ישיבת מליאה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 96, 2010-01-11 00:00

ראובן ריבלין: חברי הכנסת, באין ממשלה עדיין – היום יום שני, כ"ה בטבת תש"ע, 11 בינואר 2010 למניינם.

ראובן ריבלין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת לשבוע זה.

ראובן ריבלין: הודעה למזכיר הכנסת.

איל ינון: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 103), התש”ע–2010, שהחזירה ועדת החוקה, חוק ומשפט; והצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 174 – הוראת שעה לגבי שנות המס 2007, 2008 ו-2009), התש”ע–2010, שהחזירה ועדת הכספים של הכנסת.

איל ינון: לדיון מוקדם: החל בהצעת חוק פ/1952/18 וכלה בהצעת חוק פ/1984/18 – הצעת חוק סיוע לקטינים נפגעי עבירות מין או אלימות (תיקון – טיפול נפשי), התש”ע–2010, מאת חברי הכנסת דב חנין, דני דנון ואורית זוארץ; הצעת חוק חינוך ממלכתי (תיקון – הארכת כהונה), התש”ע–2010, מאת חבר הכנסת זבולון אורלב; הצעת חוק הספרייה הלאומית (תיקון – השתתפות המדינה בתקציב), התש”ע–2010, מאת חברי הכנסת זבולון אורלב ומנחם אליעזר מוזס; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – החלת החוק על אזור יהודה ושומרון), התש”ע–2010, מאת חברי הכנסת אריה אלדד, דני דנון, ציפי חוטובלי, אורי אורבך ויריב לוין וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק איגודי ערים (תיקון – איגוד ערים תעשייתי), התש”ע–2010, מאת חבר הכנסת זאב בוים; הצעת חוק המים (תיקון – תעריף ארצי אחיד ופיקוח פרלמנטרי), התש”ע–2010, מאת חבר הכנסת אמנון כהן וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק מעמד ותיקי מלחמת העולם השנייה (תיקון – הגדרת ותיק מלחמה), התש”ע–2010, מאת חברת הכנסת ליה שמטוב וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק החזר הוצאות כספיות בגין עריכת נישואין אזרחיים בחוץ-לארץ למי שאינם רשאים להינשא על-פי הדין הדתי, התש”ע–2010, מאת חברי הכנסת ניצן הורוביץ, חיים אורון ואילן גילאון; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – פיתוח ואחזקה של פארקים וגנים ציבוריים), התש”ע–2010, מאת חברי הכנסת משה גפני, אורי מקלב ואיתן כבל; הצעת חוק איסור הונאה בכשרות (תיקון – שיקולים להענקת תעודת הכשר), התש”ע–2010, מאת חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס; הצעת חוק הדיינים (תיקון – הרכב הוועדה למינוי דיינים), התש”ע–2010, מאת חברת הכנסת אורית זוארץ; הצעת חוק חופש המידע (תיקון – חובת ניהול פרוטוקול), התש”ע–2010, מאת חברי הכנסת יריב לוין, שלי יחימוביץ, רונית תירוש ומשה מטלון; הצעת חוק החברות (תיקון – ייצוג הולם של נשים בדירקטוריונים של חברות ציבוריות), התש”ע–2010, מאת חברי הכנסת נחמן שי, שלי יחימוביץ, מירי רגב, אנסטסיה מיכאלי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק בתי-הדין הדתיים הדרוזיים (תיקון – כשירות קאדים), התש”ע–2010, מאת חברי הכנסת חמד עמאר ויריב לוין וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק לתיקון פקודת בתי-הסוהר (כבילת אסיר),

איל ינון: התש”ע–2010, מאת חברת הכנסת רונית תירוש; הצעת חוק שהייה שלא כדין (איסור סיוע) (הוראות שעה) (תיקון – החמרת ענישה על הלנה, העסקה והסעה שלא כדין), התש”ע–2010, מאת חברי הכנסת אופיר אקוניס ואברהם דיכטר; הצעת חוק בתי-משפט לעניינים מינהליים (תיקון – סמכות לשינוי התוספת לחוק), התש”ע–2010, מאת חבר הכנסת יריב לוין; הצעת חוק ברית הזוגיות, התש”ע–2010, מאת חברי הכנסת מאיר שטרית וזאב בילסקי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הגנת הפרטיות (תיקון – פרסום היותו של אדם קרובו של חשוד, נאשם או מורשע בעבירה), התש”ע–2010, מאת חבר הכנסת נסים זאב וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק לקביעת מעמדם של בני-הזוג שבאו בהסכם הזוגיות, התש”ע–2010, מאת חברי הכנסת שלמה מולה, רוברט טיבייב ואורית זוארץ וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק חג המצות (איסורי חמץ) (תיקון – איסור מכירת חמץ גם שלא בפומבי), התש”ע–2010, מאת חבר הכנסת דוד אזולאי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק בית-הדין לעבודה (תיקון – מינוי נציגי צה"ל לטיפול באנשי הקבע), התש”ע–2010, מאת חברת הכנסת מירי רגב; הצעת חוק הנכים (תגמולים ושיקום) (תיקון – אישור ועדת העבודה, הרווחה והבריאות לתקנות), התש"ע–2010, מאת חברי הכנסת חיים כץ ומשה מטלון; הצעת חוק הרשויות המקומיות (בחירת ראש הרשות וסגניו וכהונתם) (תיקון – סייג לזכות להיבחר), התש”ע–2010, מאת חברת הכנסת רונית תירוש; הצעת חוק שחרור על-תנאי ממאסר (תיקון – שחרור אסירים שפעלו על רקע לאומני), התש”ע–2010, מאת חבר הכנסת דני דנון; הצעת חוק הממשלה (תיקון – פיקוח על הוצאות שרי הממשלה בנסיעות לחוץ-לארץ), התש”ע–2010, מאת חברי הכנסת נחמן שי, יואל חסון ואריה אלדד; הצעת חוק המקרקעין (תיקון – הגבלה על העברת זכויות במקרקעין לזרים), התש”ע–2010, מאת חברי הכנסת נחמן שי, שלי יחימוביץ, אורי אורבך, יריב לוין ורונית תירוש; הצעת חוק חג המצות (איסורי חמץ) (תיקון – איסור מכירת חמץ במקום ציבורי), התש”ע–2010, מאת חברי הכנסת עתניאל שנלר, אברהם מיכאלי, זאב בוים, כרמל שאמה, ציון פיניאן, אורי אריאל, יוליה שמאלוב-ברקוביץ,

איל ינון: ישראל חסון, אריה ביבי, אורי מקלב, יואל חסון ושלמה מולה וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הצהרת הון לנבחרי ציבור בכירים, התש”ע–2010, מאת חברי הכנסת יולי תמיר, ניצן הורוביץ ויואל חסון; הצעת חוק בנק ישראל (תיקון – עיצוב שטרי כסף והבטחת ייצוג הולם לנשים בהרכב הוועדה לתכנון שטרי כסף, מעות ומטבעות זיכרון), התש”ע–2010, מאת חברי הכנסת דליה איציק ויריב לוין; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (הטבות מס לתושבי יישובים בגולן), התש”ע–2010, מאת חברי הכנסת אלי אפללו, רוחמה אברהם-בלילא וכרמל שאמה וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (חלף פיצויי פיטורין לעצמאי), התש”ע–2010, מאת חברי הכנסת שלי יחימוביץ, יריב לוין, ישראל חסון, אמנון כהן ואלכס מילר; הצעת חוק פיצוי נפגעי התליית הבנייה ביהודה ושומרון, התש”ע–2010, מאת חברי הכנסת דני דנון, אורי מקלב, זאב אלקין, אברהם מיכאלי, עתניאל שנלר, אורי אורבך, פניה קירשנבאום, אורי אריאל, נסים זאב, ציפי חוטובלי וזבולון אורלב וקבוצת חברי הכנסת.

איל ינון: הצעת ועדת הכנסת, על-פי סעיף 151 לתקנון הכנסת, בדבר החלפת סעיפים 9–17, והוספת פרקים ב' וג' בחלק ב' (סעיפים 8–17) וביטול סעיפים 18–23 ו- 72א לתקנון הכנסת.

איל ינון: מסקנות ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות בנושא: דה-לגיטימציה תקשורתית-ציבורית לאוכלוסיית העולים מחבר העמים בעקבות הרצח של משפחת אושרנקו, הצעה לסדר-היום של חברת הכנסת יוליה שמאלוב-ברקוביץ.

איל ינון: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני רואה ביציע האורחים את חבר הכנסת לשעבר בר-זהר.

ראובן ריבלין: היום כבר זכיתי לארח גם את ראש ממשלת בולגריה, ועכשיו לכבוד לנו לארח את חבר הכנסת לשעבר, חבר הכנסת בר-זהר – איש עתיר-מעשים ורב-זכויות במדינת ישראל.

בממשלה בשל: 1.

בממשלה בשל: השחתת השלטון המקומי באמצעות מינוי מקורבים וסידור ג'ובים בחקיקה;

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו, כמנהגנו מדי יום שני, כאשר הסיעות מבקשות או חברי הכנסת מבקשים להביע אי-אמון בממשלה, נשמע היום שתי הצעות אי-אמון: הצעת סיעת קדימה והצעות בל"ד, רע"ם-תע"ל וחד"ש להביע אי-אמון בממשלה.

ראובן ריבלין: ראשונת המציעים היא סיעת קדימה; ייצג אותה בהצעת האי-אמון חבר הכנסת זאב בילסקי, אשר יעלה ויבוא וינמק את רצון סיעתו להביע אי-אמון בממשלה בשל השחתת השלטון המקומי באמצעות מינוי מקורבים וסידור ג'ובים בחקיקה.

ראובן ריבלין: השר המשיב הוא – השר ישי?

גלעד ארדן: – – –

ראובן ריבלין: את כבוד השר אני מכבד, אני רק שאלתי האם אדוני ישיב, אם השר ישי – – –

גלעד ארדן: – – – אני לא מסדר ג'ובים.

רוני בר-און: אנחנו נמליץ לו לא להשיב.

ראובן ריבלין: כבוד השר לשעבר, אני כרגע שאלתי את השר.

ראובן ריבלין: הוא ישיב את אותה תשובה שלך.

ראובן ריבלין: אז אתה יכול לדבר, חבר הכנסת בילסקי, עד שיגיע השר ישי, או אתה רוצה – אני אכריז על הפסקה ואתה תרד.

זאב בילסקי: לא, לא, אני יכול לדבר.

ראובן ריבלין: אתה יכול לדבר, אני אתחיל להפעיל את עשר הדקות רק מרגע שהוא יגיע.

ראובן ריבלין: אני מבקש מהמזכירות לדאוג לכך שכבוד סגן ראש הממשלה יגיע למליאה.

ראובן ריבלין: בבקשה.

זאב בילסקי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, האמת, אדוני היושב-ראש, אני לא האמנתי שאני אגיע לרגע הזה שאני אצטרך לעמוד פה להביע אי-אמון בממשלה בגלל הנושאים שבגינם אני נמצא כאן.

זאב בילסקי: לא האמנתי שזה יקרה.

זאב בילסקי: מדוע, אדוני היושב-ראש, לא האמנתי?

זאב בילסקי: כי אני זוכר שראש הממשלה – – –

ראובן ריבלין: אתה דווקא איש מאמין, אני מוכרח לומר.

זאב בילסקי: זה נכון, אני באמת מאמין באמונה שלמה שאפשר להסתדר גם בלי אותם ג'ובים בחקיקה שניסו לעשות, ונראה שעדיין ימשיכו וינסו.

זאב בילסקי: ואני רוצה להחזיר אתכם, חברי הכנסת הנכבדים, קצת אחורה, לתקופה שראש הממשלה היה שר האוצר.

זאב בילסקי: ואני זוכר את עצמי איך אני מתפעל משר האוצר שסיפר על הרזה ועל השמן.

זאב בילסקי: סיפר איך הרזה עומד, מעמיס את השמן וממש, אתה יודע, נופל, אדוני היושב-ראש, מהעומס של השמן.

זאב בילסקי: אבל לא איש כראש הממשלה של היום, שר האוצר של אז, רק יתאר וידבר, אלא גם עשה מעשה.

רוני בר-און: תסביר מי היה השמן, מי היה הרזה.

זאב בילסקי: באמת, לטובת המאזינים שלא כל כך בקיאים, סיפר ראש הממשלה דהיום, שר האוצר דאז, שהרזה זה אותם אנשים שסוחבים על הגב שלהם כל כך הרבה שומן, וצריך לצמצם – – –

רוני בר-און: את הסקטור הפרטי.

זאב בילסקי: ודאי.

זאב בילסקי: צריך לצמצם בשומן הזה כדי איכשהו ליצור איזו מערכת שאנחנו נוכל לחיות אתה, כי בתור שר האוצר הוא ידע יותר טוב מכולם שאי-אפשר להמשיך ולהעמיס ולהעמיס ולהעמיס ולהעמיס.

זאב בילסקי: אבל אני רוצה להגיד לך שאני מאוד מאוד התפעלתי מכושרו של שר האוצר, כי לא רק איש דיבורים הוא היה אז אלא גם איש מעשה, אדוני היושב-ראש.

זאב בילסקי: ואני זוכר, בתור ראש עיר במדינת ישראל, שראיתי את שר האוצר נחוש.

זאב בילסקי: לדוגמה, הלך וצמצם את מספר הסגנים, אמר: אי-אפשר שכל כך הרבה סגנים ינהלו את ראשי הרשויות המקומיות.

זאב בילסקי: ואמרתי: אתה יודע מה, באמת כל הכבוד לשר האוצר שהוא לוקח נושא שבאמת חרגנו ואיבדנו בו כל פרופורציה.

זאב בילסקי: עם זה, כדי לסדר את השמן והרזה הוא גם קיצץ במענקי האיזון, ובאמת הביא איזה סדר – אתה יודע – לשלטון המקומי.

זאב בילסקי: אבל אני רוצה להגיד לך, אדוני היושב-ראש, הסתכלתי לפני כמה ימים, ביושבי בוועדת הפנים של הכנסת, הישרתי מבט אל ידידי הטוב דוד אזולאי והתחננתי בפניו, אמרתי לו: דוד ידידי, אני מבקש ממך.

זאב בילסקי: תראה איזה חרפה עולה מתוך השולחן הזה, תראה איזה בושה, תראה איזה שחיתות.

זאב בילסקי: איך אני יודע שיושב-ראש הוועדה חש שזה דבר מושחת?

זאב בילסקי: מה שהגיע לשולחן היה הרבה יותר גרוע.

זאב בילסקי: ואז היושב-ראש ניסה כל הזמן לדבר, יחד עם השר הממונה, יחד עם ראש הממשלה, והתחנן ואמר: אתה יודע מה, בוא לא נוסיף כל כך הרבה סגנים, רק בעיר של 100,000 ומעלה.

זאב בילסקי: אחר כך נענתה תחינתו, והסכימו ל-150,000; אחר כך הגיעו ל-200,000.

זאב בילסקי: כל השלבים האלה, אדוני היושב-ראש, למה הם היו?

זאב בילסקי: כי האנשים הבינו בתוך תוכם שהם נותנים יד לתחיקה של ג'ובים מיותרים, לא נכונים, שהרזה יהיה רזה עוד יותר, השמן יהיה שמן עוד יותר, ואנחנו הולכים לעברי פי-פחת.

זאב בילסקי: ואני רוצה להגיד לך: הסבירו לי, למשל, שחשוב מאוד שבירושלים יהיו שמונה סגנים.

זאב בילסקי: כן, בבקשה, רוני.

רוני בר-און: צריך לציין את יושרו של חבר הכנסת דנון, שביקש לעכב את הליך החקיקה – –

זאב בילסקי: נכון, תיכף יגיע, בהחלט.

רוני בר-און: – – כדי לסדר את הג'ובים גם לחברי הליכוד.

רוני בר-און: עניי עירך קרובים.

זאב בילסקי: רוני, אנחנו נגיע לזה, כי לא יעלה על הדעת שהג'ובים ילכו רק לש"ס.

זאב בילסקי: צריך לדאוג גם לכוחותינו, ללא ספק, והוא עשה את זה – – –

רוני בר-און: – – – ארדן – – – את הג'ובים.

זאב בילסקי: אבל, אני רוצה לחזור חזרה ולספר לכם – – –

ראובן ריבלין: פעם היו חברים אחרים בליכוד שדאגו לג'ובים.

רוני בר-און: נכון.

רוני בר-און: נכון.

ראובן ריבלין: היו גם בנים של אנשים.

רוני בר-און: נכון.

זאב בילסקי: – – – ולספר לכם, שסיפרו לי שבירושלים אי-אפשר להסתדר אם לא יהיו שמונה.

זאב בילסקי: יש היום, ברוך השם, שישה סגנים, ואדוני, שיש לו זיכרון טוב מאוד מהימים שהוא היה מעורב, גם אדוני הסביר לי פעם שהיה זה טדי שביקש – ועכשיו צריך שמונה.

זאב בילסקי: אז, כבוד השר, מה עשיתי?

זאב בילסקי: יש לי חברים בארצות-הברית, ואחד מהם מקורב מאוד לנשיא אובמה.

זאב בילסקי: הסבירו לי שבירושלים יש הרבה תושבים, אז צריך הרבה סגנים.

זאב בילסקי: ברעננה, אמרו לי, יש מעט, אז מספיק מה שיש.

זאב בילסקי: אמרו לי: בירושלים צריך הרבה סגנים כי יש הרבה אנשים ויש זרמים שונים.

זאב בילסקי: התקשרתי לחבר שלי, שמקורב לאובמה, ודיברתי אתו באנגלית.

זאב בילסקי: אמרתי לו: many Excuse me, how סגנים Obama has got?

ראובן ריבלין: זה ב-light English.

זאב בילסקי: Light English.

זאב בילסקי: How manyסגנים has Obama?

ראובן ריבלין: אדוני התחיל לקרוא את ה"ג'רוזלם פוסט".

זאב בילסקי: הוא אומר לי: בילסקי, you don't believe it.

זאב בילסקי: אובמה, with 300 מיליון אנשים, has got one סגן.

זאב בילסקי: למה, אדוני, ירושלים צריכה שמונה סגנים?

זאב בילסקי: כל סגן כזה, אליבא דנציגת משרד הפנים בוועדה עולה – –

רוני בר-און: תאר לך איזה צרות היו עושים לביבי אם היו חמישה סגנים לנשיא ארצות-הברית.

זאב בילסקי: – – מיליון שקל.

זאב בילסקי: צא וחשוב שעיריית ירושלים – אדוני היושב-ראש ואנוכי, שנינו יודעים כמה ענייה היא העיר ירושלים, כמה מאמצים אנחנו עושים כדי להעלות את ירושלים על ראש שמחתנו.

זאב בילסקי: המסר של ראש הממשלה ושל השר אלי ישי – שלהעלות את ירושלים על ראש שמחתנו זה שמונה סגנים בירושלים בעלות של מיליון שקל.

זאב בילסקי: אבל בוא אני אספר לך עוד דבר, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: זה שמחת סגנינו.

זאב בילסקי: זה שמחת עניים.

ראובן ריבלין: לא, שמחת סגנינו.

זאב בילסקי: שמחת סגנינו.

אבי דיכטר: זה היה בחלוקה – – –

זאב בוים: סגנינו וגיסנו.

אורית זוארץ: זה המחזה החדש "כולם היו סגני".

זאב בילסקי: אדוני היושב-ראש, אני אומר לך, אני לא מאמין, לנגד עיני, כשאני רואה את המאבק הזה של ש"ס ללכת ולדבוק בנושא.

זאב בילסקי: אבל מה?

זאב בילסקי: הם אנשים מתוחכמים.

זאב בילסקי: אני, למשל, לא הבנתי בהתחלה שבהצעת החוק אומרים לי: בילסקי, תשמע, מדובר על ערים מעל 200,000 איש ולש"ס אין יד בזה.

זאב בילסקי: הלכתי הביתה ואמרתי: הלוא אני מכיר אותם, אלה לא עושים משהו סתם.

זאב בילסקי: אין.

זאב בילסקי: לשם שמים, בשבת בערב הם מסיימים.

זאב בילסקי: מה יכול להיות שהם רוצים?

זאב בילסקי: ואז הבנתי.

זאב בילסקי: בתוך החוק מתחבא ששר הפנים יחתום על מינוי הסגנים.

זאב בילסקי: כלומר, גם אם מישהו אחר ירצה למנות סגן, שר הפנים הוא המאשר ואז נגמור את העניינים שלא גמרנו עד אז.

זאב בילסקי: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להגיד לך, אנחנו משחיתים את הציבור במדינת ישראל, אנחנו משחיתים את השלטון המקומי.

רוני בר-און: מאיזו מפלגה שר הפנים?

ראובן ריבלין: רבותי, עד רגע זה דיבר חבר הכנסת בילסקי מבלי שהשעון עבד.

ראובן ריבלין: נכנס סגן ראש הממשלה והוא המשיב ולכן מרגע זה יתחיל להיספר הזמן.

ראובן ריבלין: אם אנחנו מדברים על בנים וזכויות בנים, ביציע האורחים נמצאים בני ובנות כיתה י"א בתיכון "אליאנס" וביניהם בנו של חבר הכנסת לשעבר פריצקי.

ראובן ריבלין: ברוכים הבאים וגם התלמידים האחרים.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני, אני מתחיל להפעיל את השעון ואדוני ודאי יוכל להרצות ולהבהיר בפני סגן ראש הממשלה ושר הפנים את עיקר טיעוניך עד רגע זה.

זאב בילסקי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

זאב בילסקי: אני גם שמח שהדרכת את התלמידים הנכבדים כי הם הולכים לקבל שיעור באזרחות באחת הפעמים הראשונות בחיים שלהם – איך, למשל, אנחנו דואגים למינהל תקין במדינת ישראל.

זאב בילסקי: בדקות הקרובות אתם ממש תצאו מפה עם מטען – איך אנחנו דואגים לציבור משלמי הארנונה ומשלמי המסים במדינת ישראל.

זאב בילסקי: אדוני השר, ידידי הטוב, האמת קשה עלי; קשה עלי מפני שאני מכיר אותך כל כך הרבה שנים.

זאב בילסקי: אני יודע שהרבה דברים טובים עשית ואתה עושה, אבל יש לי שאלה אליך: מאיפה, אדוני, נטלת את האומץ לשים על שולחן הכנסת הצעת חוק שאין בה שום דבר כדי לעזור לשלטון המקומי?

אליהו ישי: – – – אל תבלבל את הילדים שנמצאים פה.

אליהו ישי: אני לא הנחתי את ההצעה.

זאב בילסקי: אני מודה לאדוני, שאומר שהוא לא שם אותה, אבל נער הייתי ולא זקנתי אבל בגרתי.

זאב בילסקי: אני ישבתי בוועדת הפנים, אני ראיתי את יושב-ראש ועדת הפנים דוד אזולאי מגיש את ההצעה, אני התחננתי בפניו, ביקשתי ממנו: תזיז את החרפה הזאת.

אליהו ישי: גם פה אני רוצה לתקן אותך.

ראובן ריבלין: כבוד השר יוכל להשיב.

אליהו ישי: – – – אני לא רוצה שהוא יטעה אותו – – –

רוני בר-און: אתם אישרתם את זה בממשלה.

אליהו ישי: הצעת החוק נדונה בוועדת הפנים.

רוני בר-און: אבל אתם אישרתם את זה בממשלה.

רוני בר-און: הממשלה תמכה בזה.

יואל חסון: אדוני השר, את השינויים הוא הציע; הוא הציע את השינויים המדוברים.

רוני בר-און: הממשלה תמכה בזה.

ראובן ריבלין: רבותי, זאת לא שעת שאלות לסגן ראש הממשלה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בר-און, אף שאיננו פרקליט הוא ראש עיר ותיק.

אורית זוארץ: צודק השר.

אורית זוארץ: זה לא רק השר, זה כל הקואליציה.

ראובן ריבלין: האם חברת הכנסת זוארץ רוצה להחליף את חבר הכנסת בילסקי?

ראובן ריבלין: זה על דעת בילסקי וראש הסיעה שלכם.

ראובן ריבלין: אני לא יכול לקחת לעצמי דרור להחליף אותו.

אורית זוארץ: צודק, צודק השר.

ראובן ריבלין: עכשיו מדבר חבר הכנסת בילסקי וכבוד השר ישיב לו בוודאי.

אליהו ישי: הוא חבר כנסת חשוב בעיני ואני לא רוצה שתצא תקלה מתחת ידו, בטח שלא מפיו – – –

ראובן ריבלין: אדוני לא יכול להיות אחראי לכול.

ראובן ריבלין: אנחנו פוטרים אותך מאחריות לדברים שהוא אומר.

זאב בילסקי: האמת, אדוני, אני לא הייתי רוצה לפטור אותו, כי בהרבה מקרים הוא באמת – –

ראובן ריבלין: לא, אני פוטר אותו מאחריות לדברים שלך, לא לדברים שלו.

זאב בילסקי: – – דאג שלא תצא.

זאב בילסקי: בהיסטוריה שלנו הרבה פעמים הוא דאג שלא תצא תקלה ואני מודה לו על כך, ולכן אני נמצא פה היום כדי להגיד לו שלא תצא תקלה מתחת ידו.

זאב בילסקי: אני רוצה להגיד לך, אדוני השר, יצאה תקלה מתחת ידך, אם ישירות ואם לא ישירות.

זאב בילסקי: אתה וראש הממשלה ביחד דאגתם לכך שיהיה פה חוק של ג'ובים.

זאב בילסקי: מה קורה בשלטון המקומי?

זאב בילסקי: הערים נאנקות, קיצצתם את מענק האיזון.

זאב בילסקי: הוא היה 4 מיליארדי שקלים, הבאתם ל-2.4, ועכשיו יש לכם מחשבה להגיע ל-1.8.

זאב בילסקי: כל יום אני רואה פה במסדרונות ראשי ערים שנמקים, נאנקים.

זאב בילסקי: מאיפה לקחתם את החוצפה הזאת לכפות על ראשי הרשויות סגנים נוספים?

זאב בילסקי: ולא רק זה, עוד הגדלתם ועשיתם.

זאב בילסקי: מה אמרתם?

זאב בילסקי: אם יש במקרה עיר שאין בה סגנים – ראש העיר מסתדר בלי סגנים – אתם רוצים לכפות עליו למנות לפחות סגן אחד.

זאב בילסקי: הוא בטח לא מבין את מעשיו.

זאב בילסקי: אדוני השר, סיפרתי פה לאנשים שהתקשרתי לחבר טוב שלי, שהוא חבר של אובמה, לשאול כמה סגנים יש לאובמה.

זאב בילסקי: אדוני השר, יש לו סגן אחד.

זאב בילסקי: תסביר לי אתה למה צריך בבני-ברק שישה סגנים, בירושלים שישה סגנים ואתם הולכים עכשיו להעלות את זה לשמונה סגנים.

זאב בילסקי: אני שמעתי, התחננתי, אמרתי להם: חבר'ה, תעשו טובה, זה לא מתאים.

זאב בילסקי: ירושלים היא עיר ענייה.

זאב בילסקי: העלות של הסגנים היא מיליון שקל לסגן, אבל בזה זה לא נגמר כי כל סגן, על-פי פסיקת בג"ץ, חייב גם לקבל תפקיד.

זאב בילסקי: הוא לא יכול להיות סגן ולשבת בבית.

זאב בילסקי: הסגנים הנוספים, ייתנו להם תחומי פעילות.

זאב בילסקי: ברגע שהוא לוקח תחומי פעילות הוא צריך כסף נוסף כדי לממש את הפעילות שלו.

זאב בילסקי: איך הוא ייבחר פעם נוספת?

זאב בילסקי: בכך שהוא יוכיח שהוא עשה פעילות.

זאב בילסקי: שמונה סגנים – מאיפה לקחתם את זה?

זאב בילסקי: ומה אתם אומרים: טוב, אתם יודעים מה?

זאב בילסקי: נוותר.

זאב בילסקי: נתפסנו.

זאב בילסקי: ידידי השר אלי ישי, אני רוצה להגיד לך, צוטט בשמך בעיתון – אני לא יודע אם זה נכון, אני מביא דברים בשם כותבם – שכתבתו של איתן הבר הביאה אותך לכך שהחלטת לרדת מזה.

זאב בילסקי: אם אכן באמת נכון מה שכתוב בעיתון, תראה לאן הגעתם: גם משכתם אותנו לשם, גם הבאתם אותנו לחרפה הזאת, שאנחנו צריכים לעמוד פה, וגם ברגע אחד, אופס, ירדתם מן העניין.

זאב בילסקי: אני רוצה לעבור לראש הממשלה ולשליחיו.

זאב בילסקי: הייתי בוועדת הפנים של הכנסת וניסיתי באמת, אדוני היושב-ראש, במיטב כישורי ובמיטב ניסיוני – ואני חושב שיש לי קצת ניסיון בתחום הזה.

זאב בילסקי: בהרבה תחומים אני לא מדבר.

זאב בילסקי: לא ראית אותי פה על הבמה מדבר בתחומים שאני לא מבין בהם.

זאב בילסקי: יש תחום אחד שאני מבין בו.

זאב בילסקי: 17 שנה הייתי ראש עיריית רעננה.

זאב בילסקי: היום יש לראש עיריית רעננה סגן אחד בשכר.

דליה איציק: מן הטובים שבהם.

זאב בילסקי: תודה רבה.

זאב בילסקי: אני אומר לך שכאשר אני מדבר על זה, אני יודע על מה אני מדבר.

זאב בילסקי: מה אומרים לי בוועדה?

זאב בילסקי: אומרים לי: בילסקי, ראשי הערים רוצים את זה.

זאב בילסקי: קיבלתם את כל זה בעיתון, היו כמה אמיצים שבאו ועלו.

זאב בילסקי: הם לא רוצים את זה, הם לא צריכים את זה, זה מיותר.

זאב בילסקי: עכשיו אני רוצה לדבר על ראש הממשלה ועל סיעת הליכוד.

זאב בילסקי: ברגע שסיעת הליכוד, שלוחיו של ראש הממשלה הבינו מה הולך פה, פתאום, במטה של קסם אצו רצו לוועדה וביקשו מהיושב-ראש רוויזיה.

זאב בילסקי: אדוני היושב-ראש, למען מאות אלפי הצופים בנו ברגע זה וגם האנשים שלומדים פה עכשיו.

רוני בר-און: מיליוני, מיליוני הצופים.

יוחנן פלסנר: גם מעבר לים.

זאב בילסקי: מאות אלפי הצופים וגם הצעירים שיושבים כאן.

זאב בילסקי: רוויזיה זה אומר, בוא נחשוב מחדש.

זאב בילסקי: איך אנחנו חושבים מחדש?

זאב בילסקי: אני חשבתי, אמרתי, אתה יודע מה, כששמעתי את נציג הליכוד בא, ואני בטוח שזה בשם ראש הממשלה, כי אחרת לא יעלה על הדעת שנציג כל כך בכיר בא לוועדה ומבקש הפסקה בדיונים, אלא אם ראש הממשלה ביקש ממנו.

זאב בילסקי: אני חשבתי, הנה השכל הגיע, מבטלים את הבושה הזאת, מורידים את זה מסדר-היום, כל הכבוד.

זאב בילסקי: אז אני אעלה על הדוכן ואומר מלה טובה לראש הממשלה.

זאב בילסקי: מה אומר נציג הליכוד שאץ רץ לוועדה?

זאב בילסקי: אומר, רבותי, "פוס", אנחנו את שלנו לא קיבלנו.

זאב בילסקי: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להקריא לך מה דובר שם, אמרו שם שעד שלא נסדיר את העניינים בין ש"ס לבינינו אנחנו מבקשים לעצור את הדיונים.

זאב בילסקי: מה קרה פה?

זאב בילסקי: החלוקה של הג'ובים היתה רק בצד אחד, אנחנו את שלנו עוד לא קיבלנו בחלוקה.

זאב בילסקי: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להגיד לך, אחד הרגעים המאוד-עצובים שלי פה במשכן היה הרגע הזה.

זאב בילסקי: אבל אני חייב להגיד לך שאף-על-פי שהבנתי את גודל המעשה, בתור אופוזיציה, כשאני אעמוד פה, באמת ניסיתי, והלכתי ודיברתי עם אותם אנשים וביקשתי מהם – אתה יודע, אוקיי, אז לנו יהיה פחות אי-אמון אחד ונסיר את החרפה הזאת.

זאב בילסקי: עד שלא נתפסו בקלקלתם, עד שלא קמו בבוקר וראו את עצמם מרוחים על העיתון, לא חשבו לרגע להוריד את זה.

זאב בילסקי: גם כשביקשתי והתחננתי אמרו לי, בשום פנים ואופן לא, על אפך ועל חמתך נביא עוד סגנים, נסדר עוד ג'ובים, אחר כך זה יעזור לנו גם בכנסת, יעזור לנו בשלטון המקומי.

זאב בילסקי: מה קרה לנו, אדוני היושב-ראש?

זאב בילסקי: איך אנחנו יכולים, לאותם צעירים נחמדים שיושבים פה היום, באו למשכן הכנסת ללמוד אזרחות, הם ביקשו לבוא ולהגיד לכולנו שהם רוצים להיות אזרחים טובים, מנהיגי הדור של מחר.

זאב בילסקי: מה נספר להם?

זאב בילסקי: שאנחנו מחלקים פה ג'ובים?

זאב בילסקי: שאנחנו עושים את זה במחשכים, שעצרנו רק כשנתפסנו?

יריב לוין: תאמר להם שאנחנו הולכים בדרך שרון, הם יבינו לבד.

זאב בילסקי: זה שהתאפקת עד עכשיו, מאוד הערכתי.

ראובן ריבלין: רבותי, היתה קריאת ביניים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת לוין, אומנם אתה היחידי מהאופוזיציה, פרט לשרים, אבל יש לך זכות קריאת ביניים אחת, לא בשם כולם.

יוחנן פלסנר: אולי זה בגלל הבושה שהם מרגישים.

ראובן ריבלין: קריאות הביניים שלכם אליו, הן על-חשבונו.

זאב בילסקי: חבר הכנסת יריב לוין, מכיוון שידך לא היתה במעל, ולהגיד לך את האמת, גם לא יכול להיות שידך תהיה במעל כזה, למה לך להכניס את עצמך בפנים?

זאב בילסקי: תשאיר את מי שעמל אצלו, שהוא ייתן את התשובות, שהוא יסביר לתלמידים איך הוא מביא את חוק הג'ובים.

זאב בילסקי: אדוני השר יש לי בקשה – – –

ראובן ריבלין: אמר אהרן למשה, על הראשונים אנחנו בוכים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת לוין, הערתך היא הערה שיכול להיות שמבחינה היסטורית היא נכונה, אבל אמר אהרן למשה, על הראשונים אנחנו בוכים.

זאב בילסקי: אדוני היושב-ראש, השלטון המקומי נמצא היום באחת השעות הקשות שהיו לו.

זאב בילסקי: השלטון המקומי הוא זה שצריך לתת את המענה לאיכות החיים פה במדינת ישראל.

זאב בילסקי: אין יום פה שלא נמצאים בין חמישה לעשרה ראשי רשויות, מיואשים, הולכים מחבר כנסת לחבר כנסת, משר לשר, ומתחננים על נפשם ועל חייהם.

זאב בילסקי: באה לנו, בנוסף לזה, גם אלימות גואה שמופנית כלפי ראשי הערים.

זאב בילסקי: אני באמת מבקש, אדוני השר, אתה עתיר ניסיון, אתה אדם שמכיר את המאטריה הזו, אנא ממך, תן הנחיה לכל אותם אנשים שחושבים איך למלא את השלטון המקומי בסגנים שירפו מהעניין הזה ונתכנס יחד כדי להעלות את השלטון המקומי על דרך המלך; לעזור לחצור-הגלילית, ששמעון סויסה מסתובב פה כבר חודשים, נמצא פה כל יום שני, מחזר על הפתחים, מבקש אולי שמישהו יעזור לו מכיוון שאין לו כסף לשלם משכורות.

זאב בילסקי: אני באמת פונה אליך ומבקש ממך, שאת כל המרץ שיש בך, ואת כל הרצון הטוב תפנה, כדי שהשלטון המקומי יעמוד על רגליו.

זאב בילסקי: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני מודה לחבר הכנסת בילסקי ומזמין את סגן ראש הממשלה ושר הפנים להשיב.

ראובן ריבלין: על זה היה אומר טדי קולק, היה לך נאום טוב.

רוני בר-און: כשאתה מצטט את טדי קולק זו מחמאה גדולה.

אליהו ישי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, תפקידה של האופוזיציה הוא לבקר את הקואליציה, וטוב שכך, וכך צריך להיות.

אליהו ישי: כל אחד מחברי הבית, לפחות הוותיקים יותר, פעם היו בקואליציה, פעם הם באופוזיציה, וגם הם בינם לבין עצמם מביטים אל עצמם במראה ואומרים: כשהיינו בקואליציה עשינו בדיוק אותו דבר, עכשיו אנחנו באופוזיציה, נתקוף את הקואליציה על מה שהם עושים, שעשינו גם אנחנו בעבר, ואולי גם נעשה בעתיד.

זאב בוים: וש"ס לעולם עומדת.

אליהו ישי: ברוך השם.

אליהו ישי: אבל זה תפקידה של הכנסת, וחברי אופוזיציה תפקידם לבקר, וטוב שכך.

אליהו ישי: לתקן כמה תיקונים שניסיתי לתקן תוך כדי הדברים שלך – קל מאוד לתקוף את מי שאוהבים לתקוף, יכול להיות שהיה מאוד נעים לומר: הנה ש"ס, היא אשמה בכל הצעת החוק.

אליהו ישי: לפחות למען ההיסטוריה ולמען הסדר הטוב וההיבט הציבורי, השיפוט הציבורי – הגיש את הצעת החוק הזו כמדומני חבר קואליציה.

אליהו ישי: גם מהליכוד, ישראל ביתנו ועוד – – –

רחל אדטו: אורי מקלב הציע.

אליהו ישי: נכון, המקורית היתה מדגל התורה, והצטרפו עוד סיעות.

רוני בר-און: זה התחיל משני הסגנים – – –

אליהו ישי: תן לי להסביר.

אליהו ישי: חברך דיבר יפה, אני רק רוצה להסביר לציבור, שיבין מה הצעקה האמיתית ומה היו העיוותים.

אליהו ישי: מה לעשות, היו גם עיוותים.

אליהו ישי: הצעת החוק דיברה על ירושלים בלבד, והתווספו עוד הצעות ותיקונים במסגרת ועדת הפנים של הכנסת, שמכהן בה יושב-ראש ועדת הפנים של הכנסת.

אליהו ישי: אני אוכל להביא לך, חבר הכנסת בילסקי, עשרות אם לא מאות, אם לא אלפים, הצעות חוק מההיסטוריה של מדינת ישראל, שיושב-ראש הוועדה לא אהב אותן, הן עברו והוא לא הואשם כמו שהואשם פה יושב-ראש ועדת הפנים של הכנסת, אף-על-פי שאמר דברים ברורים מה דעתו מבחינת החוק הזה, ואיך כן ואיך לא.

אליהו ישי: הודעתי עוד לפני הכותרת בעיתון, כששר האוצר עלה על הדוכן פה – אדוני היושב-ראש, אני מזכיר לך – הוא ביקש, ואמר על דעתי, בשיחה שלו אתי, שהוא לא עולה להרחיב את החוק; אם החוק יורחב, הממשלה תתנגד.

אליהו ישי: שר האוצר אמר את זה על דעתי.

אליהו ישי: אפשר להוציא את הסטנוגרמה מהדיון בכנסת לפני כשבועיים.

יואל חסון: אתה מתעלם, כי אולי אתה לא יודע מה היה בוועדה עצמה.

אליהו ישי: אני רוצה לעזור לכם לפחות לא לסלף.

אליהו ישי: במסגרת אותו דיון שר האוצר אמר שעל דעת שר הפנים, בתיאום עם שר הפנים, אם החוק יורחב, נמשוך את זה.

אליהו ישי: אמרתי לו – כן, היושב-ראש זוכר?

אליהו ישי: אכן כך היה.

אליהו ישי: החוק הורחב, הודעתי שאני לא תומך בחוק שהורחב.

אליהו ישי: הוועדה סיימה את עבודתה במהירות, למחרת אני רואה בעיתון – אני לא מקבל online sms שהוועדה סיימה את עבודתה, מה אתה אומר?

אליהו ישי: למחרת בבוקר אני רואה את סיום הוועדה, כששבוע לפני כן אמרתי פה לשר האוצר, על דוכן הכנסת, על דעתי ועל דעת שר האוצר שלא נתמוך בהרחבת החוק.

אליהו ישי: אחרי שבוע ימים החוק עבר, למחרת זה היה בעיתון, הרמתי טלפון ביום שראיתי את זה בעיתון.

אליהו ישי: אמרתי, תשמע זה עבר, לא שכתבה זו או כתבה אחרת אומרת לי דברים אחרים, אלא שמלכתחילה התנגדתי להרחבת החוק.

אליהו ישי: אמרתי, אם החוק עבר כמו שהוא עבר, לא נוכל לתמוך בזה; זה מה שאמרתי.

אליהו ישי: אני מודה ומתוודה שיש הנאה מיוחדת מאוד, לאופוזיציה לפחות, אם הם לא מנהלים את הממשלה, לא שותפים לממשלה, לפחות לתקוף ולבקר.

אליהו ישי: מעבר לתפקידה הציבורי החשוב הזה, יש גם ההנאה הזאת לחלק מהאנשים.

אליהו ישי: אנחנו מכירים את זה, מי נהנה יותר ומי פחות, וזה לגיטימי וזה בסדר גמור, ובלבד שתהיה הביקורת אמיתית, ואני בעד.

אליהו ישי: טוב מאוד שיש אופוזיציה וקואליציה, אוי ואבוי לנו אם זה לא היה כך.

זאב בילסקי: אדוני השר, מה שיואל אמר לך, אתה לא היית מודע לכל מה שהיה בוועדה.

זאב בילסקי: יושב-ראש – – –

אליהו ישי: לא סיימתי, עוד לא סיימתי.

ראובן ריבלין: אתה דיברת, עכשיו הוא מנסה לענות לך.

זאב בילסקי: אני לא רוצה שתצא תקלה מידיו.

ראובן ריבלין: בסדר.

אליהו ישי: יושב-ראש הוועדה מאמין, בגישה שלו, במה שהיה בעבר.

אליהו ישי: בעבר זה היה במסגרת חוק ההסדרים, ובמהלך כנסות ישראל זה בוטל וצומצם.

אליהו ישי: חוק שמונה סגנים, אדוני הנכבד, היה על דעת טדי קולק; הוא קידם את זה.

אליהו ישי: אני אז הייתי, כמדומני, עוזר סגן ראש העיר, או חבר מועצת העיר, או בשלהי כהונתי כחבר מועצת העיר בירושלים.

אליהו ישי: טדי קולק נלחם ונאבק שיהיו שמונה סגנים בירושלים.

אליהו ישי: רובי ריבלין זוכר, נכון?

אליהו ישי: והוא נימק – חשיבות העיר, בירת ישראל – נכון שהוא לא אובמה, אבל הוא נימק את זה, וזה עבר במאה אחוז בכנסת ישראל – שמונה סגנים בירושלים.

אליהו ישי: אף אחד לא זעק וצעק למה כן ולמה לא.

אליהו ישי: כולם תמכו – רובם תמכו; הרוב הגדול תמך, בכנסת.

אליהו ישי: עכשיו רוצים להחזיר את החוק כפי שהיה בתקופת טדי קולק, שעל זה אין עוררין.

אליהו ישי: מרגע שעשו תוספות, ובוועדה הוסיפו, ויושב-ראש הוועדה אישר, לשיטתך גם נאבק על התוספות האלה, בדרך שלו, באמונה שלו, כפי שהיה צריך להיות – בתפיסת העולם שלו.

אליהו ישי: קמתי ואמרתי: זה לא יהיה.

אליהו ישי: אנחנו מתקנים.

אליהו ישי: תאמינו לי, אני אומר לך, זאב, כאיש באמת מנוסה – –

ראובן ריבלין: יושבת-ראש האופוזיציה, קולך נשמע ברמה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת שי, חבר הכנסת בן-סימון, תצאו החוצה ותדברו.

אליהו ישי: – – אני חושב שזה מכובד וראוי שברגע שראשי מפלגות ומנהיגי מפלגות שיש להם אחריות רואים דבר שלא התנהל כפי שהם מאמינים – גם לתקן.

אליהו ישי: אתה יכול לתקוף עד מחר, אתה יכול לומר מה שאתה רק רוצה, אני אעשה את מה שאני מאמין.

אליהו ישי: בלי התקפה שלך ובלי הביקורת בעיתון הודעתי את זה שבוע לפני, שבועיים לפני.

אליהו ישי: כנסת ישראל עדה, והכול פה כתוב ומוקלט, כל מה שנאמר.

אליהו ישי: לכן ההתקפה הזאת היא תפקידכם כאופוזיציה, אבל התענוג הזה, והציטוטים הלא-נכונים, וההשתלחויות, והאמירות – בלשון המעטה אני אומר – הלא-מדויקות – הייתי מציע לחבר כנסת כמוך, לפחות, להיות באמת זהיר בהתקפות – לפני שהוא בוחן ובודק אותן.

אליהו ישי: אז לסיום, הודעתי ליושב-ראש הכנסת שאני מתנגד, כפי שהודעתי פה בכנסת לפני שבועיים, יחד עם שר האוצר.

אליהו ישי: ראש הממשלה באמת, אכן, גם התקשר אלי – מזכיר הממשלה – בשעה 11 ומשהו, אחרי שכבר הודעתי רשמית שאני מתנגד להרחבת החוק, ובזה זה הסתיים.

אליהו ישי: לגיטימי לעשות אי-אמון; ברור לי שבעזרת השם האי-אמון גם יידחה.

אליהו ישי: יותר נכון היה, ויותר חשוב, שאנחנו קיבלנו החלטה נכונה לבטל את זה, בלי שום קשר לאי-אמון כזה או אחר, כי אנחנו סבורים שזה באמת מיותר לחלוטין.

אליהו ישי: תודה רבה.

ראובן ריבלין: כבוד השר, חבר הכנסת בר-און התאפק, שלא כדרכו, ולא קרא קריאת ביניים.

ראובן ריבלין: הוא מבקש לשאול שאלה, האם אדוני מסכים?

אליהו ישי: כן.

ראובן ריבלין: בבקשה.

רוני בר-און: כבוד השר, גם אתה ציטטת שאת העניין הזה של שמונה סגנים בירושלים חולל ראש העיר טדי קולק.

רוני בר-און: הנימוק שלו אז היה שהעיר מפולגת, מפוצלת, בנויה כיתות כיתות, מעמדות מעמדות, יהודים, ערבים וכיוצא באלה, לכן היא זקוקה לשמונה סגנים.

רוני בר-און: השאלה שלי: האם סגן ראש הממשלה ושר הפנים חושב שנכון גם היום לתת שמונה סגנים לירושלים?

רוני בר-און: האם לא ברור וידוע בעיניו כי שני הסגנים הנוספים, אחד הולך לאגודת ישראל והשני הולך לש"ס?

אליהו ישי: לגבי השאלה הראשונה, טדי קולק הוביל את זה ונלחם למען המטרה הזאת.

אליהו ישי: גם אתה כשהיית – – –

רוני בר-און: – – –

אליהו ישי: כן, כן, זאת היתה ההנמקה שלו.

אליהו ישי: בעיני ראש העיר הנוכחי אותה הנמקה קיימת.

אליהו ישי: ראש העיר ניר ברקת תומך – ביקש ממני באופן אישי, באופן אישי, הוא אומר: רוצה לשמור על שלמות הקואליציה.

אליהו ישי: יש מפלגות שלא קיבלו את המגיע להן בקואליציה, שותפים שבתוך הקואליציה, מפלגות רבות שקיבלו סגנים – גם מרצ, אגב.

רוני בר-און: – – –

אליהו ישי: מרצ מתנגדת לסגנים בקואליציה – הם יכולים לפרוש מהקואליציה.

רוני בר-און: יש סגנים גם לש"ס.

אליהו ישי: יש עוד מפלגות – – –

ראובן ריבלין: – – – יש פלגים שונים.

אליהו ישי: רוני, רוני, אתה טועה.

רוני בר-און: סגנים – – –

ראובן ריבלין: יש החסידים ויש – – –

אליהו ישי: תראה, סגן מטעם קדימה בשכר, זה מקובל.

אליהו ישי: סגן מטעם מפלגות אחרות – ממרצ, זה מקובל בשכר.

אליהו ישי: אני עונה לך גם כן מאוד לא אישי.

אליהו ישי: כשזה סגן מטעם קדימה זה בסדר גמור, בשכר.

אליהו ישי: בירושלים אין, במקומות אחרים יש.

אליהו ישי: כשזה סגן מטעם מרצ זה בסדר גמור.

אליהו ישי: כשזה סגן מטעם יהדות התורה או ש"ס זה לא מקובל.

אליהו ישי: זה סוג אחר.

ניצן הורוביץ: – – –

רוני בר-און: – – –

אליהו ישי: – – – זה סוג אחר של פוליטיקה.

אליהו ישי: רוני, אני מכיר את הפוליטיקה הזאת, מה לעשות.

אליהו ישי: מכיר וגם אתייחס אליה.

אליהו ישי: מכיר אותה, בוא, מספיק עם הצביעות, בוא נאמר את האמת.

אליהו ישי: אני בפירוש אומר שהצעת החוק, ההרחבה שלה היתה מיותרת לחלוטין.

אליהו ישי: הודעתי כבר לפני שבועיים שאני מתנגד לה, והיום ביטלנו אותה; הורדנו את זה.

אליהו ישי: אני חושב שעשינו צעד נכון.

אליהו ישי: אתם יכולים להמשיך להשתעשע עם הרעיון של ההתקפה הזאת, זה לגיטימי, זה תפקידכם באופוזיציה.

אליהו ישי: אני כמובן מציע – – –

ראובן ריבלין: יושב-ראש הוועדה והממשלה לא ביקשו ממני להעלות את זה לקריאה שנייה וקריאה שלישית עדיין.

רוני בר-און: למען האיזון – חזק וברוך ויישר כוח, גם לש"ס וגם – – –

ראובן ריבלין: אבל בכל זאת, השאלה ששאלת את שר הפנים היא שאלה נכונה.

ראובן ריבלין: נדמה לי שגם ההיגיון של קולק פועל היום, אם הוא פעל אז, ולהיפך.

אורית זוארץ: עדיין המצב של השלטון המקומי הוא לא טוב.

רוני בר-און: – – –

ראובן ריבלין: אין ספק.

ראובן ריבלין: אין ויכוח.

רוני בר-און: – – –

ראובן ריבלין: נכון – – –

רוני בר-און: לטדי קולק היו שמונה סגנים – – –

ראובן ריבלין: את זה אמרתי לחבר הכנסת לוין.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת לוין, אנחנו בכינו על חבר טוב מאוד שלנו, חבר הכנסת בר-און.

ראובן ריבלין: חבר טוב מאוד שלנו.

ראובן ריבלין: הוא לא ישב רחוק משם.

ראובן ריבלין: רבותי, יעלה ויבוא נציגן של הסיעות בל"ד, רע"ם-תע"ל וחד"ש.

ראובן ריבלין: תעלה ותבוא חברת הכנסת חנין זועבי להציג את הצעת הסיעות לאי-אמון בממשלה בשל מדיניות ישראל בגולן, הבנייה בהתנחלויות וההתנכלות לתושבי הגולן הסורים.

ראובן ריבלין: בבקשה, גברתי.

חנין זועבי: תודה רבה.

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, לפני קצת יותר מ-28 שנים אישרה הכנסת את חוק סיפוח הגולן.

חנין זועבי: "זעם ותדהמה במערב אירופה" – – –

ראובן ריבלין: הוא היה חוק החלת החוק הישראלי על רמת-הגולן.

חנין זועבי: נכון.

ראובן ריבלין: The implementation of the Israeli law on the .

חנין זועבי: "זעם ותדהמה במערב אירופה", נכתב יום לאחר האישור.

חנין זועבי: לפני פחות מחודש אישרה אותה כנסת את שריון חוק הגולן, ולא זעם, גם לא תדהמה, לא בעולם וגם לא בישראל.

חנין זועבי: ייתכן שזוהי דרכה של המדינה להתמודד עם הביקורת בעולם: זעם, ספיגת הזעם, ואז חוסר התעניינות בכך.

חנין זועבי: אבל המדינה אף פעם לא מביאה בחשבון שישנם גורמים שמשבשים את דרכי ההתמודדות האלה, את רצונו של האדם שלא לקבל מרות על חייו ועל גורלו ואת רצונו של העם לקבל את חירותו בכל מחיר, גם אם זה ייקח שנים, ושנות הכיבוש בגולן עדיין לא תמו.

חנין זועבי: מדינת ישראל שכבשה את הרמה, כמו את שאר השטחים הכבושים, ידעה אז, ויודעת גם היום, אדוני היושב-ראש, כי עליה להחזיר את כל השטח הכבוש.

חנין זועבי: עם זאת, כפי שהמדינה מנסה ומצליחה לשנות את הסטטוס-קוו ולקבוע עובדות בשטח, גם ברמת-הגולן, גם בגדה המערבית וגם ברצועת-עזה, כך היא מצליחה – האמת שהיא מצליחה בשקט בשקט – לקבוע עובדות ברמת-הגולן הכבושה.

חנין זועבי: האמת היא שלא ניתן להשוות בין המתרחש ברמה לבין המתרחש בגדה המערבית וברצועת-עזה.

חנין זועבי: לא ניתן להגדיר את המתרחש בגולן כאכזרי יותר או אכזרי פחות, כי כל כיבוש הוא כיבוש אכזרי, וכל כיבוש הוא כיבוש רע, וכל כיבוש הוא מכוער.

חנין זועבי: עם זאת, הכיבוש ברמה הוא כיבוש שנעשה בשקט, בחסות החושך, ללא דין וללא דיין.

חנין זועבי: אין בגולן הסורי "בצלם" או "מחסום Watch" כדי לגלות ולחשוף את זוועות הכיבוש, אבל יש שם 20,000 איש ואשה שנותרו תחת הכיבוש, ולכל אחד ואחת מהם יש הסיפור שלו והקול שלו.

יואל חסון: – – –

חנין זועבי: אתה לא שאלת אותם, אתה לא מקשיב להם, אתה מקשיב למתנחלים.

חנין זועבי: עד לכיבוש הישראלי חיו ברמת-הגולן הסורית 140,000 אזרחים ב-300 כפרים, עיירות וחוות; הצבא החריב במלחמה 150 כפרים ועוד 112 חוות נמחקו מעל פני האדמה.

חנין זועבי: השר עוזי לנדאו התרעם על כך שאמרתי בנאום אחר שלי כי מדינת ישראל גונבת משכנותיה מים.

חנין זועבי: ובכן, אדוני השר, מימי הגולן מספקים עבור ישראל 25%–30% מצריכתה השנתית.

חנין זועבי: מדברים על שליטה מוחלטת על נחל הבניאס, על ניצול 80% ממי נהר הירמוך והעברתם למרכז ודרום ישראל לצורכי השקיה חקלאית ולשימוש ביתי.

חנין זועבי: מדברים על הפקעת ימת מסעדה, מניעת התושבים הסורים מלנצלה והעברת מימיה להתנחלויות.

חנין זועבי: לא רק שגונבים את המים – כן, גונבים את המים, אין לי הגדרה אחרת – ומנצלים את המשאב הבסיסי ביותר עבור החקלאים הסורים – –

קריאה: – – –

חנין זועבי: – – אלא גם מונעים מהם להשתמש בו לצורכי החקלאות, הענף הבסיסי שעליו מושתתת הכלכלה בגולן, כך שאחוז המים שהתושבים הסורים משתמשים בהם לא עולה על 10% מהכמות שבה משתמשים המתנחלים בגולן, אף שמספרם גבוה יותר.

חנין זועבי: הגולן היה אזור חקלאי חשוב וחיוני מאוד לכלכלה הסורית, שעודדה את החקלאות ואת ההשקעה והשבחת האדמות, בעוד שהכיבוש מונע עכשיו מהחקלאים את המשאב הבסיסי לשמירה על מה שנותר מהשטחים החקלאיים, כך שלחקלאים בכפרים הסוריים מוקצים 20,000 דונם אדמה מעובדת, בעוד למספר כמעט זהה של מתנחלים מוקצב שטח חקלאי גדול פי-ארבעה.

חנין זועבי: החקלאים הערבים מופלים לרעה הן במכסות המים המיועדות להם ממקורות המים השייכים להם, והן במחירם.

חנין זועבי: הם מקבלים 150 קוב מים לכל היותר לדונם מטע, בעוד שדונם תפוחים צריך, למשל, 600 קוב מים, והם מקבלים את זה במחיר 3 שקלים לקוב, בשעה שהחקלאים הישראלים מקבלים את מלוא מכסת המים הדרושה להם ומשלמים 90 אגורות בלבד.

חנין זועבי: ובכן, רבותי, השליטה המוחלטת במשאבי הגולן, ולא רק באדמות, היתה מטרת-העל של הכיבוש – – –

עפו אגבאריה: – – –

חנין זועבי: (אומרת בערבית: עפו, אתה גם מפריע לי.

חנין זועבי: ) ישראל אינה מסתפקת בשליטה על המשאבים, בגזלת האדמות, בגנבת מים.

חנין זועבי: המדינה קורעת משפחות לגזרים.

חנין זועבי: מדינת ישראל לא מסתפקת בשליטה על מרחב מחייתו של האדם, אדוני היושב-ראש – אלא על זכותו לתנועה חופשית ועל זכותו לחיות חיים נורמליים ולהקים משפחה.

חנין זועבי: הכיבוש בדרך כלל משתלט על אוכלוסייה, משתלט על משאביה, משתלט על אדמתה, מדכא את החירות שלה.

חנין זועבי: זה הכיבוש.

חנין זועבי: אבל הכיבוש הישראלי לא מסתפק בזה.

חנין זועבי: הוא לא מסתפק בשליטה בקרקע ובמשאבים, ובבני-אדם, אלא הוא מתעקש על יצירת טרגדיות ברמת המשפחה – פירוק וקריעת המשפחות לגזרים גם ברמת-הגולן, וגם בגדה המערבית וברצועת-עזה.

חנין זועבי: פיתוח מדיניות ומערכת חוקים שתמנע ממשפחות אלה איחוד מחדש – זה אפיין את הכיבוש הישראלי.

חנין זועבי: 200 מטר אווירי מפרידים בין "גבעת הדמעות" ברמה לבין מקבילתה במדינת האם, סוריה, כשהתושבים הדרוזים מגיעים אליה כמעט מדי יום, שם מקבלים או מוסרים תנחומים במקרה מוות, או ברכות בשמחות.

חנין זועבי: יש תושבים שלא נשאר להם אף אחד, אף אחד, לא משפחה, לא קרובים.

חנין זועבי: יש אחים ואחיות שלא מכירים את אחיהם, והם מנועים מלבקר, בעוד האישור לביקורים נעשה רק לאנשי דת ורק לסטודנטים.

חנין זועבי: בשנת 1992 טענה המדינה, כאשר הפסיקה את ביקורי המשפחות שנערכו לתקופת קצרה, כי סוריה היא מדינית אויב, ולפיכך אסור לבקר בה.

חנין זועבי: ישראל יכולה לטעון כך לתושב בגבעתיים, בתל-אביב, אבל היא לא יכולה לטעון כך לתושב הערבי הסורי החי ברמה הכבושה, כי בשבילו האויב הוא הכיבוש והמדינה הכובשת היא ישראל.

ראובן ריבלין: השאלה היא מי קבע את האויב קודם, האם הוא קבע שישראל אויבת – – –

חנין זועבי: לא, לא, אין קודם.

חנין זועבי: יש כיבוש ויש נכבש.

חנין זועבי: אין שני כובשים.

חנין זועבי: יש כובש אחד ויש נכבש אחד.

חנין זועבי: לצד כל זה – – –

ראובן ריבלין: לפני שנכבשה רמת-הגולן במלחמה, נדמה לי שמישהו תקף את ישראל, מבחינת האמת ההיסטורית.

חנין זועבי: אנחנו נתווכח על העובדות האלה, אדוני היושב-ראש, אבל לא נתווכח על העובדה שהרמה נכבשה, ועכשיו השליטה היא בידי ישראל, והיא כובשת – –

ראובן ריבלין: תקבלי גם את – – –

חנין זועבי: – – לפחות לפי ההחלטות של האו"ם, לפחות בעיני העולם.

חנין זועבי: לצד כל זה, השלטונות בישראל סוחטים את האנשים פוליטית – –

מיכאל בן-ארי: – – –

ראובן ריבלין: לא, למה לעזור לה?

מיכאל בן-ארי: – – – לתקן בעובדות.

חנין זועבי: – – ומנהלים כל מיני לחצים פוליטיים על האנשים אם הם רוצים לבקר בסוריה, שלא ישתתפו בפעילות נגד הכיבוש או שיימנעו מהבעת כל תמיכה או שייכות לסוריה, כתנאי להרשות להם לבקר בסוריה.

חנין זועבי: ולא רק שישראל מנצלת את כל המשאבים הטבעיים של הגולן, היא מעמידה את חייהם של התושבים בסכנה, לאחר שפיזרה מאז המלחמה מוקשים באדמות החקלאיות, מקור הפרנסה היחידי כמעט של התושבים.

חנין זועבי: במג'דל-שמס, לדוגמה, המדינה הפקיעה חלק מהאדמות, פיזרה מוקשים והקימה נקודות תצפית צבאיות, ובכך השתלטה על כל האזור, אפילו על בית-הקברות שם.

חנין זועבי: מדרום למג'דל-שמס, אחרי שהצבא הפקיע אדמות הוא הכריז על השטח שטח צבאי סגור, ואחר כך פיזר מוקשים סמוך לבתי התושבים.

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, גם במסגרת של כיבוש, המדיניות הזאת של קריעת משפחות אינה מובנת.

חנין זועבי: אני, ואני חושבת גם אתה, תרשה לי לדבר בשמך, יכולים להבין את המדיניות הזאת בדרך אחת: התנכלות לאנשים, בצע של שליטה.

חנין זועבי: כמו שיש בצע כסף, יש גם בצע של שליטה, שזה עודף בדחף השליטה.

חנין זועבי: ההתנכלות לאנשים, כמו שאתם יכולים לראות ביחס הצבא לפלסטינים, למשל במחסום, ואתה, אדוני היושב-ראש, אתם, חברי הכנסת, אפילו – גם כציונים, יכולים להגיד: אנחנו מצדיקים את ההשתלטות על אדמות, אנחנו מצדיקים את ההפקעות, את ההתנחלויות, אבל להשפיל, למנוע ביקורים בין משפחות, למנוע איחוד משפחות – אני לא יודעת איך אתם מצדיקים את זה.

חנין זועבי: אנחנו לא מדברים רק על השתלטות.

חנין זועבי: כמו שאמרתי, על התנכלות, על ההתעמרות, וזה יכול לנבוע רק מתוך שנאה, אין לי הסבר אחר; שנאת הערבי, או דה-הומניזציה, כאשר אין שנאה, אבל גם אין בני-אדם מולכם.

חנין זועבי: אין שלום בלי שלום עם סוריה, ואין שלום עם סוריה בלי הגולן.

חנין זועבי: שלא לדבר על הפיצויים שישראל חייבת לסוריה בגין ניצול המשאבים, ההרס וגירוש הסורים.

חנין זועבי: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחברת הכנסת זועבי.

ראובן ריבלין: יעלה ויבוא השר המקשר, השר ארדן, להשיב על הצעת האי-אמון של סיעות בל"ד, רע"ם-תע"ל וחד"ש.

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, נרשמו לי באמת כמה נקודות כדי להשיב על הצעת האי-אמון, אבל אני חושב שאין ספק שהדברים לא ישכנעו את חברת הכנסת המציעה – –

חנין זועבי: – – –

גלעד ארדן: – – כיוון שברגע שהשקפת העולם לגבי מהותו של השטח והנסיבות שהביאו לכך שהוא נמצא היום, ברוך השם, תודה לאל, בריבונות מדינת ישראל, היא בעצם שמעצבת את התפיסה לגבי ניהול השטח, היא בעצם שמעצבת את הביקורת של חברת הכנסת הנכבדה, שבעצם מסתכלת על כל פעולה ופעולה שם כסוג של גזלה או גנבה – כמובן בעיניה – שאין בה לגיטימיות.

גלעד ארדן: כי מדינה ריבונית, כמובן, יש לה זכות מלאה לנהל את משאבי המדינה בהתאם לצרכים, בהתאם לסדרי העדיפויות.

גלעד ארדן: מדיניות ישראל ברמת-הגולן משקפת, ותמשיך לשקף, שילוב הולם בין כמה מרכיבים, והמרכיבים הם כדלהלן: א.

גלעד ארדן: האינטרס הביטחוני החיוני המחייב קיום מערכי הגנה יעילים מול האיום הצבאי האפשרי מצדה של סוריה, כל עוד לא הושג הסכם שלום בין שתי המדינות.

גלעד ארדן: מובן שלא שמענו שום מילת ביקורת מחברת הכנסת המציעה על כך שחלק נכבד מהפעילות שישראל נאלצת לבצע ברמת-הגולן, היא נאלצת לבצע מפני ששוכנת שם מדינת אויב, שתומכת בארגוני טרור, וישראל צריכה להיערך ולהביא בחשבון גם אפשרויות לא נעימות שעלולות לבוא משטח סוריה.

עפו אגבאריה: מה שייך הסדר המים לביטחון?

גלעד ארדן: אני אגיע.

גלעד ארדן: הוכח מאז 1973, כי המשך הנוכחות הצבאית הישראלית ברמת-הגולן, על כל היבטיה, מניבה יציבות ביטחונית המשרתת בפועל את האינטרסים של שני הצדדים ומונעת הידרדרות לעימות.

גלעד ארדן: כמובן, זאת ההשקפה הסובייקטיבית של ישראל.

גלעד ארדן: אני לא מניח שמישהו סורי היה רואה את הדברים באותו אופן.

גלעד ארדן: אבל אינטרס נוסף שחייבים להביא אותו בחשבון כאשר מנהלים מדיניות, זה גם החתירה לשלום, שבמסגרתה הביעו ממשלות ישראל, כולל הנוכחית, נכונות למשא-ומתן עם סוריה ללא תנאים מוקדמים.

גלעד ארדן: סירובה של סוריה להיענות לקריאה זו, ולא קיומם של יישובים יהודיים בגולן, הוא הסיבה לכישלון מאמצי השלום עד כה.

גלעד ארדן: פיתוח האזור, על כל היבטיו ומשאביו, לרווחת תושביו – הם אלו שהם אזרחים ישראלים, על כל המשתמע מכך.

גלעד ארדן: ומי שגר שם ובחר שלא לממש את זכותו לאזרחות, הרי שעשה את זה מתוך החלטה שלו.

גלעד ארדן: ועל אף כל זאת, כמובן, מחובתנו לשאוף ליחס שוויוני, אבל עדיין למצות את הפוטנציאל הכלכלי הטמון בפיתוח הגולן לתועלתם של כל המתגוררים באזור.

גלעד ארדן: דבר אחרון, שהובא גם בהצעה הכתובה, והוא ההאשמה שלך לגבי אי-פינוי שדות המוקשים בגולן, ולכן אתייחס לכך.

גלעד ארדן: מדובר בשדות מוקשים שהם ברובם מוקשים סוריים.

גלעד ארדן: אני מקווה שגברתי יודעת.

גלעד ארדן: מדינת ישראל מתמודדת עם קיומם של שדות המוקשים באזור הגולן באמצעות גידורם וסימונם, וזאת כדי להגן על כלל תושבי האזור, לעומת אלו ששמו אותם שם, שמבחינתם לא משנה להם מי ייהרג – יהודי, ערבי, דרוזי.

גלעד ארדן: אין שום הבחנה, כידוע, כאשר נוקטים אמצעים כאלו.

גלעד ארדן: פינוי של שדות המוקשים הינו מורכב ומהווה סיכון גבוה במידה רבה מהשארתם וגידורם.

גלעד ארדן: לא אוכל לסיים, אדוני היושב-ראש, מבלי לומר שוב שכל אדם בר-דעת שמדבר במונחים מערביים וחושב או מנסה לעודד, שתוקפן שתקף מדינה, ואגב תוקפנותו איבד שטח שהיה בריבונותו – למעשה, החזרה מלאה של השטח לריבונותו היא בעצם לעודד מלחמה.

ראובן ריבלין: החוק הבין-לאומי מציין שטח שבו השתמשו כדי לבצע תוקפנות.

גלעד ארדן: כן.

גלעד ארדן: על אחת כמה וכמה.

גלעד ארדן: בהחלט.

ראובן ריבלין: לפי החוק הבין-לאומי.

גלעד ארדן: אני מדבר כרגע רק במונחים הללו.

עפו אגבאריה: כשנוח לכם להשתמש בחוק הבין-לאומי, זה בסדר.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אגבאריה, חברת הכנסת זועבי היא חברת כנסת צעירה ביותר, בגלל גילה.

גלעד ארדן: זה לא החיסרון, זה לא הבעיה שלה, זה יתרון.

ראובן ריבלין: זה יתרון אדיר.

ראובן ריבלין: אותו הדבר השר.

ראובן ריבלין: אבל שנינו יותר ותיקים בארץ הזאת, יודעים שהיתה מחלוקת קשה מאוד כאשר ירדן פתאום מצאה את עצמה במצב שהחצבני – מונעים את הגעת המים לירדן.

ראובן ריבלין: הירדן שימש את כל יושבי ארץ-ישראל ואת ארץ-ישראל כולה, זאת אומרת על שתי גדות הירדן, והסורים היו מאוד מאוד קפדנים בקשר לזכותם על מקורות המים, דבר שגם לפי החוק הבין-לאומי אינו נכון.

ראובן ריבלין: אבל אנחנו יודעים שנושא המים היה נושא חיוני עד כדי שאלת חיים לגבי כל העמים השוכנים באזור, והיו באמת טרוניות גדולות בזמנן, עוד בסייקס-פיקו, מי יהיה ומי ישלוט על מקורות המים.

ראובן ריבלין: אנחנו חתיארים – אני, אתה, זחאלקה.

עפו אגבאריה: נכון.

עפו אגבאריה: אבל בינתיים מי שמטה את הבניאס – זה מה שעושה ישראל.

עפו אגבאריה: אז תסתכל.

עפו אגבאריה: מי מטה את המים?

עפו אגבאריה: ישראל.

ראובן ריבלין: הרי היום ישראל נותנת לירדן – – –

גלעד ארדן: עשרות מיליוני מטר קוב כל שנה.

עפו אגבאריה: לא הסורים מטים את המים לירדן ולא לכינרת.

גלעד ארדן: אנחנו מכבדים הסכמי שלום שיש לנו, אז אנחנו צריכים לתת מים.

ראובן ריבלין: יש טענות לגבי התנהלות כיבוש וכל הדברים האלה.

ראובן ריבלין: אלה הן טענות, אני יכול להסכים ויכול לא להסכים.

ראובן ריבלין: אבל לגבי האמת ההיסטורית, אני מוכרח לומר שאני בטוח שהסורים למדו – דרך אגב, תושבי רג'ר, עד כמה שידוע לי, כל הזמן פונים כדי להישאר במדינת ישראל.

עפו אגבאריה: אם אתה אומר שאנחנו חתיארים, אז אתה גם זוכר כאשר ישראלים היו מכניסים את הטרקטורים לשטח הסורי בשביל לעשות את – – –

ראובן ריבלין: בוודאי.

ראובן ריבלין: אותו הדבר היו עושים הירדנים.

ראובן ריבלין: הם טענו טענה קשה מאוד כלפי הסורים, אשר מבקשים לייבש את המזרח התיכון.

גלעד ארדן: רק, אדוני, רמת-הגולן היא חלק ממדינת ישראל.

גלעד ארדן: היא לא שטח כבוש.

ראובן ריבלין: בוודאי.

ראובן ריבלין: כבוד ראש הממשלה, כאשר החיל את החוק הישראלי על רמת-הגולן, אמר: רבים מבני עמנו רואים ברמת-הגולן חלק – הוא לא היה במפת האצ"ל, אבל במפתו של בן-ארי בוודאי היה.

גלעד ארדן: לא, כי אדוני אמר אולי יכולות להיות טענות על ניהול שטח כבוש, אבל אין מדובר בניהול שטח כבוש.

ראובן ריבלין: לפי סייקס-פיקו, לפי החוק הבין-לאומי.

ראובן ריבלין: מה זה חשוב?

גלעד ארדן: אני לא יודע.

גלעד ארדן: אנחנו כאן דנים לפי החוק הישראלי, סבורני.

גלעד ארדן: אני מקווה, לכל הפחות.

ראובן ריבלין: החלנו את החוק הישראלי על רמת-הגולן.

גלעד ארדן: אני חושב שבכנסת ישראל מדברים לפי חוקי מדינת ישראל, אני לפחות רוצה לקוות.

ראובן ריבלין: אין לי ספק.

ראובן ריבלין: אין ויכוח.

ראובן ריבלין: אבל תפקידם של חברי כנסת לנסות לשנות את החוקים.

גלעד ארדן: זה נכון.

ראובן ריבלין: אם הם יצליחו, זו שאלה אם יהיה להם רוב.

גלעד ארדן: דבר אחרון, אגב הזכות המוסרית, בלי להתייחס כרגע לוויכוחים בין-לאומיים, הייתי מפנה את חברת הכנסת גם לחפש נוכחות יהודית ברמת-הגולן, והיא בטח תשמח לגלות שהנוכחות היהודית הזו הרבה יותר ארוכת שנים ומלמדת על זכויות מוסריות, מבלי לדבר כרגע על הטענות שהשמעת לאור ההשקפות שלך.

ראובן ריבלין: אדוני מתכוון לגמלא.

ג'מאל זחאלקה: מה עם הנוכחות היהודית באתיופיה?

ג'מאל זחאלקה: אתה רוצה לכבוש את אתיופיה?

גלעד ארדן: חס וחלילה.

גלעד ארדן: אבל כאשר היתה נוכחות יהודית בת אלפי שנים, שהסיבה שהיא איננה היא שבדרך כלל – –

ג'מאל זחאלקה: בניו-יורק יש יותר נוכחות מאשר בארץ.

ג'מאל זחאלקה: אז תכבוש את ניו-יורק, למה לא?

גלעד ארדן: – – גורמים ערביים טבחו או גירשו, אז כשמדברים על מוסר ולמי יש יותר זכויות מוסריות, יש כאלו שרוצים להיאחז בעשרות שנים ויש כאלו שרוצים באלפי שנים, מה לעשות.

גלעד ארדן: מכל הסיבות הללו, אבקש לדחות את הצעת האי-אמון.

גלעד ארדן: תודה.

ראובן ריבלין: תודה לשר.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים עכשיו לדיון הכללי, בהתאם להחלטת ועדת הכנסת.

ראובן ריבלין: אני מזמין את ראשון הדוברים, חבר הכנסת זאב בוים, השר לשעבר, בשם סיעת קדימה, ואחריו – את חברת הכנסת אנסטסיה מיכאלי בשם ישראל ביתנו.

ראובן ריבלין: אני מציע גם לכל הבאים אחרי לתת לכל אחד ארבע דקות, כדי שלא יגלשו.

ראובן ריבלין: כי כתוב שלוש דקות, הואיל ואחרי זה זה לוקח חמש דקות – נותן מראש ארבע דקות ומבקש מכולם להקפיד.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

זאב בוים: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, עמד פה חברי, קודמי, חבר הכנסת זאביק בילסקי, ואת עיקר דבריו הקדיש לחוק הג'ובים, ועל כך גם ענה שר הפנים.

זאב בוים: אני רוצה לומר, חוק הג'ובים אכן נבלם.

זאב בוים: זה לא משנה עכשיו אם הוא נבלם בגין התהודה הציבורית השלילית והתחושה שהסיאוב והשחיתות שמאחורי הצעת החוק הזאת הרקיעו שחקים, אם דרך הכנסת, הבית הזה, אם דרך העיתונות שנתנה רוח גבית להתמרמרות הזאת, או ראש הממשלה או שר הפנים יתחלקו הם ב"תהילה", על כך שהם למעשה הדפו או החליטו שלא להביא את חוק הג'ובים ולעצור אותו.

זאב בוים: אז אפשר להתברך בהחלטה הזאת, אבל מצד שני, גם הדיון פה, אפילו על העניין של צמצום החוק הזה למסגרתה של עיריית ירושלים, גם הוא מלמד בעצם על הבעייתיות הגדולה של השחיתות הציבורית, וחוסר האחריות, הייתי אומר ההפקרות, בכל מה שקשור לכסף הציבורי, לקופה הציבורית.

זאב בוים: דומה שנפרצו כל הסכרים; במיוחד, צריך לומר, זה הרושם שמתקבל מההתנהגות של ש"ס.

זאב בוים: מפלגת ש"ס פעם היתה מפלגה שהיו בה שלוש מגמות לגיטימיות גדולות: האחת, לשמש פה וכתובת לכל חלכאי החברה הישראלית, בדגש על האוכלוסייה המזרחית; השנייה, להחזיר עטרה ליושנה, בדגש על החינוך הדתי והקמת זרם חינוך דתי מזרחי עצמאי; והמגמה השלישית היתה לשוות לש"ס פנים של מפלגה שהיא גם ציונית, ממלכתית, מתונה, בסוגיות שעל סדר-היום הציבורי הלאומי.

זאב בוים: אז הרבה תרועות ותקיעות שופר עברו מאז, ודומה שבתקופה האחרונה ש"ס נחשפת בפניה היותר מכוערות, הייתי אומר המושחתות, בחסות ובראשות קואליציית נתניהו וברק.

זאב בוים: אז דיברנו על חוק הג'ובים, אבל אני רוצה לבוא ולקחת דוגמה או שתיים ולהראות כמה עניין חוק הג'ובים שנכנס לפרונט הציבורי, מאחוריו מתקיימים הרבה מאוד מינויים, על-חשבון הקופה הציבורית, על-חשבון משלם המסים הישראלי.

זאב בוים: סתם דוגמה: שר הדתות מרגי, איש ש"ס, פועל בכוח כדי לאלץ רשויות מקומיות לפתוח מועצות דתיות היכן שאין מועצות דתיות.

זאב בוים: צריך להזכיר – אני רואה שזמני עבר, אז אין הרבה זמן להזכיר – רשויות מקומיות, לפי החלטות ממשלה קודמות, נטלו על עצמן לתת שירותי דת כמו שהן מספקות את כל השירותים האחרים לאזרחים, וצריך לומר, מרביתן עושות זאת בהצלחה.

זאב בוים: בא השר מרגי, באה ש"ס, במסגרת ההסכם הקואליציוני, להחזיר עטרה ליושנה – במירכאות – ולחזור ולהקים מועצות דתיות, למשל בשוהם, ברשות המקומית בשוהם.

זאב בוים: לא רק שהיא מתנגדת וראש המועצה מתנגד, אלא התושבים בשוהם סבורים ששירותי הדת ראויים ואין צורך במועצה דתית.

זאב בוים: כי מה המשמעות להקמת מועצה דתית ביישוב כמו שוהם?

זאב בוים: זה עוד ג'ובים ועוד משרות.

זאב בוים: אנחנו יכולים לדבר על ג'ובים של סגני ראש הרשות, כפי שעשה ידידי בילסקי, אבל יש הרבה הרבה הרבה יותר ג'ובים למשל סביב מועצה דתית שמקימים בשוהם או שיקימו באלעד, ואין צורך, והאוכלוסייה לא מבקשת את זה, ובא מרגי, שר הדתות, ומאלץ, ומבקש לכפות, עושה יחד עם שר הפנים, שיש לו האפשרויות התקציביות, מענק איזון וכיוצא, ויש מענק שר, ואפשר ללחוץ על ראש הרשות.

זאב בוים: הנה לכם דוגמה קטנה לג'ובים בלי הפסקה ובלי הכרה על-חשבון משלם המסים.

זאב בוים: נדמה לי, אדוני היושב-ראש, שזמני תם.

זאב בוים: רק מהסיבה הזאת, שדומה שהשתחררו כל המעצורים בקואליציה הזאת, וראש הממשלה נתניהו עם שותפיו – ברק, אני מתפלא על ליברמן, אין לנו זמן לדבר על ההתנהגות התמוהה של ישראל ביתנו בסוגיות האלה, ורק אחת הזכרנו פה – השתיקה הזאת – – –

דוד רותם: אני מציע שתדבר על – – –

זאב בוים: אני יודע מה אתה מציע.

זאב בוים: אדוני, אתה תעלה לכאן ותציע.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בוים, אני – – –

זאב בוים: תעלה לכאן ותציע.

זאב בוים: ישראל ביתנו יכולה להתבייש בקואליציה הזאת – –

ראובן ריבלין: רבותי.

ראובן ריבלין: רבותי.

זאב בוים: – – ובתמיכה שהיא נותנת לש"ס.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בוים, יש לי בעיה – אני אמרתי, במקום שלוש דקות ארבע דקות – –

זאב בוים: על אלה – אדוני היושב-ראש, משפט אחרון – – –

ראובן ריבלין: – – אני אחזור לשלוש דקות כדי שאני אוכל להגיע לארבע דקות.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, אם לא היינו מפריעים לו הוא היה מבקש תוספת זמן.

זאב בוים: על אלה – אני מסיים, אני מסיים – אני מבקש מהכנסת להצביע אי-אמון בממשלה הרעה הזאת.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת אנסטסיה מיכאלי, בשם סיעת ישראל ביתנו.

ראובן ריבלין: אני רוצה לקחת את ההזדמנות – בשבוע שעבר ציינו, אדוני שר התחבורה לשעבר, שר הביטחון לשעבר, את ההישג הגדול של משרד התחבורה, שיבחנו את שר התחבורה הנוכחי, אבל ודאי שצריך לתת קרדיט רב גם לאדוני, אשר התחיל במאבק נגד תאונות הדרכים, ורואים שאם מתאמצים גם מצליחים.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת מיכאלי, החלטתי שמראש אני נותן ארבע דקות, ואני מקווה שנסיים את זה.

ראובן ריבלין: כדי שלא יהיה שלוש דקות ותוספת – ארבע דקות.

ראובן ריבלין: בבקשה, גברתי.

אנסטסיה מיכאלי: תודה רבה ליושב-ראש הכנסת.

אנסטסיה מיכאלי: חברי חברי הכנסת, קשה לדעת איך להתייחס להצעות האי-אמון בכל מיני עניינים.

אנסטסיה מיכאלי: אני חושבת שהבקשות האלו הן לא אמיתיות ורציניות שבאמת מדברות על דברים שקשורים לכל אזרח של מדינת ישראל.

אנסטסיה מיכאלי: הצעת האי-אמון בנושא ג'ובים ברשויות המקומיות מתייחסת לבעיה עתיקת יומין שמושרשת בתרבות הפוליטית המקומית, שלא הממשלה, ובוודאי לא הממשלה הנוכחית, יצרה.

אנסטסיה מיכאלי: בעיה זו צריכה לזכות לטיפול דווקא ברמת החקיקה וברמת אכיפת החוק, כך שבמקום הצעת אי-אמון היה ראוי להביא לפה הצעת פתרון, הצעה אמיתית כדי לקדם דברים, ולא הצעת אי-אמון, שמטרתה להציק ולהטריד.

אנסטסיה מיכאלי: הצעת אי-אמון נוספת מתייחסת לקיפוח הסורים בגולן.

אנסטסיה מיכאלי: עד כמה שידוע לי אין סורים בגולן, וכל תושבי הגולן הם בעלי תעודת אזרחות ישראלית, שנהנים משירותי המדינה.

אנסטסיה מיכאלי: יש שיגידו שזכויותיהם של אותם "סורים" עולות מעל ומעבר למה שמגיע לאוכלוסייה עוינת שמזדהה עם אויבינו.

אנסטסיה מיכאלי: אז מה מצאה האופוזיציה?

אנסטסיה מיכאלי: ג'ובים ברשויות מקומיות וסורים בגולן?

אנסטסיה מיכאלי: דווקא דלות הצעות האי-אמון האלה מראה עד כמה הממשלה הנוכחית מצליחה.

אנסטסיה מיכאלי: תוכניות ורפורמות בתחום החינוך, הבינוי והתקשורת, איכות הסביבה, וזאת לצד התמודדות ראויה עם המשבר הכלכלי העולמי, תמרון מלא תבונה מול הלחצים הבין-לאומיים והאנטישמיות המתבטאת באנטי-ישראליות המתפרצת בעולם, טיפול שקט ויעיל באיומי הטרור מעזה, עמידה נחושה על כבודנו מול עמי העולם ועל האינטרסים הישראליים ביהודה ושומרון.

אנסטסיה מיכאלי: המלחמה בפשיעה צברה תאוצה ונושאת תוצאות, ושלל יוזמות עולות בימים אלה כחלק מהמאבק הלאומי באלימות הגואה, וביניהן גם הצעות להגבלת האלימות בטלוויזיה.

אנסטסיה מיכאלי: שיפורים במערכת החינוך כבר הופכים מרעיון למציאות, מערכת ההגנה נגד טילים נכנסת בימים אלה לשימוש, וכבישים חדשים נפתחים, ואחרים מאושרים לביצוע, וגם על שולחן הכנסת מונחות כמה הצעות חשובות מאוד.

אנסטסיה מיכאלי: אז מה לעשות במצב הזה?

אנסטסיה מיכאלי: מה נותר לה לאופוזיציה להגיד, ג'ובים ברשויות המקומיות, סורים בגולן?

אנסטסיה מיכאלי: אם בכך אתם נתלים, זו ההוכחה החותכת ביותר שהממשלה הזאת צריכה להמשיך לכהן.

אנסטסיה מיכאלי: אני מציעה להסיר את הצעות האי-אמון האלה מסדר-היום, וקוראת לחברי הכנסת שהגישו אותן לגלות בגרות אזרחית ולהימנע מהגשת הצעות אי-אמון שלא מכבדות את הנושא שעליו הן נשענות, וכן לאפשר לכולנו, לשרי הממשלה ולחברי הכנסת, להמשיך בעשייה וביעילות של ממשלת ישראל.

אנסטסיה מיכאלי: תודה.

רוחמה אברהם-בלילא: אני מודה לך, חברת הכנסת מיכאלי.

רוחמה אברהם-בלילא: הדובר הבא, חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה.

רוחמה אברהם-בלילא: לרשותך, אדוני, ארבע דקות.

רוחמה אברהם-בלילא: בבקשה.

נסים זאב: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, אני רוצה לברך את סיעת קדימה שזכו לעשות סעודת מצווה בעין-כרם.

נסים זאב: עשו גיבוש.

נסים זאב: זאת סעודת מצווה, ואני אגיד לכם למה זה מצווה.

נסים זאב: מצווה להיות באחדות ומצו"ה זה גם ראשי תיבות – – –

עפו אגבאריה: אתה לא מתכוון ל"סעודה האחרונה".

נסים זאב: לא, לא, חלילה וחס.

נסים זאב: מצו"ה זה גם ראשי תיבות: מופז, ציפי והנגבי.

נסים זאב: אני אומר לכם, לאחד את שלושת הכוחות האלה בתוך קדימה זה באמת מצווה, ומצווה גם לשבת ולסחור, רק חבל שהריקודים מעורבים, אז ככה הסעודה היתה מושלמת.

נסים זאב: אבל לא משנה.

עפו אגבאריה: – – –

נסים זאב: אני אסביר לכם עוד דבר מאוד מעניין: יש בתוספתא, מסכת אהלות: רבי אליעזר בן יעקב אומר: "בית הפרס" – זה השטח של בית-הקברות – "שגבשו בגבושים שאין יכול להסיטן טמא".

נסים זאב: אז שאלו אותי מה ההבדל בין גיבוש לגבוש; גיבוש זה בחיריק – זה לאחד, גבוש – זה אבנים.

נסים זאב: צריך להיזהר אם זה גיבוש או גבוש.

נסים זאב: אם גיבשו בגיבושים באבנים – זה בעיה.

נסים זאב: לכן בכל לבי אני רוצה לראות את קדימה מאוחדת.

נסים זאב: עכשיו אני רוצה רק לענות בקצרה עד כמה שזה ניתן – זאב בוים, אתה עומד על הבמה, משמיץ את סיעת ש"ס; כמה צביעות יכולה להיות?

נסים זאב: הרי מי שתפר ג'ובים באמת זה אריק שרון, כאשר עמד פה על הבמה הזאת ואמר, אנחנו סוף-סוף רוצים לעשות סדר בתקציב, שלא יהיו בזבוזים, ובא וביטל את משרד הדתות.

נסים זאב: הוא לקח מחלקות כאלה ואחרות ושם במשרד החינוך, במשרד המשפטים.

נסים זאב: אחר כך נתן לבן שלו, יורשו בחיים, ואמר לו, תשמע, אתה תהיה על ביתי ועל פיך יישק כל עמי, אתה תחליט איזה ג'וב לתפור לאנשים שלנו, אני סומך עליך.

נסים זאב: ומי כמו עמרי שרון שיודע לעשות את העבודה כל כך טוב?

נסים זאב: אתה יודע את האמת.

נסים זאב: כמה אפשר להיות צבועים, להשמיץ פה את ש"ס כאשר אתה יודע שב"חוק הג'ובים" הזה שאתה קורא לו, מדובר בסך הכול בשישה, שבעה סגני ראשי ערים בכל הארץ – – –

זאב בוים: נו, אז מה?

נסים זאב: – – –

זאב בוים: – – – מועצות דתיות.

נסים זאב: אני לא מדבר על המועצות הדתיות, עכשיו אני מדבר על חוק הג'ובים.

זאב בוים: – – –

נסים זאב: אתה מדבר על שחיתות של ש"ס שבכלל לא קשורה לש"ס.

זאב בוים: שם השחיתות זועקת.

זאב בוים: – – – אנשי חברה קדישא – – –

נסים זאב: אחרי שאני הוכחתי לך מי היה מושחת במועצות הדתיות – וזה עמרי שרון.

נסים זאב: אני אומר לך את זה.

נסים זאב: טול קורה מבין עיניך.

נסים זאב: הרי פה היה דיון רציני.

נסים זאב: החוק במהותו היה של אורי מקלב מאגודת ישראל.

נסים זאב: שר הפנים בתוקף תפקידו ממליץ.

נסים זאב: באו חברים לוועדה, ואמרו, איך יכול להיות רק ירושלים?

נסים זאב: צריך שוויוניות, צריך קריטריונים בכל רחבי הארץ.

נסים זאב: בא שר הפנים ואמר, בסדר; אתם רוצים בכל רחבי הארץ, שגם לקדימה יהיה סגן ראש עיר?

זאב בוים: לא, מהליכוד.

שלמה מולה: – – –

נסים זאב: גם מהליכוד, גם בקדימה, גם במרצ.

זאב בוים: – – –

נסים זאב: אדוני, כשקובעים קריטריונים – – –

זאב בוים: – – –

נסים זאב: אתה יודע טוב, כשקובעים קריטריונים זה פעם יכול להיות קדימה, ופעם זה יכול להיות סגן ראש עיר מהליכוד, פעם של מפלגת העבודה.

זאב בוים: אתה לא מכיר את – – –

נסים זאב: ואתה לא יודע מיהם ראשי הערים?

דוד רותם: חבר הכנסת נסים זאב, אני לא מבין אותך.

נסים זאב: הרי אני מבטיח לך שראשי ערים וסגני ראש עיר ברחבי הארץ הם לא ש"סניקים.

נסים זאב: רובם הם אנשי המפלגות שלכם.

נסים זאב: אז מה אתה אומר שזה בעיה של ש"ס, ואנחנו מחפשים ג'ובים?

נסים זאב: קצת בושה.

זאב בוים: חלוקת שלל על-חשבון הקופה הציבורית.

רוחמה אברהם-בלילא: חבר הכנסת זאב בוים, תודה.

רוחמה אברהם-בלילא: אני מקווה שאתה יודע שזמנך עבר, אבל אני אאפשר לך משפט סיום.

נסים זאב: הזמן שלי אף פעם לא עבר.

נסים זאב: בעזרת השם שנזכה לאורך ימים ושנים.

רוחמה אברהם-בלילא: אני מודה לך, חבר הכנסת נסים זאב.

רוחמה אברהם-בלילא: הדובר הבא, חבר הכנסת משה גפני – לא נמצא.

רוחמה אברהם-בלילא: הדובר הבא, חבר הכנסת טלב אלסאנע – גם הוא לא נמצא.

רוחמה אברהם-בלילא: חבר הכנסת יעקב כץ, בבקשה.

רוחמה אברהם-בלילא: לרשותך, אדוני, ארבע דקות.

רוחמה אברהם-בלילא: בבקשה.

רוחמה אברהם-בלילא: יש היום תוספת.

רוחמה אברהם-בלילא: אני אסביר מדוע, ברשותך, חבר הכנסת כץ: חברת הכנסת החדשה אמורה להישבע, וזה אמור להיות לא לפני 18:00 משום שהיא הזמינה את משפחתה, ולכן אנחנו בחרנו להיות קצת יותר נדיבים היום.

רוחמה אברהם-בלילא: בבקשה.

יעקב כץ: כבוד היושבת-ראש, ממשלה ריקה, כנסת נכבדה – –

רוחמה אברהם-בלילא: אגב, איפה השר התורן?

דוד רותם: הוא יושב פה.

רוחמה אברהם-בלילא: אוקיי.

יעקב כץ: – – בפרשה של השבוע שואל משה רבנו: "למה הרעות לעם הזה, למה זה שלחתני?

יעקב כץ: " משה רבנו רואה שהעם סובל.

יעקב כץ: שלח אותו הקדוש-ברוך-הוא להוציא את עם ישראל ממצרים, והוא רק מגיע ועוד הוסיפו עליהם עבודה כהנה וכהנה.

יעקב כץ: אומר על זה המדרש: "חבל על דאבדין ולא משתכחין".

יעקב כץ: עם האבות כבר גם היו לי סיפורים, אומר הקדוש-ברוך-הוא.

יעקב כץ: אני הבטחתי לאברהם אבינו: "קום התהלך בארץ לארכה ולרחבה כי לך אתננה", ואחר כך אמרתי לו, תרד מצרימה; אמרתי ליצחק: "גור בארץ הזאת ואהיה עמך", ולאחר מכן הוא עשה הסכם עם אבימלך; אמרתי ליעקב: "הארץ אשר אתה שוכב עליה, לך אתננה ולזרעך", ולאחר מכן היה צריך יעקב לרדת ללבן.

יעקב כץ: גם היום מצד אחד שואלים, למה הריעות לעם הזה ולמה זה שלחתני.

יעקב כץ: אנחנו מוצאים ורואים שלצערנו הרב, הממשלה שנבחרה לנהל באחריות מדינה – והשאלה שתמיד שאלנו בצבא, כבוד שר הביטחון לשעבר, מלה של קצין היא מלה, אחריות של רמטכ"ל היא אחריות.

יעקב כץ: המלה "אחריות", עד כמה שזכור לנו: אחריות, אחריות, אחריות ועוד פעם אחריות.

יעקב כץ: וכשרואים שראש ממשלה ושרים לא נוהגים באחריות, אז אנחנו צריכים להצביע ולומר – אין אחריות.

יעקב כץ: כשאין אחריות, אין ממשלה; כשאין ממשלה, צריך לחפש אדם אחר שינהיג את המדינה.

יעקב כץ: אנחנו יכולים להשלים עם ההצעה, אנחנו נמצאים באופוזיציה, ולכן אנחנו, כמובן, נצביע נגד על ההצעה הראשונה; על ההצעה של חברנו עפו אנחנו נצטרך להצביע נגד – – –

עפו אגבאריה: למה?

יעקב כץ: אני אגיד לך למה.

יעקב כץ: קיבלנו מהממ"מ עכשיו, שמתוך ארנונה של 14 מיליארד שקל שנגבו ברשויות המקומיות בשנה האחרונה, רק 1.6% נגבו מהתושבים – – –

עפו אגבאריה: – – –

יעקב כץ: רק 1.6% נגבו מהרשויות המקומיות הערביות.

יעקב כץ: אז טלו קורה מבין עיניכם, טלו קיסם מבין שיניכם.

יעקב כץ: אתם אל תבואו בתלונות.

יעקב כץ: מדינת ישראל מתנהגת בצורה נפלאה.

יעקב כץ: נדמה לי ש-40% מכספי הביטוח הלאומי מגיעים לתושביה הערבים של מדינת ישראל, ואין עינינו צרות.

יעקב כץ: אבל לבוא בטענות ולהגיד שממשלה היא לא טובה בגלל א', ב', ג', ד'?

יעקב כץ: אנחנו להצעת האי-אמון הזאת נסרב.

רוחמה אברהם-בלילא: אני מודה לך, חבר הכנסת כץ.

רוחמה אברהם-בלילא: הדובר הבא, חבר הכנסת טלב אטלסאנע, בבקשה.

רוחמה אברהם-בלילא: לרשותך, אדוני, ארבע דקות.

טלב אלסאנע: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, כאשר רשויות מקומיות עומדות בפני קריסה, כאשר רשויות מקומיות אינן מצליחות לשלם משכורות לעובדים שיוצאים מדי בוקר לעבודה, חוזרים אחר-הצהריים ולא מצליחים בסוף החודש לקנות חלב לתינוקות או תרופות לחולים, למשרד הפנים יש כסף לחלק לתפקידים פוליטיים של סגנים.

טלב אלסאנע: הרי כולנו יודעים שרשויות מקומיות, אפשר לנהל אותן בצורה מצוינת עם ראש הרשות.

טלב אלסאנע: מי צריך עוד פונקציונרים, עוד הוצאות מיותרות?

טלב אלסאנע: אלא מה, שצריך לרצות, ולכן, אם יש תקציב – אם מתברר שאכן יש – צריך לשלם את המשכורות לעובדי הרשויות המקומיות שחודשים לא קיבלו.

טלב אלסאנע: היום היתה הפגנה, חבר הכנסת אגבאריה, מול משרד הפנים, של עובדי המועצה המקומית ג'סר-א-זרקא.

טלב אלסאנע: גם בביר-אל-מכסור חודשים לא קיבלו, וגם הרבה יישובים אחרים.

טלב אלסאנע: מדברים על גביית ארנונה מהרשויות המקומיות הערביות.

טלב אלסאנע: הרי אנחנו יודעים איזה משרדי ממשלה ואיזה אזורי תעשייה יש שם כדי לגבות.

טלב אלסאנע: מדובר בחתך סוציו-אקונומי הכי נמוך, לכן גם היכולת של התושבים לשלם היא מוגבלת מאוד.

טלב אלסאנע: גברתי היושבת-ראש, אני רוצה לשאול אותך – אשאל אותך, חבר הכנסת רותם: נניח שבטלוויזיה של הרשות הפלסטינית מציבים שאלה, איך לפתור את הבעיה עם הישראלים, האם על-ידי משא-ומתן, או על-ידי להחריב את ישראל?

טלב אלסאנע: מה היית אומר?

טלב אלסאנע: מה היית מגדיר את זה לגבי הרשות הפלסטינית, שמעמידים שאלה ושואלים, אומרים: סקר דעת קהל, וכל מי שרוצה יכול להצביע – האם אתם בעד פתרון על-ידי משא-ומתן, או בעד חורבנה של מדינת ישראל?

דוד רותם: מכיוון שהרשות הפלסטינית – – –

רוחמה אברהם-בלילא: הרי הוא לא שאל אותך.

טלב אלסאנע: הרי אנחנו יכולים להגיד, כל העולם קם על רגליו, וישראל גייסה את כל היכולות האדירות שלה נגד אחמדינג'אד – הוא אמר להשמיד את מדינת ישראל – לא יודע אם התכוון, לא התכוון, אבל תארו לעצמכם שבאתר mako, השייך לזכיינית ערוץ-2, "קשת", מפרסמים שאלה של היום לגבי "כיפת ברזל", שואלים שאלה ונותנים לכל אלה שגולשים באתר להשתתף בהצבעה, ואומרים להם: האם "כיפת ברזל" זה תשובה מספקת?

טלב אלסאנע: לא מספקת?

טלב אלסאנע: האם פתרון דרך משא-ומתן, או להחריב את עזה?

טלב אלסאנע: מעמידים את זה כשאלה לגיטימית, נושא לדיון, דו-שיח ציבורי, מותר, לגיטימי, להחריב את עזה, שיש בה גם ילדים, גם אנשים, גם אזרחים ששואפים לחירות ולעצמאות – להחריב את עזה.

טלב אלסאנע: איך מתייחסים לשאלה הזאת?

טלב אלסאנע: איך אפשר לעבור על זה בשתיקה?

טלב אלסאנע: מה היינו עושים אם באמת בצד הפלסטיני היו אומרים את זה?

טלב אלסאנע: הרי לא שמעתי – אפילו "חמאס" לא אומר: אנחנו רוצים להחריב את ישראל.

טלב אלסאנע: אומרים: אנחנו נאבקים נגד הכיבוש הישראלי.

רוחמה אברהם-בלילא: הם לא אומרים את זה.

דוד רותם: אף אחד לא רוצה – – –

טלב אלסאנע: מה שאתם אומרים, מה שאתם שואלים, מה שאתם עושים זה מבייש – אפילו אחמדינג'אד לא אומר את הדברים האלה.

טלב אלסאנע: אתם ירדתם מתחת למפלס של ים-המלח.

דוד רותם: מה אתה מדבר?

טלב אלסאנע: אני רוצה להגיד לך משהו יותר מזעזע, בתוצאות הסקר.

טלב אלסאנע: מה התוצאות?

טלב אלסאנע: 27% אומרים ש"כיפת ברזל" זאת התשובה, 13% אומרים שלא סומכים על זה, 6% בעד משא-ומתן, ו-53% – להחריב את עזה.

דוד רותם: מה אתה למד מזה?

טלב אלסאנע: אני לומד שיש הקצנה, שיש פשיטת רגל.

טלב אלסאנע: אתם עושים שטיפת מוח.

טלב אלסאנע: זה בושה וחרפה למי שהעמיד את השאלה, למי שהשתתף במשאל, למי שנתן את התשובה המכובדת הזאת.

דוד רותם: – – –

רוחמה אברהם-בלילא: תודה רבה, חבר הכנסת טלב אלסאנע.

רוחמה אברהם-בלילא: הדובר הבא – חבר הכנסת גפני.

רוחמה אברהם-בלילא: לרשותך, אדוני, ארבע דקות.

משה גפני: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, ראשית, אני מודה לך על זה שאפשרת לי.

משה גפני: היתה ישיבה, החלטנו לאשר את מכירת המניות של בנק דיסקונט.

משה גפני: אני בא עכשיו מישיבה, ואני צריך לדבר על אי-אמון, ואני מבקש, גברתי היושבת-ראש, לדבר על אי-אמון מסוג שונה.

משה גפני: פשוט התגלגלה לידי היום חוות דעת של היועץ המשפטי של עיריית ירושלים על בחירת רבני העיר בעיר הזאת.

משה גפני: אני נמצא בוועדת החוקה, בראשותו של חבר הכנסת דוד רותם – הצעת חוק שלי על קציבת קדנציה ליועץ משפטי – ואני מבקש לשתף אתכם בחוויה שעברתי עם קריאת חוות הדעת הזאת.

משה גפני: לאחר שהיועץ המשפטי של עיריית ירושלים מגולל הסבר ארוך מאוד למה באספה הבוחרת לרבני העיר בירושלים צריך להפחית את מספר הנציגים החרדים, הוא מפרט בהרחבה למה צריך – פתאום מתברר שבייעוץ המשפטי יש הגדרה "חרדים", כי היה דיון בוועדת החוקה בקדנציה הקודמת, כשביקשתי להוסיף חרדים להעדפה מתקנת וקבלה לעבודה, אז המשפטנים ממשרד המשפטים אמרו שאין הגדרה כזאת, של "חרדים".

משה גפני: אני – מעבר לחוות הדעת לגבי הנושא של חרדים באספה הבוחרת, היה צריך לכתוב מינהלים – לא חשוב, אני לא נכנס לעניין הזה, זה ויכוח, אבל תשמעו את המסקנה של אדם שהוא יועץ משפטי של עירייה, מה המסקנה שלו בחוות הדעת, שהוא מפנה ליועץ המשפטי לממשלה, והוא כותב כך – מעבר לטיעונים המשפטיים המפורטים הוא אומר: בירושלים הרוב המכריע של התושבים היהודים, מעל שני-שלישים, הינם דתיים-לאומיים, מסורתיים וחילונים.

משה גפני: רק כשליש מן התושבים היהודים הינם חרדים.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: עמדתי המשפטית, אומר היועץ המשפטי לעיריית ירושלים, היא כי בנסיבות אלו שני רבני העיר ירושלים, ולמצער – לפחות – רב אחד, צריכים להיות מן המגזר הדתי-לאומי או המסורתי, כך שייצגו את רוב תושבי העיר המעוניינים בקיומם של שירותי דת יהודיים, וודאי שלא ייתכן כי שני הרבנים שייבחרו יהיו חרדים.

משה גפני: טיעון משפטי, ייעוץ משפטי של יועץ משפטי שאומר – מלבד העובדה שהוא היה צריך לכתוב גם את שמות הרבנים, מי שני הרבנים שייבחרו ומי שני הרבנים שלא ייבחרו – אומר היועץ המשפטי מסקנה משפטית: הרבנים הראשיים של ירושלים אינם רשאים להיות חרדים.

דוד רותם: שניהם לא יכולים להיות חרדים.

משה גפני: הוא אומר ששניהם לא.

משה גפני: ולמצער – עושה לנו טובה, עורך-דין חביליו, ואומר: ולמצער אחד שיהיה חרדי ואחד שיהיה חילוני, או מסורתי או דתי-לאומי.

משה גפני: חוות דעת, בעברית – –

אורי אורבך: – – –

משה גפני: – – שחור על גבי לבן.

דוד רותם: מה אתה אומר?

משה גפני: אני אומר שהחוק קובע – מהמשפטים שאני למדתי באוניברסיטה – החוק קובע שמי שצריך להחליט איזה רב ייבחר – זה בכלל לא משנה אם הוא חרדי או דתי-לאומי או לא חשוב מה, או מסורתי – הוא צריך להיבחר על-ידי האספה הבוחרת, וזה לא משנה מאיפה הוא מגיע.

משה גפני: החוק קובע שמי שקובע מי ייבחר זה האספה הבוחרת.

אורי אורבך: ומי האספה הבוחרת?

משה גפני: למי יש אומץ להגיד – פקיד, יועץ משפטי – דרך אגב, פעמיים הוא נכשל בבחירה שלו לייעוץ המשפטי של ירושלים.

משה גפני: רק בפעם השלישית הוא התקבל בדיעבד.

דוד רותם: הוא לא פה ולא יכול להתגונן.

משה גפני: הוא פה, ועוד איך פה.

דוד רותם: הוא לא יכול להתגונן.

משה גפני: שלא יתגונן.

משה גפני: שיתבע אותי לדין.

משה גפני: אני מסיר את החסינות.

משה גפני: בבקשה.

דוד רותם: – – – לתבוע אותך לדין.

משה גפני: שיתבע.

משה גפני: זו חוות הדעת – – –

דוד רותם: אי-אפשר – – –

רוחמה אברהם-בלילא: חבר הכנסת רותם, בבקשה.

רוחמה אברהם-בלילא: זכותו לומר מה שהוא רוצה לומר.

משה גפני: זו חוות הדעת עם חתימה של עורך-הדין יוסף חביליו.

משה גפני: ולכן, אדוני יושב-ראש ועדת החוקה, זה יכול לקרות רק בעידן שבו יועץ משפטי – דרך אגב, לא כולם כאלה; יש יועצים משפטיים שעושים את מלאכתם נאמנה, בהתאם לחוק, בדיוק מה שהם צריכים לעשות, לייעץ ולומר מה לא חוקי ומה כן חוקי.

משה גפני: הוא מנצל את הסמכות שלו באופן של הפרת אמונים מוחלטת.

משה גפני: הוא מנצל את המציאות הזאת, שבה אף אחד לא ייגע ביועץ משפטי.

משה גפני: שני ראשי עיר בירושלים רצו להוציא אותו.

משה גפני: מועצת עיריית ירושלים החליטה ברוב מוחלט שהוא יעזוב את תפקידו.

משה גפני: הוא מגובה על-ידי היועץ המשפטי לממשלה.

משה גפני: יש לו אומץ לבוא ולהגיד – בניגוד לחוק, בניגוד לנוהל הציבורי, בניגוד למה שמותר לו להגיד – הוא אומר: אני, דעתי המשפטית היא שלא ייבחרו שני רבנים חרדים בירושלים, ולמצער רק אחד.

משה גפני: מי הוא שהוא יאמר, בניגוד לחוק, מי ייבחר ומי לא ייבחר?

משה גפני: מי הוא?

משה גפני: אדם שהתמנה לתפקידו, התפקיד שלו מוגדר בחוק.

משה גפני: נייר כזה – 21 שנה אני בכנסת, לא ראיתי מעודי אומץ – במירכאות כפולות ומכופלות – של יועץ משפטי שיגיד, מלבד השמות, שהוא עדיין לא כתב – אולי עוד מעט הוא גם יכתוב שמות, מי צריך להיות רב ראשי, מי אסור לו להיות רב ראשי, לאיזה מגזר הוא שייך, לאיזה מגזר הוא לא שייך.

משה גפני: צריך לבחור שני רבנים ראשיים לירושלים, הטובים ביותר, לא משנה מאיזה מגזר הם, לא משנה לאיזה סקטור הם שייכים – – –

ניצן הורוביץ: אז תצביע אי-אמון בממשלה.

ניצן הורוביץ: תצביע אי-אמון בממשלה.

רוחמה אברהם-בלילא: ולסיום.

משה גפני: חבר הכנסת ניצן הורוביץ – – –

ניצן הורוביץ: הרי אתם בזים לרבנות הראשית.

ניצן הורוביץ: הרי הרבנים האלה הם רק מקור לג'ובים.

ניצן הורוביץ: הרי אתם בזים להם, אתם לא נענים לפסיקותיהם.

ניצן הורוביץ: הרי הרבנות היא אסקופה נדרסת – מה אתה עושה פה הצגות – – –

רוחמה אברהם-בלילא: חבר הכנסת הורוביץ, אתה מייד תעלה לדבר – – –

ניצן הורוביץ: – – –

רוחמה אברהם-בלילא: לא, לא, חבר הכנסת הורוביץ, אני מבקשת ממך.

רוחמה אברהם-בלילא: אני מבינה את דבריך, אבל מייד אתה עולה לדבר ותוכל להתייחס.

משה גפני: גברתי היושבת-ראש, אני רוצה לסיים.

משה גפני: אני פונה אל חבר הכנסת ניצן הורוביץ, זה משל מני דברים רבים שבזמן האחרון ובשנים האחרונות אנשים אינם מכירים – במקרה זה חרדים.

משה גפני: אם היתה לי דוגמה אחרת הייתי נותן דוגמה אחרת.

משה גפני: אני יכול להתווכח אתך על חרדים, אסקופה נדרסת – –

דוד רותם: אני יכול לתת לך דוגמה נוספת – – –

רוחמה אברהם-בלילא: לא, לא, אתה לא יכול לתת לו דוגמה נוספת.

רוחמה אברהם-בלילא: לא, חבר הכנסת רותם.

משה גפני: – – זה לא רלוונטי לענייננו.

משה גפני: אתה חבר כנסת ואני חבר כנסת.

משה גפני: תפקידנו לשמור על המסגרות הקיימות, אחרת נהיה מדינת אנרכיה.

משה גפני: ברגע שיועץ משפטי לממשלה יגיד מה צריך לעשות, כשזה תפקידם של הנבחרים, ברגע שהוא אומר מה צריך לעשות ומה לא צריך לעשות, פרסונלית, לא סתם, מחר זה יהיה אצלך.

משה גפני: אל תגן עליו.

רוחמה אברהם-בלילא: תודה רבה.

רוחמה אברהם-בלילא: הדובר הבא – חבר הכנסת דב חנין, ואחריו – חבר הכנסת ניצן הורוביץ.

רוחמה אברהם-בלילא: לרשותך, אדוני, ארבע דקות.

רוחמה אברהם-בלילא: בבקשה.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה, עמיתי חברי הכנסת, יש אתנו שר, גברתי היושבת-ראש?

רוחמה אברהם-בלילא: יש לנו שר.

רוחמה אברהם-בלילא: שר התיירות יושב במליאה.

דב חנין: בסדר גמור.

דב חנין: שלום, אדוני, לא ראיתי אותך.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, עמיתי חברי הכנסת, שני נושאים לאי-אמון נמצאים על שולחננו, ובשניהם הממשלה הזאת מאוד ראויה לאי-אמון.

דב חנין: הממשלה הזאת, אין לה שום בעיה ואין לה שום בושה לייצר עוד עשרות – אם לא מאות – משרות של סגני ראשי ערים כדי להבטיח קומבינות פוליטיות כאלה או אחרות, אבל באותו זמן ברשויות המקומיות עובדים לא מקבלים את שכרם.

דב חנין: המשבר ברשויות המקומיות הוא משבר קשה.

דב חנין: היום, גברתי היושבת-ראש, היתה מול משרד הפנים הפגנה של עובדי המועצה המקומית ג'סר-א-זרקא.

דב חנין: הם נמצאים שבעה חודשים במאבק – עובדים שעובדים ולא מקבלים שכר.

דב חנין: זה יכול לקרות במדינת ישראל, זה בסדר גמור: עובדים שעובדים ולא מקבלים שכר.

דב חנין: זאת פשוט נורמה נהוגה.

דב חנין: לממשלה הזאת אין בושה ואין מצפון, לאפשר מצב כזה שנמשך והולך, ובאותו הזמן לייצר משרות נוספות וג'ובים נוספים כדי להבטיח שלטון פוליטי.

דב חנין: הצעת האי-אמון השנייה, גברתי היושבת-ראש, מביאה אותי לעסוק בשאלה חשובה במיוחד, והיא שאלת עמדתה של מדינת ישראל – עמדתה של ממשלת ישראל מול סוריה ומול האפשרות להתקדם לשלום באזור שלנו.

דב חנין: המסר שאנחנו חוזרים ושומעים מדמשק לאורך כל השנים האחרונות הוא מסר ברור ועקבי.

דב חנין: אומר הנשיא אסד, וחוזר ואומר, שממשלת סוריה מעוניינת להתקדם להסדר מדיני, להסדר של שלום במזרח התיכון.

דב חנין: היסודות להסדר כזה אינם חדשים; היסודות להסדר כזה בעצם ידועים ומוכרים לכולם – אותה מתכונת שהיתה בדרום מול מצרים, של חזרה לגבולות 1967, תהיה בסופו של דבר גם בצפון, מול סוריה, כאשר ישראל תחליט סוף-סוף שהיא רוצה להתקדם בדרך השלום ולהגיע להידברות ולהסכם גם מול סוריה ומול לבנון.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, אני חושב שבכל חשיבה רצינית, בכל חשיבה אמיתית, ברור לחלוטין שלעם בישראל יש אינטרס בהסכם שלום עם העולם הערבי, יש אינטרס בשלום עם העם הפלסטיני, יש אינטרס בשלום עם סוריה.

דב חנין: אגב, הדברים האלה לא עומדים זה מול זה, הם עומדים זה יחד עם זה.

דב חנין: מונחת על השולחן יוזמת שלום ערבית שממשלת ישראל עדיין לא מצאה את היכולת ואת הנכונות לאמץ אותה, יוזמת שלום שמבטיחה את עתידה של ישראל במזרח התיכון.

דב חנין: אבל ממשלת ישראל ממשיכה בקו של סרבנות או של התחמקות – לפעמים זו התחמקות, לפעמים זו סרבנות.

דב חנין: כאשר מדובר בסוריה זאת בהחלט סרבנות – המסר שממשלת ישראל מעבירה מול הנכונות הזאת להגיע להידברות אמיתית ולהתקדם להסדר שלום ישראלי–סורי כחלק מהסדר שלום ישראלי–ערבי כולל, המסר שממשלת ישראל מעבירה מול האמירה הזאת הוא מסר של בנייה נוספת ברמת-הגולן, הוא מסר של המשך קידום החוק שמשריין את חוק רמת-הגולן בסוגי שריון כאלה ואחרים, כדי להבטיח שיהיה קשה להתקדם בכנסת הזאת, שיהיה קשה להתקדם בזירה הפוליטית הישראלית להסכם שלום עם סוריה.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, המדיניות הזאת היא מדיניות חסרת אחריות.

דב חנין: המדיניות הזאת היא מדיניות שמהמרת על עתיד העם בישראל.

דב חנין: המדיניות הזאת היא מדיניות שמהמרת על הביטחון ועל השלום ועל השגשוג ועל הכלכלה, וכולם תלויים וכולם קשורים ביכולת שלנו להתקדם להסדר שלום ישראלי–ערבי, ישראלי–פלסטיני, ישראלי–סורי, ישראלי–לבנוני.

דב חנין: כדי להתקדם לכיוון הזה ישראל חייבת לקבל את היד המושטת, להתחיל בהידברות אמיתית לשלום – גם עם הפלסטינים, גם עם הסורים, גם עם השכנים האחרים – כדי להתקדם ולהשיג שלום לעם הזה, להשיג שלום לאזור הזה.

רוחמה אברהם-בלילא: ולסיום.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, לסיום, יוזמת השלום הערבית שנמצאת על שולחננו היא ההזדמנות הגדולה והמשמעותית ביותר להתקדם לשלום, וההזדמנות הזאת, עמיתי חברי הכנסת, אסור להחמיץ אותה.

דב חנין: החמצה של ההזדמנות הזאת עלולה לעלות לכולנו במחיר כבד מאוד, בדם רב מאוד.

דב חנין: תודה רבה.

רוחמה אברהם-בלילא: אני מודה לך, אדוני.

רוחמה אברהם-בלילא: הדובר הבא – יעלה ויבוא חבר הכנסת ניצן הורוביץ, ואחריו – חבר הכנסת אורי אורבך.

רוחמה אברהם-בלילא: לרשותך, אדוני, ארבע דקות.

ניצן הורוביץ: תודה רבה, גברתי.

ניצן הורוביץ: חברות וחברים, קצפנו כאופוזיציה יוצא על חוק הג'ובים שהביאה הממשלה הזאת, חברי כנסת מטעם הקואליציה, שמטרתו להוסיף ג'ובים פיקטיביים ברשויות מקומיות, של סגנים שלא נחוצים, כדי פשוט לשלוח יד אל הקופה הציבורית.

ניצן הורוביץ: בלחץ הציבורי, ולא בגלל שום דבר אחר – כנראה בכל זאת כותרת ראשית ב"ידיעות אחרונות" עושה את העבודה – החליט ראש הממשלה שהנזק התדמיתי לממשלתו מהחוק המופקר הזה הוא גדול מדי, והורה לשר הפנים לחזור לכוונה המקורית ולהוסיף שני סגנים מיותרים לחלוטין לעיריית ירושלים.

ניצן הורוביץ: יש שם שישה, עכשיו יהיו שמונה בשכר מלא.

ניצן הורוביץ: עלות כל סגן כזה בשנה היא מיליון וחצי שקלים, תעשו בעצמכם את החשבון ותגיעו למסקנה מה היה אפשר לעשות ב-3 מיליון שקלים, כי מדובר בשני סגנים בעיר הענייה בישראל, שהיא ירושלים.

ניצן הורוביץ: אבל הקואליציה לא מסתפקת בשוד הקופה הציבורית על-ידי מינויים של סגנים פיקטיביים, אלא בריסוק מגמתי של השלטון המקומי, בין היתר באמצעות המנגנון הנקרא מועצות דתיות.

ניצן הורוביץ: יש יישוב בשם שוהם, שבו מכהן כרב היישוב הרב דוד סתיו, שהוא גם ראש עמותת "צהר", שמקובל על תושבי היישוב, שמקבלים את שירותי הדת שלהם על-ידי מועצת שוהם, במסגרת עירונית.

ניצן הורוביץ: בא שר הדתות מש"ס וכופה על שוהם להקים מועצה דתית.

ניצן הורוביץ: מדוע?

ניצן הורוביץ: כדי שגם שם יהיה אפשר למנות מינויים לא נחוצים, כדי שגם שם יהיה אפשר להנחית את המקורבים והקרובים לצלחת.

ניצן הורוביץ: ואומרים לו אנשי שוהם, כולל הדתיים בשוהם: איננו זקוקים למועצה דתית, הרב דוד סתיו עושה את מלאכתו נאמנה, מועצת שוהם מספקת לנו את שירותי הדת.

ניצן הורוביץ: לא ולא, אומר להם שר הדתות יעקב מרגי, אתם תקימו מועצה דתית, נכפה את זה עליכם.

ניצן הורוביץ: והכפייה הזאת היא שורש הרע.

ניצן הורוביץ: לו נהגו הממסד הרבני, הרבנות – –

נסים זאב: – – –

ניצן הורוביץ: – – בעצמם באופן באמת נקי כפיים, הייתי אומר ניחא, אבל תיקח לדוגמה, חבר הכנסת נסים זאב – – –

חיים אורון: הוא שואל אם הוא אמר שהוא יכפה עליהם.

חיים אורון: הוא לא אמר.

חיים אורון: הוא יכפה.

ניצן הורוביץ: הוא הורה להם להקים מועצה דתית.

ניצן הורוביץ: הם לא רוצים מועצה דתית, הם מקבלים יופי של שירותי דת, והרב דוד סתיו – תאמין לי, הוא לא מהמפלגה שלי – עושה שם יופי של עבודה – –

נסים זאב: – – – שירותי דת – – –

ניצן הורוביץ: – – אבל אתם רוצים את המינויים שלכם גם שם.

ניצן הורוביץ: אתם דוחפים את היד לכל מקום, גם כשלא צריך.

ניצן הורוביץ: ואני רוצה – נקודה לסיום, בדקה וחצי שנותרה לי.

ניצן הורוביץ: יש אלפי חיילים בצה"ל שהם אזרחים ישראלים אבל אינם מוכרים כיהודים.

ניצן הורוביץ: אותם חיילים בצה"ל, חלקם עוברים גיור אורתודוקסי, גיור בית-דין, ומוכרזים יהודים לכל דבר, ואני מדגיש: בית-דין אורתודוקסי.

ניצן הורוביץ: מבחינתי גם גיור רפורמי תקף, וגם אם זה לא גיור בכלל – גם בסדר.

ניצן הורוביץ: אבל אותם חיילים רוצים להשתלב בעם היהודי, בציבור היהודי, ועוברים גיור מלא – גיור בית-דין – בצבא.

ניצן הורוביץ: הם באים אחר כך לרבנות שלהם בראשון או באשדוד, רוצים להתחתן.

ניצן הורוביץ: באים אל רב כמו הרב של אשקלון, או הרב של ראשון, רב שמקבל משכורת מהמדינה, והרב הזה אומר להם: רגע רגע, אתם לא מקיימים מצוות באופן מלא היום, אז בעצם בדיעבד הגיור שלכם לא תופס, אתם לא יהודים ואתם לא יכולים להתחתן.

ניצן הורוביץ: אנשים שהיו בצבא, אנשים שרואים את עצמם יהודים וחיים כאן עמנו, אזרחים ישראלים לכל דבר.

ניצן הורוביץ: וזאת השחיתות האמיתית.

ניצן הורוביץ: זאת השחיתות הממסדית.

ניצן הורוביץ: זה העוול הנורא שאתם עושים לאנשים האלה.

ניצן הורוביץ: אני אומר: בעיני גם גיור רפורמי טוב, אם לא היו מתגיירים גם כן – הכול בסדר, אבל האנשים האלה הלכו ועברו גיור אורתודוקסי בצבא, גיור של בית-דין, וחבר הכנסת כצל'ה, אני דווקא מצפה מהמפלגה שלך לזעוק את זעקתם.

ניצן הורוביץ: אלה אנשים שאולי אפילו בדעותיהם קרובים לך – –

יעקב כץ: – – –

ניצן הורוביץ: – – אבל החרדים, באמצעות רבני הערים והמועצות הדתיות, פוסלים אותם, ואתה על זה לא אומר שום דבר.

ניצן הורוביץ: אתה על זה לא אומר שום דבר.

ניצן הורוביץ: ובעניין הזה אולי אנחנו מסכימים, רק תצעק את זעקתם.

יעקב כץ: אני מצביע אי-אמון אתך יחד.

ניצן הורוביץ: מאה אחוז.

ניצן הורוביץ: אני קורא לבית הזה להצביע אי-אמון בממשלה בגלל הפקרת הציבור החופשי בישראל, ושחיתות המערכת – מערכת הרבנות הראשית בישראל.

ניצן הורוביץ: תודה רבה.

רוחמה אברהם-בלילא: אני מודה לך, אדוני.

רוחמה אברהם-בלילא: הדובר הבא, חבר הכנסת אורי אורבך, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

רוחמה אברהם-בלילא: בינתיים, הודעה לסגנית מזכיר הכנסת, בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 83 – הוראת שעה) (תיקון), התש"ע–2010; נוסח מתוקן של הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 110) (מתן שוחד לעובד ציבור זר), התש"ע–2010.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

רוחמה אברהם-בלילא: אני מודה לך, גברתי.

בממשלה בשל: 1.

בממשלה בשל: השחתת השלטון המקומי באמצעות מינוי מקורבים וסידור ג'ובים בחקיקה;

רוחמה אברהם-בלילא: בבקשה, חבר הכנסת אורבך.

רוחמה אברהם-בלילא: לרשותך ארבע דקות.

אורי אורבך: גברתי היושבת-ראש, פעמיים בדקות האחרונות התלבטתי פה אם לצחוק או לבכות, כדבר השיר: "לא ידע הוא מה לעשות, אם לצחוק או רק לבכות" – "כוורת", מפורש; אז לפעמים כשאני לא יודע אם לצחוק או לבכות, כשהדברים רציניים אני מעדיף לבכות.

אורי אורבך: בפעם הראשונה בכיתי כששמעתי את חבר הכנסת טלב אלסאנע מתלונן שבאיזה אתר אינטרנט נתנו – – –

רוחמה אברהם-בלילא: סגן השר מתן וילנאי, שומעים אתכם עד פה וזה באמת מאוד מפריע.

מתן וילנאי: – – –

אורי אורבך: אפילו אותי לא שומעים עד פה.

רוחמה אברהם-בלילא: נכון.

רוחמה אברהם-בלילא: תודה.

אורי אורבך: התלונן חבר הכנסת טלב אלסאנע שבאתר mako, באפשרויות ל"כיפת ברזל", מה לעשות, אחת האפשרויות היתה להחריב את עזה – שזה מסוג המשאלים האינטרנטיים האלה, שיש כל יום בכל אתר, וזה בטעם רע.

אורי אורבך: והוא אומר: היעלה על דעתכם שדבר כזה יקרה ברשות הפלסטינית?

אורי אורבך: ופה לא ידעתי אם לצחוק או רק לבכות.

אורי אורבך: אולי לא באתרי האינטרנט של הרשות הפלסטינית, אבל באתרים עצמם, בכיכרות – על שמות רוצחי ילדים.

אורי אורבך: הרי עכשיו מתנהל משא-ומתן, כבר שנים, עם ה"חמאס", לשחרר לא לוחמי חופש – רוצחי ילדים, אנשים ששלחו מתפוצצים לאוטובוסים, למלונות להתפוצץ, אותם ה"חמאס" רוצה לשחרר, כי הם גיבורי התרבות ולוחמי החופש של האומה הפלסטינית.

אורי אורבך: אז פה הוא מתלונן שמישהו כתב – בשטות ובטיפשות – באתר אינטרנט, שאחת האפשרויות זה להחריב את עזה, והוא בא לפה וכולו זעזוע מזויף.

אורי אורבך: אם היה אפשר להפוך את הזעזוע של חבר הכנסת טלב אלסאנע לאנרגיה, היה אפשר להאיר את כל עזה.

אורי אורבך: אבל אי-אפשר.

אורי אורבך: ובפעם השנייה, בעניין אחר, בדקות האחרונות, שלא ידעתי אם לצחוק או לבכות – שמעתי את יושב-ראש ועדת הכספים, חבר הכנסת גפני, מזדעזע מחוות דעת של יועץ משפטי לעיריית ירושלים, שאמר שמן הראוי שיהיו שני רבנים לא חרדים, כיוון שרוב האוכלוסייה היהודית בירושלים איננה חרדית, או למצער – לפחות אחד.

אורי אורבך: זעזוע של הרב גפני, הוא לא ראה כדבר הזה, הוא 21 שנים פה והוא לא ראה דבר כזה.

אורי אורבך: חשדתי בו לרגע שיש לו בעיה בראייה.

אורי אורבך: אני ראיתי משהו עכשיו בבחירות לרבנות בעיריית ירושלים.

אורי אורבך: מ-48 הנציגים 24 אנשים, אדוני שר הדתות, הם נציגי בתי-כנסת.

אורי אורבך: נגיד שלא היית יודע את העובדות, אדוני שר הדתות, והיו אומרים לך: כמה מתוך 24 נציגי בתי-כנסת – בתי-כנסת – צריכים להיות חרדים וכמה דתיים-לאומיים, סתם ככה, בהערכה, לאיזה מספר היית מגיע?

יעקב מרגי: לא הייתי מגיע לשום מספר.

אורי אורבך: לא היית מגיע.

אורי אורבך: אני אגיד לך למה הגיעה הוועדה – החוקית, הרשמית – מתוך 24 נציגים של בתי-הכנסת בירושלים, 19 חרדים.

אורי אורבך: 19 חרדים, חמישה דתיים-לאומיים.

אורי אורבך: וזה לא מזעזע את חבר הכנסת – – –

יעקב מרגי: – – –

אורי אורבך: כן, בדקתי את זה.

יעקב מרגי: – – –

אורי אורבך: מתוך 24, 19 חרדים לסוגיהם.

אורי אורבך: חרדים לסוגיהם.

אורי אורבך: יש שם עוולות ועיוותים על ימין ועל שמאל.

אורי אורבך: גם בתוך החברה החרדית לא חסרים עיוותים.

אורי אורבך: זה מה שמצאו.

אורי אורבך: יש שכונות דתיות-לאומיות לגמרי, יש שם בית-כנסת חרדי אחד, משם הנציג החרדי.

אורי אורבך: ופה חבר הכנסת גפני עולה ומזדעזע כשמישהו אומר שיהיה רב ציוני-דתי אחד בירושלים, שבה יש רבבות רבות של דתיים-לאומיים.

אורי אורבך: לכן אני אומר למזדעזעים: לפני שאתם מזדעזעים מהמציאות העגומה, הביטו קצת על דברים שבסביבת

אורי אורבך: כם הקרובה ואולי לא תהיה לכם סיבה להזדעזע.

אורי אורבך: ואם גם אתם מתלבטים אם לצחוק או לבכות, כשתסתכלו על המציאות הקרובה אליכם, ודאי גם כמוני תבכו.

אורי אורבך: תודה רבה.

רוחמה אברהם-בלילא: אני מודה לך, אדוני.

רוחמה אברהם-בלילא: הדובר הבא – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, ואחריו – חבר הכנסת דני דנון.

רוחמה אברהם-בלילא: לרשותך, אדוני, ארבע דקות.

ג'מאל זחאלקה: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, אם לסכם את העמדה הישראלית בקשר לגולן הכבוש הרי העמדה, כפי שהתגלתה בשנים האחרונות, אולי בעשרות השנים האחרונות, היא כדלקמן: הטענה היא שיש סכנה מצד סוריה ויש סכנת מלחמה ולכן אסור לסגת.

ג'מאל זחאלקה: צריך להחזיק ברמת-הגולן ולהמשיך את הכיבוש.

ג'מאל זחאלקה: טענה – בזמן שיש שקט אין סכנת מלחמה, אין לסגת.

ג'מאל זחאלקה: הרי אין סכנה בכלל, מה הבעיה?

ג'מאל זחאלקה: אפילו היה מישהו – רפול, נדמה לי, אמר את זה במשפט אחד: למה לסגת?

ג'מאל זחאלקה: אם אין סכנה, לא צריך, ואם יש סכנה, אז אסור.

ג'מאל זחאלקה: זה מסכם את העמדה הישראלית, כפי שהיא מתגלה בשנים האחרונות.

ג'מאל זחאלקה: אני מאלה שחושבים שלא צריך להיות הסדר נפרד עם סוריה.

ג'מאל זחאלקה: אני מאלה שחושבים שיש לדון בעניין הפלסטיני ובעניין סוריה ובכל הסכסוך כמקשה אחת.

ג'מאל זחאלקה: זה נכון יותר, זה צודק יותר וזה פרקטי יותר.

ג'מאל זחאלקה: אבל בשנים האחרונות התנהל משא-ומתן וכל ממשלה ישראלית שבאה אומרת: מתחילים מאפס.

ג'מאל זחאלקה: על מה הוויכוח היום?

ג'מאל זחאלקה: הרי ממשלת סוריה הציעה משא-ומתן.

ג'מאל זחאלקה: ביבי נתניהו אומר: נתחיל מאפס, ללא תנאים מוקדמים.

ג'מאל זחאלקה: כל המשא-ומתן שהיה עם ממשלת אולמרט, המשא-ומתן הלא-ישיר בטורקיה, היה כלא היה.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו מתחילים עכשיו מאפס.

ג'מאל זחאלקה: הגדיל לעשות ביבי נתניהו, שאפילו לא מוכן להמשיך מהמקום שהוא עצמו סיים בו.

ג'מאל זחאלקה: לא רק שהוא לא מכיר במשא-ומתן שניהל רבין וניהל פרס וניהל ברק וניהל אולמרט, הוא לא מכיר במשא-ומתן שניהל ביבי נתניהו, שבו דרך המיליארדר לאודר הוא הבטיח לממשלת סוריה דברים דומים מאוד, אפילו קצת יותר ממה שהבטיחו ברק ואולמרט.

ג'מאל זחאלקה: מדברים על משא-ומתן ובינתיים בשטח יש כיבוש, יש התנחלות.

ג'מאל זחאלקה: זה כיבוש לא חוקי, בניגוד לחוק הבין-לאומי, וכל מה שעושה ישראל הוא כך.

ג'מאל זחאלקה: ניצול משאבי הטבע.

ג'מאל זחאלקה: כל אתרי הנופש בגולן לא חוקיים, צריך לסגור את כולם.

ג'מאל זחאלקה: זאת זכות של האוכלוסייה המקומית, של התושבים הערבים הסורים.

ג'מאל זחאלקה: אתר החרמון.

ג'מאל זחאלקה: זאת לא זכות של הכובש לנצל את משאבי הטבע ואת יפי הטבע.

ג'מאל זחאלקה: היופי של הטבע בגולן לא שייך לכובש.

ג'מאל זחאלקה: הזכות על היופי היא של בעלי המקום, של תושבי המקום, ולא של כובש זר ואכזר.

ג'מאל זחאלקה: לכן צריך לסגור את אתר החרמון, את כל אתרי הנופש בגולן.

ג'מאל זחאלקה: זאת התנחלות שלא שונה בשום דבר אחר מכל ההתנחלויות בגולן, שצריך לפרקן, כי הן מנוגדות לחוק הבין-לאומי ונכפו בכוח הזרוע ולא בכוח הזכות.

רוחמה אברהם-בלילא: תודה רבה, אדוני.

רוחמה אברהם-בלילא: הדובר הבא, חבר הכנסת דני דנון, בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: בדיוק ככה.

ג'מאל זחאלקה: אתה לא יכול לבוא לבית שלי – – – היופי, זה הבית של תושבי המקום.

רוחמה אברהם-בלילא: חבר הכנסת זחאלקה, שמענו אותך.

אופיר אקוניס: גם על שיח'-מוניס הוא אמר שזה – – – הוא מנסה לגזול כל דבר, האיש הזה.

אופיר אקוניס: הרי הוא רוצה את הכול.

אופיר אקוניס: זה צריך להיות כתוב.

אופיר אקוניס: אתה לא מתווכח על משהו, אתה מתווכח על הכול.

דני דנון: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חברי הכנסת, חבר הכנסת זחאלקה, אני חושב שאם היית קשוב היית מבין שאתה עושה לנו שירות מצוין כשאתה מדבר על רמת-הגולן ועל החרמון, כי תושבי ישראל את המקום הזה לא מתכוונים להחזיר לא בממשלת ליכוד, לא בממשלת קדימה.

דני דנון: יש אחדות דעים.

דני דנון: ואני רוצה להזכיר לך שבדוכן הזה – –

ג'מאל זחאלקה: "ראס בין ענכ" יחזור.

ג'מאל זחאלקה: "ראס בין ענכ", "ראס בין ענכ".

ג'מאל זחאלקה: על אפך ועל חמתך.

רוחמה אברהם-בלילא: חבר הכנסת זחאלקה, כפי שאתה אמרת דברים שאולי לא לרוחם של הרבה מאוד מקרב חברי הכנסת, כך יש בטח ובטח לחבר הכנסת דני דנון דברים שתיאלץ להקשיב להם קשב רב כי אני לא אתן לך להפריע לו.

חיים כץ: ואף אחד לא הפריע לו.

רוחמה אברהם-בלילא: מודה לך.

רוחמה אברהם-בלילא: תודה.

רוחמה אברהם-בלילא: חבר הכנסת כץ, תאמין לי שאני מסתדרת.

דני דנון: אתה יכול לצעוק עוד חמש פעמים "ראס בין ענכ" או שמות אחרים שאתה מטיב לומר פה בכנסת, אבל זה לא יעזור לך.

דני דנון: יש אחדות דעים באולם הזה ובציבור בחוץ כלפי רמת-הגולן.

דני דנון: אני רוצה להזכיר לך שאחד המנהיגים, כששאלו אותו: מה החוק החשוב ביותר שהעברת כאן בכנסת?

דני דנון: הוא העביר הרבה חוקים, הוא היה מנהיג יהודי גדול, והוא אמר:

דני דנון: החוק החשוב ביותר הוא חוק הגולן.

דני דנון: הוא דאג להגיע לכאן, להצבעה על חוק הגולן, אחרי שהוא עבר איזה אירוע.

דני דנון: הוא הגיע למרות הקושי הבריאותי והצביע על חוק הגולן.

דני דנון: לכן אני אומר לך מפה היום, עם כל הלהט והצעקות, לגבי רמת-הגולן.

דני דנון: זה שאתה משווה את רמת-הגולן לשטח כבוש אתה עושה שירות מצוין לליכוד.

דני דנון: אתה עושה שירות מצוין, כי הציבור רואה שבעיניך אין הבדל בין רמת-הגולן לבין ירושלים לבין יהודה ושומרון לבין שיח'-מוניס לבין תל-אביב.

דני דנון: אני מודה לך על כך שאתה מעלה את הדברים כל פעם מחדש ודואג להוכיח לנו כמה חשוב לשמור, ואולי המסר החשוב הוא להחיל את החוק שהחלנו ברמת-הגולן ב-1981 גם על יהודה ושומרון.

דני דנון: נחיל על שטחים ביהודה ושומרון, שטחי ארץ-ישראל, נספח אותם למדינת ישראל, כמו שעשתה ממשלת הליכוד ב-1981.

דני דנון: תוכל לבוא ולומר שאין הבדל בין רמת-הגולן לבין שאר חלקי ארץ-ישראל.

ג'מאל זחאלקה: תספח, למה לא?

רוחמה אברהם-בלילא: חברים, אפשר קצת שקט בבית הזה?

ג'מאל זחאלקה: מה מונע ממך?

דני דנון: גברתי היושבת-ראש.

רוחמה אברהם-בלילא: שנייה אחת, אני אאפשר לך קצת יותר זמן.

רוחמה אברהם-בלילא: חברי חברי הכנסת, חברים מסיעת הליכוד, חברת הכנסת חוטובלי, אפשר קצת שקט?

רוחמה אברהם-בלילא: אני שמחה שיש התרגשות סביב הגעתו של מתן למושב הזה, למושב שלידכם, אבל עם כל הכבוד, שומעים את זה עד כאן.

רוחמה אברהם-בלילא: קצת יותר בשקט.

רוחמה אברהם-בלילא: תודה.

דני דנון: גברתי היושבת-ראש, סיעת קדימה בחרה לקרוא לחוק מסוים בבית הזה חוק הג'ובים, ואני שואל את עצמי: האם מפלגת הג'ובים, מפלגה שנולדה על בסיס של תפקידים, על בסיס של עזיבת בית פוליטי עבור תפקידים, יכולה לבוא ולקרוא לחוק במדינת ישראל חוק הג'ובים?

דני דנון: את דעתי לגבי החוק, השגות לגבי השינויים, הבעתי בצורה פומבית, אבל לשמוע את חברי חברי הכנסת מקדימה באים וטוענים שזהו חוק ג'ובים, חוק מושחת?

דני דנון: אני רוצה להזכיר לחברי שכאשר סיעת קדימה הוקמה ראש הממשלה אריאל שרון הציע תפקידים, הציע מקומות ברשימה לכנסת הבאה לאנשים מסוימים, הבטיח תפקידי שרים, ואנשים הלכו למפלגה הזאת, מפלגת קדימה, מפלגת הג'ובים, רק בגלל התפקידים.

דני דנון: אז היום, כשאנחנו פה בכנסת דנים, אתם צריכים להיזהר לפני שאתם מדביקים שמות של חוקים כאלה ואחרים לחוקים שבאים לכנסת ואל לכם להדביק שמות של ג'ובים.

דני דנון: לא נמצאת אתנו יושבת-ראש המפלגה, אבל אני רוצה להזכיר שגם חברת הכנסת ציפי לבני, יושבת-ראש האופוזיציה, בשנת 1996, כשלא נבחרה לכנסת, היא קיבלה תפקיד של מנכ"לית רשות החברות הממשלתיות.

דני דנון: התפקיד הזה לא נחת משמים, הוא נחת והיא קיבלה אותו ומונתה לתפקיד הזה.

דני דנון: אחריו היא התקדמה ומונתה לתפקיד של השרה לפיתוח אזורי, ולאחר שהתיק הזה נעלם היא מונתה לתפקיד של שרה ללא תיק, וככה עברה להיות שרת החקלאות, שרת העלייה והקליטה, שרת הבינוי והשיכון, אחרי שאפי איתם בחר להתפטר בעקבות ההתנתקות, ושרת המשפטים ולבסוף שרת החוץ.

דני דנון: לסיום, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר – – –

ראובן ריבלין: כבוד השרים, נא לשבת.

ראובן ריבלין: אתם מפריעים לנואם המבקש לשכנע את הכנסת לפני הצבעת אי-אמון.

ראובן ריבלין: אדוני שר הביטחון.

ראובן ריבלין: שר הביטחון לשעבר.

ראובן ריבלין: השר לביטחון הפנים.

דני דנון: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לבוא ולומר היום – לא היית פה כשהעלו את נושא חוק רמת-הגולן וחבר הכנסת זחאלקה תקף את זה – שכמו שמנחם בגין החיל את הריבונות על רמת-הגולן, והיום כולנו נהנים, אנחנו צריכים לחשוב על כך גם במקומות אחרים בארץ-ישראל בזמן שמדברים על החזרת שטחים.

דני דנון: לסיום, אני פונה לחברי מסיעת קדימה, אל תמהרו להדביק שמות לחוקים – של ג'ובים – תסתכלו היטב אצלכם, איך הסיעה הזו הוקמה, איך היא מתנהלת היום ולאן היא הולכת, ובעוד כמה שנים, ואולי זה יהיה בעוד כמה חודשים, נוכל לדעת מיהי מפלגת הג'ובים ומהו חוק הג'ובים.

דני דנון: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: רבותי, הואיל ועומדת בפנינו הצבעת אי-אמון והואיל והכנסת מונה 120 חברים ביום היווסדה, אבל אם מתפטר חבר כנסת נבחר מייד הבא אחריו ברשימה כחבר כנסת, בתום מועד פקיעת חברותו של חבר הכנסת המתפטר.

ראובן ריבלין: לפני הצבעת אי-אמון אנחנו מחויבים לאפשר לחברת הכנסת החדשה, הבאה במקומו של חבר הכנסת והשר לשעבר אופיר פינס, להישבע אמונים, על מנת שגם היא תוכל להשתתף בהצבעת האי-אמון; לכן הצבעת האי-אמון תאוחר עד אשר חברת הכנסת תצהיר הצהרת אמונים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אופיר אקוניס, אני זוכר את יום השבעתך.

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: אני בטוח, ועוד תזכור ימים רבים.

ראובן ריבלין: חברי הכנסת, אדוני ראש הממשלה, רבותי השרים, אני מתכבד להודיע לכנסת, שעל-פי סעיף 43(א) לחוק-יסוד: הכנסת, עם התפטרותו של חבר הכנסת אופיר פינס-פז, שנכנסה לתוקפה ביום ראשון, כ"ד בטבת התש"ע, 10 בינואר 2010 למניינם, באה במקומו חברת הכנסת עינת וילף מסיעת העבודה.

ראובן ריבלין: בהתאם לסעיף 15 לחוק-יסוד: הכנסת, אני מזמין את חברת הכנסת עינת וילף לעלות לדוכן.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת וילף, אקרא בפנייך את הצהרת האמונים של חבר הכנסת ואת תשיבי "מתחייבת אני", וכך תוכלי ליהנות ולהתחייב ממחויבויותיו וזכויותיו של חבר הכנסת.

ראובן ריבלין: זה נוסח ההצהרה: אני מתחייבת לשמור אמונים למדינת ישראל ולמלא באמונה את שליחותי בכנסת.

עינת וילף: מתחייבת אני.

ראובן ריבלין: אני מודה לחברת הכנסת עינת וילף.

ראובן ריבלין: אני נותן לך שתי דקות, ותזכרי שמצוות החוק היא לקיים הצבעת אי-אמון לפני כל דבר אחר.

ראובן ריבלין: אתן לך את רשות הדיבור, בבקשה.

עינת וילף: תודה רבה.

עינת וילף: ערב טוב, זהו רגע של חסד, התרגשות וגאווה שבו אני מצטרפת לכנסת ישראל כנציגתה של מפלגת העבודה.

עינת וילף: דוד בן-גוריון, מייסד המדינה וראש הממשלה הראשון, שעמד בראש המפלגה שלנו, ראה בחינוך את המפתח להצלחתה של מדינת ישראל.

עינת וילף: יחד עם שרי חינוך בולטים, כמו הפרופסור בן-ציון דינור, זלמן ארן ואהרן ידלין הקים בן-גוריון את מערכת החינוך הציבורי בישראל, שבעשורים הראשונים של המדינה היתה מהטובות בעולם.

עינת וילף: אך תקופה ארוכה אנחנו עדים להידרדרות החינוך הציבורי בישראל.

עינת וילף: את שירותי בכנסת אקדיש כדי לתרום למאמץ להצלתו של החינוך הציבורי.

עינת וילף: זהו מעשה חברתי וסולידרי מהמעלה הראשונה, זהו גם תנאי הכרחי להצטיינותה של ישראל, לשגשוגה ולמימוש ייעודה.

עינת וילף: בעיית היסוד של מערכת החינוך, לפני כל בעיה אחרת, היא ההפקרות השוררת במרבית הכיתות.

עינת וילף: ההפקרות הופכת את בתי-הספר למקומות שאין בהם ביטחון, היא מונעת מרוב התלמידים ללמוד ומרוב המורים ללמד.

עינת וילף: ההפקרות גורמת לנו לחשוב, בטעות, שיש הרבה מורים גרועים, כשבסך הכול יש הרבה מאוד מורים נפלאים, בעלי ידע, שפשוט אינם יודעים להשתלט על כיתה בתנאי הפקרות.

עינת וילף: ההפקרות גורמת לנשירה ובריחה של מורים טובים ומצוינים ומביאה למחסור במורים שאינו מחויב המציאות.

עינת וילף: היא גורמת לילדים רבים להעביר את ימיהם בבית-הספר בפחד.

עינת וילף: בעיקר, היא מכשילה שוב ושוב את הרפורמות והכוונות הטובות.

עינת וילף: הכוונות הטובות שעמדו מאחורי הניסיונות להבין ללבם של הילדים האלימים ולהתעלם ממעשיהם הביאו להתפרקות כללית של המערכת.

עינת וילף: היום ברור שיש צורך להקשיח את הכללים ולהחזיר לבתי-הספר את הרעיון שהוא בסיס לקיומה של כל חברה בריאה – לצד זכויות יש גם חובות.

עינת וילף: בחודשים האחרונים נוצרה הזדמנות ייחודית להצלתה של המערכת, שר החינוך ומנכ"ל המשרד נקטו צעדים לבסס כללים משותפים לכל בתי-הספר ולהשיב למורים כלים שנלקחו מהם בעבר.

עינת וילף: כעת, משהונחה התשתית לשינוי, אין מקום עוד לשתיקתם של מורים אל מול מעשי אלימות ופריקת עול כללית.

עינת וילף: אין צורך עוד להתעלם מכך שמעטים אלימים, החותרים תחת הרוב המבקש ללמד וללמוד, מביאים לבזבוז אדיר של שעות לימוד, המשאב העיקרי של מערכת החינוך.

עינת וילף: על המורים וכל אנשי המערכת לנצל את ההזדמנות שנוצרה על מנת להשיב לבתי-הספר את אווירת הלימודים.

עינת וילף: בלעדיכם דבר לא ישתנה.

עינת וילף: עליכם לנצל את הכלים שהושבו לכם כדי להבטיח שבכיתה יתקיימו לימודים.

עינת וילף: עליכם להבהיר שמי שלא יאפשר לימודים, מקומו לא יהיה בכיתה.

עינת וילף: מי שישליט פחד ויעלה ל-YouTube סרטונים של התעללות בילדים אחרים, מקומו לא יהיה בבית-הספר.

עינת וילף: אין כאן מקום לאלימות, בוודאי לא לסלחנות.

עינת וילף: אתם תזכו לגיבוי בעשיית

עינת וילף: כם זו ובכוונתי להקדיש את עצמי לכך.

עינת וילף: כולם מדברים על חינוך ומחפשים פתרונות ברחבי תבל, אבל מורים מנוסים מוכיחים שאפשר לחנך בהצלחה ילדים ישראלים בישראל של 2010.

עינת וילף: מורים אלה יודעים שהפתרונות פשוטים אך היישום קשה ודורש מחויבות מעמיקה והתעקשות ללא פשרות.

עינת וילף: יש ללמוד מהם.

עינת וילף: להם, יותר מכולם, יש הידע כיצד להציל את מערכת החינוך הציבורית.

עינת וילף: לפני שתתחיל בעוד רגע הקלחת של העבודה, של הדיונים וההצבעות, אני מבקשת להודות לצוות המסור שאתי, שלקח על עצמו לתרום ולשרת ככל יכולתו.

עינת וילף: זהו הרגע להודות לפעילים, לתומכים ולבוחרים של המפלגה, המוכיחים בכל יום כי יש רבים וטובים המבקשים לראות בהצלחתה ושגשוגה.

עינת וילף: בזכותם ובזכות רבים, ובהם צעירים, שאני בטוחה שעוד יבואו אלינו, אני גאה להימנות עם מפלגת העבודה ולייצגה בכנסת.

עינת וילף: בטרם סיום אני רוצה להודות לשני חברי משפחה מלוחמי מרד גטו ורשה, שהעניקו לי את הכבוד להצטרף אלי היום: שמחה "קז'יק" רותם, שהציל במבצע נועז את מפקדי המרד ואחרוני הלוחמים מן הגטו הבוער ודאג להם עד לתום המלחמה בבתי המסתור ובעיירות; לובה גביסר, קשרית, שהחביאה בדירתה את מנהיגי המרד צביה לובטקין, אנטק צוקרמן ומרק אדלמן, ויצאה בשמם לשליחויות שבהן סיכנה את חייה.

עינת וילף: "קז'יק" ולובה, אתם דוגמה ומופת לכולנו.

עינת וילף: אני מודה על הזכות שניתנה לי להימנות עם חברי הכנסת של מדינת ישראל, ובמיוחד עם חברות הכנסת.

עינת וילף: אני מצפה לעבודה משותפת ופורייה, ללמוד מניסיונכם ולזכות בעצותיכם.

עינת וילף: אעשה הכול כדי להצדיק את האמון שניתן בי.

עינת וילף: תודה רבה.

ראובן ריבלין: ברוכה הבאה לכנסת ישראל, חברת הכנסת עינת וילף.

ראובן ריבלין: מייד ניגש לחובתנו.

ראובן ריבלין: רבותי, חברת הכנסת וילף – אדוני הסדרן, תוביל את חברת הכנסת וילף למקומה.

ראובן ריבלין: תוביל אותה למקומה, ולאחר מכן תהיה הזדמנות לכל חברי הכנסת לברך אותה.

ראובן ריבלין: בבקשה, גם תחנוך אותה בהצבעתה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת וילף, אני מבקש ממך לגשת למקומך.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, אל תשימו בפניה מכשול, שלא תלמד להמרות את פי היושב-ראש.

ראובן ריבלין: כבר אתם רוצים להפיל אותה, מהישיבה הראשונה?

ראובן ריבלין: נא לשבת, חברת הכנסת וילף.

ראובן ריבלין: נא לשבת.

בממשלה בשל: 1.

בממשלה בשל: השחתת השלטון המקומי באמצעות מינוי מקורבים וסידור ג'ובים בחקיקה;

ראובן ריבלין: רבותי, לפנינו הצעת אי-אמון של סיעת קדימה בנושא השחתת השלטון המקומי באמצעות מינוי מקורבים וסידור ג'ובים בחקיקה, כלשון הצעת האי-אמון.

ראובן ריבלין: מי בעד? מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 1 בעד הצעת סיעת קדימה להביע אי-אמון בממשלה – 30 נגד – 61 נמנעים – 1 הצעת סיעת קדימה להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: בעד – 30, נגד – 61, ונמנע אחד.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת האי-אמון לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים להצעת האי-אמון של סיעות בל"ד–רע"ם-תע"ל–חד"ש, אשר מבקשות להביע אי-אמון בממשלה בשל מדיניות ישראל בגולן: הבנייה בהתנחלויות, ההתנכלות לתושבי הגולן הסורים.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 2 בעד הצעת סיעות בל"ד–רע"ם-תע"ל–חד"ש להביע אי-אמון בממשלה – 9 נגד – 63 נמנעים – 9 הצעת סיעות בל"ד–רע"ם-תע"ל–חד"ש להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: בעד – 9, נגד – 63, נמנעים – 9.

ראובן ריבלין: אני קובע שגם הצעת אי-אמון זו לא עברה.

ראובן ריבלין: [מס' מ/467; "דברי הכנסת", חוב' י"ב, עמ' 6602; נספחות.

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים להצעת חוק אגרה בעבור רשות השידור (הקפאת ההפחתה באגרה) (תיקוני חקיקה).

ראובן ריבלין: יגיע לדוכן הנואמים יושב-ראש ועדת הכלכלה להציג הצעת חוק זו לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

ראובן ריבלין: להצעה זו אין הסתייגויות.

קריאות: יש הסתייגויות.

ראובן ריבלין: שאלתי.

ראובן ריבלין: להצעה זו יש הסתייגויות.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אדוני, אני מבין שיש מסורת בכנסת שאחרי ההשבעה מברכים גם את החבר הנכנס.

ראובן ריבלין: לא, הואיל והחבר הנכנס כמנהג הימים האלה נאם את הנאום הראשון.

אופיר אקוניס: אגב, לא שאלתי.

אופיר אקוניס: אמרתי.

אופיר אקוניס: אתה יודע מה, אדוני היושב-ראש, השתכנעתי, בגלל התנגדותו של חבר הכנסת בר-און, לברך את חברת הכנסת עינת וילף על הצטרפותה לבית, לסיעת העבודה וגם לקואליציה.

ראובן ריבלין: בהחלט יש מקום.

אופיר אקוניס: אז אני מברך אותה.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, אני מתכבד להציג בפניכם את הצעת חוק רשות השידור (הקפאת ההפחתה באגרה) (תיקוני חקיקה), התש"ע–2010, לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

אופיר אקוניס: בשל חשיבות השידור הציבורי וכדי למנוע פגיעה קשה ברשות השידור, האמונה על השידור הציבורי, ובעיקר כדי לאפשר לרשות לסיים את הליכי ההבראה שהחלה בהם בשיתוף עם משרד האוצר וארגוני העובדים, תוקן החוק פעמיים כהוראת שעה, כך שבשנים 2008 ו-2009 לא הופחתו האגרה והסכום הנוסף.

אופיר אקוניס: בהקשר זה, אדוני, אומר כי על הגירעון התקציבי ועל מצבה העגום של רשות השידור נכתב ונאמר רבות, ואין צורך להרחיב.

אופיר אקוניס: אין ספק שמצבה של רשות השידור, אדוני היושב-ראש, איננו טוב כיום מזה שהיה כשהוחלט על הקפאת ההפחתה לשנים 2008 ו-2009.

אופיר אקוניס: אדוני, אני מזכיר שנציגי משרדי הממשלה – איפה השר הממונה?

אופיר אקוניס: – נציגי משרדי הממשלה, אדוני השר, ונציגי רשות השידור, שהשתתפו בדיון בוועדת הכלכלה בנוגע להצעת החוק שאני מציג כעת, מסרו לוועדה שהם דנים כל העת בגישור על הפערים הקיימים בדרך לגיבוש רפורמה כוללת וחשובה – חשובה מאוד, אדוני – ברשות השידור.

אופיר אקוניס: כדי לסייע לרשות להמשיך וליישם את התוכנית להבראתה במסגרת הרפורמה המתגבשת ולקיים שידור ציבורי איכותי ומאוזן בהתאם ליעדים שחוק רשות השידור מציב – לא בכדי, אגב, הכנסתי את המלה "ומאוזן".

אופיר אקוניס: אגב, רשות השידור מתברכת בשידור מאוזן, זה נכון.

אופיר אקוניס: ובכן, כדי ליישם את התוכנית להבראתה במסגרת הרפורמה המתגבשת בהתאם ליעדים שחוק רשות השידור מציב, מוצע להקפיא גם השנה, 2010, את ההפחתות באגרה ובסכום הנוסף.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת חיים אורון, אני מבין שיש לו הסתייגויות להצעת החוק.

אופיר אקוניס: אני מבקש להצביע נגד ההסתייגויות ולתמוך בהצעת החוק בקריאה שנייה ובקריאה שלישית כהצעת הוועדה.

אופיר אקוניס: אני מאמין שכולנו, כל חברי הבית, שותפים לתקווה שבמהלך 2010 הרפורמה תצא לדרך סוף-סוף, נזכה לראות שידור ציבורי חזק יותר, יציב יותר, ולא נידרש להצעת חוק דומה בשנה הבאה.

אופיר אקוניס: תודה.

ראובן ריבלין: ושנזכה לרשות שידור ציבורית.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חיים אורון, לרשותך שלוש הסתייגויות.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, על-פי הצעת החוק הזאת, במקרה הטוב תזדקק הכנסת, אדוני יושב-ראש ועדת הכלכלה, גם בשנה הבאה לתיקון החוק, כי החוק הזה הוא הארכה של הוראת שעה לשנה אחת, בעוד ההסתייגות שאני מציע היא ביטול השחיקה ההדרגתית באגרת רשות השידור.

חיים אורון: לא היה תאריך נכון יותר לומר את הדברים האלה מאשר עכשיו.

חיים אורון: רשות השידור הגיעה לאחד המשברים היותר-קשים.

חיים אורון: יש צמצום בשעות שידור, יש שידורים חוזרים.

חיים אורון: אין מועד, אין תאריך, חברי חברי הכנסת, שבו מדינת ישראל נזקקת יותר לקיום רשות שידור ציבורית שעומדת על רגליה מאשר העת הזאת.

חיים אורון: אדוני יושב-ראש הכנסת, לפחות פה – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת כצל'ה, אתה מנאמני הבית, אתה יודע שזה מפריע.

ראובן ריבלין: הוא נמצא פה הרבה במליאה, באופן יחסי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת גילאון, הוא מצטרף אליך, אנשים אשר עושים את מלאכתם באמונה בכנסת.

ראובן ריבלין: בבקשה.

חיים אורון: יש מציאות מאוד מורכבת בכל תחומי התקשורת הישראלית.

חיים אורון: יש בעיה קשה בעיתונות הכתובה.

חיים אורון: יש סכנה לקיומם של עיתונים וריבוי עיתונים שיאפשרו שיח דמוקרטי בחברה הישראלית.

חיים אורון: יש סכנה, שעדיין לא התגברנו עליה, לקיום של יותר מערוץ מסחרי אחד.

חיים אורון: אבל בלבו, הציר של הדיון הזה, הוא קיומו של ערוץ ציבורי חופשי – כן, יושב-ראש ועדת הכלכלה של הכנסת – מאוזן.

חיים אורון: מובן שיש ויכוח מה זה נקרא "מאוזן", אבל אני מסכים שהוא צריך להיות מאוזן כשהוא עומד על רגליו.

חיים אורון: כל המגמה שביסוד החוק הזה, שהיתה שחיקה הדרגתית של האגרה, היתה בעצם לשחוק את השידור הציבורי.

חיים אורון: כל זמן שהשוט הזה קיים, העובדה הזאת ממשיכה לאיים על השידור הציבורי.

חיים אורון: אבל מה שעוד יותר חשוב – זוהי הזדמנות, אדוני היושב-ראש, שהכנסת תאמר באופן ברור לממשלה: מוטלת עליכם עכשיו אחריות, בלוח זמנים מאוד קצר, להשלים מעשה שאתם נמנעים מלעשות אותו שנים ארוכות, וביתר שאת חודשים ארוכים – להשלים שלושה מהלכים במקביל, אחרת לא יהיה שידור ציבורי.

חיים אורון: האחד, לסיים את הרפורמה.

חיים אורון: הרפורמה הזאת איננה רק כותרת.

חיים אורון: הרפורמה הזאת אומרת הוצאה תקציבית בסדר גודל של 800 מיליון עד מיליארד שקל – – –

רוני בר-און: אושר כבר לפני שנה וחצי.

חיים אורון: שאושר לפני שנה וחצי, ועדיין לא הושלם המשא-ומתן.

רוני בר-און: שזה לא באשמת הממשלה.

חיים אורון: רגע, אדוני השר לשעבר.

רוני בר-און: אני טיפלתי בזה.

רוני בר-און: הכסף מתוקצב, רשות השידור הלכה לקראת העניין הזה, מי שהכשיל את זה זה רק ההסתדרות.

חיים אורון: היות שמצבי טיפה יותר נוח, כי אני לא חייב למצוא אשם קונקרטי, אני יכול להגיד – – –

קריאה: – – –

חיים אורון: דקה.

חיים אורון: אני לא חושב שרק ההסתדרות אשמה, אבל אני לא באתי עכשיו להתפלמס.

חיים אורון: אני אומר דבר נוסף, שהוא כרגע נשחק לחלוטין, אדוני שר האוצר לשעבר – היתה רגל שנייה, וזה חוק רשות שידור חדש שירחיק את רשות השידור מהפוליטיקה.

חיים אורון: הוא לא מתקיים ולא מתקדם.

רוני בר-און: אני מחכה – – –

חיים אורון: אם נחכה לזה – אני מחכה לזה.

חיים אורון: כנראה אני לא צופה בקרוב, אולי כמוך, אדוני שר האוצר לשעבר, לעבור צד.

חיים אורון: היות שאני לא צופה כרגע, אני יודע באיזה מקום אני נמצא, יש לי עניין גדול – – –

רוני בר-און: – – – להחליף צד.

חיים אורון: להחליף צד.

חיים אורון: יש לי עניין גדול שגם אם אתה תהיה בצד זה, או גם מישהו אחר יהיה בצד הזה, רשות השידור תהיה מרוחקת מכולנו, ותעמוד על רגליה.

חיים אורון: אני חושב שהמהלך הזה הוא הכרחי.

ראובן ריבלין: רק שלא הממשלה משלמת את האגרה, הציבור משלם.

ראובן ריבלין: זה השידור של הציבור.

ראובן ריבלין: זה לא שידור ממלכתי ולא שידור דוקטרינרי.

ראובן ריבלין: זה שידור ממלכתי, זה שידור ציבורי.

חיים אורון: לכן, אדוני היושב-ראש, אני אצביע בעד הצעת החוק, אבל אני מבקש מהכנסת להצביע ברצינות בעד ההסתייגות שלי, שהמשמעות שלה – שלא הוראת שעה לשעה, אלא שהכנסת מאותתת שהיא רוצה לראות רשות שידור ציבורית.

חיים אורון: ואם הסכנה של השוט שמוצע פה, אם לא אז אין אגרה – יודע השר הממונה: אין להם שנה.

חיים אורון: אם בשבועות הקרובים לא מתבצע השינוי, אין שנה.

חיים אורון: לכן אין סיכון בהצבעה בעד ההסתייגות שלי, כי או שהשינוי יתבצע בתקופה הקרובה, או שבעצם נגיע למצב של היעדר רשות ציבורית.

חיים אורון: לכן, זאת לא הסתייגות מילולית, זו הסתייגות מהותית.

חיים אורון: אני משלה את עצמי שאולי יצטרפו אליה.

ראובן ריבלין: בסעיף 2 אתה מדבר?

ראובן ריבלין: לסעיף 2?

חיים אורון: אני מדבר בסעיף 2.

ראובן ריבלין: הבנתי.

ראובן ריבלין: בסדר.

ראובן ריבלין: קשה להבין אותם – מי שלא היה בוועדה.

ראובן ריבלין: טוב, אז אתה מבקש להצביע על ההסתייגות.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, אדוני, האם אנחנו צלצלנו?

ראובן ריבלין: אנחנו צלצלנו.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים להצבעה.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים להצבעה.

ראובן ריבלין: חברי הכנסת, מי שרוצה להשתתף, נא לשבת.

ראובן ריבלין: הואיל ואין הסתייגות לשם החוק ולסעיף 1 – חבר הכנסת אורון, אתה מסיר את ההסתייגות לסעיף 1; הואיל ואין הסתייגות לשם החוק ולסעיף 1, אני מבקש להצביע על שם החוק וסעיף 1 כהצעת הוועדה.

ראובן ריבלין: נא להצביע – מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 3 בעד סעיף 1 – 48 נגד – 2 נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

ראובן ריבלין: 48 בעד, שני מתנגדים, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע ששם החוק וסעיף 1 אושרו כהצעת הוועדה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אורון, אתה מדבר על סעיף 2, לא אחרי סעיף 2.

חיים אורון: על סעיף 2.

ראובן ריבלין: יפה.

ראובן ריבלין: יש הסתייגות של חבר הכנסת אורון.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 4 בעד ההסתייגות – 4 נגד – 44 נמנעים – אין ההסתייגות של חבר הכנסת חיים אורון לסעיף 2 לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: ארבעה בעד, 44 נגד, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהסתייגות לסעיף 2 לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: לכן, רבותי חברי הכנסת, הואיל וההסתייגות לא נתקבלה, אנחנו נאשר את סעיף 2 – יש יותר משני סעיפים?

ראובן ריבלין: – על-פי נוסח הוועדה.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד – על-פי נוסח הוועדה?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אורון, אתה מסיר את ההסתייגות אחרי סעיף 2.

ראובן ריבלין: אוקיי.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 5 בעד סעיף 2, כהצעת הוועדה – 52 נגד – 2 נמנעים – אין סעיף 2, כהצעת הוועדה, נתקבל.

ראובן ריבלין: 52 – בעד, שני מתנגדים, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שסעיף 2 עבר כהצעת הוועדה, ובכך סיימנו את הקריאה השנייה.

ראובן ריבלין: אדוני יושב-ראש הוועדה, להצביע בקריאה שלישית?

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: אנחנו מצביעים על הצעת חוק אגרה בעבור רשות השידור (הקפאת ההפחתה באגרה) (תיקוני חקיקה), התש"ע–2010.

ראובן ריבלין: נא להצביע – כהצעת הוועדה – בקריאה שלישית.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 6 בעד החוק – 48 נגד – אין נמנעים – אין חוק אגרה בעבור רשות השידור (הקפאת ההפחתה באגרה) (תיקוני חקיקה), התש"ע–2010, נתקבל.

ראובן ריבלין: 48 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת חוק אגרה בעבור רשות השידור (הקפאת ההפחתה באגרה) (תיקוני חקיקה), התש"ע–2010, התקבל בקריאה שלישית וייכנס לספר החוקים.

ראובן ריבלין: [מס' מ/288; "דברי הכנסת", מושב ראשון, חוב' י', עמ' 1185; נספחות.

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: אני קורא, בבקשה, ליושב-ראש ועדת הכלכלה, חבר הכנסת אופיר אקוניס, לעלות לדוכן ולהציע לקריאה שנייה ולקריאה שלישית את הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 26).

ראובן ריבלין: האם יש הסתייגויות?

ראובן ריבלין: ובכן, מייד לאחר סיום ההצגה על-ידי יושב-ראש הוועדה, אנחנו מצביעים.

ראובן ריבלין: אני לא מצלצל עוד פעם.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, אני מתכבד להציג בפניכם את הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 26), התש"ע–2010.

אופיר אקוניס: הצעת החוק כוללת תיקונים שונים בחוק הגנת הצרכן, התשמ"א–1981, שמטרתם העיקרית לעדכן הוראות קיימות לאור הניסיון שנצבר מאז חקיקתן.

אופיר אקוניס: להלן אתייחס לתיקונים החשובים ביותר.

אופיר אקוניס: עניינו של התיקון הראשון בגודל אותיות בחוזה אחיד או במידע אחר המוצג לצרכן.

אופיר אקוניס: סעיף 4א בנוסחו כיום מסמיך את שר התעשייה, המסחר והתעסוקה לקבוע בתקנות הוראות לעניין הגודל המזערי ואופן הכתיבה של אותיות בחוזה אחיד.

אופיר אקוניס: הצעת החוק מרחיבה את גדר סמכותו של השר ומסמיכה אותו להתקין, באישור ועדת הכלכלה של הכנסת, תקנות בכל הנוגע לאותיות בחוזה אחיד, לרבות היחס בין האותיות לבין השטח שבו כלול המידע, ואופן הצגתן של האותיות.

אופיר אקוניס: נוסף על כך מוצע להסמיך את השר לקבוע הוראות דומות לעניין אותיות המופיעות בתנאי הכלול במידע אחר המוצג לצרכן, לרבות בפרסומת.

אופיר אקוניס: תיקונים נוספים: עסקה ברוכלות היא עסקה שנקשרה בין צרכן לבין עוסק בעקבות הגעת העוסק או מי מטעמו למקום שאינו בית-העסק של העוסק, וזאת בין שהגיע ללא הזמנה ובין שהגיע בעקבות פנייה יזומה לצרכן.

אופיר אקוניס: בשל מאפייניה של עסקה זו, לרבות החשש מהשפעה בלתי הוגנת על הצרכן, החוק מקנה לצרכן זכות לבטל את העסקה בתוך 14 ימים מיום מסירת הנכס, או מיום ההתקשרות בעסקה, אם מדובר בשירות שטרם הוחל בנתינתו.

אופיר אקוניס: כדי להגביר את ההגנה על הצרכן המתקשר בעסקה ברוכלות, מוצע לאפשר לו לבטל את העסקה גם בתוך 14 ימים מיום קבלת פרטי העסקה מהעוסק, אם מועד זה חל מאוחר יותר מהמועדים האמורים.

אופיר אקוניס: כאמור, אם מדובר בעסקה למתן שירות באופן חד-פעמי, יחולו הוראות אלה אם טרם הוחל במתן השירות, ואילו בעסקה מתמשכת למתן שירות – בין שהוחל במתן השירות ובין שלאו.

אופיר אקוניס: לעניין תוצאות הביטול, החוק בנוסחו כיום מתייחס כיום רק לעסקה לרכישת טובין, וקובע כי על הרוכל להשיב לצרכן את מה שקיבל לפי ההסכם, ועל הצרכן להשיב לרוכל את הטובין.

אופיר אקוניס: עוד קובע החוק, כי אם חלה הרעה משמעותית במצב הטובין שהוחזרו, רשאי הרוכל לנכות את הסכום שבו פחת ערכם של הטובין מהסכום שעליו להשאיר לצרכן.

אופיר אקוניס: מאחר שסעד הניכוי הוא סעד עצמי שהעוסק מפעיל באופן חד-צדדי, מוצע לבטלו ולקבוע כי עם ביטול ההסכם יחויב העוסק להשיב לצרכן את התמורה ששילם.

אופיר אקוניס: לפי המוצע יחולו גם על הצרכן חובת השבה במצב זה, כאשר בעסקה לרכישת נכס יימסר הנכס לעוסק במקום שבו נמסר לצרכן, ואילו כאשר מדובר בעסקה למתן שירות והצרכן החל לקבל את השירות לפני העסקה, יידרש הצרכן לשלם את התמורה היחסית בעד השירות שניתן לו.

אופיר אקוניס: עם זאת, אין בהוראות האמורות כדי לגרוע מזכותו של העוסק לתבוע את הצרכן אם נגרמו לו נזקים כתוצאה מהרעה משמעותית במצב הנכס שהוחזר לו בעקבות ביטול העסקה.

אופיר אקוניס: לגבי עסקת מכר מרחוק, המדובר בעסקה שנערכה באמצעות שיווק מרחוק, ללא נוכחות משותפת של הצדדים לעסקה, כלומר באמצעות הטלפון, האינטרנט וכיוצא בזה.

אופיר אקוניס: החוק בנוסחו כיום מקנה לצרכן זכות לבטל את העסקה בתוך 14 ימים מיום קבלת הנכס, או מיום קבלת מסמך גילוי שעל העוסק לספק לצרכן, לפי המאוחר.

אופיר אקוניס: ואם מדובר בעסקה למתן שירות, בתוך 14 יום מיום עשיית העסקה, אך לפחות יומיים לפני המועד הצפוי לתחילת מתן השירות.

אופיר אקוניס: כדי להקל על הצרכנים לבטל עסקאות למתן שירות שנעשו במכר מרחוק, מוצע לאפשר לצרכן, כפי שקבוע כיום לגבי עסקה לרכישת נכס, לבטל את העסקה גם בתוך 14 ימים מיום קבלת מסמך הגילוי, אם הגיע לידי הצרכן במועד המאוחר מ-14 יום מיום עשיית העסקה.

אופיר אקוניס: מאחר שעסקאות רבות למתן שירות הן עסקאות מתמשכות, מוצע לאפשר לצרכן לבטל את העסקה גם עם הוחל במתן השירות, ואילו כאשר מדובר בעסקה שאינה עסקה מתמשכת, רק אם טרם הוחל במתן שירות.

אופיר אקוניס: חברי הכנסת, במהלך הדיונים המקיפים והממושכים שקיימה ועדת הכלכלה של הכנסת בהצעת החוק הקפדנו מאוד, כפי שאנו נוהגים תמיד, על שמיעת טיעוניהם של כל הצדדים הנוגעים לדבר, כמו גם על שמירת איזון ראוי בין הגנה על זכויות הצרכן לבין הצורך להגן גם על זכויותיהם של העוסקים.

אופיר אקוניס: במסגרת זו החליטה הוועדה לקבל שני תיקונים בנוסח הצעת החוק.

אופיר אקוניס: ראשית, בעקבות טענות שנשמעו מצד עוסקים בענף התיירות הוחלט לתקן את ההסדר המיוחד שקיים כבר היום לעניין עסקת מכר מרחוק למתן שירותי תיירות, שירותי הארחה, נסיעה, חופש או נופש.

אופיר אקוניס: כיום זכות הביטול המוקנית לצרכן בעסקת מכר מרחוק אינה חלה לגבי שירותים אלה, אם מדובר בעסקאות של הרגע האחרון שבהן המועד שנקבע למתן השירות חל בתוך שבעה ימים, שאינם ימי מנוחה, ממועד ההתקשרות בעסקה.

אופיר אקוניס: בכל מקרה אחר ניתן כיום לבטל עסקה למתן שירותי תיירות בתוך 14 ימים מיום עשיית העסקה, אך לא פחות מיומיים לפני המועד שבו אמור השירות להינתן.

אופיר אקוניס: שנית, הוועדה החליטה להוסיף הוראה מיוחדת בנוגע לתוצאות ביטול עסקה למתן שירות שהיא עסקה ברוכלות או עסקת מכר מרחוק.

אופיר אקוניס: זאת במטרה לתת מענה לטענות שהועלו ביחס לעלויות שבהן נושאות החברות בשל התקנת ציוד בבית הצרכן, כגון ממירים או לחצני מצוקה, לצורך מתן שירות לפי העסקה וכחלק בלתי נפרד ממנה.

אופיר אקוניס: בהתאם לכך, אדוני היושב-ראש, עוסק שהתקין בבית הצרכן ציוד כאמור, יהיה רשאי לגבות מהצרכן תשלום בשל הוצאות ההתקנה בסכום שלא יעלה על 100 שקלים.

אופיר אקוניס: לעניין זה אדגיש כי מדובר בסכום מרבי, ולפיכך עוסק לא יהיה רשאי לגבות סכום זה אם עלות התקנת הציוד, כמובן, היתה נמוכה יותר.

אופיר אקוניס: בנוסף, מוצע להסמיך את השר לקבוע, באישור הוועדה, סוגי עסקאות שלגביהן יוכל העוסק לגבות סכומים אחרים בשל הוצאות ההתקנה, וכן את גובה הסכומים.

אופיר אקוניס: התיקון האחרון הנכלל בהצעת החוק נוגע לביטול עסקה בשל הטעיה או ניצול מצוקה, בהתאם לסעיף 32 לחוק.

אופיר אקוניס: בהתאם לסעיף האמור, שנוסחו היום חל רק על רכישת נכס, במקרים שבהם הטעה העוסק את הצרכן בעניינים מהותיים בעסקה או ניצל את חולשתו השכלית או הגופנית של הצרכן ואת אי-ידיעת השפה שבה נקשרה העסקה, רשאי הצרכן למסור לעוסק הודעת ביטול בתוך 14 ימים מיום עשיית העסקה או מסירת הנכס, לפי המאוחר.

אופיר אקוניס: עם ביטול העסקה על העוסק להשיב לצרכן בתוך שבעה ימים מיום שקיבל את הודעת הביטול את התמורה שקיבל, ועל הצרכן להשיב לעוסק את הנכס נושא העסקה.

אופיר אקוניס: ככל שעשה הצרכן שימוש בנכס, שיש בו כדי להפחית באופן ניכר את ערך הנכס או לגרום לו נזק, רשאי כיום העוסק להפחית מהתמורה את שווי הפחת.

אופיר אקוניס: חברי הכנסת, בשנים האחרונות אנו עדים להתפתחויות רבות בעולם המסחר, בין היתר בכל הנוגע למתן שירותים בטכנולוגיות משתנות, המעלות את הצורך לעדכן שוב ושוב את חוקי הגנת הצרכן כדי לממש את תכליתו של החוק – הגנה על זכויות הצרכן וחיזוק מעמדו – בהתחשב באופיה הבלתי-שוויוני של מערכת היחסים בין העוסק לצרכן.

אופיר אקוניס: הצעת החוק המונחת בפניכם מניחה נדבך נוסף בקידום זכויות הצרכן ומשקפת, להבנתי, את האיזון הראוי בין זכויות אלה לבין זכויות העוסקים, במטרה להטמיע בישראל נורמות של סחר הוגן.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, אינני רואה כאן את שר התעשייה, המסחר והתעסוקה וגם לא את סגניתו.

אהוד ברק: הוא בהודו.

אופיר אקוניס: כן, אני יודע.

אופיר אקוניס: גם הסגנית בהודו?

אופיר אקוניס: אוקיי, הם ביחד.

אופיר אקוניס: טוב, לא ידעתי.

אופיר אקוניס: בכל מקרה, רציתי לברך, אז אמסור את איחולי, אולי יושב-ראש המפלגה, שר הביטחון – – –

אהוד ברק: אני יושב-ראש הסיעה גם.

אופיר אקוניס: גם יושב-ראש הסיעה.

אופיר אקוניס: אתה יושב-ראש של הרבה דברים.

אופיר אקוניס: אז אתה יכול למסור לשר התעשייה, המסחר והתעסוקה, וגם לסגניתו, שניהם ממפלגתך, שההחלטה על הקמת הרשות לסחר הוגן והמינוי האחרון שהתבשרנו עליו – זה דבר בהחלט חשוב מאוד, וצריכים לברך אותם.

אהוד ברק: בגלל הצבועים – – –

ראובן ריבלין: זה לא ממין העניין היום.

אופיר אקוניס: מצטער שאינני יכול לספק כרגע את רצונו של שר הביטחון.

אופיר אקוניס: השר שלום, שר הביטחון ביקש משהו שלא יכולתי להיענות לבקשתו.

אופיר אקוניס: אדוני השר שלום, זה חוק גדול וחשוב.

אופיר אקוניס: אני רוצה להודות למנהלת הוועדה לאה ורון, ליועצת המשפטית אתי בנדלר, לצוותים שלהם, לצוותים שלי, לעוזרים שלי.

ראובן ריבלין: אפשר בהזדמנות זאת לאחל ללאה ורון, אמא שחיתנה את בנה, ואנחנו כולנו מאחלים לה מזל טוב.

ראובן ריבלין: גם בזמן שאת עובדת כל כך קשה בכנסת, אנחנו מוצאים זמן לחתן את ילדינו.

אופיר אקוניס: טוב, אז אני מצטרף לאיחוליו של היושב-ראש לרגל חתונת הבן, שיהיה במזל.

אופיר אקוניס: להצעת החוק לא הוגשו הסתייגויות, אדוני היושב-ראש.

אופיר אקוניס: אני מבקש להצביע בעדה בקריאה השנייה ובקריאה השלישית.

אופיר אקוניס: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: רבותי, אין הסתייגויות לחוק זה, ולכן אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה, מקשה אחת.

ראובן ריבלין: ובכן, רבותי חברי הכנסת, הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 26), התש"ע–2010 – נא להצביע בקריאה שנייה.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 7 בעד סעיפים 1–8 – 38 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–8 נתקבלו.

ראובן ריבלין: 38 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 26), התש"ע–2010, עברה בקריאה שנייה.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים לקריאה שלישית, על-פי אישורו של יושב-ראש הוועדה.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד חוק זה בקריאה שלישית?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 8 בעד החוק – 39 נגד – אין נמנעים – אין חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 26), התש"ע–2010, נתקבל.

ראובן ריבלין: 39 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שחוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 26), התש"ע–2010, עבר בקריאה שלישית וייכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

ראובן ריבלין: [מס' מ/464, פ1337/18, פ/1462/18; "דברי הכנסת", חוב' י"א, עמ' 6394, וחוב' ה' עמ' 5268 ועמ' 5269; נספחות.

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, אני מזמין את יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה, חבר הכנסת חיים כץ, לעלות לדוכן על מנת להציג את הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 116) לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

ראובן ריבלין: גם לחוק זה אין הסתייגות, ומייד לאחר הצגתו על-ידי יושב-ראש הוועדה נעבור להצבעה.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מתכבד להביא בפניכם את הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 116) לקריאה השנייה ולקריאה השלישית.

חיים כץ: הצעת החוק המונחת בפניכם משלבת בתוכה שני נושאים, שהקשר היחידי ביניהם הוא הופעתם בחוק הביטוח הלאומי.

חיים כץ: כאן המקום לציין את שר הרווחה יצחק הרצוג וצוותו על קידום הנושא ודחיפת העניין.

חיים כץ: הנושא הראשון, שבו עוסק סעיף 1 להצעת החוק, נוגע לקרן לפיתוח שירותים לטובת ילדים בסיכון, שפועלת במוסד לביטוח לאומי מאז שנת 2004, מכוח הוראת שעה בסעיף 74א לחוק הביטוח הלאומי.

חיים כץ: הצעת החוק המונחת בפניכם מציעה להאריך את הוראת השעה בשנתיים, לשנים 2010 ו-2011, על מנת לאפשר אופק של פיתוח שירותים בנושא חשוב זה.

חיים כץ: החלק השני – אני לא יודע מה הקשר ביניהם, אבל החלק השני, סעיף 2 להצעת החוק, הוא שלילת הזכאות לתשלום דמי קבורה בעד קבורתו של מי שמותו נגרם אגב ביצוע פשע מתוך מניע לאומני.

חיים כץ: בעניין זה שולבו בהצעת החוק הממשלתית גם הצעות החוק הפרטיות של חברת הכנסת מירי רגב וחבר הכנסת דני דנון.

חיים כץ: בהזדמנות זו ברצוני להודות למנהלת הוועדה וילמה מאור, לצוות היועצים המשפטיים של הוועדה ולעוזרים הפרלמנטריים, ופעם נוספת לשר הרווחה, יצחק הרצוג, ולנציגי הביטוח הלאומי, שהכינו והביאו את החוק לשלב הזה.

חיים כץ: אני מבקש מחברי הכנסת לתמוך בהצעת החוק.

חיים כץ: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: הואיל ואין הסתייגויות אנחנו עוברים להצבעה, רבותי חברי הכנסת.

ראובן ריבלין: מייד לאחר שיגיע יושב-ראש הוועדה למקומו אנחנו נפעיל את מנגנון ההצבעה ונצביע בקריאה שנייה על הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 116).

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 9 בעד סעיפים 1–3 – 37 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–3 נתקבלו.

ראובן ריבלין: בעד – 37, אין מתנגדים ואין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

ראובן ריבלין: יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה מורה לי להצביע בקריאה השלישית, ואני נענה לבקשתו.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, בקריאה שלישית – הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 116).

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: אני מזמין, מייד לאחר ההצבעה, את חברת הכנסת מירי רגב, שתודה על המוגמר וגם תברך עליו.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 10 בעד החוק – 39 נגד – אין נמנעים – אין חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 116), התש"ע–2010, נתקבל.

ראובן ריבלין: 39 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שחוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 116), התש"ע–2010, עבר בקריאה שלישית וייכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

ראובן ריבלין: רבותי.

ראובן ריבלין: בבקשה, חברת הכנסת רגב – –

מירי רגב: כבוד היושב-ראש, תודה רבה לך – –

ראובן ריבלין: – – בשמך ובשם חבר הכנסת דנון.

מירי רגב: – – ראש הממשלה, כנסת נכבדה, אני קודם כול מתרגשת – זאת הצעת חוק ראשונה שלי שעוברת סוף-סוף בכנסת, ואני שמחה שזאת הצעת חוק כל כך חשובה, שבעצם מצטרפת להצעות החוק על מנת למגר את הטרור האכזרי נגד אזרחי מדינת ישראל.

מירי רגב: אני רוצה להודות לשר הרווחה שתמך בחוק, ואני רוצה מאוד מאוד להודות לידידי יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה; חיים, אילולא הסיוע שלך, העיסוק שלך בנושא הזה וההתעקשות שלך, לא הייתי עומדת כאן היום.

מירי רגב: אני מודה לך על כך שבעצם הבאת לאישורו את החוק הזה.

מירי רגב: תודה רבה לך.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחברת הכנסת מירי רגב.

ראובן ריבלין: [מס' מ/456; "דברי הכנסת", חוב' ב', עמ' 4687, חוב' י"ב, עמ' 6602; נספחות.

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: יעלה ויבוא יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט להציג לקריאה שנייה ולקריאה שלישית את הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 60), המתייחס – – –

דוד רותם: הרבה דברים.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: יש הסתייגויות לחוק זה.

דוד רותם: הסתייגויות דיבור בלבד.

ראובן ריבלין: המסתייגים אינם נמצאים, כפי שידוע לי, ולכן לא תהיינה הסתייגויות.

דוד רותם: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הצעת החוק באה להציע שורה של תיקונים לחוק סדר הדין הפלילי [נוסח משולב], התשמ"ב–1982, וחוקים הקשורים לכך, בתוכה גם תיקונים לעניין עבירות קנס, מועדים להגשת עררים, קביעה בנוגע לערר שני על החלטה לסגור תיק והסדרת נושא סמכות מקומית של בית-המשפט לגבי אדם הנתפס בעבירת חוץ.

דוד רותם: עיקרי הדברים בחוק: סמכות מקומית בעבירות חוץ – כיום, כאשר אדם נתפס בגין עבירת חוץ, ואין לו מקום מגורים בארץ, הרי פותחים את התיק בירושלים כברירת המחדל, ואז בדרך כלל התיק מועבר למקום שבו החקירה מתנהלת.

דוד רותם: הדבר הזה יוצר פרוצדורה ועומס על בתי-המשפט, משום שצריך להגיש בקשות וצריך לקבל החלטות, ורק אז התיק עובר.

דוד רותם: לכן מוצע לשנות את הפרוצדורה ולקבוע כי בעבירות חוץ שעניינן ביטחון המדינה, או עבירות נגד העם היהודי, אם אין לנאשם מקום מגורים בארץ, ידון בית-המשפט אשר באזור שיפוטו נמצאת היחידה הממונה על חקירת העבירה.

דוד רותם: ביתר עבירות החוץ ייוותר הדיון ויתקיים בבית-המשפט בירושלים.

דוד רותם: עוד מוצע כי לא יהיה ערר שני על החלטות שלא להעמיד לדין.

דוד רותם: כיום יש מקרים שבהם אפשר יהיה לערער ערר שני.

דוד רותם: אנחנו באים להבהיר שאין ערר שני על ההחלטות.

דוד רותם: גם הדבר הזה יגרום לסופיות הדיון וליעילות ההליכים.

דוד רותם: מוצע להבהיר כי אפשר לקבוע שיעורים שונים לעבירות קנס, גם לעבירה נמשכת, וכי הקנס בגין העבירה הנמשכת יוטל רק בשל תקופה המאוחרת להתראה.

דוד רותם: מוצע לקבוע במפורש כי קביעת עבירה כעבירת קנס אינה משנה את סיווג העבירה לפי חוק העונשין, למשל מבחינת תקופות ההתיישנות וכל מה שקשור לכך.

דוד רותם: דבר נוסף, רבותי, אנחנו מחליטים לייעד את הקנסות; קנסות שהוטלו על-ידי עובד של רשות מקומית ישולמו לקופת הרשות המקומית.

דוד רותם: באופן זה אנחנו מתמרצים את הרשויות המקומיות לאכוף את העבירות המקומיות המתבצעות בשטחן, כאשר הן יודעות שהקנסות מגיעים אליהן, ויופנו לנושאים שעליהם תחליט הרשות, דבר שיתרום לתקציבה.

דוד רותם: אנחנו גם מציעים לקבוע כי אדם אשר מגיש באיחור בקשה להישפט בעבירה של ברירת משפט, בית-המשפט יוכל להיענות לבקשתו אם שוכנע שהבקשה הוגשה באיחור בשל נסיבות שלא היו תלויות בו או מנימוקים מיוחדים אחרים.

דוד רותם: במהלך הדיונים החליטה הוועדה להמליץ בפני המליאה, והמליאה קיבלה המלצה זו, לפצל חלק מהצעת החוק, שעניינו עונשי מינימום בעבירות קנס.

דוד רותם: נושא זה יידון במקביל לדיוני ועדת החוקה בהצעת חוק שעניינה הבניית שיקול הדעת השיפוטי בענישה.

דוד רותם: אני מבקש לאשר את הצעת החוק בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

דוד רותם: אני רוצה גם להודות למנהלת הוועדה, ולנשיאת הוועדה וליועצת המשפטית של הוועדה, ולעוזריה, ולצוות שלי, על זירוז הדיונים בהצעת חוק זו.

דוד רותם: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: זו הצעת חוק שמקורה בממשלה, או הצעת חוק – – –

דוד רותם: בממשלה.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, נא לשבת.

ראובן ריבלין: יש שתי הסתייגויות, רק שהמסתייגים אינם נוכחים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חיים אורון וחבר הכנסת אילן גילאון באי-נוכחותם הסירו את ההסתייגות שלהם, ולכן אנחנו מצביעים על הצעת החוק בקריאה שנייה.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 60), התש"ע–2010, בקריאה שנייה.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 11 בעד סעיפים 1–13 – 28 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–13 נתקבלו.

ראובן ריבלין: 28 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

ראובן ריבלין: אדוני יושב-ראש ועדת החוקה מורה לי להצביע בקריאה שלישית, ואכן כך אעשה.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 60) בקריאה שלישית – מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 12 בעד החוק – 30 נגד – אין נמנעים – אין חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 60), התש"ע–2010, נתקבל.

ראובן ריבלין: יושב-ראש ועדת הכנסת יעלה ויבוא להודיע את הודעת הוועדה.

ראובן ריבלין: בעד – 30, אין מתנגדים, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שחוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 60), התש"ע–2010, עבר בקריאה שלישית וייכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

ראובן ריבלין: אדוני יושב-ראש ועדת הכנסת, הודעה.

ראובן ריבלין: האם היא מצריכה הצבעה?

): לא.

ראובן ריבלין: אין צורך בהצבעה.

ראובן ריבלין: בבקשה.

): אדוני היושב-ראש, תודה, חברות וחברי הכנסת, הכנסת החליטה בישיבתה ביום רביעי, י"ג בטבת התש"ע, 30 בדצמבר 2009, להעביר לוועדה משותפת של ועדת החינוך, התרבות והספורט וועדת הכספים הצעות לסדר-היום בנושא: הפרטת המכינות הקדם-אקדמיות, של חברי הכנסת רוברט טיבייב, דב חנין, יולי תמיר ואורי אורבך.

): בכפוף להוראות סעיף 16(א) ו-(ב) לתקנון הכנסת, ועדת הכנסת קבעה כי הוועדה תהיה בת שישה חברים, שלושה מכל ועדה, בראשות ועדת החינוך, התרבות והספורט.

): הרכב הוועדה כדלקמן: מטעם ועדת החינוך, התרבות והספורט, חברי הכנסת זבולון אורלב – יושב-ראש, אלכס מילר ודניאל בן-סימון; מטעם ועדת הכספים, חברי הכנסת ציון פיניאן, אורי אריאל ורונית תירוש.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: [מס' כ/280; "דברי הכנסת", חוב' ב', עמ' 4697; נספחות.

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: אני מזמין אתכם להצעת חוק רשות השידור (תיקון מס' 23), והיא ההצעה האחרונה העומדת על סדר-היום.

ראובן ריבלין: חברי הכנסת, אדוני ראש הממשלה והשרים, הצעת חוק רשות השידור (תיקון מס' 23), התש"ע–2010, תציג אותה יושבת-ראש ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, חברת הכנסת ליה שמטוב.

ראובן ריבלין: האם הצעת החוק הזאת נוגעת לנושא רק"ע?

ליה שמטוב: כן.

ליה שמטוב: אדוני היושב-ראש, כבוד ראש הממשלה, כבוד השרים, חברי חברי הכנסת, מונחת לפניכם הצעת חוק רשות השידור (תיקון מס' 23), של חבר הכנסת רוברט אילטוב, חבר הכנסת מוץ מטלון וחבר הכנסת חמד עמאר, אשר הוכנה על-ידי ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

ליה שמטוב: במציאות הביטחונית השוררת כיום, ובניסיון שהצטבר מאירועים ביטחוניים, אנו למדים כי יש נטייה של עולים רבים להקשיב לשידורי תחנות השידור הממלכתיות ברדיו ובטלוויזיה.

ליה שמטוב: הצעה זו שמובאת היום באה להסדיר את התרגום של הודעות החירום לשפות הרוסית, האמהרית והערבית, כך שהצופים והמאזינים יוכלו בזמן אמת להבין את ההנחיות ולפעול בהתאם.

ליה שמטוב: ההסדר בחוק התחשב במידת האפשר בתקציבה של רשות השידור, ועל כן נקבע כי הודעות החירום לא יתורגמו בתוך השידור בעברית, אלא יהיו הפניות אל השידורים הייעודיים בשפות השונות.

ליה שמטוב: הוועדה בראשותי סבורה כי הצעת חוק זו בעלת חשיבות ממדרגה ראשונה לאוכלוסייה גדולה של עולים דוברי רוסית ואמהרית ולאוכלוסייה הערבית.

ליה שמטוב: אוכלוסיות אלו יוכלו ליהנות מתחושת ביטחון אישי, להיות מודעים להודעות החירום בזמן אמת, לפעול בהתאם להנחיות אלה, וכך גם למנוע אסונות.

ליה שמטוב: אני מבקשת מחברי הכנסת לתמוך בהצעת החוק, ובהזדמנות זו להודות למציעי החוק, לצוות הוועדה הנפלא – לדנה, לציפי ולדולי, ליועצת המשפטית של הוועדה, נירה, לצוות העוזרים שלי – לאנה, לאריאל ולטליה; וכמובן, לכל חברי הכנסת שיתמכו בחוק.

ליה שמטוב: תודה.

ראובן ריבלין: תודה ליושבת-ראש ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים להצביע על הצעת החוק בצירוף לוח התיקונים.

ראובן ריבלין: אנחנו מצביעים על כולם כמקשה אחת בקריאה שנייה.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, אני מאפשר ליושבת-ראש הוועדה לחזור למקומה.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, הצעת חוק רשות השידור (תיקון מס' 23), התש"ע–2010, קריאה שנייה – על לוח התיקונים.

ראובן ריבלין: נא להצביע – מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 13 בעד סעיפים 1–2 – 25 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–2 נתקבלו.

ראובן ריבלין: בעד – 25, אין מתנגדים, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת חוק רשות השידור (תיקון מס' 23) עברה בקריאה שנייה.

ראובן ריבלין: גברתי יושבת-ראש הוועדה, להצביע בקריאה שלישית?

ראובן ריבלין: ובכן, אנחנו מצביעים.

ראובן ריבלין: יושבת-ראש הוועדה אישרה להצביע בקריאה שלישית.

ראובן ריבלין: אחריה יעלה ויבוא יוזם החוק, חבר הכנסת רוברט אילטוב, על מנת לברך.

ראובן ריבלין: אנחנו מצביעים על הצעת החוק ועל לוח התיקונים יחד בקריאה שלישית.

ראובן ריבלין: נא להצביע – מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 14 בעד החוק – 25 נגד – אין נמנעים – אין חוק רשות השידור (תיקון מס' 23), התש"ע–2010, נתקבל.

ראובן ריבלין: 25 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת חוק רשות השידור (תיקון מס' 23), התש"ע–2010, עבר בקריאה שלישית, וייכנס לספר החוקים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת רוברט אילטוב, היוזם הראשי – בבקשה, אדוני, נא לברך.

רוברט אילטוב: כבוד יושב-ראש הכנסת, חברי חברי הכנסת, כבוד השרים, סגני שרים, אני רוצה להודות על במה זו על כך שגם הממשלה וגם הכנסת וגם החברים שלי תמכו בהצעת החוק.

רוברט אילטוב: כבוד השרים?

ראובן ריבלין: כבוד השרים הנכבדים, תנו לחבר הכנסת אילטוב את יומו.

רוברט אילטוב: הצעת החוק הזאת נולדה כתוצאה ממלחמת לבנון השנייה, שבה אנשים שלא דוברים עברית לא הצליחו להבין את הודעות החירום, וכמובן, היום אנחנו מצאנו את הפתרון הראוי לכך, שבזמן חירום אנשים יקבלו את ההתרעות בזמן ויוכלו למצוא מחסה מההתקפות.

רוברט אילטוב: כמובן, אני רוצה להודות לחברי ועדת הקליטה שטיפלו בהצעת החוק, לצוות הוועדה המסור שלא ירד מהצעת החוק ונתנו את הזמן הראוי לדיון בהצעת החוק; לרשות השידור שמצאו את הפתרונות הטכנולוגיים לבעיה; וכמובן, לחברים מסיעת ישראל ביתנו, שהיו חתומים ושותפים שלי להצעת החוק.

רוברט אילטוב: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: אני חושב, חבר הכנסת מגלי והבה, שכדאי שגם בנושא השפה הערבית נחזיר עטרה ליושנה ונחזיר את הרשות הראשונה לשדר שעה וחצי ביום, שכן רבים מאזרחי ישראל, דוברי ערבית – יהודים וערבים.

ראובן ריבלין: רבותי, תם סדר-היום.

ראובן ריבלין: ישיבת הכנסת הבאה תתקיים מחר, יום שלישי, 12 בינואר 2010 למניינם, כ"ו בטבת תש"ע, בשעה 16:00.

ראובן ריבלין: ישיבה זו נעולה.