגיע לפתרונות.

בנימין נתניהו: בכלל, היתה לו יכולת הקשבה מיוחדת, הייתי אומר שהוא היה אלוף בהבנת הזולת.

בנימין נתניהו: שנית, אהבת התורה וחשיבות החינוך – רביץ היה מחנך ברמ"ח איבריו.

בנימין נתניהו: הוא היה קודם כול מחנך.

בנימין נתניהו: הוא עסק בזה עוד מהיותו פעיל מרכזי בחינוך תורני לילדי מחנות העולים ואחר כך הוא כיהן בתפקידים שונים כראש ישיבה.

בנימין נתניהו: זכור לי סיפור אחד מיוחד על איך כנער צעיר הוא פעל לחינוך יהודי בקרב עולים מתימן.

בנימין נתניהו: הוא מצא 5 לירות – זה היה סכום מכובד, אבל לא רב אז – והוא התרוצץ בחנויות בתל-אביב כדי לקנות כיפות וציציות.

בנימין נתניהו: אחר כך הוא התגנב מתחת לגדר במחנה עין-שמר וחילק את הכיפות והציציות לילדים.

בנימין נתניהו: אבל הוא נתפס, וכשהוא נתפס הוא ניגש למפקד המחנה ואמר לו: זה לא יעזור לך, אנחנו פה.

בנימין נתניהו: אנחנו רוצים חדר כדי ללמד את הילדים תורה.

בנימין נתניהו: הוא כמובן קיבל את החדר באחד הביתנים.

בנימין נתניהו: אהבת החינוך היתה טבועה בו וכך גם אהבת הארץ.

בנימין נתניהו: רביץ סיפר בישיבה לציון 100 שנים להולדת יאיר את הנסיבות שבגללן הוא הצטרף כנער ללח"י.

בנימין נתניהו: אני רוצה לצטט אותו, כי הדברים שלו מדברים יותר מכל דבר שנאמר כאן, וחשוב לשמוע את זה במעמד הזה: "נער הייתי וגם למדתי בתלמוד-תורה 'סיני', סמוך לרחוב מזרחי ב' בתל-אביב הקטנה.

בנימין נתניהו: באחד הבקרים בחודש שבט תש"ב, ביום לימודים רגיל, שמעתי בכיתה עם חברי הנערים כמה יריות.

בנימין נתניהו: רצנו לרחוב דרך המדרגות ומצאנו שם מהומה גדולה.

בנימין נתניהו: שאלתי אנשים מה קרה, וכולם ענו: המשטרה הבריטית הרגה שודד ורוצח יהודי.

בנימין נתניהו: חזרתי לכיתה ושם שאלוני חברי מה קרה, ומלמלתי להם את אשר שמעתי ברחוב.

בנימין נתניהו: הרבי שהיה המורה שלנו", סיפר רביץ, "פרץ בבכי גדול ואמר: אבריימל, לא רוצח ולא שודד יהודי הם הרגו.

בנימין נתניהו: הם רצחו גיבור יהודי בעל מסירות נפש".

בנימין נתניהו: הרבי הזה היה הרב יצחק ידידיה פרנקל, שלימים היה רבה הראשי של תל-אביב, חותנו של הרב לאו.

בנימין נתניהו: "הכיתה כולה נשתתקה ונדהמה.

בנימין נתניהו: הכיצד?" הוא סיפר.

בנימין נתניהו: "היינו בהלם ואז", הוא אומר, "התחלתי לחשוב.

בנימין נתניהו: היטלטלתי בין המושגים רוצח, גיבור, שודד, מסירות נפש, והגעתי לכמה מסקנות שנטבעו בלבי ובנו את אישיותי הצעירה – לא כל מה שהגדולים אומרים זה אמת ולא כל מה שהרוב חושב זה תמיד צודק.

בנימין נתניהו: " והוא הוסיף: "בזכותו של יאיר ידעתי שלפנינו מלחמה של מעטים נגד רבים וחלשים נגד חזקים, להקים בית יהודי לנרדפים מגלות אירופה נגד הבריטים כובשי ארצנו".

בנימין נתניהו: כך הוא נכנס ללח"י, ו"לח"י נכנסה ללבו", כך הוא אמר, "כגרעין שנבט.

בנימין נתניהו: יגעתי ומצאתי," הוא אמר, "את דרכי עם הלוחמים בשורות הלח"י, וזכיתי ללחום את עיקר מלחמתי בירושלים.

בנימין נתניהו: " אני חושב שזה לא מקרי שהוא הגיע לשם, כי הוא היה תלמיד ישיבת חברון ובן לניצול מאורעות תרפ"ט בחברון.

בנימין נתניהו: אביו, שהיה תלמיד הישיבה, ניצל על-ידי תושב ערבי של העיר שהחביאו בביתו.

בנימין נתניהו: אני חושב שהוא תמיד חי תחת הרושם של מאורעות תרפ"ט.

בנימין נתניהו: אני מאמין שכל השקפתו המדינית היתה בנויה על כך שאביו חי בעיר – שהיתה כמובן עם אוכלוסייה, עם רוב ערבי – והוא גרס שניתן לחיות בשלום עם שכנינו הערבים כל עוד יכירו בכך שיש ליהודים זכות לגור בינם.

בנימין נתניהו: אהבת העם והתורה והארץ אפיינו אותו, אבל היה דבר נוסף שהיה בו.

בנימין נתניהו: היה בו ניצוץ של שובבות אנושית עם המון חוכמה; המון חוכמה וטוב-לב.

בנימין נתניהו: זה קשר אותי אליו.

בנימין נתניהו: בכהונתי הראשונה כראש ממשלה זכיתי לעבוד יחד אתו, הוא היה יושב-ראש ועדת הכספים בכנסת, ומטבע הדברים היו בינינו הרבה מגעים, ונוצר בינינו קשר מיוחד.

בנימין נתניהו: וכמה ימים לפני פטירתו, שלושה ימים לפני כן, ביום חמישי, כ"ו בטבת – זה היה אותו יום שמלאו לו 75 שנה – באתי לבקרו, ואני אזכור תמיד מה שנתגלה לי.

בנימין נתניהו: הוא כבר לא היה במיטת חוליו, הוא היה בדרכו לעולם הבא אבל הוא חייך את אותו חיוך שלו.

בנימין נתניהו: ואני באתי לדבר עליו, והוא בא לדבר עלי.

בנימין נתניהו: הוא שכב במיטתו, באמת באפיסת כוחות, ודיבר על צורכי הציבור ועל המצב, ואמרתי לו: אבריימל, תנוח.

בנימין נתניהו: הוא רק חייך, אותו ניצוץ שהיה בעינו, ואף-על-פי שהגיע לאפיסת כוחות, הוא כל הזמן התעקש בזמן שהייתי שם לשאול על המצב, לשאול כיצד מסתגלים.

בנימין נתניהו: אני חושב שזה נגע ללבי עד כדי כך שעמדתי למחות דמעה, אבל חשבתי שראוי לאדם כזה לתת לו את כל החיזוק שניתן, גם בדרכו האחרונה.

בנימין נתניהו: היתה בו עקשנות מיוחדת, דבקות בעבודתו הציבורית, ממש עד כלות – דבקות שעוררה בי, ואני בטוח גם בכם, השתאות ופליאה.

בנימין נתניהו: משפחת רביץ היקרה – אתם, שהייתם אתו עד רגעיו האחרונים – אני מבקש לומר לכם, בשם הבית כולו, בשם עם ישראל כולו: יקירכם נפרד מאתנו אך אנחנו לא נפרדים מזכרו.

בנימין נתניהו: עם מותו הגיעה לקיצה מסכת חיים מפוארת, אבל זכרו יעמוד כאן שנים רבות לכל אלה שהכירוהו; הוא השאיר חותם על כולנו.

בנימין נתניהו: "ובילע המוות לנצח ומחה ה' דמעה מעל כל פנים.

בנימין נתניהו: "

ראובן ריבלין: תודה לראש הממשלה.

ראובן ריבלין: אני מתכבד להזמין את יושבת-ראש האופוזיציה, חברת הכנסת ציפי לבני, לומר דברים לזכרו של אברהם רביץ.

ציפי לבני: מכובדי, יושב-ראש הכנסת, ראש הממשלה, חברי הכנסת והממשלה, משפחת רביץ היקרה, אברהם רביץ, זיכרונו לברכה, היה איש ציבור מסוג אחר, מהסוג שהיינו רוצים לראות יותר בכנסת, ולמרבה הצער אנחנו רואים פחות ופחות במגרש הפוליטי.

ציפי לבני: קטונתי מלספר את שבחיו או לתאר את קורות חייו, ואני אוכל לספר רק על חלק מהמפגשים שהיו לי אתו.

ציפי לבני: נקודת המפגש הראשונה שלי עם אברהם רביץ היתה 1999, הרב רביץ כבר חבר כנסת ותיק מסיעה חרדית, ואני חברת כנסת מהליכוד – צעירה, לא בגיל אבל בכנסת, רק עתה נכנסתי, אשה – שני עולמות שונים שנפגשים בבית הזה.

ציפי לבני: ונכון שבעברו – ונדמה לי שזה היה אחד הדברים הראשונים שהוא סיפר – זה היה החברות שלו בלח"י.

ציפי לבני: משפחתי הגיעה מהאצ"ל, אבל בכל זאת, שני עולמות שונים לגמרי.

ציפי לבני: ונפגשנו, כפי שהזכיר יושב-ראש הכנסת, בדיון שהוא בעיני הדיון המהותי והקיומי באמת מבחינת החברה בישראל, וזה הדיון על הזהות ועל התכנים של מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית.

ציפי לבני: וניהלנו את הדיונים האלה – כל אחד מאתנו דיבר מנהמת לב, אבל מעולם לא בעוינות.

ציפי לבני: אני ביקשתי לגייס את הרב רביץ למכנה המשותף היהודי במובנו הלאומי, שקשור גם לעניין הדתי אבל לא רק, ולטעמי הולך ונעלם דווקא בחברה שבה אני חיה.

ציפי לבני: וטענתי אז בפניו שהמונופול לכאורה שקיים – של המפלגות החרדיות על העניין היהודי – בעצם הולך וגורע מתחושת השייכות, לא בשכונות החרדיות בירושלים ולא בבני-ברק אלא דווקא בקרב הדור הצעיר בציבור, מה שנקרא חילוני, ושאנחנו הולכים ומאבדים את הדור הזה.

ציפי לבני: הרב רביץ הרגיש מגויס והיה אכפת לו, לא רק ממה שיקרה בשכונות החרדיות ולא רק מה שיקרה בישיבות ובחינוך הדתי והחרדי – והיה אכפת לו, ועוד איך, והוא נלחם על זה וידע להילחם על זה, ולקבל ולהשיג – אלא גם מה שיקרה לכל שאר הציבור במדינת ישראל.

ציפי לבני: ושוחחנו – על חוקה עתידית, על חוק השבות, על העם היהודי, על התכנים שניצוק לזהות של מדינת ישראל ככזאת; והוא מעולם לא ייצג קבוצה או סקטור אלא תמיד ייצג, או ניסה לייצג וביקש לייצג את המכנה המשותף שיכול להיות, ועדיין לא מאוחר לייצר אותו, כמכנה משותף חברתי במדינת ישראל.

ציפי לבני: תמיד ניסה למצוא את הדרך לפשרה; לא פשרה במובן המגונה שבה צד אחד או מישהו צריך לאבד את כל עולמו האידיאולוגי, אלא פשרה שמחברת בלי שיהיה על מישהו לוותר על עמדה שהוא מאמין בה בכל לבו.

ציפי לבני: והיתה גם הנסיעה המשותפת לפולין עם משפחת רביץ – עם אביגיל ועם הבת – וזאת נסיעה שהיתה מעבר לקבוצת חברי הכנסת שנוסעת בעקבות העבר וההיסטוריה של העם היהודי; היתה זאת גם נסיעה של המשפחה, שנפרדה מאתנו והמשיכה לאותה עיירה או לאותו כפר שהיה חשוב לרב רביץ להגיע אליו באופן אישי בסיום הסיור.

ציפי לבני: ונסיעה כזאת היא נסיעה שקודם כול נוגעת בנימי הנפש של כולנו – בתי-הקברות היהודיים החרבים, פסי הרכבת, המשרפות, תאי הגז.

ציפי לבני: ובנסיעה הזאת בעצם כולנו הופכים להיות חשופים, גם אחד מול השני.

ציפי לבני: אנחנו נמצאים יחד, אנחנו חיים יחד, ואנחנו נחשפים לאותם דברים שקשה לכל אדם להתמודד אתם בנפרד.

ציפי לבני: והרב רביץ כבר היה חולה אז, ובמסע הזה אני לפחות גיליתי עד כמה גם אני חוטאת בדימוי – לא רק של הרב רביץ עצמו, אלא של כל מה שהוא ייצג, גם מבחינת המשפחה, וגם מבחינת החברה שבה הוא חי, מבחינת הפתיחות, מבחינת הנכונות לשמוע.

ציפי לבני: ואולי בעצם, באמת, מבחינתי, זאת היתה הוכחה שאנחנו, כחברה, משלמים מחיר מאוד כבד על דימויים וסטיגמות, ויש מעטים שיודעים לפרוץ את החומות שאנחנו לא תמיד רואים, שמקיפות חברות שונות בתוכנו, שאנחנו צריכים למצוא את אותו דבר שהוא מכנה משותף, שהוא חלק, בעצם, מהחוסן הלאומי שלנו.

ציפי לבני: והרב רביץ היה אחר בכל מובן שהוא – בכל מה שהוא עשה, וראינו אותו כולנו, גם בימי המחלה הקשים.

ציפי לבני: ראינו אתכם, את המשפחה, במסירות אין קץ, שכל אחד מאתנו, אני בטוחה, חשב על עצמו ועל משפחתו, איך מייצרים כזאת אחדות, גם ברמה המשפחתית, כזאת נכונות לתרום ממש מגופך כדי לאפשר חיים לאחר.

ציפי לבני: ונשארנו כולנו עם זכרו ועם מופת להתנהלות אישית ופוליטית ובכלל.

ראובן ריבלין: שנינו זכינו לשמוע שיעור על יהדות פולין בישיבה בקרקוב.

ציפי לבני: נכון.

ציפי לבני: יהי זכרו ברוך.

ראובן ריבלין: תודה רבה ליושבת-ראש האופוזיציה.

ראובן ריבלין: אני מתכבד להזמין את השר משולם נהרי, ואחריו – את יושבת-ראש הכנסת השבע-עשרה, דליה איציק.

משולם נהרי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, משפחת רביץ היקרה, היכרותי עם הרב אברהם רביץ ז"ל משיבה אותי לעבר, לתקופה שבה היינו תלמידי ישיבת חברון בשכונת גאולה בירושלים לפני כ-40 שנה.

משולם נהרי: בזיכרוני נחקק הרב רביץ של אותם הימים כמובחר שבבוגרים, נמרץ וכריזמטי, שעיניהם של הבחורים שבישיבה נישאו אליו בהערכה, ואולי אף בסוג של קנאת סופרים, כשכבר אז היה ברור לכול שעדיו לגדולות.

משולם נהרי: אפשר לעמוד כאן על דוכן זה ולומר על הרב רביץ דברים רבים; אפשר לספר על גדלות הרוח ואצילות הנפש שהיו בו גם בשעת ויכוח וגם כשחלק על דעתם של בני שיחו.

משולם נהרי: אפשר להיזכר בהרצאותיו המאלפות, ששבו את לב שומעיהן בחריפות הלשון ובחדות המחשבה שלהן.

משולם נהרי: אפשר לעמוד כאן ולהתרפק בתענוג על חוש ההומור החד והייחודי שלו, הומור שבו השתמש לעתים אף כלפי המגזר החרדי, ולא מעט גם כהומור עצמי.

משולם נהרי: אפשר לדבר על להט העשייה שהיה בו כבר כבחור צעיר, כפעיל מרכזי ב"יד לאחים", מה שנקרא אז "הפעילים", לאחר מכן כמייסד ומוביל של תנועת התשובה, כראש ישיבת "אור שמח", ובהמשך כחבר הכנסת, יושב-ראש ועדת הכספים, סגן שר הרווחה וסגן שר במשרד החינוך – שנינו היינו יחד באותה תקופה, וממש עד לשנותיו האחרונות, עת התגבר כארי, על אף חולשתו, להיות ראש וראשון בכל דבר שבקדושה.

משולם נהרי: אפשר להתגעגע לאיש הציבור שהיה בכל רמ"ח איבריו ושס"ה גידיו.

משולם נהרי: איש ציבור שידע לעמול ולעבוד בשביל הציבור, אבל גם, ובעיקר, להוביל ולהצעיד את הציבור לפי דרכו ואמונתו שלו, כפורץ דרך וכמגדלור לפני המחנה.

משולם נהרי: אפשר גם לקנא ביכולתו של הרב רביץ לשמוע ולקבל מיריביו ולהשתכנע מהם, לבקר את עצמו ואפילו את שולחיו, גם כשהיה זה נגד האינטרס הפוליטי הצר שלו.

משולם נהרי: אבל מעל הכול, אדוני היושב-ראש, מעל הכול אפשר וצריך לדבר על הרב רביץ כסמל, הסמל של אחדות כלל ישראל.

משולם נהרי: האיש שעשה במהלך חייו מסלולים שונים ומגוונים, ידע לסלול נתיבים ללבותיהם של דתיים וחילונים, עניים ועשירים, בני עדות המזרח ויוצאי אשכנז, והכול בדרכו המיוחדת, במאור פנים ובהרבה חן.

משולם נהרי: עם כל גדלות הרוח שבו, חוכמתו וחריפותו, הצליח הרב רביץ ליצור אצל כל אדם שבא אתו במגע תחושת אכפתיות אמיתית, תחושת הבנה ואמפתיה, תחושה של שווה בין שווים, תחושה של שליח לפני שולחיו.

משולם נהרי: על אף מעלותיו המיוחדות הצליח הרב רביץ להיות בבחינת סולמו של יעקב אבינו, שראשו גבוה בשמים אך רגליו נטועות חזק בקרקע.

משולם נהרי: אדוני היושב-ראש, יפה עשית כשקבעת דיון מיוחד לזכרו של הרב רביץ.

משולם נהרי: דווקא כאן, מהבית הזה ומהאולם הזה, המשמש לעתים אספקלריה לא מאירה ובבואה לא ממש מחמיאה שלנו, שליחי הציבור, דווקא מכאן, מכור ההיתוך הגלוי והחשוף הזה של החברה הישראלית, הצליח הרב רביץ להוכיח שלמרות הכול אפשר אחרת.

משולם נהרי: באישיותו המגוונת הצליח להוכיח שאפשר להיות בנפרד, ועם זאת יחד; שאפשר להיות נגד, ובד בבד גם בעד; שאפשר להיות שונה, אבל גם דומה.

משולם נהרי: תעיד על כך האהדה חוצת המפלגות, הדתות והעדות שבבית הזה, ויעידו על כך, מנגד, עקרונותיו החדים, הברורים והבלתי-מתפשרים.

משולם נהרי: כי כזה היה הרב רביץ – איש ציבור של כלל ישראל, במלוא מובנו של הביטוי.

משולם נהרי: חברי חברי הכנסת, מדינת ישראל ועם ישראל נמצאים באחת התקופות המורכבות והמאתגרות שעמדו בפני עמנו או בפני עם מעמי תבל.

משולם נהרי: הלכידות החברתית, אחדות השורות והערבות ההדדית הן הן הערובה שלנו לעמידה באתגרים הקשים הללו.

משולם נהרי: אני בטוח שאילו היינו שואלים את הרב רביץ לדעתו, היה משיב לנו, בדרכו המיוחדת, כי במקום כל מילות הזיכרון היפות, צעד קטן אחד לקראת השני, זהו הגלעד האמיתי לזכרו.

משולם נהרי: אהבת הזולת והבנת השונה הן הן נר התמיד לנשמתו, ודרך הוויתור וההתחשבות בזולת הן עילוי הנשמה הגדול ביותר בעבורו.

משולם נהרי: תהא נפשו צרורה בצרור החיים ויהי זכרו ברוך.

ראובן ריבלין: אמן.

ראובן ריבלין: תודה לשר משולם נהרי.

ראובן ריבלין: אני מתכבד להזמין את יושבת-ראש הכנסת השבע-עשרה, דליה איציק, לשאת את דברה.

ראובן ריבלין: אחריה – חבר הכנסת חיים אורון, ואחריו – חבר הכנסת טיבי.

ראובן ריבלין: יסיים חבר סיעתו, הרב גפני.

דליה איציק: אדוני היושב-ראש, אדוני ראש הממשלה, חברי השרים, חברי חברי הכנסת, הרבנית רביץ, משפחת רביץ הגדולה, הרב רביץ היה אדם – הוא היה בן-אדם.

דליה איציק: יקר למשפחתו, יקר לכל מי שהכיר אותו, יקר למכריו – והם רבים, רבים מאוד.

דליה איציק: אבל עד כמה הוא היה מכובד ואהוד על הכול היה אפשר לחוש דווקא בלוויה שלו.

דליה איציק: ירושלים יודעת לוויות מן הסוג הזה, אבל אני לא זוכרת לוויה כל כך גדולה, שיש בה חתך של כל עם ישראל.

דליה איציק: המונים באו להשתתף באבל המשפחה – חרדים, חילונים, שומרי מצוות וכאלה שאינם מקפידים על שמירתן ליוו אותו לבית-עולמו.

דליה איציק: כמו שאמרתי, רק בירושלים יש הלוויות כאלה, והן לא רבות, ולצערי הרב, גם בגילי כבר השתתפתי בכמה, אבל לא בכזאת.

דליה איציק: כמו שאמרתי, עם ישראל על כל חתכיו היה שם.

דליה איציק: אומרים שבשעת פטירתו של אדם מעשיו נפרטים בפנינו.

דליה איציק: אמא שלי, תיבדל לחיים ארוכים, תמיד אומרת שהעיקר זה למצוא חן בעיני אלוקים ואדם.

דליה איציק: כזה הוא היה – אוהב אלוקים ואוהב אדם.

דליה איציק: אני רוצה להגיד דווקא לך, הרבנית רביץ, יצא לי לבקר אותו בבית-החולים, שמעתי את הרופאים, דיברתי אתם, ראיתי אותך, שמעתי מה אומרים עלייך – את אשת חיל, את לביאה.

דליה איציק: מי ייתן והשם ייתן לך כוח להמשיך עד מאה-ועשרים.

דליה איציק: מתוך היכרות רבת שנים עם האיש הזה, כמו שאמר ראש הממשלה, אברהם רביץ היה באמת מחנך בכל רמ"ח איבריו, מחנך בנשמתו, ומתוך היכרות רבת שנים אני יכולה לומר שהוא היה באמת בן-אדם יחיד ומיוחד.

דליה איציק: לא כל אדם זוכה שהחיים שלו יעברו כצל עובר – חייו של רביץ לא חלפו כצל – המעשים שלו, פועלו, באמת עומדים מעבר לזמן ולמקום.

דליה איציק: שאלתי את עצמי אתמול מה היה המיוחד באיש הזה, ולמה בכל זאת נורא רציתי לדבר היום והיושב-ראש אישר, ומה היה הכוח המניע אותו ומאיפה הוא שאב את העוצמה – הוא ישב כאן, בצד, היה צריך לסדר לו כיסא מיוחד – ומאיפה הוא לקח את כל כוחות הנפש שלו גם בשעה שהמחלה הקשה קיננה בגופו, איך הוא סירב להיכנע, ואיך הוא סירב להפסיק את העשייה שלו.

דליה איציק: אני זוכרת שביקשתי ממנו שיצטרף אלי עם עוד חברי כנסת לבקר את המלך בירדן יחד עם רעייתו – גם אתה, אדוני, היית שם – הלכנו בדרך כורכר, התעייפנו כולנו, והוא בכיסא גלגלים, הוא לא מוותר.

דליה איציק: ואנחנו מגיעים לשולחן, המלך נמצא ורעייתו, והוא מרים את ידו ואומר דברי טעם כאלה; הוא לא התכופף בפני שררה, אף שררה, תמיד ידעת שמה שהוא אומר זה מה שהוא מתכוון.

דליה איציק: מה שהוא מתכוון זה מה שהוא אומר.

דליה איציק: במובן מסוים הוא הזכיר לי איזה מין סלע.

דליה איציק: אתה שואל את עצמך מאיפה היה לו הכוח והוא לא נשחק.

דליה איציק: היה בו משהו נורא חכם, הוא היה איש חכם עם שכל טוב, חד, בריא, עם עברית רהוטה, צברית, תמיד איש של אהבת אדם, של נועם הליכות.

דליה איציק: בעיני הוא ייצג מגמה של הבנה, של שלום בין כל בני האדם.

דליה איציק: לא מעט פעמים הילדים הפרטיים שלי יאמרו: אבל הם דתיים קיצוניים, הם כאלה.

דליה איציק: ולא מעט פעמים הייתי אומרת להם: אתם צריכים להכיר אותו, אז תראו, תשנו גם את דעתכם.

דליה איציק: יש סטריאוטיפים.

דליה איציק: איש של דרכי נועם, של נתיבות שלום.

דליה איציק: במציאות של חיינו, בעיקר במציאות של חיינו כאן, בבית הזה, לא מעט פעמים אנחנו אוכלים אחד את השני, לפעמים קצת יותר מדי; איך הוא היה אחר, הוא היה באמת שונה.

דליה איציק: שלל התפקידים שלו – הוא הרבה להשתתף בדיוני הכנסת, תמיד עלה על הדוכן עם משנה סדורה, עם דברי טעם, עם טון נכון, מבוסס תמיד על ידע, על ליקוט של עובדות; עברית צברית, רהוטה.

דליה איציק: במקורות שלנו אומרים שכשנפטר אדם נוצר בעולם אין גדול.

דליה איציק: חותם מעשיו של אברהם רביץ חזק עד כדי כך שהוא גובר על האין הגדול.

דליה איציק: הוא באמת הותיר אחריו הרבה יש, היש הזה הוא הנחמה שלנו, היש הזה הוא הנחמה שלכם.

דליה איציק: יהי זכרו ברוך.

ראובן ריבלין: תודה ליושבת-ראש הכנסת השבע-עשרה.

ראובן ריבלין: אני מזמין את חבר הכנסת חיים אורון, ג'ומס, ואחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, משפחת רביץ היקרה, אנחנו בני אותו מחזור.

חיים אורון: יש למושג הזה "מחזור" משמעות בבית-הספר, למדתי עם השנים שיש לו משמעות רבה שהולכת ומתחזקת ביחידות צה"ל, ויכול להיות שיש לו גם משמעות כאן.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, גם אתה – –

ראובן ריבלין: ראש הממשלה.

חיים אורון: – – וראש הממשלה, בני אותו מחזור.

חיים אורון: אני לא חושב שזאת הסיבה העיקרית – – –

מאיר שטרית: – – –

ראובן ריבלין: 88', נכון.

חיים אורון: מחזור 88'.

חיים אורון: אני לא חושב שזאת הסיבה העיקרית לסוג מסוים של דו-שיח מתמשך שהיה לי עם חבר הכנסת רביץ.

חיים אורון: נכון שהוא התהדק בחברות משותפת בוועדת הכספים וכאשר חבר הכנסת רביץ היה יושב-ראש ועדת הכספים, אבל אולי דווקא יותר התהדק במעגל שהוזכר פה כבר כמה פעמים, שהיו לו כל מיני ערוצים – המעגל של הניסיון להגיע לחוקה בהסכמה, לפעמים במליאת הכנסת, לפעמים בוועדותיה והרבה פעמים במפגשים פחות פורמליים.

חיים אורון: ושם התקיים דו-שיח מתמשך, בעצם עד הימים האחרונים, שנקטע.

חיים אורון: כאשר אני מנסה לומר לעצמי למה יהודי כמוני מוצא ברב רביץ בר-שיח מתמשך – אז נכון, העברית שלו היתה מאוד ישראלית, ומאור פניו ויכולתו להידבר עם אנשים כבר הוזכרו פה רבות, וללא ספק גם הם עמדו לו, אבל אני רוצה דווקא לציין שני היבטים נוספים שפחות דובר עליהם כאן.

חיים אורון: אני מכיר את השיח בין דתיים וחילונים שמתנהל בסימן דבריו של החזון-אי"ש לבן-גוריון על העגלה הריקה ועל העגלה המלאה.

חיים אורון: ואני מעיד על עצמי, אני לא יודע אם זה נכון, תמיד כששוחחתי עם הרב רביץ היתה לי הרגשה שמדברים על איך עוברים את הגשר כאשר יש שתי עגלות מלאות.

חיים אורון: זה נורא פשוט לעבור גשר כשיש עגלה אחת ריקה ועגלה אחת מלאה, כי אז ברור שהריקה צריכה לפנות את הדרך.

חיים אורון: אבל מה עושים כאשר על הגשר עולות שתי עגלות עמוסות, ואז צריך למצוא דרך – איך חוצים את הגשר?

חיים אורון: הרי אף פעם אני לא אדע אם הרב רביץ באמת חשב שעגלתי מלאה כמו עגלתו, אבל לפחות הוא נתן לי את התחושה שכך הדבר, ומבחינתי לדו-שיח זה מספיק, כי אין לי שום כלי לרדת לנבכי לבו של בן-השיח מעבר למה שאני מצליח להבין ממנו.

חיים אורון: ויכול להיות שדווקא בדו-שיח הזה עם הרב רביץ ולא עם אחרים הבנתי למה לא ניתן להגיע לחוקה בהסכמה, לא בגלל איזה פרט כזה או אחר שאפשר להגיע בו לניסוח מפולפל שיעגל פינה, אלא כשיורדים למהותם של הדברים יכול להיות שלא ניתן להגיע לחוקה בהסכמה, וכנראה שדו-שיח אפשרי רק כאשר באמת שני הצדדים מתייחסים אחד אל השני במלוא המשמעות של העמדות שלהם ומתוך מלוא הכבוד לעמדות שלהם.

חיים אורון: פן נוסף שיכול להיות שהוא כבר יורד לשורשן של העמדות – אני אומר את זה מאוד בזהירות כי אני לא רוצה לפרש את עמדותיו מעבר לעמדות שהוא היה אומר בעצמו.

חיים אורון: באחד הראיונות בשנים האחרונות, לפני שנתיים, הרב רביץ, כשהוא נשאל: אתה חולם על מדינת הלכה?

חיים אורון: ענה הרב רביץ: אם אני חולם על דבר, זו לא מדינת הלכה; אני חולם על חברת הלכה.

חיים אורון: ופה כבר נפגשנו במהויות, גם בסדר העדיפות שהוא מנה פה וגם במשקל הגדול שהוא שם על חברת ההלכה בהבחנה ממדינת ההלכה.

חיים אורון: אני לא רוצה להמשיך לצטט מהריאיון הזה, מאמירות פולמוסיות שהוא אמר באשר למשקל המדינה מול משקל החברה.

חיים אורון: וראה זה פלא, אדוני היושב-ראש, מאוד התחברתי לאמירותיו.

חיים אורון: מאוד התחברתי לסדר העדיפות הזה.

חיים אורון: אני לא אוהב לעסוק במורשות של אנשים שאינם חיים, שכל אחד מגלגל בהן כרצונו ומפרש אותן כרצונו ונותן בהן סימנים כפי שנוח לו.

חיים אורון: מבחינתי, זאת מורשת שאני נוסע אתה, גם מאדם שמאוד מאוד הייתי חלוק על עמדותיו בהרבה דברים מאוד מהותיים.

חיים אורון: יהי זכרו ברוך.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת , ג'ומס.

ראובן ריבלין: אני מזמין את חבר הכנסת אחמד טיבי, ויסיים את הדברים חבר הכנסת משה גפני, שגם הוא ממחזור 1988.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, רציתי להגיד "אדוני ראש הממשלה", אבל הוא יצא.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, משפחת רביץ, אני ביקשתי להיות אחד מהנואמים לזכרו של הרב רביץ.

אחמד טיבי: אני שייך למחזור 1999, ולא למחזור 1988.

מאיר שטרית: גן-ילדים.

אחמד טיבי: מאז שאני בכנסת הזאת, אחד מעמודי התווך של הבית הזה היה הרב רביץ.

אחמד טיבי: אני זוכר אותו כאיש של פשרות, כאיש שהתייחס אחרת אל האחר, אל האחר החילוני מבחינתו, ואל האחר הערבי מבחינתו.

אחמד טיבי: הוא היה אוהב אדם, אדם בעל ערכים ומשנה סדורה ומוצקה, אבל עם שוליים של גישור על פערים ורצון לא להתעמת.

אחמד טיבי: נהפוך הוא, בוועדות רבות, וגם כאן, במליאה, כאשר היו מתרחשים ויכוחים, חיכו רבים מאתנו לחכם, למבוגר שבחבורה, כדי שיאמר את דברו, שבדרך כלל הוא דבר פשרה ששתי הקבוצות מתכנסות אליו.

אחמד טיבי: זה היה הרב רביץ, שאהבתי בו את חוכמת החיים, את הברק השובב הזה בעיניים, ובעיקר את ההומור, שהצטיין בהרבה אינטלקט ואינטליגנציה גבוהה, אדוני היושב-ראש.

אחמד טיבי: אני מכיר את הרב רביץ – אני יכול לגלות – עוד מלפני שנכנסתי לכנסת.

אחמד טיבי: הגברת רביץ יודעת שאני, יחד עם מנהיג פלסטיני בכיר, ביקרנו אותו בבית עוד לפני שנכנסתי לכאן, לכנסת.

אחמד טיבי: הוא היה איש של פשרה, תענוג היה לשמוע אותו, וכבוד היה לחלוק על דעותיו.

אחמד טיבי: תהום היתה פעורה בינינו, בעיקר בנושאים מדיניים, אבל הוא עשה את זה בחן, בהגינות ובאצילות נפש.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, גדלות נפש היתה דרך ארץ אצלו.

אחמד טיבי: אני זוכר נושאים שכשהוא פנה אלינו, אל חברי הכנסת הערבים, בהם הוא היה אומר: "אחמד, זה ציפור הנפש שלנו", וחבר הכנסת גפני זוכר זאת.

אחמד טיבי: למשל חוק טל.

אחמד טיבי: כשהיינו מקשיבים ומטים אוזן, הוא היה יודע לומר תודה בדרכו האצילית והחברית, והיה יודע לעמוד גם לצדנו כאשר היינו במיעוט זוהר גם בוועדות וגם פה.

אחמד טיבי: הוא ידע לקבל ולנקוט עמדות מאוד לא פופולריות בבית הזה, אבל הוא היה עקשן, והאמין בדרך הפשרה.

אחמד טיבי: אני זוכר שהוא עזר לי בוועדת העבודה להעביר חוק מקצועות פארה-רפואיים.

אחמד טיבי: גם כשהוא היה חולה, הוא היה מגיע לדיוני ועדת העבודה כדי לעזור להעביר את החוק, והחוק עבר.

אחמד טיבי: במקרים רבים, בוועדות בעיקר, הרגשתי שהוא מטה אוזן לצרכים של האזרח הערבי, של האחר הערבי, כי הוא תמיד הרגיש שהוא אחר ביחס לקבוצת הרוב שמתייחסת אל השונה – החרדי, הדתי, הערבי – ביחס אחר, מפלה ולא סובלני.

אחמד טיבי: לכן, פעמים רבות הרגשתי יחד אתו כחבורה אחת בדיוני הוועדות.

אחמד טיבי: אדוני, בגמרא כתוב: אחד מבני החבורה שמת – תדאג כל החבורה.

אחמד טיבי: הרגשתי באמת יחד אתו בחבורה גם במליאה לעתים, אבל בעיקר בוועדות.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, לפני שנה, כאשר נאמתי את נאומי על הניצחון על גרמניה הנאצית, ירדתי מהדוכן ורבים לחצו לי יד.

אחמד טיבי: הוא לא היה יכול לקום ממושבו שם, והוא ביקש מאיש המשמר לקרוא לי.

אחמד טיבי: הלכתי אליו, והוא אמר לי: גרמת לי לבכות.

אחמד טיבי: השנה הסתכלתי, והוא לא היה שם.

אחמד טיבי: יהי זכרו ברוך.

ראובן ריבלין: תודה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

ראובן ריבלין: אחרון הדוברים, חבר סיעתו, שנבחר יחד אתו לכנסת, חבר הכנסת משה גפני, בבקשה.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, חברי הכנסת, הרבנית אביגיל, ילדיו של הרב רביץ זצ"ל, נכדיו ונינו, ימים ספורים לפני פטירתו של הרב רביץ, זיכרונו לברכה, ביקרתי אותו יחד עם בנימין נתניהו – וראש הממשלה הזכיר זאת קודם בנאומו – כאשר רעייתו וילדיו נמצאים לידו.

משה גפני: כאשר עזבתי את החדר כן מחיתי דמעה.

משה גפני: הרב רביץ היה בשיא יכולתו האינטלקטואלית.

משה גפני: הוא אמר דברים חכמים שבקושי היה אפשר לשמוע אותם, ושנינו היינו צריכים להתכופף כדי לשמוע את הדברים, אבל הוא היה באפיסת כוחות.

משה גפני: לא יכולתי לראות את האיש עם החיוניות המלאה שהיתה לו במשך כל השנים, עם היכולת הבלתי ניתנת לתיאור בכל הנושאים שעמדו על סדר-היום הציבורי – סדר-היום הציבורי החרדי, הפנימי, וסדר-היום הכללי, של כולנו.

משה גפני: שבועות ספורים קודם לכן הוא נאם כאן מעל הדוכן את נאומו האחרון.

משה גפני: הוא נאם נאום שבו ביקשו 40 מחברי הכנסת את הדיון שהתקיים אז, ושמענו את הלחישה של חברת הכנסת רונית תירוש: "הקול השפוי היחיד".

משה גפני: אחרי זה היא ניגשה אליו.

משה גפני: אנחנו ראינו שהוא לא מרגיש טוב, והזמנו את הרופא.

משה גפני: אבל זאת היתה אמירה כל כך נכונה: קול שפוי בכל נושא שעמד לדיון.

משה גפני: הרבנית אביגיל, כשמקיימים ישיבה בכנסת לזכרו של חבר כנסת שנפטר, יושב-ראש הכנסת מבקש מהנואמים לומר דברים לפי הפרוטוקול, והמזכירות מבקשת.

משה גפני: רבים מהנואמים היום ביקשו לדבר ביוזמתם.

משה גפני: רבים מהנואמים.

משה גפני: הוא היה איש אמת, איש של ניגודים ושל מיזוגים, שהם כולם היו אמת.

משה גפני: הוא היה איש שנואם וחוצב להבות.

משה גפני: אני זוכר את עצמי כנער צעיר באופקים, או כאברך צעיר באופקים, וידעתי שכשהרב רביץ מדבר באיזו עצרת – אני נוסע לשמוע אותו.

משה גפני: לא היינו אז יחד בכנסת, אבל הוא היה איש שיחד עם נאומיו, שהיו חדים כתער, בנויים לתפארה אבל עם גחלי אש, היה לו לב פתוח לאהבת ישראל – לכל אחד.

משה גפני: ביתו היה פתוח לרווחה.

משה גפני: יחד עם רעייתו, שתחיה לאורך ימים טובים, שליוותה אותו במשך כל השנים, יחד עם בניו, שקיבלו אנשים לשבתות.

משה גפני: ראש הממשלה לשעבר אהוד אולמרט סיפר לי שהוא היה עם רעייתו שם בשבת ולמד אתו גם בחברותא – אני נגד הרב רביץ לא יכול ללכת, הוא הרעבע שלי.

משה גפני: אנשים שהיו רחוקים בהשקפת עולמם, היו רחוקים ממנו כרחוק מזרח ממערב, תהום היתה פעורה ביניהם, אבל הם אהבו אותו, הם חיו אתו, הם התווכחו אתו.

משה גפני: אני לא זוכר איש שגילם בעצמו, בדבריו, בדרכיו, כל כך הרבה קידוש השם, כל כך הרבה מציאות שבה כל אחד אומר:

משה גפני: תראו את הרב רביץ, אפשר להתווכח אתו, ואפשר לדבר אתו, אבל הוא הביא את האור היפה שביהדות – הוא הביא לכולם.

משה גפני: הוא יחסר לנו מאוד.

משה גפני: הוא יחסר לעם ישראל, הוא יחסר לציבוריות הישראלית, הוא יחסר לנו ביהדות התורה, אבל הוא יחסר לנו בדגל התורה; אנחנו שהיינו אתו יחד בישיבות במשך יותר מ-20 שנה, לא יכולנו לוותר גם על החוכמה הרבה שלו.

משה גפני: אני תמיד הייתי עושה דברים – הרבה פעמים בפזיזות, והוא היה קורא לי והיה אומר לי: רב מוישה, תיזהר, הדרך יכולה להוביל למקום לא טוב, תעצור.

משה גפני: ועצרתי.

משה גפני: הוא היה בשבילי אח גדול, מורה דרך.

משה גפני: וחוש ההומור שלו.

משה גפני: חוש הומור שגם בו היה המון חוכמה.

משה גפני: אצלנו בישיבות הוא באמת לא חסך את שבטו מאיש.

משה גפני: הוא היה איש מהפכן, הוא הקים בשעתו תנועות: הוא הקים את תל"י, הוא הקים את "אל המקור", הוא עשה דברים שבציבור החרדי היו נראים כמהפכות.

משה גפני: אבל כאשר גדולי התורה היו אומרים לו: תעצור – הוא עצר.

משה גפני: וכשמרן הרב שך, זכר צדיק לברכה, קרא לו ואמר לו: אתה מקים את דגל התורה ואתה עומד בראשה, הוא עמד והוא עשה את זה באופן הכי מכובד שיכול להיות.

משה גפני: אנחנו קראנו בפרשת השבוע: "הקרב את בני לוי".

משה גפני: בני לוי, היה להם מעמד מיוחד בעם ישראל, הם היו פעילים יותר וכו'.

משה גפני: כתוב במדרש: "הדא הוא דכתיב" – זה מה שנאמר: "צדיק כתמר יפרח, כארז בלבנון ישגה".

משה גפני: ארז לבנון הוא עץ גבוה מאוד, הוא שגיא, הוא גבוה, הוא גדול, אבל זהו, לעצמו.

משה גפני: הוא לא נותן פירות.

משה גפני: "צדיק כתמר יפרח" – הוא גם עץ גדול, הוא גם עץ גבוה, אבל הוא נותן פירות.

משה גפני: הרב רביץ, 12 ילדיו, 91 נכדיו, שיהיו בריאים כולם, נינו – הוא היה איש ציבור במלוא מובן המלה, אבל הוא היה איש משפחה, הוא היה איש שאהבו אותו גם במשפחה, גם קרוביו, גם ידידיו, אהבת נפש.

משה גפני: אני רוצה לסיים, אדוני היושב-ראש, ואני פונה אליך, רב אברום, אתה שהיית שליח ציבור כל חייך, ואני שהייתי לצדך כל השנים – אני יודע כמה פעמים היה קשה לך פיזית, ופעלת עד כלות, כמו שנאמר פה קודם.

משה גפני: אני מבקש ממך עכשיו בשם כולם: תמשיך להיות שליח ציבור.

משה גפני: עם ישראל נמצא בצרה גדולה, גם בנושא המדיני והביטחוני, גם בנושא הכלכלי והחברתי, גם בנושאים של היהדות, שכולנו נלחמנו על-פי דרכנו ואמונתנו יחד.

משה גפני: אתה עומד לפני כיסא הכבוד, תתפלל עבורנו, שייפסקו הצרות, שיהיה שלום בארץ, שתהיה הרווחה.

משה גפני: ותהא נשמתך צרורה בצרור החיים.

משה גפני: אמן.

ראובן ריבלין: תודה לחבר הכנסת משה גפני.

ראובן ריבלין: כאן מסתיים הדיון בנושא ערב הזיכרון לחברנו חבר הכנסת הרב אברהם רביץ, זכר צדיק לברכה.

ראובן ריבלין: הודעה למזכיר הכנסת, ואחר כך הודעה ליושב-ראש ועדת הכנסת.

ראובן ריבלין: מייד לאחר מכן ננעלת הישיבה.

איל ינון: ברשות יושב-ראש הכנסת, אני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק שיפוט בענייני תעבורה (תשריר – הוראת שעה), התשס"ט–2009, שהחזירה ועדת החוקה, חוק ומשפט.

איל ינון: מסקנות ועדת העבודה, הרווחה והבריאות בעקבות דיון מהיר בנושא: התרחשויות קשות ביותר בהוסטל פגועי הנפש "חיי עזרא" בנתניה, מאת חברי הכנסת שלי יחימוביץ, שלמה מולה, אורלי לוי אבקסיס ודב חנין.

איל ינון: תודה.

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני יושב-ראש הוועדה.

ראובן ריבלין: מייד לאחר מכן אנחנו נועלים את הישיבה.

): אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ועדת הכנסת קבעה כי ועדת העבודה, הרווחה והבריאות תדון בהצעה לסדר-היום בנושא: לכ-50,000 ילדים בדואים אין גישה סדירה לרופא ילדים – של חברי הכנסת עפו אגבאריה וחנין זועבי.

): תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, תם סדר-היום.

ראובן ריבלין: הישיבה הבאה תתקיים ביום שלישי, ג' בסיוון התשס"ט, 26 במאי 2009 למניינם, בשעה 16:00 בדיוק.

ראובן ריבלין: ישיבה זו נעולה.