ישיבת מליאה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 382, 2012-10-16 00:00

ראובן ריבלין: היום יום שלישי, ל' בתשרי התשע"ג, 16 בחודש אוקטובר 2012 למניינם.

ראובן ריבלין: אני מתכבד לפתוח ישיבה מיוחדת לזכרו של שר התיירות, האלוף וחבר הכנסת והשר רחבעם זאבי, גנדי, זיכרונו לברכה, גנדי, השם ייקום דמו, במלאות 11 שנים להירצחו.

ראובן ריבלין: אדוני ראש הממשלה בנימין נתניהו, אדוני ראש האופוזיציה שאול מופז, חברי הממשלה, חברי כנסת בעבר ובהווה, מזכירת הכנסת ירדנה מלר-הורוביץ, מנכ"ל הכנסת דן לנדאו, היועץ המשפטי לכנסת איל ינון, אדוני קצין הכנסת, משפחת זאבי היקרה, הרעיה יעל – שהיתה לנו במשך שנים בת בית כאן, מאז היבחרו של גנדי לכנסת ב-1988 ועד יום הירצחו, היתה יושבת אתנו כאן והיא יושבת אתנו היום שם – הרעיה יעל, הילדים פלמח-יפתח, בנימין-סייר, מצדה, צאלה, ערבה, והנכדים, חיילי צבא-הגנה לישראל, מכובדי כולם.

ראובן ריבלין: "כחייל אמיתי", כך אמר פעם גנדי, "אינני רוצה מלחמות, אבל אני לא מתבייש להגיד את האמת לעם שלי: ייתכן שנצטרך לחיות על חרבנו במשך דורות כדי להקים את הבית השלישי, עד שהערבים יבינו כי שלום הוא עסק טוב לשני הצדדים".

ראובן ריבלין: כך אמר גנדי, שאת זכרו אנחנו זוכרים היום, ונעמוד דקה לזכרו.

ראובן ריבלין: (חברי הכנסת מכבדים בקימה את זכרו של המנוח.

ראובן ריבלין: ) תודה רבה.

ראובן ריבלין: נא לשבת.

ראובן ריבלין: התחלתי בדבריו אלו של גנדי, שכן דבריו אלה היו כל כך עמוקים ושורשיים בתפיסת עולמו, אשר קיבלה גם פרשנויות אחרות.

ראובן ריבלין: אבל זה היה גנדי וזאת היתה עמדתו, אמונתו, ואף התורה שאליה הטיף.

ראובן ריבלין: דומה כי גם מי שלא הסכים מעולם עם עמדותיו הנוקבות, הקשות ומעוררות המחלוקת של גנדי, נאלץ להכיר באמת הנוקבת המסוימת הזו; אמת שמורי ורבי ז'בוטינסקי הכיר בה במאמרו האלמותי "קיר הברזל".

ראובן ריבלין: בניגוד לחולמי חלומות רבים ולסדרה ארוכה של מנהיגים שרצו להאמין, ובאמת האמינו, שאפשר להקים כאן מציאות אחרת, גנדי השתייך לזן אחר, זן מפוכח, אולי מפוכח מדי, ושמא פסימי.

ראובן ריבלין: זן של מנהיגים שמציאותיות הנחתה אותם.

ראובן ריבלין: מנהיגים שנטו לא לבלבל בין משאלות לב לבין יכולות.

ראובן ריבלין: מנהיגים שהקפידו להבחין בין תקווה לבין אפשרויות.

ראובן ריבלין: ומעניין, דווקא גנדי היה מסתופף בין אותם מנהיגים ציונים שהיו הפרגמטים, ואנחנו, מהבית הרוויזיוניסטי, היינו יותר אידיאולוגים דוגמטים.

ראובן ריבלין: ופעמים גם בעניין זה אמר שיכולים להיות פרגמטים עם אידיאולוגיה צרופה.

ראובן ריבלין: גנדי, לכן, מעולם לא ניסה לעדן את דעותיו באשר לדרך שבה יש להתמודד עם המציאות.

ראובן ריבלין: למרות שפתו העשירה ולמרות אהבתו העצומה לעברית, ואני עד היום זוכר כאן את הניירות שעליהם היה משרבט את נאומיו כמה דקות לפני שעלה לנאום, בכתב יד עגול ומסתלסל, בעברית שאין שיעור ליופיה ועוצמתה; גם כאשר הסתלסלו האותיות שהרכיבו את המלים והמשפטים שכתב, מעולם לא השתמש בניסוחים מעורפלים או מפותלים אלא בחר להתבטא בבהירות, בישירות, ולעתים, כן, גם בבוטות.

ראובן ריבלין: נסיבות הירצחו, כמו מהלך חייו, מבטאות את דבקותו באמת, את סירובו של גנדי להיכנע למציאות או להתכופף בפניה.

ראובן ריבלין: אותו גנדי, שכקצין בכיר הסתער בראש חייליו בארץ המרדפים מבלי להעלות על הדעת לנהל את הקרב מהחמ"ל; אותו גנדי, שכשר בממשלת ישראל סירב לנוע ברכב משוריין השמור לאח"מים בעוד אזרחים מן השורה אינם זוכים להגנה כזו, וכך אמר – כך עמד וכך גם קרה מה שקרה.

ראובן ריבלין: אותו גנדי, שהתעקש להמשיך בשגרת יומו מבלי לשעות להתרעות.

ראובן ריבלין: הוא בטח בדרכו, בטח בצדקתו, בטח בחושיו, בניסיונו וגם באקדחו וב"עוזי" שהיה על חזהו.

ראובן ריבלין: הוא היה בטוח, כל כך בטוח באמת שלו, שהביטחון הזה הכשיל אותו.

ראובן ריבלין: הוא לא הביא בחשבון את שפלותם של רוצחיו, שארבו לו מאחור.

ראובן ריבלין: גנדי ציפה לדו-קרב, אך הוא קיבל מארב.

ראובן ריבלין: גנדי חסר לנו היום, גם למי שמעולם לא הסכימו אתו ועם מסקנותיו; גם מי שחלקו במידה לא מעטה על דרכו, אם כי בחלק מהדברים היו שותפים לו; גם כל מי שהתנגד לו, חסרה לו יכולת הניתוח של גנדי.

ראובן ריבלין: חסר היום היושר שלו, מצרך שהולך ונעשה נדיר בפוליטיקה שלנו.

ראובן ריבלין: חסר הקול האידאולוגי הברור שלו.

ראובן ריבלין: ליריביו חסר בר-הפלוגתא הקשה, הנוקב, אך הגון ומעורר כבוד אצל כל יריביו, בבית כאן ובכל רחבי הציבוריות הישראלית.

ראובן ריבלין: לתומכיו חסרה מנהיגות בשיעור קומתו.

ראובן ריבלין: במעמד זה שאנחנו זוכרים את גנדי, וגם ראש הממשלה לפני שעה קלה, על קברו, דיבר בעניין זה, אני בטוח שאם גנדי היה היום אתנו הוא היה מגנה, כפי שאני עושה זאת, את חילול קברו של משה דיין המנוח – גם בר-פלוגתא אבל לוחם למען עמו, למען ארצו.

ראובן ריבלין: אם היה גנדי אתנו כאן היום, אין לי ספק שהיה מגנה בתוקף את המעשה של חילול קברו של משה דיין, למרות הבדלי ההשקפות, ולא היה מסכים שאנחנו נעבור על כך לסדר-היום.

ראובן ריבלין: חילול קברו של דיין מסמל שפל חדש בתרבות הוויכוח בישראל.

ראובן ריבלין: זוהי עדות כואבת לכך שהחברה שלנו איבדה את היכולת להתפלמס ולהתווכח באופן הגון, מכבד ונוקב, כפי שהיה בימיו של גנדי, כפי שנהג גנדי בעצמו בחייו.

ראובן ריבלין: יהי זכרו של איש מופלא זה ברוך.

ראובן ריבלין: אני מזמין את כבוד ראש הממשלה לעלות ולדבר דברים לזכרו של רחבעם זאבי גנדי, השם ייקום דמו.

ראובן ריבלין: אדוני ראש הממשלה.

בנימין נתניהו: אדוני היושב-ראש, ידידי חברי הכנסת, אורחים יקרים, מעל לכול יעל ומשפחת זאבי המתרחבת, כפי שלמדתי היום, ואני לומד כל שנה, מהדברים של פלמח.

בנימין נתניהו: אנחנו היום מציינים את השנה ה-11 לרציחתו של אלוף ושר בישראל, רחבעם זאבי, גנדי, השם ייקום דמו.

בנימין נתניהו: אני זוכר איך גנדי היה נושא את הדסקיות – כולנו זוכרים זאת – ומעולם לא ויתר על השבת בנינו, נעדרנו ושבויינו, להחזיר אותם לחיק המולדת.

בנימין נתניהו: היום אנחנו מציינים גם 26 שנים לנפילתו בשבי של רון ארד, ואני מבקש לומר לכם ברוחו של גנדי, ברוחנו, ברוח של כולנו, שאנחנו איננו מוותרים ואיננו מרפים מן החיפוש אחר כל נעדרינו.

בנימין נתניהו: לפעמים הדבר לוקח שנים, אבל בסוף אנחנו נחזיר את כולם ונדע גם את גורלם.

בנימין נתניהו: הייחודיות הזאת של גנדי, הדבקות שלו, לא נבעה מהצטעצעות, לא היתה בה שום פומפוזיות, לא היתה בה שום מלאכותיות.

בנימין נתניהו: היא ביטאה דבר מאוד עמוק שהיה בתוכו, כי היתה בו ערכיות שורשית.

בנימין נתניהו: ואני תהיתי מאין היא באה, אבל לימים למדתי שגנדי נולד פה, מעבר לכביש, בשכונת ימין-משה, לאביו שלמה וולקוביץ, נצר לחסידות גור – הנה רמז אחד – ולאמו מינה, דור רביעי בירושלים – בדרך כלל רמז אחר – וטובים השניים מן האחד, והחוט המשולש לא יינתק במהרה.

בנימין נתניהו: ואצל גנדי החוט המשולש היה, הייתי אומר, האמונה הצרופה שלו ביכולתנו, הייתי אומר ביכולתו, ביכולתו האישית, במחויבותו האישית, לשנות את המציאות של חיינו; לא את שכנינו.

בנימין נתניהו: אתה היטבת להגדיר זאת, גם את השקפתו – והשקפתו של ז'בוטינסקי היתה מאוד ברורה בעניין הזה, וגם השקפתנו.

בנימין נתניהו: אנחנו איננו יכולים לשנות את סביבתנו.

בנימין נתניהו: יש שם זרמים היסטוריים ותרבותיים אדירים ורבי-עוצמה, וגם חסרים בהם זרמים אחרים, ששינו את ההיסטוריה במקומות אחרים.

בנימין נתניהו: אנחנו, קצרה ידנו מלשנות את המזרח התיכון.

בנימין נתניהו: אבל אנחנו יכולים לשנות את עצמנו, את כוחנו, את יכולותינו, ובזה גנדי האמין אמונה בלתי מסויגת.

בנימין נתניהו: הוא לא נרתע, הוא לא חשש מכוחות גדולים בפניו.

בנימין נתניהו: אני חושב שהוא ראה את עצמו – הוא גם אמר את זה בצורה מסוימת – הוא ראה את עצמו כממשיך מורשת המכבים.

בנימין נתניהו: הוא האמין בכוחו, ביכולותיו, גם בכוחנו, ביכולותינו, אבל מעל לכול בצדקת דרכנו, הוא חשב שזה היסוד לכוחנו.

בנימין נתניהו: וההשקפה הזאת ליוותה אותו מינקותו ועד יומו האחרון.

בנימין נתניהו: וזאת גם, לדעתי, הסיבה שגנדי בחר ביודעין ללכת במסלול חיים מאוד תובעני ומאוד קשה.

בנימין נתניהו: אני חושב, אדוני היושב-ראש, ואני אומר את זה בפני המשפחה, והם יכולים אולי להעיד יותר מכול, אם יודעים דבר כזה, אבל אני חושב שבעומק לבו גנדי חיפש את האתגר.

בנימין נתניהו: אם היית נותן לו דרך סלולה ופתוחה וחלקה ודרך זרועת מכשולים או מוקשים, אין לי שום ספק, שום ספק, שהנטייה הטבעית שלו היתה לבחור את הדרך הקשה, כדי להוכיח שהוא יכול לה, שעם ישראל יכול לה.

בנימין נתניהו: אינני אומר שהוא ייצר דרך קשה, אני רק אומר שהוא לא נרתע.

בנימין נתניהו: נגיד את זה בצורה כזאת – הוא לא נרתע מללכת בדרך הקשה ביותר.

בנימין נתניהו: הוא היה מאוד תובעני כלפי עצמו, ייתכן שגם כלפי משפחתו, בוודאי כלפי כל סובביו.

בנימין נתניהו: והדרך שלו מוכיחה את זה, מצעדיו הראשונים כלוחם וקצין צעיר בפלמ"ח ואחר כך בכל דרכו.

בנימין נתניהו: הוא מילא את כל התפקידים.

בנימין נתניהו: אבל לא רק כקצין מטה אלא כמפקד בשטח וכאלוף פיקוד המרכז, ואני זוכר אותו היטב.

בנימין נתניהו: אני זוכר את הרוח הזאת שלו – היינו חיילים צעירים, היינו באים אליו, שם, עם האריות – את יודעת במה מדובר, איזה אריה, מרינה?

בנימין נתניהו: היה שם אריה.

נחמן שי: בפיקוד, נכון.

בנימין נתניהו: זה גם אומר משהו.

בנימין נתניהו: היינו באים אליו, הוא היה מסמן את אותו יעד שהיינו מדברים עליו – יעד.

בנימין נתניהו: היה קשה, מסובך, אבל הוא קיבל את זה כדבר מובן מאליו שאנחנו צריכים לעשות את הדברים הקשים ביותר.

בנימין נתניהו: ואני חושב שהנכונות הזאת לקחת את האתגרים הקשים – היא שהביאה אותו מייד אחרי שחרורו להיענות לקריאה לדגל של חברו, אגב, בר-פלוגתא שלו, יצחק רבין, זיכרונו לברכה, שהיה אז ראש הממשלה.

בנימין נתניהו: הוא שימש כיועצו למלחמה בטרור ולענייני מודיעין.

בנימין נתניהו: הוא קיבל כל אתגר, הסתער עליו, לא חשש ממנו.

בנימין נתניהו: היה בו איזה זיק של רצון, של עשייה.

בנימין נתניהו: כשהוא קיבל את מוזיאון ישראל, הוא הסתער על זה באותה התלהבות, ודבר ראשון שהוא עשה, הוא שינה – – –

נחמן שי: מוזיאון הארץ.

בנימין נתניהו: מוזיאון הארץ, סליחה.

בנימין נתניהו: הדבר הראשון שהוא עשה, הוא שינה את השם למוזיאון ארץ-ישראל, ואחר כך מאוד חיזק את המוזיאון, וכולנו היינו שם.

בנימין נתניהו: ואז, ב-1988, הוא החל בקריירה חדשה בעשייתו הציבורית, שהיתה שונה.

בנימין נתניהו: בכל התפקידים האחרים היו לו משימות מוגדרות, הוא היה יכול להסתער עליהן ולהצליח.

בנימין נתניהו: המעבר לחיים הציבוריים, לדעתי, לאדם כמו גנדי, היה – במובן אחד, הקושי, הקושי היה מובטח; את זה אני לא צריך לספר לחברים כאן, כל אחד מכם יודע את זה.

בנימין נתניהו: אבל היכולת להביא לתוצאה, כפי שהוא היה רגיל לכך, זה לא היה מובטח.

בנימין נתניהו: אבל גם זה לא הרתיע אותו.

בנימין נתניהו: זה חיזק את המסלול של האתגר.

בנימין נתניהו: הוא יסד את תנועת מולדת, ואני פגשתי אותו אז כחבר כנסת.

בנימין נתניהו: פגשתי אותו קודם לכן, לאחר כמה פעמים – כמובן לאחר נפילתו של אחי, אבל ראיתי אותו כאיש ציבור, והוא בלט.

בנימין נתניהו: במה הוא בלט?

בנימין נתניהו: הוא בלט בתביעה הזאת מעצמו, מהנכונות ללכת בצורה בלתי מתפשרת בדרך הקשה ביותר.

בנימין נתניהו: ואנחנו יודעים הרי שהחיים הפוליטיים רצופים בפשרות.

בנימין נתניהו: גם, יש הרבה פעמים שאין פשרות, אבל אלה שמורות למקרי הקצה.

בנימין נתניהו: אצל גנדי זו היתה דרך חיים ברורה.

בנימין נתניהו: ושוב, הוא לא איבד אפילו נקודת זכות אחת.

בנימין נתניהו: להיפך, גם אלה שהוא התפלמס אתם, התווכח אתם, לא הסכים אתם, הם כיבדו אותו על הדבר הבסיסי הזה שיצא מתוכו – התובענות הזאת לשים את הדברים היסודיים ביותר של האומה כל יום לפניו.

בנימין נתניהו: לא באיזו מגירה – לא באיזו מגירה; שיש לך ערכים, אתה שם אותם במגירה, אתה שולף אותם מתי שאתה צריך, אלא הם לפניך יום-יום, אתה נושא אותם על לוח לבך, אתה נושא את אותה דסקית על לוח לבך.

בנימין נתניהו: זה גנדי.

בנימין נתניהו: זו ערכיות צרופה.

בנימין נתניהו: היו לי הרבה ויכוחים אתו והיו לי גם הרבה הסכמות אתו, אבל הדבר שאני הערכתי, ואני יודע שכל אחד כאן העריך – ולא בכדי זה חוזר על עצמו כל שנה, וגם בחייו אמרו זאת – לגנדי היתה ערכיות לאומית שורשית עמוקה מאוד.

בנימין נתניהו: זו מחויבות לאחוות לוחמים, לאהבת מולדת, למורשת ישראל, לספר הספרים, לעברית – הדברים היסודיים ביותר שעליהם נשענת ההוויה הלאומית שלנו.

בנימין נתניהו: ואצל גנדי הדברים האלה, הוא היה מהלך עליהם יום-יום, ולפיהם.

בנימין נתניהו: כשהוא נגדע, אני חושב שזעזוע – זה היה אחד הרגעים המזעזעים שפקדו את מדינת ישראל, רצח של מנהיג ושר בישראל.

בנימין נתניהו: יש מעט אירועים כאלה שזעזעו אותנו בעומק כזה.

בנימין נתניהו: כמובן, הרצח המתועב של יצחק רבין על-ידי אחד מבני עמנו, זה היה זעזוע עמוק מאוד.

בנימין נתניהו: והרצח של רחבעם זאבי על-ידי אותם מרצחים היה זעזוע שני, שהזכיר לנו מול מה ומול מי אנחנו עומדים.

בנימין נתניהו: והגדיעה של גנדי, אמרתי היום ליד קברו, היא לא היתה מקרית.

בנימין נתניהו: הוא נבחר משום שהוא ייצג בדיוק את מה שאמרתי כאן – כבן הארץ, כבן ירושלים, כנאמן, כפטריוט יהודי וציוני וישראלי, שאין שני לו, הוא נבחר.

בנימין נתניהו: והעובדה שאנחנו מדי שנה מאירים את דמותו, היא אומרת שהם לא הצליחו במה שהם תכננו.

בנימין נתניהו: ואני חושב שמי שנתן ביטוי טוב יותר מרבים אחרים לייחודיות של גנדי ולמה שהוא מסמל היה דווקא משורר, שאמר את זה בחייו.

בנימין נתניהו: חיים חפר, שהלך לעולמו לאחרונה, היה ידידו של גנדי – שוב, היכולת המופלאה שלו לחצות קווים ולקבל את ההערכה גם מיריבים פוליטיים.

בנימין נתניהו: לכן, עם סיום שירותו הצבאי של גנדי חיים חפר כתב שיר קצר שבו הוא מברך את גנדי בברכות ואיחולים, וכך הוא כותב: "מה נאמר לו לגנדי ביום פרידתו והוא הרי לא נפרד/ הרי עוד שמו ומעשיו יכו הדים בין חוף פלשת וארץ גלעד/ הרי עוד הרבה יספרו תלמידיו וחבריו לנשק בצה"ל,/ החל בתורת המלחמה שלו וכלה בדאגתו לחוט ולשרוך נעל.

בנימין נתניהו: / אבל דבר אחד נאמר לו אנחנו, ידידיו,/ אשרי האיש שחי כאשר צה"ל וארץ-ישראל למראשותיו".

בנימין נתניהו: יהי זכרו ברוך.

ראובן ריבלין: אני מודה לראש הממשלה ומזמין את ראש האופוזיציה חבר הכנסת שאול מופז, שר הביטחון והרמטכ"ל לשעבר.

שאול מופז: אדוני היושב-ראש, מכובדי ראש הממשלה.

שאול מופז: משפחת זאבי היקרה – יעל, הילדים והנכדים – חיילי צה"ל שיושבים כאן עמנו, מדינת ישראל, כנסת ישראל מכבדת וזוכרת ומוקירה היום את זכרו של השר לשעבר, האלוף רחבעם זאבי, גנדי.

שאול מופז: אני רוצה בפתח דברי לגנות את חילול קברו של משה דיין, רמטכ"ל ושר ביטחון בישראל, ולומר שהגינוי הזה לא מספיק.

שאול מופז: צריך גם לקוות שייעשה הכול על מנת של אירועים מן הסוג הזה לא יעברו לסדר-היום.

שאול מופז: ברשותכם, אני רוצה לנצל את הבמה המכובדת הזו ולדבר היום על גנדי שאני הכרתי.

שאול מופז: גנדי היה חייל של ישראל.

שאול מופז: צבר, ירושלמי, שהתגייס לפלמ"ח; קצין בצבא-ההגנה לישראל; איש ישר דרך, בעל עקרונות ברזל; איש של אנשים; איש של דרך ושל עשייה.

שאול מופז: אנשים כמו גנדי מבוקשים היום בציבוריות הישראלית, אך קשה למצוא אותם.

שאול מופז: אנשי עבודה, אנשי אמונה, אנשי ביצוע – אנשים כמו שגנדי היה.

שאול מופז: כאלה, שלצד העובדה שהם חושבים אחרת ממך ומחזיקים בהשקפות מדיניות הפוכות לשלך, מאמינים בברית הישראלית, ברית של לוחמים, רעות של אחים, שטובת המדינה תמיד עומדת לנגד עיניהם.

שאול מופז: אני את גנדי פגשתי לראשונה בשנת 1968.

שאול מופז: ימים של מרדפים כנגד מחבלים בבקעת-הירדן.

שאול מופז: הוא אלוף מעוטר, אני סמל צעיר בגדוד 890 של הצנחנים.

שאול מופז: ימים של מרדפים כנגד מחבלים בבקעת-הירדן.

שאול מופז: ואני רוצה לומר לכם – ויושבים פה חיילים, ובין חברי הכנסת לא מעט לוחמים – שאנחנו כחיילים, במרדפים האלה, ראינו את גבו של גנדי.

שאול מופז: הוא תמיד היה שם מלפנים, אחרי הגששים הראשונים.

שאול מופז: הוא בעצמו היה סייר ואיש מודיעין.

שאול מופז: תמיד היה שם לפנים.

שאול מופז: ואני זוכר לא מעט מרדפים שהאלוף היה שם מקדימה.

שאול מופז: לא מאחורה, לא בחבורת הפיקוד, לא בחדר המלחמה – אלא שם בשטח, לפנים.

שאול מופז: והדבר השני שזכור לי, וחוויתי אותו באופן אישי, זו העובדה שהוא היה בכל אירוע.

שאול מופז: הוא היה מגיע לכל אירוע, מתחקר אותו, לומד אותו, זוכר אותו ומשנן אותו לאחרים.

שאול מופז: זה היה האיש.

שאול מופז: באותם ימים יצא לי לפקד על מארב שחיסל מחבלים, ולא פעלתי על-פי הנהלים.

שאול מופז: פיצלנו את הכוח – לא כוח גדול, איזה חמישה-שישה חיילים.

שאול מופז: השארנו איזשהו רתק.

שאול מופז: ואני בראש האחרים הסתערנו על המחבלים.

שאול מופז: ואמרו לנו: תמתינו שהאלוף יגיע, האלוף מתכוון לתחקר את האירוע הזה.

שאול מופז: ובדאגה רבה המתנו: האם הוא יאמר שפעלנו נכון או שמא לא פעלנו נכון, כי זה לא היה לפי מה שהיה קרוי באותם ימים "התרגולת", או הנוהל הצבאי.

שאול מופז: הגיע גנדי, אלוף הפיקוד.

שאול מופז: תחקר חייל-חייל.

שאול מופז: ולבסוף אמר: פעלתם נכון מאוד.

שאול מופז: הוא שיבח את הפעולה, ולי באופן אישי – אני אומר את זה לבני המשפחה – סלל את הדרך לקורס הקצינים.

שאול מופז: 30 שנה יותר מאוחר, כאשר התמניתי לרמטכ"ל, הוא היה חבר בוועדת החוץ והביטחון של הכנסת.

שאול מופז: בפעם הראשונה שהגעתי לוועדה – הוא דאג לפגוש אותי לפני זה ולתדרך אותי, והוא עמד על כך: אני רוצה לומר לך כמה דברים לפני שאתה נכנס לוועדה, כי זה עולם אחר.

שאול מופז: אתה חייב לדווח באופן מדויק, ואתה חייב לומר את זה באופן שהאנשים יבינו.

שאול מופז: באותן שנים של תקופת המרדפים הייתי מפקד מחלקה ופלוגה, בימים שגנדי היה אלוף.

שאול מופז: הוא החדיר בכולנו לא רק את הדבקות במשימה; לא רק את ההכרח לעשות הכול למען ביטחון ישראל; הוא החדיר בנו ערכים של חיילים במדינת ישראל, שהם בתורנות ההיסטורית של ההגנה על אזרחי ישראל.

שאול מופז: הפגישות אתו לא היו פגישות מקצועיות בלבד.

שאול מופז: אלה היו פגישות ערכיות, חשובות מאוד, שחיזקו בנו את האמונה של השירות הקשה, של השירות התובעני, של סיכון החיים והצורך לעשות את מה שצווינו לעשות.

שאול מופז: גנדי היה ישראלי, הוא האמין בישראל, נלחם למען ישראל ונרצח בפעולת טרור.

שאול מופז: גנדי הקדיש את חייו לביטחון המדינה.

שאול מופז: "לימדו אותנו", כך אמר, "שנצח ישראל לא ישקר, אבל הוא ישקר ועוד איך אם לא נעמוד בשער".

שאול מופז: והוא העמיד עצמו בשער כל יום מימי חייו, בדיוק כפי שעשה במלחמת השחרור, כי האמין שמלחמת השחרור לא תמה, והיא עדיין בעיצומה.

שאול מופז: ולאלה הקוראים לעצמם אנשי מחנה השלום הוא נהג לומר: "איש אינו יכול ללמד אותי את חשיבות השלום.

שאול מופז: כחייל שהלך לכל מלחמות ישראל, אני מתעב את המלחמה ושונא אותה.

שאול מופז: רק מי שקבר חברים יודע עד כמה מלחמה היא דבר רע ונורא".

שאול מופז: מלחמה היא אכן דבר רע ונורא, גנדי האמין בכך.

שאול מופז: הוא גם אמר את זה.

שאול מופז: אבל הוא האמין יותר מכך בעובדה שישראל חזקה חייבת להיות מרתיעה; שברור לאויביה שאין להם כל אופציה, לא צבאית ולא אחרת, לאיים על אזרחי מדינת ישראל.

שאול מופז: אם יש מישהו שזוהה יותר מכולם עם החיילים השבויים והנעדרים, זה היה גנדי.

שאול מופז: הזכירו ומזכירים כל שנה, הדסקית על הצוואר – גם כאן, בתמונה – זיכרון דומם לבנים שיצאו אל הלא-נודע ולא שבו הביתה.

שאול מופז: הדסקית הזאת לא ירדה מצווארו והפכה למזוהה עם דמותו.

שאול מופז: עד יומו האחרון לא נח ולא שקט.

שאול מופז: המשימה להשיב בנים לגבולם היתה תמיד בראש סדר העדיפויות שלו.

שאול מופז: לא קוריוז לעת מצוא או סטיקר בחירות לנפנף בו לצרכים פוליטיים.

שאול מופז: הוא עשה את זה כי הוא האמין בזה.

שאול מופז: הוא עשה את זה כל יום, כל חודש, כל שנה, באופן שהוא הזכיר את זה לא רק לעצמו אלא גם לכל הסובבים אותו.

שאול מופז: אני באופן אישי, עם עמדותיו המדיניות לא הסכמתי מעולם.

שאול מופז: עמדתו, על אף שהיתה מנוגדת לשלי, חתרה לאותה מטרה: הבטחת קיומה של מדינת ישראל; מדינה יהודית בארץ-ישראל.

שאול מופז: והפתרון שהציע גנדי לא מקובל עלי – לא היה מקובל עלי – אך העיקרון זהה: מדינת ישראל היא ביתו של העם היהודי, הבית היחידי לנצח נצחים.

שאול מופז: ועלינו מוטלת גם החובה, החובה העליונה, להגן על הבית מכול, מכל משמר, לצד האחריות לקבוע ולעצב את גבולותיה.

שאול מופז: הרוב המכריע בבית הזה ובציבוריות הישראלית כולה לא הסכים מעולם עם דעותיו של גנדי, לא הסכים עם דעותיו בסוגיה המדינית עם הפלסטינים, אבל הכול הכירו בזכותו המלאה להביע אותן ולהילחם עליהן.

שאול מופז: מכובדי, יש הרבה דרכים לדבר על רחבעם זאבי, גוונים רבים היו באישיותו.

שאול מופז: בדברים שנשא ליד קברו הפתוח של ידידו זאב וילנאי, הוא סרטט בעצם את דיוקן עצמו, וכך הוא אמר: הוא הכיר את ארץ-ישראל על נופיה ואתריה, אין לך שביל שהוא לא צעד בו, מערה שהוא לא זחל בה, מעיין שהוא לא כרע לידו, יישוב שהוא לא ביקר בו.

שאול מופז: הוא היה בכולם.

שאול מופז: כמו כל הקורבנות של הטרור הפלסטיני, גנדי נרצח בגלל היותו יהודי, אך בה במידה הוא נרצח גם בגלל היותו סמל, סמל של ישראלי גאה, סמל של מנהיג ומפקד בישראל המתחדשת הדבקה באדמתה, בישראל הגאה, בישראל שהיא מולדתו ההיסטורית של העם היהודי הנלחמת מלחמת חורמה באויביה כדי להבטיח את קיומה לנצח נצחים.

שאול מופז: יהי זכרו ברוך וחקוק בספר דברי הימים של מדינת ישראל לעד.

ראובן ריבלין: אני מודה לראש האופוזיציה חבר הכנסת שאול מופז על דבריו.

ראובן ריבלין: אני מזמין את אחרון הדוברים, חבר הכנסת אורי אריאל, שהוא ראש הסיעה שגנדי הקים.

ראובן ריבלין: נמצאים אתנו גם שני חברי כנסת ושרים לשעבר, בני אלון וצבי הנדל, אנחנו מקדמים אותם בברכה.

אורי אריאל: כבוד יושב-ראש הכנסת, אדוני ראש הממשלה, שרים, חברי כנסת בעבר ובהווה, יעל היקרה ושבט גנדי, קהל נכבד, 11 שנה מאז נדם קולו של מורי ורבי, גנדי, רחבעם זאבי, השם ייקום דמו.

אורי אריאל: מצביא, מנהיג מדיני, שר, אלוף ומחנך.

אורי אריאל: אוחז את הקולמוס בימינו ואת הנשק בשמאלו.

אורי אריאל: מורי ורבי, שאותו נאלצתי להחליף כאן בבית הזה בכנסת, בעיצומם של ימי האבל.

אורי אריאל: הסכמתי ועשיתי זאת רק לאחר קבלת ברכת הדרך מיעל ומהמשפחה.

אורי אריאל: 11 שנים מאז נגדעה עשייה ארוכת שנים למען כלל ישראל.

אורי אריאל: 11 שנים מאז הושתק ביריות מרצחים, וקולו היום רם ונישא מאי פעם.

אורי אריאל: קולו של גנדי המהדהד בישראל ומגולם בתוך הלמות הפטישים והטרקטורים ובתוך שאון עבודתם של פועלים המצרפים אבן לאבן למען בניין יהודי בארץ-ישראל.

אורי אריאל: גנדי פעל לשמירה על זכויותינו ההיסטוריות על מולדתנו, אך בד בבד לא חדל לדאוג לכל אזרח באשר הוא.

אורי אריאל: חוט הצדק וזכותנו על הארץ היה שזור במעשיו כחוט השני יחד עם דאגתו לכלל ישראל באשר הם.

אורי אריאל: הוא פעל במסירות נפש לטובת עם ישראל, לביטחון המדינה ולארץ-ישראל.

אורי אריאל: הוא עשה זאת באהבה טוטלית וסוחפת.

אורי אריאל: שלט בכל ידיעות ההיסטוריה היהודית וארץ-ישראל.

אורי אריאל: הכיר כל שביל, כל מסתור וכל משעול.

אורי אריאל: הקשר של עם ישראל למולדתו היה תמצית ובסיס השקפתו שהובילה את עשייתו רבת השנים.

אורי אריאל: מאז ימי אברהם אבינו, דרך משה, יהושע והשופטים, תקופת המלכים, המשנה והתלמוד, את הכול הוא למד וחקר.

אורי אריאל: הוא חי אותם, הוא הרגיש אותם.

אורי אריאל: גנדי נהג כמו הרב קוק זצ"ל שאמר שכששותלים בארץ עושים זאת בידיים ולא במעדר, בגלל קדושת הארץ.

אורי אריאל: הוא אמר: כאשר מטיילים בארץ יש ללכת יחפים כי אנחנו דורכים על הפסוקים.

אורי אריאל: לא רק על הפסוקים אנחנו מהלכים, כי אם גם על מורשתו של גנדי השזורה בין רגבי ארץ-ישראל.

אורי אריאל: במובנים מסוימים, בעיני הוא היה כמו יהושע בן נון, גם מצביא נערץ וגם כובש את ארץ-ישראל.

אורי אריאל: ברגליו פסע על כל שלוחה, בעיניו הביט לעומקן של כל באר ונקרה, ובידיו כתב.

אורי אריאל: גנדי ערך 72 ספרים בחייו, כולם בנושא ארץ-ישראל.

אורי אריאל: חביבה במיוחד היתה עליו מלאכת העריכה והההדרה של ספרי נוסעים מהמאות האחרונות.

אורי אריאל: ספרים אלו המחישו עבורו, וגם עבורנו, את שיממונה של הארץ בעת שהמתינה מאות שנים ויותר לעם ישראל, ושבה ונגאלה רק ב-200 השנים האחרונות.

אורי אריאל: דמותו של גנדי הכריזה על החיבור הזה בכל אשר הלך.

אורי אריאל: זו היתה נקודת המוצא האיתנה בכל דיון אתו.

אורי אריאל: וזאת היתה גם, לעתים, הבעיה של חלק ממבקריו, כי אין חלופה לאמת שלו, ובעיני אין טיעון שמנצח אותה.

אורי אריאל: היום, 11 שנים מאז הירצחו, ברור כי משנתו המדינית, שנתפסה לעתים כקיצונית על-ידי חלקים בעם, תופסת יותר ויותר מקום בלב, ואני מאמין שתבוא לידי ביטוי עוד בדורנו.

אורי אריאל: מעבר לכל האמור, מוכרחים להדגיש כי גנדי מעולם לא הצטייר כאישיות אשר נושאת בקרבה רק מסר אחד, אג'נדה אחת.

אורי אריאל: אמת, נושא ארץ-ישראל ושלמותה בער כאש בעצמותיו, אך גנדי היה קודם כול איש של כלל ישראל, של האזרח הפשוט ומצוקותיו היומיומיות.

אורי אריאל: גנדי כאב את כאבם של הנדכאים והנחלשים.

אורי אריאל: מיוחדת וניכרת היתה דאגתו לשבויים ולנעדרים אשר את שמם נשא בדסקית אשר על צווארו, וכן ברחשי לבו, עד נשימתו האחרונה.

אורי אריאל: בשירותו הארוך כמגן המולדת, מימיו בפלמ"ח ועד לדרגת אלוף בצה"ל, גנדי נתן ביטוי לאחד המרכיבים העיקריים באישיותו, דאגה לביטחון האומה ואחדותה תוך כדי התעלות מעל אינטרסים אישיים ומאוויים פוליטיים.

אורי אריאל: שלמות המולדת וביטחון אזרחיה, לא משנה מי ומה, ניצבים מעל הכול.

אורי אריאל: גנדי, השם ייקום דמו, אהב מאוד שירה, ובמיוחד את שיריו של אורי צבי גרינברג, המשורר הלאומי.

אורי אריאל: ברשותכם, אקרא קטע מאחד האהובים עליו, שאותו בחר לקרוא בערב משוררים ואשר שיקף את תפיסת עולמו.

אורי אריאל: אני מצטט: "ולא תשבו במושב לאומים באין זה הֹר ההר/ משען לגבכם בעולם.

אורי אריאל: / במושב לאומים ישב זה שמשען לו הַרכֶם.

אורי אריאל: / בלי זה ההוד, מה ביקום ערככם?

אורי אריאל: / טלו צפון מן העולם והיה – משולש.

אורי אריאל: / טלו מזרח מן העולם והיה – לא עולם.

אורי אריאל: / ישראל בלי ההר ההוא – לא ישראל.

אורי אריאל: מכובדי, בחיל ורעדה ובהרכנת ראש, אני מצדיע ומוקיר את גנדי, השם ייקום דמו.

אורי אריאל: כחיילים בשורה נתייצב חברי ואני ונקדיש את כולנו ואת עשייתנו, במאמץ משותף למלא משהו מהחלל שהותיר אחריו גנדי.

אורי אריאל: בכרטיס החבר של תנועת מולדת נכתב – וזאת קבע גנדי – ארץ-ישראל לעם ישראל על-פי תורת ישראל.

אורי אריאל: יהי זכרו ברוך.

אורי אריאל: השם עוז לעמו ייתן, השם יברך את עמו בשלום.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת אורי אריאל, ראש סיעת הבית הלאומי, מיסודה של תנועת מולדת.

ראובן ריבלין: רבותי, בציון מיוחד זה של יום הירצחו של גנדי, שהיה גם שר התיירות, השתתפו שר התיירות, ושרת התיירות לשעבר ושר התיירות לשעבר – בני אלון, רוחמה אברהם והשר הנוכחי סטס מיסז'ניקוב.

ראובן ריבלין: עד כאן הישיבה.

ראובן ריבלין: תם סדר-היום, והייתי מבקש להזכירכם שביום ראשון, י"ב בחשוון תשע"ג 2012, בשעה 17:00, תתקיים ישיבת מליאה מיוחדת לזכרו של ראש הממשלה ושר הביטחון יצחק רבין, זיכרונו לברכה, במלאות 17 שנים להירצחו.

ראובן ריבלין: ישיבה זאת, מכובדי, ישיבה זאת, משפחת זאבי, תמה.

ראובן ריבלין: ישיבה זו נעולה.