ישיבת מליאה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 138, 2010-06-01 00:00

ראובן ריבלין: גברתי השרה, חברותי וחברי חברי הכנסת, היום יום שלישי, י"ט בסיוון התש"ע, 1 ביוני 2010 למניינם.

ראובן ריבלין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

ראובן ריבלין: אדוני סגן מזכירת הכנסת, הודעה, בבקשה.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת החלטת ועדת האתיקה מיום י"ט בסיוון התש"ע, 1 ביוני 2010, בעניין קובלנתו של עורך-דין ראובן פרנקו נגד חבר הכנסת יצחק וקנין.

נאזם בדר: תודה.

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: רבותי, היום יום שלישי, והסעיף הראשון בסדר-היום הוא נאומים בני דקה.

ראובן ריבלין: כל המבקש להשתתף בנאומים יואיל להצביע.

ראובן ריבלין: ראשון הנואמים הוא חבר הכנסת גדעון עזרא; בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת גאלב מג'אדלה, ואחריו – חבר הכנסת ציון פיניאן.

גדעון עזרא: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לנוכח אירועי אתמול ברצוני להצדיע ללוחמי השייטת ולשאר לוחמי צה"ל על המאבק שעשו, כאשר הם נמנעו מלנקוט אש חיה כל עוד לא נדרשו לכך.

גדעון עזרא: אני מאחל החלמה לפצועים.

גדעון עזרא: כולנו פה במדינת ישראל צריכים לעמוד מאחוריהם בעת המאבק שמנהלים נגד מדינת ישראל ארגונים קיצוניים כאלה ואחרים, ולהיות ביחד בשעה זו.

גדעון עזרא: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת גדעון עזרא.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מג'אדלה, בבקשה.

גאלב מג'אדלה: אדוני היושב-ראש, מכובדי חברי הכנסת, ברגע זה יוצא מסע ההלוויה של אחד מבוני החברה הישראלית, אדם שכל חייו תרם לאזרח, למדינה, בבניינה ובקליטתה.

גאלב מג'אדלה: לצערי, נבצר ממני להשתתף בהלוויה.

גאלב מג'אדלה: אני רואה בדקה זו, בדברי, השתתפות והצדעה לזכרו.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה, חבר הכנסת מג'אדלה.

ראובן ריבלין: אני הייתי שם היום בשעה 13:15, בשם הכנסת.

ראובן ריבלין: גם הכנסת מניחה זר.

ראובן ריבלין: אני פשוט לא פתחתי, כי עדיין לא נקבר לובה אליאב, ואיש מופת זה, אנחנו נייחד לו מחר דקה מיוחדת בנוכחות עם רב של חברי הכנסת וחברי הממשלה כולם, בשעה שנתחיל את סדרת החוקים שממלאת את האולם הזה.

ראובן ריבלין: בחרתי לייחד לו דקה מיוחדת ברוב עם של חברי הכנסת.

ראובן ריבלין: אבל בהחלט – לובה ברגע זה מובא למנוחת עולמים.

ראובן ריבלין: אני הייתי שם יחד עם קצין הכנסת ונתנו וחלקנו לו את הכבוד, כמו גם סעדנו את אלמנתו היקרה.

ראובן ריבלין: איש יריב ליריבי דעתו ולאנשים שלא היו בדעתו, ויחד עם זה אדם למופת, מכבד הבריות ומכובד על-ידן.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ציון פיניאן, בבקשה.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת בן-ארי.

ציון פיניאן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ראשית, ברצוני לברך בברכת יישר כוח את ראש הממשלה, את ממשלת ישראל ואת חיילי צה"ל האמיצים, אשר הוכיחו שוב כי צה"ל הוא צבא מוסרי וערכי, שעושה הכול למניעת פגיעה באזרחים, גם בסיכון בפגיעה בו, וזאת מול ה"חמאס" וציר הרשע שארגן את משט הטרור אתמול.

ציון פיניאן: ברצוני לפנות אל חברת הכנסת חנין זועבי ולומר לה: את צריכה לשרת את הציבור שבחר בך, ולא משטי טרור פרובוקטיביים שבתוכם גורמי טרור שהובילו אתמול למותם של עשרה אנשים לא תמימים, וכן לומר לך: לפני שאת חותרת כנגד מדינת ישראל וחוברת לגורמי טרור כחיילת בשירות ה"חמאס", עלייך לקחת בחשבון שאת גורמת נזק לכלל תושבי ישראל, יהודים וערבים כאחד.

ציון פיניאן: את שותפה עיקרית להרג שהיה אתמול.

ציון פיניאן: לפיכך, טוב אם תשנני היטב היטב את המשפט: סוף מעשה במחשבה תחילה.

ציון פיניאן: ולבסוף, כדאי שתדעי, את וחברייך לטרור, שתמיכה בעוכר ישראל ובטרוריסט השיח' ראאד סלאח אינה תורמת לדו-קיום אלא מהווה איום קיומי לדו-קיום.

ראובן ריבלין: תודה לחבר הכנסת פיניאן.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-ארי, ואחריו – חברת הכנסת חוטובלי.

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, פרשת שלח לך ידועה כפרשת המרגלים.

מיכאל בן-ארי: באמצע המסע המהיר לארץ-ישראל ישנה אותה פרשה כאובה שבה מרגלים מצליחים לסחוף אחריהם את רוב רובו של עם ישראל לבגוד בארץ-ישראל.

מיכאל בן-ארי: הפרשה עגומה, והרבה יש לדון בה, אבל במסגרת הדקה אני רוצה לעסוק בדברי הרמב"ן, שדן בתפילת משה ואומר: כשהוא מזכיר י"ג מידות בתפילה, הוא לא מזכיר כמה דברים.

מיכאל בן-ארי: הוא לא מזכיר, לדוגמה, "וחטאה", כי זה במזיד, זה לא בשוגג.

מיכאל בן-ארי: והוא לא מזכיר "חסד לאלפים".

מיכאל בן-ארי: הוא אומר: למה הוא לא מזכיר חסד לאלפים?

מיכאל בן-ארי: הוא אומר: כי בגדו בזכות אבותם.

מיכאל בן-ארי: זכות אבותם, אותה הבטחה לארץ שניתנה לאברהם, יצחק ויעקב – הם כפרו בזכות אבותם.

מיכאל בן-ארי: הם התנתקו מן האבות שלהם, לכן אין פה מקום להזכיר את זכות האבות שלנו.

מיכאל בן-ארי: ביום הזה, שבו אנחנו נמצאים שוב בערעור שלנו על ארץ-ישראל, אנחנו צריכים לזכור את החיבור לאבות, את החיבור לאברהם, יצחק ויעקב, שמשם המקור שלנו לזכות על הארץ, ולא לחזור שוב על חטא המרגלים.

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת חוטובלי, ואחריה – חבר הכנסת מולה.

ציפי חוטובלי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בקיץ 2005 ביצעה מדינת ישראל מהלך מדיני שנוי במחלוקת: ההתנתקות מגוש-קטיף.

ציפי חוטובלי: ההתמודדות, עד עצם היום הזה, עם סוגיית עזה כסוגיה שלוטה בערפל מדיני – למעשה אין כרגע לממשלה הנוכחית – למרות שאני חברת קואליציה – פתרון בעניין עזה, ולמעשה אין אף ממשלה אחרת שהציעה פתרון בנושא הזה.

ציפי חוטובלי: ממשלות ישראל מאז ההתנתקות סירבו להכיר באותו כישלון קולוסלי שגרם לנו לעמוד בפני אותו מצור ימי מתמשך בחבל-עזה.

ציפי חוטובלי: המבצע של לוחמי השייטת היה תוצר של אותה איוולת מדינית שהובילה ממשלת ישראל בראשות קדימה, ואני אומרת: בואו ננצל את זה כדי למנף התנגדות למדינה פלסטינית במזרח המדינה.

ציפי חוטובלי: כשם שאיננו יכולים לסבול ארגון טרור בצפון המדינה ובדרום המדינה, כך איננו יכולים לסבול הקמת מדינת טרור במזרח המדינה.

ציפי חוטובלי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מולה, בבקשה.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ראשית, אנחנו רוצים לברך את חיילי צבא-הגנה לישראל שהשתתפו אתמול בפעולה בלב הים.

שלמה מולה: אנחנו רוצים להצדיע להם ולהודות להם על מה שעשו.

שלמה מולה: יחד עם זאת, אדוני היושב-ראש, אחרי מלחמת לבנון השנייה נכתב דוח בעניין ההסברה הלאומית של מדינת ישראל.

שלמה מולה: צריך להגיד, וביושר, אדוני היושב-ראש:

שלמה מולה: מערך ההסברה הלאומי של מדינת ישראל היה אמור לתפקד יותר טוב מכפי שתפקד אתמול בבוקר ובצהרי היום.

שלמה מולה: דובריה של הממשלה התחבאו מתחת לשולחן.

שלמה מולה: חבל מאוד שמדינת ישראל היתה צריכה להיות מואשמת על מסכי הטלוויזיה ללא תגובה קודמת, משמעותית מאוד.

שלמה מולה: זה מאוד מצער אותנו.

שלמה מולה: יתירה מזו, מי שהיה אמור לנהל את מערך ההסברה איננו נמצא בארץ – ראש מערך ההסברה נמצא עם ראש הממשלה.

שלמה מולה: השאלה שאני שואל, וכל אזרח בישראל שואל, היא שאלה פשוטה: הפעולה בלב הים היתה ידועה מראש.

שלמה מולה: האם ראש מערך ההסברה היה אמור לטוס יחד עם ראש הממשלה במקום לנהל את מערך ההסברה כאן, בארץ?

שלמה מולה: את השאלה הזאת אני משאיר לאזרחי מדינת ישראל.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת מולה.

ראובן ריבלין: האם כבר קראתי בשמו של חבר כנסת נוסף?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אריה אלדד – בבקשה, אדוני.

אריה אלדד: תודה.

אריה אלדד: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, שמעתי היום כי ראש ממשלת טורקיה, טאיפ ארדואן, שמוביל את מדינתו בדרך להפיכתה למדינה אסלאמית, כינה את פעולת צה"ל אתמול "טבח עקוב מדם וכתם שחור על המין האנושי".

אריה אלדד: אני מניח כי כשראש ממשלת טורקיה משתמש בביטויים כאלה הוא סוג של עד מומחה, כי לטורקיה יש סוג של התמחות ברצח עם, וההיסטוריה האנושית לא שוכחת את מיליון או מיליון וחצי הארמנים שהם רצחו בימי מלחמת העולם הראשונה.

אריה אלדד: 22 מדינות כבר הכירו ברצח העם הארמני כתופעה של רצח עם.

אריה אלדד: ישראל עד היום נמנעה מלעשות זאת מטעמים פוליטיים, מטעמים כלכליים, הקשרים המיוחדים שלנו עם טורקיה, אבל יכול להיות שאחרי שראש ממשלת טורקיה כבר קבע שאי-אפשר לתקן את היחסים בין ישראל לטורקיה נתחיל במשהו – לפחות שהכנסת תקיים את מה שהמליאה החליטה לפני שנה, ושוב לפני חודש, ותקיים לפחות דיון בוועדת החוץ והביטחון.

אריה אלדד: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אכן, מליאת הכנסת העבירה את הנושא ברוב נגד מיעוט לדיון בוועדת החוץ והביטחון.

ראובן ריבלין: הדיון הזה צריך להתקיים, שכן זאת החלטת מליאת הכנסת.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אורבך, בבקשה.

אורי אורבך: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כולם נותנים עצות איך להשתלט על אוניות, מה צריך לעשות, למה לא נערכו – קטונתי, אבל אני אוסיף עצה משלי.

אורי אורבך: יכול להיות שיומיים-שלושה לפני פעולה מהסוג הזה, לא לקרוא עיתונים, כי החיילים שנחתו לתוך הספינות היו בטוחים שמדובר בפעילי שלום, במשלחת הומניטרית ובסיוע, ופתאום הם נתקלו בפראי אדם תומכי טרור, ועל כן ההפתעה היא הפתעה של קונספציה, של – אנחנו באים לאיזו פעולה של פיזור הפגנות או משהו מהסוג הזה, על כן, כיוון שאנחנו מאמינים למה שאנחנו קוראים בעיתונים ולמה שהאווירה משדרת, אז במקום לבוא עם 1,000 חיילים לספינה אנחנו באים עם הרבה פחות, ואז אנחנו מופתעים.

אורי אורבך: לכן ההצעה, על דרך האירוניה, היא להיות מחוברים למציאות לא רק באמצעות ערוצי התקשורת הישראליים והעולמיים.

ראובן ריבלין: תודה לחבר הכנסת אורי אורבך.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת עינת וילף, בבקשה.

ראובן ריבלין: אחריה – חבר הכנסת יעקב כץ, שכל מי שלא יודע מי הוא, זה כצל'ה.

ראובן ריבלין: יעקב כץ, אתה יודע – אנשים יכולים לא להבין על מה אנחנו מדברים.

ראובן ריבלין: בבקשה, חברת הכנסת עינת וילף.

עינת וילף: אדוני יושב-ראש הכנסת, תודה, חברי חברי הכנסת, אומנם יוקדש לכך זמן, אבל בשעה זו ובכנסת אני רוצה להקריא את מה שמפלגת העבודה כתבה על אריה לובה אליאב שהלך לעולמו: איש החינוך והנגב, אדם שהוכיח כי אידיאה, פוליטיקה ועשייה יכולות לחיות זו לצד זו.

עינת וילף: תנועת העבודה תחסר איש שהיה בשר מבשרה.

עינת וילף: הוא היה חתן פרס ישראל ב-1988, מדליק משואת יום העצמאות בשנת 2005, חבר תנועת העבודה, מפא"י, מפלגת העבודה, חבר הכנסת ושר בממשלת ישראל מטעמן ומזכ"ל מפלגת העבודה.

עינת וילף: הוא התבלט בעשייתו בתחום החינוך וההוראה, הפרחת הנגב, יישוב חבל לכיש, הקמת ערד ושגשוגה של ניצנה.

עינת וילף: אהוד ברק, יושב-ראש המפלגה ושר הביטחון, אמר שהחינוך היה בראש מעייניו של לובה אליאב.

עינת וילף: במשך שנים עסק בהוראה בבתי-ספר בקריית-שמונה, שדרות, מעלות ואור-עקיבא.

עינת וילף: לימד בבתי-כלא ובמכללות, והקים את הקהילה החינוכית ניצנה שבחולות חלוצה בנגב, שם לומדים בני-נוער על מורשת הנגב וסופגים ערכים דמוקרטיים.

עינת וילף: בשנת 2003 זכה בפרס בן-גוריון על מפעל חייו בקליטת העלייה ועל יישוב הנגב.

עינת וילף: הוא היה לוחם, חלוץ וקולט עלייה, איש הנגב וארץ-ישראל היפה והערכית.

עינת וילף: יהי זכרו ברוך.

ראובן ריבלין: אמן.

ראובן ריבלין: אני רק רוצה לומר פעם נוספת: חבר הכנסת מג'אדלה פתח את נאומיו היום באזכורו.

ראובן ריבלין: אנחנו נמצאים ברגע זה במסעו האחרון של חבר הכנסת לובה אליאב, ואנחנו בדרך כלל לא מספידים אלא לאחר ההלוויה.

ראובן ריבלין: מחר ברוב עם, ברוב חברי הכנסת, אנחנו גם נעמוד לכבודו, לכבוד זכרו ולכבוד פועלו, שכן בהחלט היה איש מופת.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת כצל'ה, אתה תשמח יחד עם השרה לבנת ועם כל חברות וחברי הכנסת לקדם בברכה קצינים ממשטרת ג'ורג'יה, ארצות-הברית, המבקרים כאן ופוקדים את משכננו.

ראובן ריבלין: Welcome to Israel, welcome to Jerusalem, the capital of Israel.

ראובן ריבלין: Thank You.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת כץ, בבקשה.

יעקב כץ: כבוד היושב-ראש, גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, לפני שבוע וחצי, כשהתנהל פה בלילה פיליבסטר והיינו שני חברי כנסת באולם – היה חבר הכנסת אחמד טיבי, ואנוכי הקטן ישבתי פה, והוא נאם את הנאום שלו.

יעקב כץ: בנאום הוא אמר את המלים הבאות, ואפשר לבדוק את זה ב"דברי הכנסת", כי הכול מצולם והכול כתוב; הוא אמר: "אני מתעב מתנחלים".

יעקב כץ: הוא לא אמר איזה סוג של מתנחלים, הוא אמר: "אני מתעב מתנחלים".

יעקב כץ: כשאני עליתי לענות לו, אמרתי לו: אנחנו, העם היהודי, לא למדנו, לא לתעב ולא לשנוא.

יעקב כץ: אנחנו במקרה הגרוע אוהבים יהודים, אולי אותך לא מחבבים, אבל לא מתעבים.

יעקב כץ: אבל אנחנו מכירים את מי שמתעב אותנו.

יעקב כץ: זאת גם מדרגה: עיניים להם ולא יראו – יש עיניים שכן רואות.

יעקב כץ: כשמישהו מתעב, גם אם אתה לא שונא, אתה צריך לדעת מי מתעב אותך ומי מסוגל לעשות לך מעשים מתועבים.

יעקב כץ: כשנשיא הרשות הפלסטינית אומר מדי יום, דרך הטלוויזיה והרדיו, דברים מתועבים, דברי הסתה ושנאה, וכשאנחנו מוקפים בחברי כנסת שנמצאים פה באולם ומדברים דברי שטנה כגון המלים "אני מתעב מתנחלים", אחר כך נעשים מעשים מתועבים.

יעקב כץ: וכשנעשים מעשים מתועבים צריך להיות מוכנים לכך, לדעת עם מי יש עסק.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת לוי אבקסיס.

ראובן ריבלין: אחריה – חבר הכנסת שטרית.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני כבוד היושב-ראש, גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, היום בוועדה לזכויות הילד אנחנו דנו בנושא שעלה לכותרות בעקבות הסיפור של הילד בן ה-15 שחלופת המעצר שלו לא התקבלה והחליט אותו שופט להשאיר אותו במעצר ולהאריך בעצם – זה סוג של הארכת מעצר.

אורלי לוי אבקסיס: הדין שלנו – החוקים מכירים גם בעניין של קטינים, תוך הסתייגות עד גיל 14 ומ-14 ואילך, אבל לצערי הרב שירותי הרווחה לא השכילו לפתח באופן ראוי מקומות, כי המציאות שלנו קצת השתנתה, ומצוקות הביאו גם להזנחה ולפשיעה ולעבריינות בקרב בני-נוער, ומדובר פה על ילד שהוא הומלס מגיל 13.

אורלי לוי אבקסיס: ב"גלי צה"ל" העלו את זה לסדר-היום, ואני שמחה שכך.

אורלי לוי אבקסיס: מסתבר שאצלנו במדינה יש בסך הכול שני מקלטים סגורים, ובמקביל אותם פנימיות או מקלטים פתוחים לנוער בסיכון לא מספיקים לאותם ילדים.

אורלי לוי אבקסיס: צר לי על כך.

אורלי לוי אבקסיס: אני חושבת שאנחנו כמדינה צריכים גם להיערך לכך.

אורלי לוי אבקסיס: לא ייתכן שילד בן 15 יישאר במעצר או בכלא כזה או אחר, כי החוק אמר את דברו באופן ברור וחד-משמעי, ואנחנו צריכים לתת את דעתנו ולהגיד: עד כאן; אותו ילד כבר נמצא בתוך הצינור, איך אנחנו מצילים אותו, ומכאן להסיק מה לעשות להבא בצורה הרבה יותר רחבה והרבה יותר טובה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מאיר שטרית.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת אלכס מילר.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, יש רגעים שבהם האופוזיציה איננה אופוזיציה לממשלה, ולעתים זה דווקא ברגעים הקשים לממשלה, כמו העניין הזה של הטיפול במשט.

מאיר שטרית: אין שום ויכוח על כך שהממשלה היתה צריכה לעצור את המשט הזה.

מאיר שטרית: זה היה משט פרובוקטיבי שמטרתו היתה ליצור עימות ולהוציא את שמה של ישראל לרעה.

מאיר שטרית: טוב עשתה הממשלה שאסרה את המשט הזה, ולדעתי היא צריכה להיות מוכנה, אולי מוכנה יותר טוב, הן מבחינה הסברתית והן מבחינה מבצעית, כדי לטפל במשטים הבאים – והם בדרך.

מאיר שטרית: אין לי ספק שבעקבות המשט הזה יהיו משטים נוספים, והממשלה צריכה לטפל בהם אחרת, אומנם, ממה שטיפלה הפעם.

מאיר שטרית: אבל אין ויכוח על זה שצריך היה למנוע את המשט הזה מלהגיע לעזה.

מאיר שטרית: אולי אנשים לא מבינים את המשמעות, וחרדים, ושואלים – בצדק, לנוכח ההתרחשויות – מדוע הממשלה עשתה את זה?

מאיר שטרית: ויש הצעות העולות על הפרק: מה יש, בוא ניתן למשט להיכנס.

מאיר שטרית: צריך להבין.

מאיר שטרית: אני טוען שאי-אפשר בשום פנים ואופן לתת למשטים כאלה להיכנס, כי אונייה יכולה להביא אתה, אם אין בדיקה של החומרים הנמצאים שם, כמות עצומה של חומרי לחימה וטרור.

מאיר שטרית: הרי הוצע לאנשים הללו, שעל האונייה, לפני שהשתלטו על האונייה, להביא את האונייה לאשדוד, לצפות בכל החומרים שיש באונייה ולהעביר את החומרים לעזה תחת השגחתם.

מאיר שטרית: הם סירבו.

מאיר שטרית: זאת אומרת, הם באו בכוונה תחילה ליצור פגיעה.

מאיר שטרית: לכן אני אומר, אדוני, שגם ברגעים הללו, כשהממשלה קשה לה, אנחנו תומכים בממשלה בעניין הזה.

מאיר שטרית: אני מקווה שהממשלה תדע לצאת מהסבך התקשורתי, ההסברתי והמדיני הזה.

מאיר שטרית: ודאי שאני מתנגד להצעות שעלו פה, שיכולות רק להביא שרפות נוספות.

תודה רבה.

חברי הכנסת, מדובר בנאומים בני דקה.

פעמים הנושאים חשובים ביותר, אבל אנחנו חייבים להצטמצם.

חבר הכנסת אלכס מילר – בבקשה, אדוני.

אלכס מילר: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, היום, ה-1 ביוני, אנחנו נזכרים בפיגוע הנורא שהיה לפני תשע שנים בתל-אביב, ב"דולפינריום", שבו נרצחו 21 צעירים שבאו לתל-אביב לבלות, ליהנות, ופשוט, החיים שלהם נלקחו ברגע.

אלכס מילר: היום בשעה 18:00 יתקיים ב"דולפינריום" טקס שבו אנחנו נזכור, נחבק את המשפחות, נחזק את המשפחות, ודווקא היום, כאשר כל מדינת ישראל מדברת על אותם אירועים של אתמול, אני חושב שכך אנחנו רואים איך צבא-הגנה לישראל נותן ביטחון לאזרחינו, וכך אני מחזק את ידיהם של צה"ל ושל מערכת הביטחון, שמספקים לנו את ההגנה על גבולותינו ועל אזרחינו.

אלכס מילר: תודה.

תודה רבה.

חבר הכנסת מוץ מטלון.

אדוני, נא לאפשר לחבר הכנסת מטלון, עם רמקול מיוחד, או אם הוא יכול להוריד – יפה, מצוין.

חבר הכנסת מטלון מסתדר בעצמו הכי טוב בעולם.

כן.

 משה (מוץ) מטלון: אדוני היושב-ראש, תודה, גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, אמש ביקרתי בבית-החולים "תל השומר" את שלושת הפצועים מהפעולה הנועזת של צה"ל.

 משה (מוץ) מטלון: אני יכול לומר שמצאתי משפחות – כמו שנאמר: באתי לחזק ויצאתי מחוזק.

 משה (מוץ) מטלון: ואני, בניסיוני כיושב-ראש ארגון נכי צה"ל, נתקלתי במצבים כאלה.

 משה (מוץ) מטלון: אני רוצה לחבק את הפצועים, לשלוח להם ברכת החלמה מהירה בשם חברי הכנסת חברי, וכמובן לחבק את צה"ל.

 משה (מוץ) מטלון: ישראל עמדה בפני פרובוקציה שהיא לא יכלה להרשות לעצמה.

 משה (מוץ) מטלון: ממשלת ישראל מממשת את מדיניות הממשלה הקודמת וממשיכה את המצור בעזה, ועשתה נכון שעצרה את המשט הזה ותעצור את המשטים הבאים.

 משה (מוץ) מטלון: אני חושב שזה הזמן שלנו כעם להתלכד, ואני חושב שכך עשתה נכון האופוזיציה, ויושבת-ראש האופוזיציה, וראוי לציין את זה לטובה.

 משה (מוץ) מטלון: כוחנו באחדותנו.

 משה (מוץ) מטלון: יהיה לנו זמן להפיק לקחים, יהיה לנו זמן לשאול שאלות, יהיה לנו זמן להסיק מסקנות.

 משה (מוץ) מטלון: אני חושב שזו העת שכולנו, כעם, צריכים להתלכד, להתאחד, ואולי גם לבוא חשבון עם ממשיכתו של עזמי בשארה.

 משה (מוץ) מטלון: אני מקווה שוועדת האתיקה של הכנסת, כנסת ישראל תדע סוף-סוף לטפל בטיפוסים כמוה.

מיכאל בן-ארי: ועדת הכנסת.

מיכאל בן-ארי: ועדת הכנסת.

תודה רבה, חבר הכנסת מטלון.

גברתי השרה, אם יש לך איזושהי התייחסות לאחד מהנאומים שנאמרו, את כמובן יכולה לעלות, אבל זאת רשות ולא מצוות התקנון.

אני מאוד מודה לכל חברי הכנסת.

האם יש מישהו מכל חברי הכנסת הנמצא באולם אשר לא מימש את זכותו לנאום בן דקה ומבקש לעשות זאת?

ובכן, תמו נאומים בני דקה.

[מס' כ/306; "דברי הכנסת", חוב' י"ט, עמ' 8128; נספחות.

]

אנחנו ממשיכים בסדר-היום, ואנחנו עוברים להצעת חוק למניעת העסקה של עברייני מין במוסדות מסוימים (תיקון מס' 6), התש"ע–2010, קריאה שנייה ושלישית.

יציג את ההצעה יושב-ראש ועדת חוקה, חוק ומשפט, חבר הכנסת דוד רותם.

האם יש הסתייגויות לחוק זה?

דוד רותם: אין הסתייגויות לאף אחד מהחוקים שעולים בוועדת החוקה הזאת.

בפקודת היושב-ראש, או כי החברים לא מגישים הסתייגויות?

דוד רותם: קודם כול, כי המסתייגים לא באים.

דוד רותם: שנית, יש הוראה של היושב-ראש, וממילא הם יודעים שההסתייגויות כלולות כבר בתוך החוק, אז לא צריך להסתייג.

אה, נתקבלו.

זאת אומרת: אימצו את ההסתייגויות בתוך החוק.

אבל אני מוכרח לומר לך שאומנם אתה חבר כנסת ותיק – – –

מאיר שטרית: דוד, אם זה חסר לך, נבוא לוועדה ונביא את ההסתייגויות.

הוא כבר חבר כנסת ותיק, דוד רותם, בבית הזה; ותיק מאוד בתור חבר כנסת – זאת כבר השנה השישית שהוא חבר כנסת, לא?

דוד רותם: כן, אדוני.

אבל אני אומר לך שמתוך, בכל זאת, מרחק הכמעט 25 שנה שחבר הכנסת שטרית – עם הפסקה להיות גזבר הסוכנות, נדמה לי שהוא פה אפילו 28 שנים, וגם חברים אחרים שהגיעו, הם כבר כמעט למעלה מ-20 שנה.

כמו השרה לימור לבנת, עוד מעט 20 שנה, עוד שנתיים.

למרות גילה הצעיר.

למרות גילה הצעיר.

לימור לבנת: 18.

מאיר שטרית: נדמה לי, אדוני, שאני זקן חברי הכנסת.

כן, כן, נכון.

אני מודיע לך שאנחנו יודעים שיכול להיות מצב שבו תהיה הסתייגות.

לימור לבנת: אתה כבר מתחיל להיות מחכמי – – –

אין זקנים בכנסת.

מאיר שטרית: ותיק.

מאיר שטרית: ותיק.

ותיקים.

כן.

חכמי הכנסת.

דוד רותם: אז מה אדוני רצה להגיד לי?

שבכל זאת יכול להיות – יהיה – מצב שבו אפילו אתה תגיש הסתייגות להחלטת הממשלה.

מאיר שטרית: – – –

כן.

מאיר שטרית: 1981.

כן, כן.

דוד רותם: לא, אדוני.

דוד רותם: אין שום ספק שיש סיכוי סביר מאוד שלהחלטות ממשלה אני אגיש הסתייגויות, אבל כאשר מגיעה הצעת חוק לוועדת החוקה, אנחנו עושים את זה בסבר פנים יפות, ואנחנו מנסים להכניס לתוך נוסח החוק את הבקשות של חברי כנסת אחרים, כדי שלא יהיה צריך לקיים הסתייגויות, ואנחנו דנים בזה בוועדה ופותרים את הבעיות.

אם חוק האזרחות, כפי שהוא צריך, היה נדון בוועדת החוקה, חוק ומשפט, ודאי היו הסתייגויות.

דוד רותם: לא, אני מניח שאם חוק האזרחות – – –

היית מקבל את ההסתייגויות?

לא.

דוד רותם: את ההסתייגויות של אדוני?

דוד רותם: – – –

לא, לא שלי – – –

דוד רותם: ודאי שלא.

דוד רותם: ודאי שלא.

היו עוד כמה חברי כנסת.

בבקשה, כבוד יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט יציג את הצעתו.

דוד רותם: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, בשם ועדת החוקה, חוק ומשפט אני מתכבד להביא לכנסת לקריאה שנייה ושלישית – לקריאה שנייה, ואחרי שהיא תעבור בקריאה שנייה היושב-ראש ישאל אותי אם אפשר להצביע בקריאה שלישית, ואני אגיד שכן, ולכן אני כולל אותה – קריאה שנייה ושלישית בעת ובעונה אחת.

דוד רותם: הצעת החוק היא ביוזמתם של חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, אורי אריאל, , שלי יחימוביץ, אופיר אקוניס, אילן גילאון, ומירי רגב.

דוד רותם: הצעת החוק באה בעצם להרחיב את הגדרת המוסד בחוק מניעת העסקתם של עברייני מין גם לגופים שפעילותם היא חונכות, הדרכה, הוראה, בידור, טיפול וליווי.

דוד רותם: יתירה מכך, הצעת החוק מביאה לכך שיהיה צורך לפרסם את התיקונים שבחוק, כדי שלא יהיה מצב, כפי שנתברר לנו, שמעסיקים אינם יודעים מהן הוראות החוק, ולכן עברייני מין שהורשעו ממשיכים לעסוק בעבודתם עם קטינים בכל מיני דברים.

דוד רותם: אנחנו אפשרנו, על-פי הצעת החוק, שבגיר שכבר עוסק באחד מהמוסדות האלה, תהיה לו תקופת זמן שבה הוא יוכל לפנות לוועדה מיוחדת לקבל היתר להמשך העסקה.

דוד רותם: אנחנו הגבלנו את זה בזמן כדי שלא יהיה מצב שאותם עבריינים שכבר מועסקים יחכו עד תום התקופה, ואנחנו מציעים שהוא יצטרך לפנות מייד עם פרסומו של החוק, כדי שאפשר יהיה לטפל בעניין ובבקשתו.

דוד רותם: זה אחד החוקים החשובים שקיבלנו בוועדת החוקה במושב האחרון, משום שיש בו כדי לפתור בעיה אמיתית, של העסקתם של עברייני מין שחוזרים לעתים על מעשיהם, וצריך שיהיו על כך פיקוח ובדיקה.

דוד רותם: אני מבקש מן הכנסת לאשר את הצעת החוק.

בבקשה, אדוני ישב שם, והוא – – –

דוד רותם: אני אשב פה, אני אחכה על הדוכן.

לא, כי חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס – – –

דוד רותם: היא תדבר אחרי שאני אציע את החוק השני.

אה, גם הוא שלה?

דוד רותם: גם הוא שלה; היא גם כן חתומה עליו.

כי היא רשאית, היא רשאית – זה החוק הראשון שלך, חברת הכנסת?

אורלי לוי אבקסיס: שעובר לקריאה שלישית – כן.

דוד רותם: אה, לא.

דוד רותם: אז אם כך, זה בסדר.

דוד רותם: אז אחרי ההצבעה היא תדבר, ואני אחזור.

פה, אתה יכול לשבת על הבמה.

אני אצרף את קולך.

דוד רותם: אני מעדיף לשבת במקומה של יושבת-ראש האופוזיציה.

עכשיו, רבותי, אנחנו מביאים להצבעה את הצעת חוק למניעת העסקה של עברייני מין במוסדות מסוימים (תיקון מס' 6), של חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, אשר מובאת לקריאה שנייה.

אין הסתייגויות.

נצביע בקריאה שנייה, מקשה אחת.

נא להצביע.

מי בעד?

מי נגד?

מי נמנע?

נא להצביע.

הצבעה מס' 2 בעד סעיפים 1–3 – 16 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–3 נתקבלו.

ראובן ריבלין: 16 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

ראובן ריבלין: ובכל זאת אשאל את יושב-ראש הוועדה: האם אדוני מבקש להצביע בקריאה שלישית?

דוד רותם: – – – קריאה שלישית.

ראובן ריבלין: הואיל והיושב-ראש ביקש, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית.

ראובן ריבלין: ובכן, עוד פעם החוק למניעת העסקה של עברייני מין במוסדות מסוימים (תיקון מס' 6) – קריאה שלישית.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 3 בעד החוק – 17 נגד – אין נמנעים – אין חוק למניעת העסקה של עברייני מין במוסדות מסוימים (תיקון מס' 6), התש"ע–2010, נתקבל.

ראובן ריבלין: 17 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

דוד רותם: אדוני יוסיף את קולי בבקשה.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת חוק למניעת העסקה של עבריינים מין במוסדות מסוימים (תיקון מס' 6), התש"ע–2010 – הרחבת התחולה על מוסדות נוספים – עברה בקריאה שלישית ותיכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

ראובן ריבלין: נברך את חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

אורלי לוי אבקסיס: ואורי אריאל.

ראובן ריבלין: ואורי אריאל.

ראובן ריבלין: אותך על חוק ראשון, ואת אורי אריאל כמחוקק אשר לא יסור מחוקק מבין רגליו.

ראובן ריבלין: בבקשה.

דוד רותם: אדוני שכח לצרף את קולי.

ראובן ריבלין: אני קובע ש-18 הצביעו בעד, בצירוף קולו של יושב-ראש הוועדה דוד רותם.

ראובן ריבלין: אנחנו קובעים שהצעת החוק עברה בקריאה שלישית.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, הבמה שלך.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, השרים, חברי הכנסת, יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט, חברי לחוק אורי אריאל, אני רוצה להגיד לכם שאני שמחה להיות כאן ולראות את הצעת החוק הזאת עוברת ככה בקריאה שלישית.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו בכנסת דנים הרבה פעמים בחוקים שבאים לטפל באירועים כאלה ואחרים, והחוקים האלה עולים כסף.

אורלי לוי אבקסיס: משכך, הדיונים גם אורכים הרבה זמן, וצריך לעשות הרבה מאבקים, ולעמוד מול האוצר, ולהסביר על מה ולמה.

אורלי לוי אבקסיס: החוק הזה אולי לא עולה הרבה, פרט לפרסום.

אורלי לוי אבקסיס: יושב-ראש ועדת החוקה באמת ראה שאם לא נפרסם אותו כראוי תעלה שוב הטענה – כמו שעלתה במקרה האחרון, שהיה לפני פחות מחודש, כששמו להשגיח על נערה בת 14 את אותו פדופיל ידוע, יוסף נינו, שמתברר שהיו בעברו לא מעט הרשעות בעבירות מין.

אורלי לוי אבקסיס: הוא ניצל את הפרצה הזאת, או את חוסר המידע, גם של העמותה שהעסיקה אותו וגם של הציבור.

ראובן ריבלין: אני מקווה שזה עבריין שהורשע.

אורלי לוי אבקסיס: שהורשע, שהורשע בעבר, ויש לו תיקים.

אורלי לוי אבקסיס: וגם טענו שהוא ריצה את עונשו ושילם את חובו לחברה.

אורלי לוי אבקסיס: וזה משהו שהוא לא נתפס יותר מדי.

אורלי לוי אבקסיס: ולמה אני אומרת את זה?

אורלי לוי אבקסיס: בנושאים האלה צריך להבין – אוקיי, אנחנו נוקטים איזו סנקציה, לפעמים סנקציה פלילית, ואז אומרים: העבריין שילם את חובו לחברה, והוא יכול לחזור ולעסוק בכול.

אורלי לוי אבקסיס: לא, חברים, זה לא נכון.

אורלי לוי אבקסיס: כי כשמדובר במי שיש לו בעיות של כיבוש היצר המיני, וזה אחד היצרים, וגם אצלנו ביהדות אומרים שאין דבר כזה להפסיק לעמוד על המשמר בנושאי מין.

אורלי לוי אבקסיס: ולכן אנחנו דנו גם בנושא הזה, בסעיף 4 לחוק, והבנו שלפחות כלפי אלו שכבר עובדים ונמצאים בתוך המערכת צריכה להיות איזושהי – אם הם טוענים שהם השתנו והם רוצים לחזור למוטב, ועדה אחראית שבראשה עומד שופט פלוס גורמים מקצועיים תבחן את הדברים לעומקם, הם יבינו וייתנו את דעתם אם הוא יכול לעסוק בעבודה עם ילדים.

אורלי לוי אבקסיס: ברוב המקרים – אנחנו בעצם באים לחסום פה את אותה פרצה.

אורלי לוי אבקסיס: כל אחד מאתנו כהורה יכול לטעות, ולהבין שכאשר אנחנו שולחים את הילד שלנו לדוגמה למוסד חינוכי, או למוסד שנותן שייאות וכדומה, הילד נמצא בידי מבוגרים אחראיים ששומרים על ביטחונו.

אורלי לוי אבקסיס: אלא מאי?

אורלי לוי אבקסיס: בפועל רוב האנשים האלה הם באמת נורמלים, אבל יש יוצאי דופן.

אורלי לוי אבקסיס: יש כאלה שהצליחו להסתיר את עברם במקרה הטוב, ובמקרה הרע הם פשוט לא מצהירים על כלום, ואנחנו בתמימותנו יכולים לחשוב שזה באמת איזה סבא שומר טוב.

אורלי לוי אבקסיס: ואז מגלים, כאשר אנחנו נחשפים למציאות כזאת או אחרת, שאותם אנשים שבחסות התלבושת המאוד-נחמדה, אולי אפילו נגיד כיפה אדומה, מסתבר שהם זאבים.

אורלי לוי אבקסיס: הצעת החוק הזאת לא רק חוסכת כסף – ולמה היא חוסכת כסף?

אורלי לוי אבקסיס: כי אם אנחנו מדברים על מניעה, לא נידרש להרבה כסף כדי לטפל.

ראובן ריבלין: אנחנו העברנו את החוק בקריאה שלישית.

ראובן ריבלין: גברתי לא צריכה להסביר אותו, כי כולם הצביעו מתוך ידיעה.

אורלי לוי אבקסיס: כן.

ראובן ריבלין: זאת עת הברכות.

אורלי לוי אבקסיס: בהחלט.

אורלי לוי אבקסיס: ניוטון אמר: לעולם לא הייתי מגיע לאן שהגעתי ללא אלה שנשאו אותי על כתפיהם.

אורלי לוי אבקסיס: אז בהצעת החוק הזאת מעורבים לא מעט אנשים.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה להודות למועצה לשלום הילד ולד"ר קדמן, שהיו מיוזמי החוק והעלו את הנושא הזה.

אורלי לוי אבקסיס: כמובן, כשאנחנו ראינו את הבעייתיות שקיימת בחברה אנחנו פשוט העלינו את זה.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה גם להגיד תודה רבה לחלי אלדר מהלשכה המשפטית, שיועצת לוועדת החוקה, חוק ומשפט, וכמובן ליושב-ראש הוועדה, שהבין שללא הפרסום החוק יכול להיות אות מתה.

אורלי לוי אבקסיס: כמובן, אני רוצה להודות גם למשרד המשפטים, גם למשרד לביטחון הפנים ולכל מי שעסקו במלאכה; ותודה לכם, חברי הכנסת, על שאישרתם את זה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה לחברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, ומברך אותה על חוקה הראשון, כמו גם את חבר הכנסת אורי אריאל.

ראובן ריבלין: אורי אריאל, מי עוד היה יוזם?

ראובן ריבלין: אורי, חוץ ממך מי עוד היה יוזם?

אורי אריאל: אני לא זוכר, אבל אני חושב שרותם היה אחד היוזמים.

ראובן ריבלין: בסדר גמור.

דוד רותם: אני הקראתי – – –

ראובן ריבלין: לרותם יש מספיק קרדיטים.

ראובן ריבלין: [מס' כ/310; "דברי הכנסת", חוב' כ"א, עמ' 8334; נספחות.

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: בבקשה, כבוד יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט יציג לקריאה שנייה ושלישית את הצעת חוק החוזים האחידים (תיקון מס' 3).

ראובן ריבלין: האם יש הסתייגויות?

דוד רותם: אין הסתייגויות.

ראובן ריבלין: אין הסתייגויות.

דוד רותם: אני הסברתי לאדוני גם קודם למה אין הסתייגויות, אז אדוני שואל אותי על כל חוק אם יש הסתייגויות.

ראובן ריבלין: כי רציתי לדעת – – –

דוד רותם: אדוני רצה שיהיה בטוח שמה שאמרתי לו קודם מתקיים גם בחוק הזה.

דוד רותם: כן, זה נכון.

ראובן ריבלין: בבקשה.

דוד רותם: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, השר, על דעת ועדת החוקה, אני מתכבד להביא בפני הכנסת לקריאה שנייה ולאחר מכן לקריאה שלישית את הצעת חוק החוזים האחידים (תיקון מס' 3).

ראובן ריבלין: מיוזמתה של חברת הכנסת פאינה קירשנבאום.

דוד רותם: היא לא סתם.

דוד רותם: הצעת החוק הזאת נולדה אצל חברת הכנסת קירשנבאום, שהיא כמובן מישראל ביתנו, ויש לה מטרה, מאז שהיא הגיעה לכנסת, לדאוג לציבור הרחב.

דוד רותם: החוק הזה בא לאפשר לאזרחים שחותמים על חוזים אחידים לדעת באופן ברור אם החוזה הזה אושר על-ידי בית-הדין לחוזים אחידים, לקבל בתמצית של החוזה את ההוראות העיקריות שבו, על מנת שהצרכן ידע למה הוא מתחייב, על מה הוא חותם ומה הם המרכיבים המהותיים.

דוד רותם: הצעת החוק גם מתקנת את חוק הגנת הצרכן, את חוק הבנקאות ואת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים באותו אופן שמחייב אותם לפרט לצרכן מה הוא מקבל, מה הן ההוראות המהותיות, כדי שאדם שבא לחתום על חוזה כזה לא יצטרך לקרוא עשרות עמודים באותיות קטנות שאי-אפשר לראות אותן גם עם משקפיים טובים, אלא הוא יראה בצורה מרוכזת ובאותיות גדולות בחזיתו של ההסכם מה הן ההוראות המהותיות.

דוד רותם: אני חושב שזה חוק מצוין, הוא טוב לאזרח, ואני מבקש לאשר אותו בקריאה שנייה ושלישית.

ראובן ריבלין: תודה רבה ליושב-ראש הוועדה.

ראובן ריבלין: האם הסעיף הבא גם הוא שלך, חבר הכנסת?

דוד רותם: לא, אדוני.

דוד רותם: גמרנו להיום.

ראובן ריבלין: לא, בקשת ועדת חוקה – זה רק הצבעה.

ראובן ריבלין: בבקשה, אין התנגדויות.

ראובן ריבלין: יש התנגדויות?

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: אוקיי, אנחנו עוברים להצבעה.

ראובן ריבלין: אני פשוט מאפשר ליושב-ראש ועדת החוקה לחזור למקום מושבו הקבוע על מנת שהוא יוכל להצביע.

ראובן ריבלין: אני עובר, רבותי, להצבעה בקריאה שנייה במקשה אחת, שכן אין הסתייגויות לחוק זה, הצעת חוק החוזים האחידים (תיקון מס' 3), התש"ע–2010.

ראובן ריבלין: רבותי, מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: קריאה שנייה.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 4 בעד סעיפים 1–6 – 14 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–6 נתקבלו.

ראובן ריבלין: 14 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת חוק החוזים האחידים (תיקון מס' 3) עברה בקריאה שנייה.

ראובן ריבלין: אני פונה אל יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט – האם הוא מבקש – – –

דוד רותם: מבקש.

ראובן ריבלין: מבקש להצביע בקריאה שלישית.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 5 בעד החוק – 14 נגד – אין נמנעים – אין חוק החוזים האחידים (תיקון מס' 3), התש"ע–2010, נתקבל.

ראובן ריבלין: 14 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שחוק החוזים האחידים (תיקון מס' 3), התש"ע–2010, עבר בקריאה שלישית ונכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

ראובן ריבלין: הצעת חוק זו היתה ביוזמתם של חברי כנסת רבים, רובם חברי הכנסת מישראל ביתנו, אני מוכרח לומר.

דוד רותם: – – –

ראובן ריבלין: היום אנחנו סטטיסטים פה.

ראובן ריבלין: ישראל ביתנו – – –

דוד רותם: לא.

דוד רותם: זה תמיד – – – חוקים שהם טובים – – – זה ישראל ביתנו.

ראובן ריבלין: אני מתכבד להזמין את העומדת בראש קבוצת חברי הכנסת אשר הגישו את הצעת חוק זו, חברת הכנסת פאינה קירשנבאום, ואני מזמין אותה לברך ולהתברך.

ראובן ריבלין: רוברט אילטוב, אלכס מילר, אנסטסיה מיכאלי, חמד עמאר, , אברהם מיכאלי, נסים זאב הנמצא אתנו כאן, אמנון כהן, ישראל חסון, ניצן הורוביץ, אופיר אקוניס, מירי רגב, ליה שמטוב, אילן גילאון ודני דנון – קשת רחבה ביותר שמקיפה כמעט את כל סיעות הכנסת, סיעות הבית.

נסים זאב: כולם באותו חוזה, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: מאה אחוז.

ראובן ריבלין: כולכם אותו חוזה.

ראובן ריבלין: זה הצבעה אחידה, זה חוק אחיד.

לימור לבנת: חוזה אחיד.

ראובן ריבלין: חוזה אחיד, כן.

ראובן ריבלין: גברתי פאינה, בבקשה.

פניה קירשנבאום: כבוד היושב-ראש, כבוד השרה, חברי חברי הכנסת, אני רוצה להודות לכם על התמיכה בחוק הזה.

פניה קירשנבאום: אני חושבת שהחוק הזה הוא נדבך חשוב מאוד בהגנה על זכויות הצרכן.

פניה קירשנבאום: בית-הדין לחוזים אחידים הוקם לפי חקיקה אחרת, אבל לצערי הרב הוא נשאר יתום, ועכשיו, בזכות החוק הזה, אני באמת חושבת שיחול שינוי.

פניה קירשנבאום: בעצם, כל חוזה אחיד יצטרך לעבור אישור של בית-הדין לחוזים אחידים.

פניה קירשנבאום: אם אתם באים לבנק לקחת הלוואה או משכנתה או כל דבר אחר, או חותמים על חוזה עם חברה סלולרית או חברת כבלים – על כל הסכם כזה חייבת להיות חותמת המאשרת שהוא עבר אישור של בית-הדין לחוזים אחידים, או לפחות הוגש ונמצא בבדיקה; ועל הדף הראשי, לא בשפה משפטית אלא בשפה ברורה, באותיות גדולות, צריכים להיות עיקרי הסעיפים, כדי שאנחנו נדע ולא נצטרך לחפש אותם בדפים האחוריים.

פניה קירשנבאום: אני מקווה שבכך אנחנו עשינו באמת עוד צעד אחד בהגנת זכויות הצרכן.

פניה קירשנבאום: אני רוצה שוב להודות לכל מי שתמך, ולך, כבוד היושב-ראש.

פניה קירשנבאום: תודה רבה לכולם.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: האם זוהי הצעת החוק הראשונה שאת מעבירה בקריאה שלישית?

פניה קירשנבאום: לא.

פניה קירשנבאום: זאת כבר השלישית או הרביעית.

ראובן ריבלין: אז את כבר מחוקקת ותיקה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני מודה לחברת הכנסת פאינה קירשנבאום בשם כל חברי הכנסת שהיא עמדה בראשם.

ראובן ריבלין: [מס' כ/268; "דברי הכנסת", חוב' כ"ו, עמ' 9626.

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצעת ועדת החוקה, חוק ומשפט להחיל דין רציפות על הצעת חוק אימוץ ילדים (תיקון מס' 7), התשס"ט–2008.

ראובן ריבלין: רבותי, להצעה זו להחיל דין רציפות לא הוגשה התנגדות על-ידי אחת מסיעות הבית ולכן אנחנו מצביעים.

ראובן ריבלין: מי שמצביע בעד – מצביע בעד החלת רציפות; מי שמצביע נגד – מצביע נגד החלת רציפות.

ראובן ריבלין: נא להצביע, רבותי, בעד או נגד החלת רציפות.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 6 בעד הודעת הוועדה – 11 נגד – אין נמנעים – אין הודעת ועדת החוקה, חוק ומשפט על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק אימוץ ילדים (תיקון מס' 7), התשס"ט–2008, נתקבלה.

ראובן ריבלין: 11 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שבקשתה של ועדת החוקה, חוק ומשפט להחיל דין רציפות על הצעת חוק אימוץ ילדים (תיקון מס' 7), התשס"ט–2008, עברה, ואכן יחול על הצעת חוק זו דין רציפות.

ראובן ריבלין: ועדת החוקה, חוק ומשפט רשאית להכינה לקריאה שנייה ושלישית ולהביאה למליאה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: זו יוזמתך, חבר הכנסת זבולון אורלב?

זבולון אורלב: נכון מאוד.

ראובן ריבלין: החוק הוא עוד מהכנסת השבע-עשרה – –

זבולון אורלב: נכון.

ראובן ריבלין: – – ועבר ביוזמתו של חבר הכנסת זבולון אורלב, יושב-ראש ועדת החינוך.

ראובן ריבלין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/324).

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, אנחנו ממשיכים ועוברים להצעות חוק לקריאה ראשונה, והראשונה שבהן היא הצעת חוק חינוך ממלכתי (תיקון מס' 12) (הארכת כהונה), התש"ע–2010, קריאה ראשונה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זבולון אורלב, בבקשה.

ראובן ריבלין: לחוק זה נרשמו חבר הכנסת אורי אריאל, חבר הכנסת יעקב כץ, חבר הכנסת מיכאל בן-ארי וחבר הכנסת מולה, שאינם נמצאים פה.

ראובן ריבלין: מי שרוצה – נסים זאב – אם יש מישהו שרוצה, עדיין עומדת לרשותו דקה על מנת להירשם גם הוא לדיון בהצעת חוק זו בקריאה ראשונה.

זבולון אורלב: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חוק חינוך ממלכתי, התשי"ג–1953, קובע הוראות בדבר הקמתם של כמה גופים סטטוטוריים שיש להם סמכויות על-פי חוק.

זבולון אורלב: גופים אלה הם שלושה: האחד זה ועד החינוך, שיש לו סמכויות שנוגעות לחינוך הממלכתי; הגוף השני זה המועצה לחינוך ממלכתי-דתי, שיש לו סמכויות בענייני החינוך הממלכתי-דתי; השלישי הוא המועצה לחינוך ממלכתי משלב, שעוסקת בתגבור לימודי יהדות בבתי-הספר הממלכתיים.

זבולון אורלב: לכל אחד מהגופים האלה יש תקופה קצובה בחוק, והיא ארבע שנים, אלא שלעתים תקופת הכהונה של אחד הגופים או כולם מסתיימת טרם השלמתם של ההליכים ההכרחיים למינוי הגוף החדש.

זבולון אורלב: כך קרה בתקופה של בין השמשות, אדוני היושב-ראש, כשממשלה יוצאת וממשלה נכנסת ויש תקופת בחירות.

זבולון אורלב: כשנכנס שר החינוך לתפקידו והיה חייב על-פי חוק להתייעץ בכמה עניינים, כגון התקנת תקנות, הוא היה מנוע, כיוון שלא היה גוף; הגוף, פג תוקפו.

זבולון אורלב: לכן, ההצעה שלנו היא שבהתקיים מקרה יוצא דופן כזה, רשאי שר החינוך, באישור הממשלה, להאריך את תוקף הגוף הזה בשנה נוספת – – –

ראובן ריבלין: – – –

זבולון אורלב: שנה ולא יותר – ולא יותר – כי אף פעם אין מצב ששנה יש ואקום ואין מי שיכול להוביל.

ראובן ריבלין: הולכים לבחירות.

ראובן ריבלין: אם שנה – הולכים לבחירות.

ראובן ריבלין: יכול להיווצר מצב שהעם לא מכריע והולכים מממשלה זמנית לממשלה זמנית, אבל זה כמובן תיאורטי לגמרי.

זבולון אורלב: אבל זה ממש תיאורטי.

זבולון אורלב: לגבי שני גופים, ועד החינוך והמועצה לחינוך ממלכתי-דתי, השר יהיה רשאי, כיוון שהממשלה ממנה אותם, על-פי המלצת השר – ויושבת כאן שרת החינוך לשעבר – אז השר יהיה רשאי להאריך רק באישור הממשלה.

זבולון אורלב: לגבי המועצה לחינוך משלב, שזה תגבור לימודי יהדות, רשאי השר להאריך גם בלי אישור ממשלה, כיוון שלא הממשלה ממנה את המועצה.

זבולון אורלב: זהו תיקון שיסיר תקלות ויסיר עיכובים בהתנהלות תקינה של המשרד הממשלתי, שאיננו מתחשב בלוח הזמנים הפוליטי – מתי ממשלה מתמנה.

ראובן ריבלין: מאה אחוז.

ראובן ריבלין: זו לקונה.

זבולון אורלב: תודה רבה, אדוני.

ראובן ריבלין: זה תיקון לקונה, חוסר הסדר קשה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נסים זאב.

זבולון אורלב: לא, נסים – – –

נסים זאב: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-ארי וחבר הכנסת מולה, שאינו נוכח.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-ארי, ואחריו – חבר הכנסת נסים זאב, אלא אם כן אורי אריאל ייכנס.

ראובן ריבלין: גם הוא יוכל לדבר.

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, מובן שהחוק הזה הוא חוק ראוי ואנחנו תומכים בו, אבל זו הזדמנות לעסוק בעניין חינוכי נוסף, וזה עניין של "בזכירה סוד הגאולה".

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש – –

ראובן ריבלין: אתה רשאי – – –

מיכאל בן-ארי: – – 63 שנים לאחור, ט"ו בסיוון, תאריך היסטורי.

מיכאל בן-ארי: אני לא אעשה פה חידון לאנשים יוצאי בית"ר למיניהם וכן הלאה לגבי התאריך הזה.

מיכאל בן-ארי: מן הסתם התאריך הזה מהדהד בזיכרונם – יום הטבעתה של ספינת הנשק – –

ראובן ריבלין: "אלטלנה".

מיכאל בן-ארי: – – וספינת העולים "אלטלנה".

מיכאל בן-ארי: זה מה שאמר המשורר: רבותי, ההיסטוריה לפעמים חוזרת, לפעמים לא חוזרת.

מיכאל בן-ארי: נכנסו אל המים הטריטוריאליים של מדינה בהתהוות, והיה ראש ממשלה של ממשלה זמנית שאמר שמדינה מתוקנת לא יכולה להרשות לעצמה בשום אופן שמישהו יערער על הסמכות שלה, אף שהיו ניסיונות פשרה ורצון לוותר על הכול, ובהתחלה האונייה עגנה בחוף נתניה, אם אני לא טועה, וניסתה להתרצות שם – – –

ראובן ריבלין: כפר-ויתקין.

מיכאל בן-ארי: בכפר-ויתקין.

מיכאל בן-ארי: יפה, בכפר-ויתקין, והיו כל מיני, אבל היה רצון להראות שיש כאן מדינה שהיא שולטת על חופיה, שולטת על המים הטריטוריאליים שלה.

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, במסגרת הזאת הותקפה הספינה באש מתותח שנקרא "התותח הקדוש" – – –

ראובן ריבלין: כונה.

מיכאל בן-ארי: שכונה "התותח הקדוש", הטביע ספינה שעליה 930 עולים.

מיכאל בן-ארי: למזלנו ובחסדי השם יתברך רוב רובם של העולים הגיעו לחוף מבטחים, פרט ל-16 לוחמי אצ"ל שטובעו, ולפי העדויות שיש המשיכו הפגזים – – –

אורי אורבך: אתה רוצה להשוות – יש איזה – – – בעניין?

מיכאל בן-ארי: לא, אני לא רוצה להשוות.

מיכאל בן-ארי: אני אמרתי: בזכירה סוד הגאולה.

מיכאל בן-ארי: זה מה שאני אמרתי.

מיכאל בן-ארי: לפעמים צריך לזכור ימים עברו על התהוות – – –

אורי אורבך: – – –

מיכאל בן-ארי: חבר הכנסת אורבך, כרגע לא עשיתי שום השוואה.

מיכאל בן-ארי: אולי זאת תהיה הזדמנות לפעמים לעשות השוואה, כי אנחנו מתנהגים במקומות אחרים כהתנהלות של חסמב"ה.

מיכאל בן-ארי: אתמול דיבר אתי איזה עיתונאי בכיר ואמר לי – למה לא זרקו חבל לתוך הפרופלור.

מיכאל בן-ארי: רבותי, ככה מתנהגים חסמב"ה.

מיכאל בן-ארי: לא ככה מתנהגת מדינה מתוקנת.

מיכאל בן-ארי: אבל בוא ונניח כרגע לזה, גם לזה יהיה זמן.

מיכאל בן-ארי: אני בכל זאת רוצה לחזור ולדבר על העניין הזה, שמדובר בהתהוותה של המדינה, והוא פרשה שיושבת באיזשהו מקום על צווארנו, בזיכרון הלאומי שלנו, ובשעה הזאת אני רוצה דווקא לתפוס את הפן הממלכתי, את אותו פן שרצה לומר במשך המון המון שנים: זאת היתה צריכה להיות ההתנהלות – הטבעה, חוסר רצון מוחלט להגיע לשום פשרה, אף שהיה מדובר ברצון לתת את כל הנשק, מלבד מעט נשק כדי להילחם בירושלים – "ההגנה" לא רצתה להילחם.

מיכאל בן-ארי: היו כל הנימוקים שבעולם, אבל היה ראש ממשלה נחרץ, והוא אמר באותה שעה: הדבר הזה לא יקום ולא יהיה.

מיכאל בן-ארי: והיו כמה גיבורים בתוך העניין הזה, ולא אזכיר כרגע את שמותיהם, רובם מנוחתם – כבר כבודם, מנוחתם במקומם, אני לא יודע בדיוק איפה הם, אבל שם מנוחתם.

אורי אורבך: – – – מנוחתם עדן.

אורי אורבך: לא היה קורה כלום.

מיכאל בן-ארי: מנוחתם עדן, אני מקבל את הערתו של חבר הכנסת אורבך הלארג'.

מיכאל בן-ארי: מכל מקום, יקירי, אנחנו נמצאים 63 שנים אחרי, אז נזכיר את האירוע הקשה הזה, וגם נזכיר את זכרם של אותם לוחמים, של אותם עולים, שרצו לחזק את מדינת ישראל ורצו להילחם עליה, אבל מישהו אחר הטביע אותם בטרם הגיעו לחוף מבטחים.

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-ארי, בעוד עשר דקות מתקיימת אזכרה בבית-הקברות של נחלת-יצחק לחללי "אלטלנה".

ראובן ריבלין: היו זמנים שאמרו: השם ייקום דמם.

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: אני מוכרח לומר שזאת השנה הראשונה שאינני משתתף, משום שזה חל ביום שלישי, שבו אני מחויב לנהל את ישיבות הכנסת.

ראובן ריבלין: אני מזמין את חבר הכנסת נסים זאב, העולה לבמה כדי להתייחס להצעת החוק, אבל הוא רשאי לדבר על מה שהוא רוצה בסעיף זה.

נסים זאב: לא רק בסעיף הזה.

ראובן ריבלין: לעומת בסעיפים אחרים, שאסור.

נסים זאב: לא.

נסים זאב: הוא דיבר רק – – –

ראובן ריבלין: בסעיף של הצעת חוק – – –

נסים זאב: אני רוצה לדבר על הוועד הממלכתי.

נסים זאב: אני רוצה לדעת מה באמת תפקיד הוועד.

נסים זאב: לשם מה יש צורך בוועד?

נסים זאב: את זה חבר הכנסת זבולון אורלב לא הסביר לי.

נסים זאב: על מה הם מפקחים בדיוק, ולמה אי-אפשר שיהיה גוף מאוחד של הממלכתי-דתי, הממלכתי, וגם של תל"י, תגבור לימודי יהדות.

נסים זאב: אני חושב שאנחנו – עם ישראל כל כך מאוחד, לפחות בוועד הזה אפשר לקחת נציגים מכל השכבות שמייצגות את בתי-הספר השונים ואולי להגיע סוף-סוף לאיזשהו מכנה משותף.

נסים זאב: דבר נוסף שאני רוצה להעיר: אני בהחלט מבין שלפעמים ממשלה מתחלפת לפני הזמן או יש מצב ששר חינוך מתחלף, אבל מה קורה אם באמת ממשלה אולי מתפקדת ארבע שנים, אבל שר החינוך מתחלף – זה עלול לקרות, וזה לא מאותה מפלגה, ואנחנו יודעים את רצונו של כל שר להביא את נציגיו הוא לאותם ועדים.

נסים זאב: לכן יכול להיות שצריכים אולי להחליט מראש: כמו שיש בחירות למועצת עירייה, לרשויות מקומיות, שאינן תלויות בכנסת או בחילופי שלטון כזה או אחר, אותו הדבר לגבי אותם ועדים שקמים – הם יקומו בלי שום קשר ובלי שום תלות.

נסים זאב: אני חושב שצריכים לתת את הדעת בעניין.

נסים זאב: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אורלב, האם אדוני רוצה להשיב?

זבולון אורלב: כן.

ראובן ריבלין: הוא רשאי.

זבולון אורלב: – – –

ראובן ריבלין: נכון.

זבולון אורלב: הוא צודק, אני צריך להבהיר את זה.

זבולון אורלב: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת נסים זאב, ועד החינוך הוא ועד על-פי חוק, שמורכב מהארגונים העיקריים שקשורים למערכת החינוך, כגון ארגוני המורים, אקדמיה; הוא גוף ששר החינוך חייב להיוועץ בו לפני שהוא קובע צווים, לפני שהוא מתקין תקנות, ולשר החינוך יש סמכויות רבות בהתקנת צווים ובהתקנת תקנות.

זבולון אורלב: למשל, התקנה האחרונה שאני יכול להיזכר בה היא ששר החינוך הגדיל את סמכויות המשרד בשיקול הדעת לקבוע איפה ייפתח בית-ספר.

זבולון אורלב: בית-ספר לא נפתח סתם כך, אלא נפתח על-פי תקנות.

זבולון אורלב: אז בעקבות בג"ץ הוא הגדיל את שיקול הדעת, שהשיקולים הם לא רק טכניים אלא שיקולים יותר סביבתיים ויותר פדגוגיים.

זבולון אורלב: אז הוא לא יכול להחליט על דעת עצמו, הוא חייב להיוועץ בוועד החינוך, וועד החינוך מתחלף מדי ארבע שנים.

זבולון אורלב: אם אין ועד חינוך, כי פג תוקפו, אזי אין לו עם מי להתייעץ והוא לא יכול להתקין תקנות ולהתקין צווים.

זבולון אורלב: הוועד השני זה המועצה לחינוך ממלכתי-דתי, שעל-פי החוק היא הגוף ששומר על המהות הדתית של החינוך הדתי, בעיקר בכל מה שקשור בקבלת עובדי הוראה או בפיטוריהם.

זבולון אורלב: זה הוועד שמוסמך להוציא עובד הוראה ממערכת החינוך הממלכתית-דתית בגלל אי-התאמה דתית, אבל הוא גם הגוף העליון שהוא מעין ועדת היגוי של החינוך הממלכתי-דתי.

זבולון אורלב: המועצה לחינוך משלב היא המועצה שצריכה לייעץ לשר בכל מה שקשור לתוכניות הלימודים של תגבור לימודי יהדות בחינוך הממלכתי.

זבולון אורלב: לסוגיה השנייה שהעלית – אנחנו נתנו רק דוגמה של חילופי ממשלות, אבל בחוק לא כתוב "חילופי ממשלות", אלא כתוב "בנסיבות מיוחדות".

זבולון אורלב: בהחלט יכול להיות שהנסיבות המיוחדות זה החלפה של שר, זאת יכולה להיות החלפה של ממשלה, או לדוגמה כמו שקרה במקרה אחד: אתה יודע שהמינויים האלה צריכים לעבור ועדה שהיום נקראת ועדת-שפניץ.

זבולון אורלב: ותתאר לך שוועדת-שפניץ לא מורכבת.

זבולון אורלב: גם שם לפעמים יש שיהוי בהרכבה של הוועדה, ולפעמים ממתינים חצי שנה עד שהוועדה מאשרת או לא מאשרת, אבל בינתיים פג תוקפה של המועצה, אז אין עם מי להתייעץ כדי להרכיב את הוועד כדי שהשר יתייעץ אתו.

ראובן ריבלין: גם כאשר הולכים לבחירות, לא ראוי שאנשי ציבור ימנו אדם שיכול להיות שהממשל שייבחר לא יסכים.

ראובן ריבלין: אז בדרך כלל יש מצב שבו בזמן – – –

נסים זאב: שאלה נוספת קצרה: לא יכולים להיות התנגשות או חילוקי דעות בין שני הוועדים – –

זבולון אורלב: לא.

נסים זאב: – – למשל איזה בית-ספר לפתוח באזור – –

זבולון אורלב: לא, לא.

נסים זאב: – – בין תל"י לממ"ד?

זבולון אורלב: לא.

זבולון אורלב: בשום פנים ואופן.

זבולון אורלב: אין שום סמכות אחת שנוגעת בחברתה.

זבולון אורלב: לכל ועד ולכל גוף יש סמכויות סטטוטוריות ואין שום סתירה ואין שום חפיפה בין שניהם.

זבולון אורלב: תודה רבה.

ראובן ריבלין: השר מרגי, אני מוכרח לומר שכאשר השרה לבנת ביקשה ממני לצאת בטרם עת כי אתה הולך להחליף אותה, אמרתי: את יכולה לצאת, כי מרגי יגיע.

ראובן ריבלין: כי אדוני היה פרלמנטר ויודע מאין הוא בא – –

יעקב מרגי: – – – ויודע לאן הוא הולך – – –

ראובן ריבלין: – – ואני מקווה שיישאר בממשלה תמיד, אלא אם כן נסים זאב יחליף אותך לכמה זמן, כי לנסים זאב יהיה קשה שם, בממשלה.

ראובן ריבלין: אי-אפשר לדבר כל כך הרבה כמו בכנסת.

זבולון אורלב: – – – בזמן.

זבולון אורלב: מה שכן – הוא יהיה הדובר האחרון.

ראובן ריבלין: קורה, בכל זאת.

ראובן ריבלין: קורה, אם כי השר מג'אדלה אף פעם לא איחר.

ראובן ריבלין: ואללה, לא איחר.

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה ראשונה על הצעת חוק חינוך ממלכתי (תיקון מס' 12) (הארכת כהונה), התש"ע–2010.

ראובן ריבלין: נא להצביע בקריאה ראשונה.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 7 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 10 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק חינוך ממלכתי (תיקון מס' 12) (הארכת כהונה), התש"ע–2010, לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

ראובן ריבלין: אתה רואה ששכנעת את חבר הכנסת נסים זאב?

זבולון אורלב: זאת משימה לא קלה.

נסים זאב: יש לי משמעת קואליציונית.

נסים זאב: אין שום קשר.

ראובן ריבלין: למה העמדה של חבר הכנסת אורלב לא מאירה מהצד הזה?

ראובן ריבלין: עשרה בעד.

ראובן ריבלין: האם נקלט אצל חבר הכנסת אורלב?

קריאה: כן.

ראובן ריבלין: כן, הוא נקלט.

ראובן ריבלין: עשרה בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת חוק חינוך ממלכתי (תיקון מס' 12) (הארכת כהונה), התש"ע–2010, עברה בקריאה ראשונה ותועבר לוועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת להכינה לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

ראובן ריבלין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/326).

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: אני מזמין את חבר הכנסת אורלב לעלות ולהציג את הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה, שהיא ביוזמתו של חבר הכנסת אורלב – הצבת תמרור במקום חנייה לנכה.

ראובן ריבלין: אבל כאן הדיון יהיה בוועדת הכלכלה?

זבולון אורלב: כן.

זבולון אורלב: יש לי גם כמה חוקים בוועדות אחרות.

ראובן ריבלין: בסדר גמור.

זבולון אורלב: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי השר לשירותי דת, אני מתכבד להביא בפני הכנסת לדיון ולאישור הצעת חוק לתיקון פקודת תעבורה (מס' 96) (הצבת תמרור במקום חנייה לנכה).

זבולון אורלב: זכותם של אנשים עם מוגבלות פיזית להסדרי חנייה מיוחדים לכלי הרכב שבשימושם, מוכרת בחקיקה.

זבולון אורלב: החקיקה מסדירה מקומות חנייה לכלי הרכב של הנכים בדרגות שונות ובסימונים שונים.

זבולון אורלב: נוסף על כך, בחוק התכנון והבנייה יש חובה להקצות מקומות חנייה במקומות ציבוריים בעבור אנשים עם נכות, לרבות במקומות בבעלות פרטית המיועדים לשימוש כלל הציבור, כגון מרכזי קניות שהם בבעלות פרטית – חוק התכנון והבנייה מחייב שמגרש החנייה יכלול גם הקצאת מקומות לנכים – מרכזי קניות, בתי-מלון, אולמות שמחה, וכן גם הוראות בדבר הנגשת מקומות החנייה שיוקצו.

זבולון אורלב: אלא שלא בכל מקום מקומות החנייה האמורים מסומנים בתמרור המתאים, כלומר אין לבעל אותו מרכז קניות או אולם שמחה סמכות להציב את התמרור שאוסר חנייה, אלא רק של נכים, וגם אם המקומות מסומנים, אין יכולת לאכוף שם את החוק.

זבולון אורלב: הצעת החוק שמתפרסמת, שמובאת כאן היום לדיון, נועדה להבטיח את זכותם של אנשים עם נכות לחנות במקומות חנייה שהוקצו לפי כל דין, ולהתמודד עם בעיית האכיפה בנושא זה.

זבולון אורלב: לכן הצעת החוק קובעת: לפי כל דין מקום חנייה לנכה – יהיה מחויב בעל המקום, האחראי למקום, להודיע על כך לרשות תמרור מקומית, ורשות התמרור המקומית תהיה חייבת להציב תמרור חוקי במקומות חנייה אלה, אף שמדובר במקום ציבורי, שיכול להיות גם בבעלות פרטית, כמו שאמרתי – אולם קולנוע, אולם שמחה, מרכז קניות וכדומה, וגם מוצע שכל זה ייעשה בתוך 30 יום.

זבולון אורלב: מרגע שהמקום הודיע: יש לי מקומות חנייה, חייבת רשות התמרור להציב את התמרור בתוך 30 יום.

זבולון אורלב: כזכור, בהצעת החוק הפרטית גם הצענו להעלות באופן דרסטי את הקנס על מי שחונה במקומות חנייה של נכים, אפילו עד כדי 5,000 שקלים.

זבולון אורלב: זה עורר מהומה שלמה, והתברר שאם רוצים לעלות לסכום כזה אי-אפשר לתת ברירת קנס, אלא צריך ללכת לבתי-משפט.

זבולון אורלב: ואם רוצים ללכת לבתי-משפט, פירושו של דבר שעד שאדם יקבל את הקנס יעברו כמה שנים, כי כולנו יודעים מה קורה בבתי-המשפט.

זבולון אורלב: מאידך התברר שהסכום המרבי שרשאי שר התחבורה לקבוע בצו הוא 1,000 שקלים.

זבולון אורלב: כיום הקנס הוא 500 שקלים.

זבולון אורלב: לכן הודיעו לנו בוועדת הכלכלה שהכינה את החוק לקריאה ראשונה – ואני מודה ליושב-ראש הוועדה חבר הכנסת אופיר אקוניס וליועצת המשפטית על מלאכתם בעניין הזה – שבכוונת משרד התחבורה להודיע בעת הכנת החוק לקריאה שנייה ושלישית על הגדלת הקנס מ-500 שקלים ל-1,000 שקלים.

זבולון אורלב: בכוונתי גם לדרוש בדיון בקריאה השנייה והשלישית שעל התמרור שאוסר חנייה אלא לנכים יהיה גם מצוין שמי שחונה במקום הזה צפוי לקנס של 1,000 שקלים כברירת קנס.

זבולון אורלב: כמו כן, לקראת הקריאה השנייה והשלישית אנחנו נסגור סופית ונחליט סופית בדבר האכיפה או יכולת האכיפה, האם מותר לשוטר, האם מותר לפקח של העירייה, להיכנס לאותו מקום פרטי ולאכוף ולתת את הקנס.

זבולון אורלב: ברור שאנחנו רוצים שהסמכות הזאת תינתן.

זבולון אורלב: כי אחרת מה יצא?

זבולון אורלב: יצא שבעל המקום הקצה מקום, רשות התמרור הציבה את התמרור, אבל אין יכולת לאכוף.

זבולון אורלב: לכן ברור לחלוטין שבמסגרת ההכנה לקריאה השנייה והשלישית נדרשו משרדי הממשלה להביא השלמה להצעת החוק, כדי שהרשויות האוכפות את חוקי התעבורה בעניין שמירת מקומות לנכים תוכלנה לאכוף גם את התמרור המוצב.

זבולון אורלב: אני מאמין שבאופן מעשי, אדוני היושב-ראש, על-ידי כך יגדל באופן משמעותי מספר מקומות החנייה לנכים.

זבולון אורלב: אני מצטער לומר – מצטער לומר – שהדיווחים שנמסרו לוועדת הכלכלה בדיונים להכנת הצעת החוק הזאת לקריאה ראשונה היו דיווחים על תרבות קלוקלת של הנהג הישראלי הממוצע, שלא מהסס לזייף תעודות או לא לזייף תעודות ופשוט לתפוס מקומות חנייה, ולכן אין ברירה אלא להגדיל את הקנס באופן משמעותי, כדי להרתיע את הנהגים ולחנך אותם, כנראה בדרך הקשה, להבין שמקום החנייה לנכה הוא מקום קדוש לנכה, שאין לו שום חלופה אחרת אלא לחנות באותו במקום שהוקצה לו.

זבולון אורלב: אני מקווה שהכנסת תאשר את החוק בקריאה ראשונה.

זבולון אורלב: תודה.

אורי מקלב: הצעת החוק שלך לגבי גובה הקנס – גם במקומות פרטיים?

זבולון אורלב: כן, כי זה אותו תמרור.

זבולון אורלב: זה בדיוק אותו תמרור.

זבולון אורלב: אגב, מה שגם נשלים לקראת קריאה שנייה ושלישית – כידוע, גם ליד ביתו של נכה מוקצה מקום לחנייה שמורה של הנכה, וצריך להבטיח שהקנס יחול גם על אותו מקום שמור של הנכה ליד ביתו, כי זה סוג תמרור אחר, ועדיין יש שם בעיות עם סוג הקנס.

זבולון אורלב: המקום הקבוע ליד הבית הוא המקום הרגיש ביותר, ואם מישהו חונה שם, לא עולה על הדעת שהקנס יהיה רק 500 שקל, ואם הוא תופס את מקומו בקניון או באולם השמחות, הקנס יהיה 1,000 שקל.

זבולון אורלב: ברור שצריך להיות קנס אחיד, מרתיע, עם שלט קטן על התמרור לגבי גובה הקנס.

זבולון אורלב: תודה, אדוני.

אורי מקלב: תודה למציע החוק, חבר הכנסת זבולון אורלב.

אורי מקלב: חבר הכנסת מיכאל בן-ארי, בבקשה.

זבולון אורלב: יש עוד יארצייט?

מיכאל בן-ארי: יש, יש תמיד.

אורי מקלב: אחריו – חבר הכנסת יעקב כץ.

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, כמובן אנחנו תומכים בחוק של חבר הכנסת אורלב, יושב-ראש ועדת החינוך.

מיכאל בן-ארי: תמיד יש לי הערה בעניין הזה, שאנחנו מחוקקים חוקים שנכנסים לכיסם של ראשי רשויות ששולחים את ידם אחר כך לכיסם – באותו עניין עירוני – אבל יכול להיות שהמקרה הזה הוא מקרה חריג, כי כן יש פה עניין עירוני לדאוג לתושבי מקומך, ולכן אנחנו נתמוך בחוק.

מיכאל בן-ארי: אבל אני רוצה לנצל את ההזדמנות ולדבר על שדולה חדשה, שמי שהסתובב בכנסת בשבוע האחרון ראה – אני מקווה שאני מצטט נכון, אם לא, זו בוודאי רוח הדברים – השדולה לפלורליזם ולזכויות האדם.

מיכאל בן-ארי: מה זה, זה נשמע פשוט מקסים: פלורליזם, זכויות אדם, משט הומניטרי, פעילי שלום – כולם לקוחים מאותו בית-מדרש, אבל אני רוצה להתייחס ספציפית לאותה שדולה, חברי.

מיכאל בן-ארי: ביהדות יש מושג לא של חופש, אלא מושג של קדושה.

מיכאל בן-ארי: עד כדי כך, שאני מכיר כמה ציונים שכשהם שרים את שירת "התקווה" הם לא שרים "להיות עם חופשי בארצנו", אלא "להיות עם קדוש בארצנו", ואין לי התרעמות על כך, אף-על-פי שאני ציוני אדוק – דווקא בגלל אותה משמעות נלוזה שנתנו למלה "חופש".

מיכאל בן-ארי: בוא ניתן לשם הדוגמה – חופש.

מיכאל בן-ארי: אני, בשביל החופש שלי, אוהב לנגן על תופים – נאמר, כן, הכול בהשאלה – ואחליט להתאמן על תופים בשעה שאני חוזר מעבודתי הציבורית, בשעה 24:00, ואתחיל לתופף מקצבים כאלה ואחרים באמצע הלילה.

מיכאל בן-ארי: יש חופש.

מיכאל בן-ארי: יש פלורליזם.

מיכאל בן-ארי: הכול מותר.

מיכאל בן-ארי: מי אתה שתקבע לי?

מיכאל בן-ארי: זו כמובן הגזמה של העניין, אבל הדברים האלה נוגעים למהות חיינו.

מיכאל בן-ארי: חז"ל אומרים: קדושים תהיו, פרושים תהיו.

מיכאל בן-ארי: הצבת הגבולות היא בעצם המתכון לחופש, היא המתכונת לזכויות אדם.

מיכאל בן-ארי: אתם יודעים, ביטוי שלקוח משם, אדוני היושב-ראש, של חיה ותן לחיות.

מיכאל בן-ארי: אם אני מחליט שאני יכול לעשות מה שאני רוצה בכל מקום, בלי לשים לב לסביבה, אני בעצם גורם לכך שאני אוכל לחיות, אבל אחר לידי לא יוכל לחיות.

מיכאל בן-ארי: כל אחד יודע מאיזה בית-מדרש באה אותה מלה של אותה שדולה של פלורליזם וזכויות אדם.

מיכאל בן-ארי: זה לא פלורליזם, זו פראות, זו בעצם התרת כל רסן, זה לקיחת – תסלחו לי – חדר השינה והעברתו לרשות הרבים.

מיכאל בן-ארי: לא מעניין אותי מה קורה בחדר השינה של פלוני או אלמוני, שינהג כמנהגו, אבל לקחת את חדר השינה שלך ולהפוך אותו לרשות הרבים – אין פה חיה ותן לחיות אלא חיה ותן לי לרמוס אותך, חיה ותן לי להפר כל כלל.

מיכאל בן-ארי: לכן, שוב מכבסת המלים – פלורליזם.

מיכאל בן-ארי: פלורליזם, איזו מלה נהדרת.

מיכאל בן-ארי: אבל זה בעצם המתכון להרס החברה, מתכון להרס החיים המשותפים.

מיכאל בן-ארי: אני חושב, שהיה ראוי – יסלח לי חבר הכנסת אורלב שניצלתי את הזמן, אבל בכל זאת – להציב גם כאן תמרור אזהרה חברתי, שהמלה פלורליזם, שהיא מלה כל כך חשובה, לא תהפוך להיות חרב בידם של מי שרוצים להרוס את החברה.

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

אורי מקלב: תודה רבה לחבר הכנסת מיכאל בן-ארי.

אורי מקלב: חבר הכנסת יעקב כץ, בבקשה.

יעקב כץ: – – –

אורי מקלב: אם כך, חבר הכנסת כנסת משה מוץ מטלון, בבקשה.

אורי מקלב: אם אפשר לפתוח לו רמקול.

 משה (מוץ) מטלון: אדוני היושב-ראש, חברי, ברצוני לברך את חבר הכנסת אורלב על היוזמה הברוכה.

 משה (מוץ) מטלון: התייחס לזה חבר הכנסת אורלב – הוא התייחס להתנהגותו ולהתנהלותו של הנהג הישראלי: תמרור הוא לא תמרור, פס לבן הוא לא פס לבן, חוקים הם לא חוקים, ודווקא בנושא כל כך רגיש, גם מבחינה חברתית, הכנסת נדרשת מעת לעת לתת את דעתה.

 משה (מוץ) מטלון: אני מברך על ההצעה להכפיל את הקנס.

 משה (מוץ) מטלון: אני הייתי מצפה לקנס גדול יותר, אבל אתם יודעים, אם כל פעם נכפיל את הקנס, אנחנו נגיע למספר או לסכום הראוי באמת.

 משה (מוץ) מטלון: נכון לעשות את המעשה בעיקר במקומות שהם מרכזי קניות, קניונים למיניהם, ששם החניונים הם תת-קרקעיים, או כמו בנמל תל-אביב, שבאמת הקפידו שם להקצות מקומות חנייה לנכים, אבל הם נתפסים, ופקחים עירוניים לא נכנסים, המשטרה לא נכנסת, כך שהתמרור קיים, העבריינים חוגגים ואין מי שיאכוף את החוק.

 משה (מוץ) מטלון: תבוא על הברכה, אדוני חבר הכנסת אורלב, ותבוא הכנסת על הברכה.

 משה (מוץ) מטלון: אני מקווה שעוד במושב הקרוב החוק הזה יבוא לקריאה שנייה ושלישית.

 משה (מוץ) מטלון: מחר אנחנו כאן נצביע בקריאה טרומית על הצעת חוק שאולי משלימה את ההצעה הזאת, הצעת חוק שאני הגשתי, על אי-הגבלת שעות חנייה לנכים, אבל על כך נדון מחר.

 משה (מוץ) מטלון: אני מודה לך מאוד.

אורי מקלב: תודה רבה לחבר הכנסת מוץ מטלון.

אורי מקלב: חבר הכנסת נסים זאב, הדובר האחרון בהצעת חוק זו, בבקשה.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני רוצה להזכיר לחבר הכנסת זבולון אורלב, שכאשר אמרתי לך שהקנס של 5,000 שקל הוא מוגזם, הוא לא פרופורציונלי, הוא לא יכול לעמוד במבחן הציבורי, כעסת עלי מאוד.

נסים זאב: זה אפילו מופיע בפרוטוקול שאני אולי נגד הנכים.

נסים זאב: אמרתי לך: אם נוטים לתפיסה שמקום חנייה לנכים הוא קנס של 5,000 שקלים, מי שעשה עבירת תנועה אחרת צריך לתת לו 20,000, ואחרים שעברו עבירה חמורה יותר – אולי גם לתלות אותם בכיכר העיר.

נסים זאב: צריכה להיות פרופורציה בקנס.

נסים זאב: אני שמח שבסופו של דבר, בלי שאני ארצה, אני חושב שכיוונתי, ואני אמרתי שאני בעד להכפיל ואפילו לשלש, אבל לא צריך להגזים.

נסים זאב: אמרתי אפילו 1,000 או 1,500.

נסים זאב: אם רוצים להגזים, אפשר להגיע ל-2,000.

נסים זאב: אי-אפשר להגיע ל-7,000 שקלים – חבר הכנסת דוד רותם התחרה בך.

נסים זאב: אחרי שאתה הצעת 5,000 שקלים הוא הציע 7,000 שקלים, וחיכיתי לחבר כנסת אחר שיגיע ל-10,000 ואחר ל-20,000, כי יש פה תחרות מי יכול להילחם יותר למען הנכים.

נסים זאב: אני לא חושב שאני לא רגיש לעניין הזה, אני רגיש מאוד.

נסים זאב: אני חושב שהוועדה קיבלה החלטה שקולה ומאוזנת.

נסים זאב: אני מברך אותך על עצם הצעת החוק, שבכל מקום ציבורי צריך להקצות שטח לנכים.

נסים זאב: זו תפקידה של הרשות המקומית לראות, לדאוג; גם פיקוח חייב להיות באותה רשות עירונית, למצוא את הדרך החוקית איך לאכוף את זה, ואני בעד זה.

נסים זאב: בוודאי, חבר הכנסת אורלב, לגבי חניית נכים סמוך לבית, לדעתי שם באמת צריך להחמיר את הקנס – הרבה יותר מאשר בקניונים, שם לפעמים לא שמים לב, לפעמים אחד מרשה לעצמו רק דקה, כל החניות פה פנויות.

נסים זאב: אתה מגיע למרכז קניות – כל החניות תפוסות חוץ מחניות הנכים.

נסים זאב: אתה רואה ארבעה, חמישה מקומות פנויים, אתה אומר: אני נכנס לדקה אחת ויוצא.

נסים זאב: פתאום הפקח מחכה לך בדרך: רק תיכנס לסופר ואני אראה לך בדיוק.

 משה (מוץ) מטלון: אז צריך לקנוס את הנכים כי הם לא עומדים בחניות.

נסים זאב: אני חושב שעל כל נהג צריך פקח.

נסים זאב: ככה אפשר גם להגדיל את ההכנסות של הרשות המקומית.

נסים זאב: בכל אופן, אני שמח מאוד שהיום זה מאוזן, שקול, ויישר כוחך על כך.

אורי מקלב: רק למנוע אי-בהירות, אני מבין שהחוק הזה עוד לא מדבר על הקנס.

אורי מקלב: זה חוק אחר.

נסים זאב: גם.

אורי מקלב: החוק מאפשר לקנוס.

אורי מקלב: הקנס שיהיה קבוע על חנייה במקום לנכים יהיה אותו קנס, אותו סכום יוחל במקרה שהחוק הזה ייכנס לתוקף.

אורי מקלב: כרגע החוק הזה מדבר – אי-אפשר היום לקנוס בקנס כספי מעל 1,000 שקלים בתור ברירת קנס.

אורי מקלב: קנס כספי גדול יותר – צריך ללכת לבית-משפט.

אורי מקלב: זאת היתה המגבלה של החוק לברירת קנס.

אורי מקלב: אבל החוק הזה לא מדבר, כפי שאני הבנתי אותו, על גובה הקנס.

אורי מקלב: הוא רק מבקש להצמיד מקומות פרטיים, כגון חניונים, מרכזי קניות, בתי-חולים, שאפשר יהיה לתמרר את המקום הזה לפי חוק התמרור שקיים ברשות הרבים.

אורי מקלב: אבל הבעיה המרכזית שאתה העלית – נכון, זו האכיפה.

אורי מקלב: למעשה, אתה יכול להקצות מקומות חנייה לנכים, אבל כשאין אכיפה – אין אכיפה גם ברשות הרבים, קל וחומר שלא יגיעו למקומות הפרטיים.

אורי מקלב: דבר אחד.

אורי מקלב: דבר שני, חבר הכנסת זבולון אורלב, צריך גם סנקציה לגבי הרשות המקומית.

אורי מקלב: אותה רשות שאתה מדבר עליה – אתה מדבר על 30 יום.

אורי מקלב: והיה אם לא יהיה ב-30 יום, אם לא יהיה ב-60 יום – שם אני מציע להשאיר את ה-5,000 שקלים.

זבולון אורלב: תודה רבה, אדוני.

זבולון אורלב: אני מבקש להבהיר לגבי גובה הקנס.

זבולון אורלב: אני בדעתי, ולא שיניתי את דעתי, שמי שמעז לחנות במקום חנייה שמסומן בכיסא גלגלים – פירושו של דבר שזה לנכה על כיסא גלגלים – צריך לקבל קנס של 5,000.

זבולון אורלב: אני לא שיניתי את דעתי.

זבולון אורלב: הבעיה שלי היא החוק הישראלי שאומר שאי-אפשר לתת קנס כזה אלא בבית-משפט.

זבולון אורלב: פירושו של דבר, שהקנס הזה לא יהיה.

זבולון אורלב: יעברו 50 שנה עד שבית-המשפט ידון.

זבולון אורלב: לכן, במסגרת הברירה, זה עד 1,000 שקלים.

זבולון אורלב: לכן, בשלב הזה הסכמנו.

זבולון אורלב: יכול להיות שנשנה ונאפשר גם 5,000 שקלים, שאם מישהו חוזר ועושה כמה פעמים את אותו מעשה, יוכל לקבל קנס כזה.

זבולון אורלב: אבל התיקון של הכפלת הקנס מ-5,000 ש"ח ל-1,000 ש"ח – – –

אורי מקלב: 500.

זבולון אורלב: סליחה, מ-500 – אתה רואה, אני כבר מדבר מהרהורי לבי; חבר הכנסת נסים זאב כמעט קיבל התקף לב – מ-500 שקלים ל-1,000 שקלים, הוא לא נעשה בחוק הזה, אלא בצו אחר, ששר התחבורה יפרסם, ועל כך תהיה התחייבות פרוטוקולית של משרד התחבורה במסגרת הדיונים להכנת הקריאה השנייה והשלישית.

אורי מקלב: יפה.

אורי מקלב: לאחר שהכול הובהר, נוכל לעבור להצבעה.

אורי מקלב: אנחנו עוברים להצבעה.

אורי מקלב: בבקשה, חברים.

אורי מקלב: הצבעה מס' 8 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 11 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 96) (הצבת תמרור במקום חנייה לנכה), התש"ע–2010, לוועדת הכלכלה נתקבלה.

אורי מקלב: בעד – 11, אין מתנגדים ואין נמנעים.

אורי מקלב: לפיכך אני קובע שהצעת חוק זו תידון בוועדת הכלכלה להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

אורי מקלב: תודה לחבר הכנסת זבולון אורלב.

אורי מקלב: אנחנו, אם כך, נוכל לעבור להצעת החוק הבאה שעל סדר-יומנו.

אורי מקלב: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/323).

אורי מקלב: ]

אורי מקלב: הנושא הבא הוא הצעת חוק של חברי הכנסת יעקב כץ ואורי אורבך לתיקון פקודת בריאות הציבור (מזון) (מס' 4) (סימון סוכרים במזון), התש"ע–2010, קריאה ראשונה.

אורי מקלב: בבקשה, חבר הכנסת יעקב כץ.

אורי מקלב: יש רשימה של דוברים, ואפשר עדיין להירשם.

אורי מקלב: מי שרוצה להוסיף לרשימה יכול לעשות את זה אצל מזכיר הכנסת.

יעקב כץ: אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, כנסת נכבדה, אני בביתי, בנושא הסוכרים, ברוך השם, שאשתי תהיה בריאה, היא שומרת עלי; אף-על-פי-כן אני נראה כמו שאני נראה, והיא מקפידה כמה שיותר.

יעקב כץ: כשהיתה הזדמנות לחבור לידידי אורי ולבוא בהצעת חוק משותפת בדברים דומים – בדברים שונים, אבל בדברים שנוגעים לבריאות הציבור – אז רק רציתי לדבר קצת על הסוכרים, כיוון שפה בכנסת אנחנו עושים מאמצים שלא להשמין, ואתה דוגמה אישית יפה מאוד; יש לנו פה עוד כמה דוגמאות יפות.

אורי מקלב: מעריצים – – – אבל יש כאלה שיגידו שזה לא ראיה, כי אוכלים אותנו בבשר החי...

יעקב כץ: כיוון שזה קשור לחוק הקודם של ידידי זבולון, גם אני נכה, אני רק מציע, אפרופו הנושא של הקנסות, אם היו משאירים 90% אצל הנכה זה היה מצוין – –

אורי מקלב: אז הוא היה מגיע למרכז הקניות, ממילא גם המקום לא היה תפוס, כי היה לו עם מה לקנות.

יעקב כץ: – – רק לא לקנות בזה לא עוגות ולא דברים שמנים.

יעקב כץ: על כל פנים, אדוני השר, כמה פרטים שעוזרי סייעו לי, כי אני לא בקי כל כך, לא בפרטים – אני רוצה לומר באופן אמיתי, הדברים נוגעים לכולנו, לכן אני שמח שהחוק הזה עולה היום להצבעה בקריאה ראשונה, ואין לי ספק שהוא גם יעבור בקריאה שנייה ושלישית, כי כולנו סובלים מהשמנת יתר.

יעקב כץ: רציתי לקרוא מעט על הסוכרים: ראשית, הצעת החוק באה לתת לצרכן מידע על האוכל שהוא צורך.

יעקב כץ: מוצרים רבים מכילים סוכר, מוסף או טבעי.

יעקב כץ: למשל, אם אתה אוכל תפוח או שזיף טוב, שם הסוכר הוא טבעי.

יעקב כץ: הרבה פעמים הסוכר בא בצורה מוספת, ולא בצורה טבעית, ויש לזה השפעה על בריאות הצרכן.

יעקב כץ: כיוון שהצרכן הממוצע לא בקי בכל סוגי הסוכרים ולא מבחין בין הסוכר המצוי – סוכרוז – לבין חד-סוכרים, כמו גלוקוז ופרוקטוז, וסוכרים אחרים, הצעת החוק לא דורשת לפרט אילו סוכרים יש על המזון, אלא רק לציין כמה סוכר יש.

יעקב כץ: עם זאת, הצעת החוק משאירה מקום לשר הבריאות לקבוע את התקנות בסימון הסוכרים, וזה יבוא כשזה יעבור לוועדה בין הקריאה הראשונה לשנייה והשלישית.

יעקב כץ: סימון הסוכרים במוצרים מקובל בארצות אחרות, ביניהן ארצות-הברית של אמריקה, וזאת זכותו של הצרכן לדעת מה הוא קונה.

יעקב כץ: כיום, כיוון שאין חובת סימון סוכרים, יש מציאות מגוחכת שבה כתוב על מוצר שהוא מכיל פחות סוכר, אך לצרכן אין כל דרך לדעת כמה סוכר הוא כן מכיל.

יעקב כץ: כתוב שיש שם פחות סוכר, אבל לא כתוב מה כמות הסוכרים.

יעקב כץ: עכשיו הרצאה קצרה על נושא הפחמימות, ברשותכם.

יעקב כץ: פחמימות מורכבות ממולקולות פחמן ומים ומהוות מקור אנרגיה עיקרי לגוף.

יעקב כץ: יגיד לי כבוד הפרופסור לענייני עור ואור, האם עד עכשיו אני אומר דברים נכונים?

אריה אלדד: אני אגיש הסתייגות לעניין הזה.

אריה אלדד: ..

יעקב כץ: באופן גס אפשר לחלק את הפחמימות לפחמימות פשוטות ופחמימות מורכבות; הפחמימות המורכבות הן דברים כמו עמילן, תאית וכדומה, והפשוטות הן הסוכרים.

יעקב כץ: ההבדל ביניהן הוא גודל המולקולה.

יעקב כץ: מולקולה של פחמימה מורכבת היא מעין שרשרת ארוכה של מולקולות קטנות יותר, ואילו הסוכר המצוי – –

זבולון אורלב: מולקולה.

יעקב כץ: בישיבות היו קוראים לזה מולקולה, אז מולקולה.

יעקב כץ: איך אומרים ברוסית, אותו הדבר?

אנסטסיה מיכאלי: כמו בעברית, מולקולה.

יעקב כץ: עם הבית הסליחה.

יעקב כץ: – – ואילו הסוכר מצוי, סוכרוז, הוא חיבור של רק שתי מולקולות אחרות, גלוקוז ופרוקטוז, ויש גם חד-סוכרים – מולקולה אחת.

יעקב כץ: זמן העיכול של הפחמימות המורכבות ארוך יותר מזמן העיכול – –

אורי מקלב: נראה שאתה מוציא לנו את התיאבון לסוכר לגמרי.

זבולון אורלב: אכלת סוכר או פחמימות לפני?

יעקב כץ: – – של הפשוטות, לכן אכילת סוכרים – פחמימות פשוטות – יוצרת עומס בבת אחת על המערכת שאחראית לפירוק הסוכר.

יעקב כץ: עומס זה עשוי לגרום לסכרת, או לסוכרת.

יעקב כץ: נוסף על כך, צריכת סוכר יכולה לפגוע בשיניים.

יעקב כץ: החיידקים מפרקים את הסוכר ונוצרת חומצה הגורמת עששת.

יעקב כץ: צריכת סוכר גבוהה היא אחד הגורמים להשמנה, שהיא כמעט מגפה בארץ.

יעקב כץ: כמעט 20% מאזרחי ישראל סובלים מהשמנת יתר.

יעקב כץ: מקובל לחשוב שיש הבדל גדול בין סוכר לבן לבין סוכר חום או סוכרים טבעיים, אבל המומחים שלי אומרים שמחשבה זו היא נכונה רק חלקית.

יעקב כץ: הסוכרים הטבעיים עוברים פחות זיקוק, אבל יחד אתם יש גם חומרים הטובים לגוף, כמו ויטמינים ומינרלים חשובים.

יעקב כץ: בסוכר המזוקק, הסוכר הלבן, הוצאו מינרלים חשובים אלו ונשאר רק הסוכר.

יעקב כץ: עם זאת, הסוכר עצמו כמעט לא שונה, ולכל סוגי הסוכר השפעה מזיקה כמעט באותה מידה.

יעקב כץ: במלים אחרות, כמעט אין הבדל מבחינת הסוכר עצמו, אלא רק מבחינת החומרים הנלווים.

יעקב כץ: זה כשמדובר על סוכר חום או סוכר לבן.

יעקב כץ: חמד, זו אחת הסיבות.

יעקב כץ: אצל הדרוזים אוכלים הרבה סוכר או מעט סוכר?

חמד עמאר: – – –

יעקב כץ: על כל פנים, זאת אחת הסיבות לכך שהצעת החוק לא מבחינה בין סוכרים טבעיים וסוכרים אחרים.

יעקב כץ: קצת על סוכרת והשמנה: סוכרת – בארץ יש כ-600,000 חולי סוכרת, וכשליש מהם לא מודעים למחלתם.

יעקב כץ: מלבד הפגיעה שבמחלה עצמה, היא יכולה להוביל לסיבוכים כמו עיוורון ופגיעה בכליות או ברגליים.

יעקב כץ: השמנה – 17% מהבנות וכ-20% מהבנים בארץ סובלים מהשמנת יתר.

יעקב כץ: השמנה יכולה לגרום למחלות לב רבות ומעלה את הסיכון לסרטן השד.

יעקב כץ: לכן אני קורא לציבור שנמצא בכנסת להצביע בעד החוק, ואין ספק שזה יביא יותר בריאות, נחת, או כמו שאומר הרב נסים, ונשמרתם מאוד לנפשותיכם.

יעקב כץ: תודה.

אורי מקלב: אנחנו מודים לך על ההרצאה המלומדת.

אורי מקלב: אף שאתה נמנע מסוכר ומדברים כאלה הגשת את זה בצורה מתוקה מאוד, ואנחנו נעבור לחבר הכנסת מיכאל בן-ארי, שגם כן יאלפנו בינה בנושא, ואחריו – חבר הכנסת אורי אורבך.

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, יסלח לי חבר הכנסת יעקב כץ, על אף השיעור המלומד בענייני סוכרים, אני רוצה לעבור לקצת מרירות.

מיכאל בן-ארי: מובן שאני תומך בחוק הזה, גם אני צריך לדאוג מפני השמנה.

מיכאל בן-ארי: מובן שיחד עם כל עם ישראל אעיין בדיוק מה כמות הסוכרים על כל מוצר ומוצר, כמו כל מי שחרד לכמות הקלוריות שהוא צורך וכן הלאה.

מיכאל בן-ארי: אבל כמו שאמרתי, אני רוצה לחזור לעניין אחר, דווקא לעניין מריר יותר.

מיכאל בן-ארי: אתמול היה אותו אירוע, אותה השתלטות של צה"ל, של חיילי הקומנדו שלנו – ונצטרך עוד לדון בזה מצדדים שונים – על ספינות הטרור שבאו למדינת ישראל.

מיכאל בן-ארי: ומייד חרדה גדולה בתוך מדינת ישראל – חרדה גדולה כיצד יגיבו ערביי אום-אל-פחם.

מיכאל בן-ארי: אני שומע פה מדי פעם את חברי הכנסת הערבים שבאים לכאן בדמעות שליש: אין לנו שוויון זכויות.

מיכאל בן-ארי: אנחנו דורשים אפליה מתקנת – ואפילו בית-המשפט חוקק בחוק, זאת אומרת כפה עלינו לקבל את העניין של אפליה מתקנת – וטענות של קיפוח, וטענות ש"אנחנו לא מקבלים את כל את מה שמגיע לנו".

מיכאל בן-ארי: אבל בשעת מבחן הכי מינימלית שבעולם, אין אפילו צל צלו של חשש של המערכת שלנו איפה הם יהיו.

מיכאל בן-ארי: חברי כנסת פה צועקים: הקמתם יחידה של מסתערבים לתוך מדינת ישראל, איך אתם עושים דבר כזה?

מיכאל בן-ארי: ואנחנו מקבלים כל פעם מחדש את התשובה על השאלה הזאת.

מיכאל בן-ארי: שוויון זכויות יודעים לדרוש.

מיכאל בן-ארי: שוויון בסולידריות, שוויון, לפחות בשתיקה, כשמדינת ישראל באה לעמוד על נפשה – אגב, לא רק לעמוד על נפשה, אלא גם לעמוד על נפשם.

מיכאל בן-ארי: כשהטילים עפים מלבנון או הטילים עפים מעזה, הם לא מבחינים, הם לא שואלים מה תעודת הזהות שלך.

מיכאל בן-ארי: הם פוגעים בכל אחד ואחד.

מיכאל בן-ארי: ואנחנו מוצאים אותם שוב ושוב לצדם של אויבינו.

מיכאל בן-ארי: אני לא מדבר רק על חברי הכנסת פה, שזה המעוז הקדמי של האויב.

מיכאל בן-ארי: אני מדבר על האוכלוסייה – על האוכלוסייה שמקבלת מכאן ודורשת מכאן ועד להודעה חדשה.

מיכאל בן-ארי: אבל משום מה זה מין נתון בסיסי של משטרת ישראל, שיש לנו איזה מין היערכות פנימית בכל פעם שיש לנו חזית חיצונית.

מיכאל בן-ארי: כי "אנחנו פלסטינים".

מיכאל בן-ארי: הם לא ישראלים.

מיכאל בן-ארי: הם לא אזרחי מדינת ישראל.

מיכאל בן-ארי: הם אזרחי מדינת ישראל אך ורק כדי לדרוש, כדי לתבוע.

מיכאל בן-ארי: ומכאן נוצר סימן שאלה מאוד גדול שהם מחויבים לתת עליו תשובה: היכן אתם נמצאים – או שאתם בוחרים – – –

אורי מקלב: נא לסיים.

מיכאל בן-ארי: אני אסיים.

מיכאל בן-ארי: כשמקבלים – אנחנו שווי זכויות.

מיכאל בן-ארי: כצריך להביע סולידריות – לא לתת, לא מדברים על שירות לאומי, לא מדברים על תרומה למדינה.

מיכאל בן-ארי: מדברים על כך שבשעות מבחן קשות אל תהפכו להיות לצדם של אויבינו.

מיכאל בן-ארי: לזה אין לנו אפילו ציפייה.

מיכאל בן-ארי: משפט אחרון.

מיכאל בן-ארי: בשעה 18:00, בכל רחבי הארץ – – –

אורי אורבך: – – –

מיכאל בן-ארי: בשעה 18:00, גם אתה, אורי אורבך, מוזמן לצמתים, בצומת בירושלים, להביע תמיכה בחיילי צה"ל, להביע תמיכה בעם ישראל ובמדינת ישראל כנגד כל אויביה וצריה, ביחד עם ישראל החזק, האמיתי, שהוא לא רק רוצה להיות שווה זכויות, הוא גם נאמן לחובותיו להיות נאמן לעם ישראל.

מיכאל בן-ארי: ומכאן גינוי חריף לאלה שמכנים את עצמם, המתחזים האלה שמכנים את עצמם "נטורי קרתא", שכל פעם מצטרפים לשונאי ישראל בלחרף ולגדף את עם ישראל ומדינת ישראל.

מיכאל בן-ארי: גינוי חריף למתחזים האלה ליהודים כשרים.

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

אורי מקלב: תודה רבה.

אורי מקלב: חבר הכנסת אריה אלדד, בבקשה.

אורי אורבך: אתה יכול לעסוק גם בנושא, אבל אתה לא חייב.

אורי מקלב: הוא יכול לשלב בין הדברים גם כן.

אריה אלדד: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, בראשית דברי אני מבקש לתמוך בחוק של חברי חבר הכנסת יעקב כץ ולמחות נמרצות על כך שהוא חדר לטריטוריה שלי.

אריה אלדד: הייתי מפרט אם הייתי מבין בסוכרים כל כך הרבה כמו שהוא מבין בהם היום, אבל אני חושש לגלות את קלוני.

אריה אלדד: באמת, אורך המולקולות של הסוכרים כבר – חלקו, לפחות – נשכח ממני.

אריה אלדד: אבל בוודאי החוק ראוי: ההשמנה היא סוג של מגפה בין-לאומית, וזו אחת הדרכים הנכונות להיאבק בה.

אריה אלדד: הערות בשולי מה שאירע אתמול: מועצת הביטחון קראה היום לישראל לשחרר את משתתפי המשט ולהחזיר את האוניות לבעליהן, לארצותיהן.

אריה אלדד: כיוון ששמעתי מפי מארגני המשט שהאוניות הללו עמוסות ציוד הומניטרי, שאומנם נועד במקורו לעזה, אני מציע לשלב את שני הדברים ולקיים לפחות מקצת מהחלטות מועצת הביטחון ולהחזיר את האונייה על מטענה לטורקיה, ושבטורקיה יחלקו אותו לכורדים.

אריה אלדד: כי יש 15 מיליון, מיעוט מדוכא, שנלחמים בו, שהטורקים מתעמרים בו שנים רבות, שנלחמו על עצמאותם.

אריה אלדד: זה המקום לגנות את פעולות הטרור של המחתרת הכורדית, ה-PKK, אבל גם נכון לברך על בקשתם לעצמאות.

אריה אלדד: היו שנים, בשנות ה-50 הרחוקות ישראל אפילו סייעה צבאית לכורדים במאבקם לעצמאות, לאו דווקא בטורקיה, בארצות אחרות.

אריה אלדד: אני חושב שמטעמים הומניטריים ראוי להפנות את הספינות חזרה לטורקיה, ושיחלקו את כיסאות הגלגלים ואת המזון – גם אם הוא עתיר פחמימות, חבר הכנסת כץ, שיכתבו על זה שזה עתיר פחמימות – ואני בטוח שהכורדים המדוכאים ידעו להעריך את זה.

אריה אלדד: את המכתב בעניין הזה קיבלתי ממר ירון וייס, ואני מבקש לומר דבר בשם אומרו.

אריה אלדד: הרעיון נכון ושייטלו קורה מבין עיניהם.

אריה אלדד: תודה רבה.

אורי מקלב: תודה רבה לחבר הכנסת אריה אלדד.

אורי מקלב: חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה.

אורי מקלב: אחרון הדוברים – חבר הכנסת אורי אורבך, שותף להצעת החוק.

נסים זאב: – – –

אורי מקלב: הפעם יש לו פריווילגיה, חבר הכנסת נסים זאב: הוא גם מציע החוק, והוא יסיים.

אורי מקלב: חבר הכנסת נסים זאב רצה לסכם, אבל במקרה הזה אנחנו מאפשרים לחבר הכנסת אורי אורבך.

נסים זאב: גם כך, אני אסכם.

אורי מקלב: זה תמיד, גם כשאתה מתחיל.

נסים זאב: את הסיכום שלי אני אסכם בכל מקרה.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, אני ממש המום מהצעת החוק.

נסים זאב: לא ראיתי הצעת חוק כל כך אורגינלית, מקורית, מועילה.

נסים זאב: אני בטוח שכבר לא יהיו חולי סוכרת במדינת ישראל, כי כל אחד, לפני שישים משהו בפה, הוא קודם כול יבדוק את הרשימה: כמה קלוריות, כמה סוכרים יש בפנים ואיזה סוג סוכרים מהסוגים שהזכרת.

נסים זאב: אני לא בקי בהם, אבל אתה למדת את זה טוב, לעומק.

נסים זאב: אני רוצה לומר לכם שהבעיה שלנו היא לא רק הסוכרים, אלא גם לחץ הדם.

נסים זאב: למשל, אני חושב שבאותה מסגרת חוק – ואני אעלה רעיון – צריך לכתוב כמה מלח יש בכל דבר ודבר, כי היום אנשים סובלים מלחץ דם, וזה מביא גם התקף לב וגם שטפי דם – בר-מינן, שטף דם במוח.

נסים זאב: וגם להביא תוכנית – נגיד שבתוך ה"ביסלי" או ה"במבה" יגידו גם איך מורידים את זה בסופו של דבר, כמה זמן צריך לרוץ כדי להוריד את אותן קלוריות שהעמסנו על עצמנו.

נסים זאב: אז במקרה אשתך משגיחה עליך, אשריך ואשרי חלקך, יש לך אשה שעושה את עבודתה נאמנה, אבל רוב הנשים לא כל כך אכפת להן איך הבעלים נראים, ואם משמינים בעוד 10 קילו זה לא נורא.

מיכאל בן-ארי: הוא אמר שהוא לא מתפקד לפי מה שהיא אומרת, הוא לא נשמע להוראות של אשתו.

מיכאל בן-ארי: אם יישמע להוראות של אשתו – – –

נסים זאב: זה משהו אחר.

נסים זאב: עכשיו אני מדבר בנושא התזונה.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, יש פה אשה שמסבירה בדיוק למה הסכרין כל פעם עולה אצלה, ולא בגלל הסוכר.

נסים זאב: תשמעו מה היא אומרת: אני מרגישה איך הכעס גואה בי ואני בעצמי נהיית אלימה והסכרין שלי עולה.

נסים זאב: הרי זו אותה תקשורת שמפוצצת את לוח השידורים בזבל – אני לא רוצה להגיד איך שהיא כותבת את המלים.

נסים זאב: היא מוצאת מלים בוטות לתאר את לוח השידורים הזה.

נסים זאב: "איך נוער יכול לצאת נורמלי כש'האח הגדול', 'הישרדות' ו'הרווק' הם פסגת התרבות שלו?

נסים זאב: מה יכול לצאת מנער שכמודל לחיקוי מגישים לו חבורת עבריינים אוכלי חינם, שיושבים ומהמרים בין ג'וינט לג'וינט בסדרה 'עספור'?" שמעתם מה זה עספור?

נסים זאב: עספור בערבית – הנה, חמד יודע – זה ציפור.

נסים זאב: אז כנראה העספור הזה נכנס במוח, בקודקודם של אותם חוליגנים, שכל שעה מראים את זה בתקשורת, כאילו מי-יודע-מה מראים פה, איזו תוכנית תרבותית, רחמנא ליצלן, "שגם אותה כבר הוצאתי אל מחוץ לתחום".

נסים זאב: תראו, אני רוצה לומר לכם, יש פה על האח הגדול והאח הקטן והאבא הזקן, ובאמת, חבל לומר את כל הרשימה של כל התוכניות, אבל בגלל שהזמן כל כך קצר אני רק אומר את הסיום: "אתמול בערב חזרה בתי מסבתא עם חולצה חדשה שקיבלה מתנה" – סבתא תמיד נותנת מתנות, אבל לא תמיד היא מסתכלת מה כתוב על החולצה, מה הכיתוב – "רק שסבתא לא שמה לב להדפס שהיה על החולצה – Sex Online Call me– על חולצה של ילדה בת עשר".

נסים זאב: בת עשר בסך הכול.

נסים זאב: מזל שאמא שמה לב.

נסים זאב: תבינו, רבותי, אני רוצה לומר לכם, וזה עצוב מאוד.

נסים זאב: אנחנו מדברים על סכרין.

נסים זאב: לחץ הדם שלנו עולה כל שעה.

נסים זאב: אם אתם תראו את הזבל שמראים בערוץ-2, את הפרסומות מה עומד לקרות בעוד חמישה ימים בתוכנית "הישרדות", אני רוצה לומר לכם – –

 משה (מוץ) מטלון: ערוץ-10.

נסים זאב: – – אם חפצים חיים אנחנו, אם אנחנו באמת רוצים הישרדות, אז צריך להקיא את התוכנית "הישרדות".

נסים זאב: אם אנחנו רוצים שהבנים שלנו יקבלו חינוך – אנחנו מביאים פה כל שני וחמישי הצעות חוק למניעת אלימות בכל מה שקשור לנושא עברייני מין, הטרדות מיניות, וכולם צועקים פה.

נסים זאב: מה אנחנו עושים באמת כדי למנוע, אם אנחנו מסממים את הנוער שלנו?

נסים זאב: אנחנו מחנכים אותם לזנות, ואנחנו דורשים מהם לא לזנות?

נסים זאב: אנחנו לא יכולים להמשיך להיות צבועים.

נסים זאב: צריכים להחליט מה הקו שלנו.

נסים זאב: תודה, אדוני היושב-ראש.

אורי מקלב: תודה לך, אדוני חבר הכנסת נסים זאב.

אורי מקלב: חבר הכנסת אורי אורבך, בבקשה.

אורי אורבך: אדוני היושב-ראש, אני בכל זאת אחרוג מהמנהג הרווח פה ובכל זאת אדבר על הנושא.

אורי אורבך: אני יודע שזה לא מקובל, אבל אני מקווה שוועדת האתיקה לא תקנוס אותי – – –

יעקב מרגי: אם אתה מסכים – – –

אורי אורבך: על העניין, כן.

אורי אורבך: אבל בכל זאת, אחרי ששמעתי את ההרצאה – – –

מיכאל בן-ארי: – – – בעניין הזה.

מיכאל בן-ארי: אני אגיש תלונה, בסדר?

אריה אלדד: אנחנו לא יכולים לעסוק במשהו אלא אם כן הוגשה תלונה.

אורי אורבך: יכולת, חבר הכנסת בן-ארי, אם אתה כבר לא עוסק בנושא, להגיד שעל הספינה אתמול היו שקים גדולים של סוכר, ואז להמשיך לדבר על – – –

מיכאל בן-ארי: אבל אמרתי שזה מתוק וזה מר, אני כבר – – –

אורי אורבך: כן, כן, אתה מסוגל לקישורים יותר אינטליגנטיים.

מיכאל בן-ארי: בפעם הבאה – –

אורי אורבך: אבל אולי בעוד חמש דקות ובנושא הבא.

מיכאל בן-ארי: – – אתייעץ אתך לפני זה.

אורי אורבך: כן, כדאי בכלל שתתייעץ אתי מדי פעם, זה יחסוך לך הרבה דברים.

מיכאל בן-ארי: – – –

אורי אורבך: עמיתי חבר הכנסת יעקב כץ כל כך פירט, עד שכמעט אני חושב לשנות את הצעת החוק ושיהיה ציור של גולגולת על כל דבר שיש בו סוכר.

אורי אורבך: כלומר, כמעט משכתי את הצעת החוק תוך כדי הדברים, זאת אומרת – זו סכנה כל כך קשה, שהחוק שלנו מתון מדי.

אורי אורבך: אני כמובן לא אפרט את כל הסכנות, אבל בכל העולם המערבי זאת רעה חולה – לא רק השמנה אלא גם חולי סוכרת וההחמרה של מחלות קיימות לסוגיהן.

אורי אורבך: ואומרים, על-פי כל המחקרים, שזה גורם התמותה מספר אחת.

אורי אורבך: שוב, ברוך השם, זה לא במכה אחת, אבל לאורך השנים, ההשפעה והעלויות התקציביות שגורם הסוכר – סוכר עודף – זה דבר שצריך לתת עליו את הדעת.

אורי אורבך: המודעות בכלל לכל הסכנות שיש במזון שצריך לאכול במידה ובבריאות ובתיאבון היא דבר שהולך ותופס לו מקום, וישראל היא מהמתקדמות במדינות.

אורי אורבך: אנחנו יודעים את זה גם תוך כדי טיפול בחוקים אחרים.

אורי אורבך: החוק שעליו אתם הולכים להצביע בקריאה ראשונה זה הוספת סעיף לפקודת בריאות הציבור – אחרי כל ההרצאות, כדי שנדע על מה אנחנו מצביעים – האומר ששר הבריאות, באישור ועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת, יקבע הוראות בדבר חובת סימון תזונתי של הסוכרים במזון ארוז מראש בהגדרתו לפי פקודה זו.

אורי אורבך: יש, אגב, הצעה קיצונית יותר, שהיא לא תעבור אבל היא מעוררת מחשבה: לסמן על מוצרים ארוזים את מספר כפיות הסוכר שיש במוצר, כלומר יהיה סימון של כפית קטנה מאוד ועליה המספר 1, 2, 3 – מספר כפיות הסוכר.

אורי אורבך: זה הדבר שהוא הכי יעיל, כי אז אנשים יקבלו מושג כמה סוכר יש, בלי להבין יותר מדי בטבלאות.

אורי אורבך: אבל כיוון שכפית סוכר זה דבר לא מוגדר בדיוק מבחינת הכמות, וכיוון שזה קיצוני מדי, אנחנו נסתפק בהצעה – – –

יעקב כץ: כמה יש ב"מקופלת"?

אורי אורבך: ב"מקופלת", נדמה לי שש או שבע כפיות סוכר – ב"מקופלת" אחת – אם אני לא טועה.

אורי מקלב: יש מיני ויש – – –

אורי אורבך: זה מדהים, אבל אנחנו פשוט – – –

מיכאל בן-ארי: – – – "מקופלת" בבינוני או בארוך?

אורי מקלב: אל תגיד "מקופלת" סתם.

אורי מקלב: יש מיני "מקופלת" ויש "מקופלת" רגילה ויש – – –

אורי אורבך: ברגיל.

אורי אורבך: יש שני דגמים, אבל אני יודע שאם אנחנו נעשה את החוק הזה, כמה חברות מזון יצטרכו לסגור את השערים שלהן – –

מיכאל בן-ארי: אתה לא יכול לפרט, אבל על כל – – –

אורי אורבך: – – ואני חושב שלא כדאי להגזים.

אורי אורבך: נשמור את זה למוצרים אחרים, מזיקים יותר.

אורי אורבך: אני קורא לכם, רבותי, לתמוך בהצעת החוק החשובה הזאת.

אורלי לוי אבקסיס: כל דבר במינון.

אורי מקלב: תודה רבה.

אורי מקלב: אם כך, אחרי הדברים המתוקים הנ"ל אנחנו יכולים לעבור ישירות להצבעה, רק שחבר הכנסת אורי אורבך יגיע למקומו.

אורי מקלב: מי שבעד – אנחנו יודעים, הוא בעד החוק.

אורי מקלב: מי שנגד – אנחנו לא יודעים.

אורי מקלב: הצבעה.

אורי מקלב: הצבעה מס' 9 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 12 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק לתיקון פקודת בריאות הציבור (מזון) (מס' 4) (סימון סוכרים במזון), התש"ע–2010, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

אורי מקלב: בעד – 12, אין מתנגדים ואין נמנעים.

אורי מקלב: לפיכך, אני קובע שהצעת חוק זו עברה בקריאה ראשונה והיא תעבור לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

אורי מקלב: סגן מזכירת הכנסת, בבקשה, הודעה.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיע, כי הונחו היום על שולחן הכנסת מסקנות הוועדה לזכויות הילד בעקבות דיון מהיר בנושא: מסקנות הוועדה הבין-משרדית לבחינת נושא רצח ילדים על-ידי הוריהם, הצעותיהם של חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס וחבר הכנסת אורי אריאל.

נאזם בדר: תודה.

אורי מקלב: תודה רבה לסגן מזכירת הכנסת.

אורי מקלב: אם כך, תם סדר-היום.

אורי מקלב: הישיבה הבאה תתקיים, אם ירצה השם, ביום רביעי, כ' בסיוון התש"ע, 2 ביוני 2010, בשעה 11:00.

אורי מקלב: ישיבה זו נעולה.

אורי מקלב: תודה.