ישיבת מליאה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 381, 2012-10-15 00:00

ראובן ריבלין: היום יום שני, כ"ט בחודש תשרי תשע"ג, 15 באוקטובר 2012 למניינם.

ראובן ריבלין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת, שהיא פתיחת המושב החמישי של הכנסת השמונה-עשרה.

ראובן ריבלין: אדוני ומכובדי, כבוד נשיא המדינה מר שמעון פרס, אדוני ראש הממשלה בנימין נתניהו ורעייתו, אדוני ראש האופוזיציה שאול מופז, שרי הממשלה, חברי הכנסת בהווה ובעבר, היועץ המשפטי לממשלה עורך-דין יהודה וינשטיין, היועץ המשפטי לכנסת עורך-דין איל ינון, מבקר המדינה השופט יוסף שפירא, יושב-ראש הכנסת הארבע-עשרה דן תיכון ורעייתו, ראשי הנציגויות הזרות, ראשי העדות הדתיות בישראל, מזכיר הממשלה מר צבי האוזר, פרקליט המדינה עורך-דין משה לדור, מזכירת הכנסת ירדנה מלר-הורוביץ, מנכ"ל הכנסת דן לנדאו, קצין הכנסת, אורחים נכבדים, אזרחי מדינת ישראל, מכובדי מסגל א', וראשי העדות כולם, אני מתכבד לפתוח את המושב החמישי של הכנסת השמונה-עשרה.

ראובן ריבלין: ברגעים אלה ממש אני מצטרף למועדון מכובד של שלושה יושבי-ראש שקדמו לי – יצחק ברמן, שבח וייס ואברהם בורג – שזכו לפתוח מושב חמישי של הכנסת.

ראובן ריבלין: אין זה עניין של מה בכך כאשר כנסת ישראל פותחת את מושבה החמישי.

ראובן ריבלין: נדיר עוד יותר כאשר זה קורה תחת אותה ממשלה.

ראובן ריבלין: עד כה, בהיסטוריה הפרלמנטרית שלנו, רק שלוש כנסות פתחו את המושב החמישי שלהן, ורק אחת מהן – מכובדי, נשיא המדינה ואחד מוותיקי הבית הזה – רק אחת מהן, הכנסת התשיעית, כנסת המהפך – תחת אותה ממשלה.

ראובן ריבלין: אולי הצליחו הכנסות האלה להתקיים בגלל מאמרו של ז'בוטינסקי, אשר אמר לאותם אלה שאז היו בשלטון: אלוהים, לשלטון בחרתנו.

ראובן ריבלין: אבל אני לא בטוח בזה.

ראובן ריבלין: את מועדון חמשת המושבים אני מבקש לכנות "מועדון המשילות".

ראובן ריבלין: מה שמיוחד במועדון הזה שהוא מזכה בהטבות לא רק את החברים בו, אלא – ובעיקר – שהוא משרת נאמנה את אזרחי ישראל כולם.

ראובן ריבלין: המשילות הזאת, שנדירה כל כך במקומותינו, היא שאפשרה לכנסת השמונה-עשרה למלא את תפקידה כמפקחת על הרשות המבצעת ולא להתנהל מתוך "סחרחרת בחירות" בלתי פוסקת.

ראובן ריבלין: המשילות הזאת היא שאפשרה לוועדות הכנסת השמונה-עשרה לדון בצורה רצינית, עמוקה ויסודית בסוגיות המונחות לפתחן; למלא את תפקידן הקריטי כחוליה מקשרת בין הזירה הציבורית לזירה הפוליטית והפרלמנטרית וגם לזירה הממשלתית.

ראובן ריבלין: המשילות הזאת היא שאפשרה לכנסת, וגם למשרדי הממשלה ולפקידות הבכירה ולכל המערכת הציבורית, לעבוד, להציב יעדים ולעמוד בהם.

ראובן ריבלין: אני מקווה שהמשילות הזאת, שהיתה מנת חלקה של הכנסת השמונה-עשרה, תהיה גם מנת חלקן של הכנסת התשע-עשרה והכנסות שתבואנה אחריה.

ראובן ריבלין: אבל האמת היא, מכובדי, שהתכנסנו כאן – ואין זה סוד – כדי להתפזר.

ראובן ריבלין: בשעות הקרובות יינעל המושב שזה עתה נפתח.

ראובן ריבלין: אזרחים רבים במדינת ישראל שואלים את עצמם היום: מדוע?

ראובן ריבלין: מהי ההצדקה לפיזורה של הכנסת כעת?

ראובן ריבלין: מהו הצורך ביציאה מוקדמת לבחירות?

ראובן ריבלין: חלקם אף טוענים שהבחירות הללו מיותרות.

ראובן ריבלין: במעמד הזה ראוי לשאול מדוע רבים מאזרחי ישראל מרגישים כך כיום; יותר מכך, למה ישנה תחושה בציבור הישראלי שכל יציאה לבחירות היא בזבוז של כספי ציבור, היא נשף מסכות פוליטי, היא כפויה, בלתי רצויה ומיותרת?

ראובן ריבלין: אני סבור שהתשובה על כך נעוצה בסיבות שבגינן יצאנו לבחירות בעשור וחצי האחרונים.

ראובן ריבלין: צריך להודות על האמת:

ראובן ריבלין: הציבור הישראלי כבר התרגל להגיע לקלפי מכורח של נסיבות פוליטיות, מכורח של תעלולים פוליטיים.

ראובן ריבלין: יותר מדי פעמים הגענו לקלפי מהסיבות הלא-נכונות.

ראובן ריבלין: דיינו להביט מה אירע בשלוש הכנסות האחרונות.

ראובן ריבלין: בכנסת החמש-עשרה נפל הציבור הישראלי יחד עם נבחריו קורבן לבחירה הישירה, זכרה לא לברכה, כאשר מצא את עצמו בקלפי שלוש פעמים בתוך ארבע שנים.

ראובן ריבלין: הכנסת השש-עשרה גם היא לא השלימה את ימיה.

ראובן ריבלין: המפץ הגדול של ההתנתקות, התפנית החדה שנעשתה על-ידי ראש הממשלה דאז אריאל שרון הובילו את הציבור הישראלי שוב לבחירות, זאת לאחר שראש הממשלה מצא את עצמו שוב בלי רוב פוליטי בכנסת.

ראובן ריבלין: הכנסת השבע-עשרה, שהתכנסה אף היא אחרי בחירות מוקדמות, החלה את דרכה בנסיבות טרגיות וסיימה את דרכה בנסיבות קשות לא פחות של ראש ממשלה שנחשד בפלילים.

ראובן ריבלין: אז מה היה לנו כאן בעשור וחצי האחרונים?

ראובן ריבלין: ראש ממשלה שנפל קורבן לבחירה הישירה, ראש ממשלה שנפל למשכב וראש ממשלה שנפל בחשד לפלילים.

ראובן ריבלין: אם כך, רבותי, מה הפלא שהציבור הישראלי איבד אמונו בצדקת היציאה לבחירות והפך ציני ואדיש כלפיהן?

ראובן ריבלין: מה הפלא שהציבור הישראלי בחר לתת את קולו למפלגות "אווירה" במקרה הטוב ונמנע מלהצביע במקרה הרע?

ראובן ריבלין: האירוניה היא, מכובדי, שבמדינת ישראל שלנו, במציאות הישראלית שלנו, יש לנו כל הסיבות הנכונות שבעולם לקיים מערכת בחירות איכותית ובמועדן, בחירות שלא נסיבות שונות ומשונות מכתיבות אותן, אלא ויכוח עמוק, מהותי, בשאלות הקיומיות, בשאלות החברתיות, הכלכליות והמדיניות המונחות לפתחנו.

ראובן ריבלין: רבותי, בניגוד למערכות הבחירות האחרונות, הבחירות העומדות להתקיים, בחירות 2013, אינן בחירות מיותרות.

ראובן ריבלין: הבחירות האלה שמתקיימות לאחר שכנסת זו השלימה ארבע מושבים, הן תוצאה בלתי נמנעת של ויכוח דמוקרטי בריא וחיוני.

ראובן ריבלין: הכנסת הזאת יוצאת לבחירות משום שלא הצליחה להכריע בשאלות קרדינליות הנוגעות בראש ובראשונה לוויכוח על סדר-היום החברתי-הכלכלי במדינת ישראל.

ראובן ריבלין: בסיטואציה הזאת שבה לממשלה אין שותפים להעברת תקציב, מי שנדרש להכריע בשאלות העקרוניות האלה הוא הציבור בישראל, ובאמצעות ההצבעה בקלפי.

ראובן ריבלין: הבחירות לכנסת התשע-עשרה, בניגוד למערכות קודמות, אינן בחירות שבהן הציבור נופל קורבן לשיקולים חיצוניים לוויכוח הדמוקרטי, אלא הן צומחות מלב-לבו של הוויכוח הזה עצמו.

ראובן ריבלין: הבחירות האלה מתקיימות בגלל כל הסיבות הנכונות.

ראובן ריבלין: בלבה של מערכת הבחירות הקרובה שלושה מוקדים: סדר-היום החברתי-הכלכלי, סדר-היום הציבורי-האזרחי וסדר-היום המדיני-הביטחוני.

ראובן ריבלין: לבוחר הישראלי, אם כן, יהיו כל הסיבות הנכונות להתייצב בקלפי בעוד שלושה חודשים.

ראובן ריבלין: הוא יידרש להכריע על אופי תקציב המדינה לשנים הבאות.

ראובן ריבלין: הוא יידרש להכריע בקלפי בסוגיות הנשיאה המשותפת בנטל שתוכרע בכנסת התשע-עשרה.

ראובן ריבלין: הוא יידרש להשמיע קולו בוויכוח על סדר-היום המדיני באשר לסיכוייו של פתרון שתי המדינות במציאות המזרח-תיכונית הנוכחית.

ראובן ריבלין: בשונה ממערכות הבחירות הקודמות, הבחירות הללו לא ינוהלו רק מנקודת מבט אחת, מדינית-ביטחונית.

ראובן ריבלין: בבחירות האלה הבוחר הישראלי יעמוד מול אלטרנטיבות כלכליות-חברתיות ברורות ולא מול ויכוחים קוסמטיים.

ראובן ריבלין: הוא יזכה לעמוד מול בתי-מדרש אידיאולוגיים שונים ומובחנים.

ראובן ריבלין: לא גם וגם, אלא או או.

ראובן ריבלין: הבוחר הישראלי כבר לא יסתפק בססמאות, הוא לא יסתפק בבשורה עמומה המציגה חזון עמום עוד יותר.

ראובן ריבלין: הוא ידרוש תשובות.

ראובן ריבלין: אני מקווה, יקירי ומכובדי, גבירותי, מורותי ורבותי, שבמערכת הבחירות הקרובה נזכה לראות דיון איכותי ונוקב שיותר משהוא מכובד או תרבותי, הוא מכבד את הבוחרים שלו, את האינטליגנציה שלהם ואת כושר השיפוט של כל אזרח ואזרח.

ראובן ריבלין: מכובדי, לא רק אנחנו נעמוד למבחן בעוד שלושה חודשים אם אכן תחליט הלילה הכנסת על פיזורה, וכבר היו דברים מעולם, אלא גם הבוחר הישראלי יעמוד למבחן.

בנימין נתניהו: – – –

ראובן ריבלין: אני שמעתי את התחייבותך, אדוני ראש הממשלה, ובאופן אישי אני מקבל אותה, אבל אנחנו נחכה להצבעה.

ראובן ריבלין: בסופו של יום ההכרעות הגדולות ביותר והמשפיעות ביותר על חיינו מתקבלות בקלפי.

ראובן ריבלין: ולכן, אזרחי ישראל, אני קורא לכם – קורא לכם כאן מעל במת הכנסת, לכו להצביע.

ראובן ריבלין: אל תטעו.

ראובן ריבלין: יש לכם, לכולנו, כל הסיבות הנכונות לכך.

ראובן ריבלין: אדוני מכובדי נשיא המדינה, אני מזמין אותך לשאת את דברך לקהל חברות וחברי הכנסת ולעם ישראל כולו.

ראובן ריבלין: אדוני נשיא המדינה, בבקשה.

שמעון פרס: מכובדי יושב-ראש הכנסת, תודה.

שמעון פרס: כבוד יושב-ראש הכנסת ראובן ריבלין ורעייתו, אישי ראש הממשלה בנימין נתניהו ורעייתו שרה, יושב-ראש האופוזיציה שאול מופז, חברי הכנסת הנכבדים, היום תחליט כנראה – תחליטו אתם על מועד הבחירות וייקבע סדר-יומה של ישראל לארבע השנים הבאות.

שמעון פרס: סדר-היום הזה יתמודד עם שינויים רבים בעולם ובאזור.

שמעון פרס: ספק אם תהיה לנו השפעה על השינויים האלה, אבל מן הסתם תהיה להם השפעה על מצבנו אנו.

שמעון פרס: זו תקופה מכוננת בעולם כולו ותקופה קובעת בתולדות ישראל, שנמצאת בעולם גלובלי, וישראל איננה מנותקת ממנו.

שמעון פרס: המזרח התיכון על זרמיו הדתיים, על אוצרות הטבע שלו, על מחסני הנשק שבו, יהווה מוקד מרכזי בשינויים הללו.

שמעון פרס: ישראל היא ארץ דמוקרטית שקיימות בה דעות שונות, אבל היא מסוגלת בשעת הצורך להגיע לאחדות קיומית.

שמעון פרס: חברי הכנסת, מערכת הבחירות נועדה לסמן את היעדים לעתיד.

שמעון פרס: מן הדין שהמערכה תתנהל בכובד ראש, באוזן כרויה, בלשון מאופקת, כשהעיניים נטויות לקרוב ולרחוק כאחד.

שמעון פרס: מערכת הבחירות צריכה להיות בגדר סיעור מוחות ולא התנצחות לשמה.

שמעון פרס: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, מבעד לחלוננו נשקפות סכנות שאין להקל בהן ראש.

שמעון פרס: אבל גם מאחורי הקלעים של תולדות ישראל מונחות סכנות קשות מנשוא שגברנו עליהן.

שמעון פרס: אז לא נבהלנו ולא נואשנו, וגם היום נתמודד מבלי להיבהל.

שמעון פרס: מעולם לא ששנו למלחמות, אבל משהותקפנו ידענו להגן על עצמנו כהלכה.

שמעון פרס: ידנו היתה על העליונה אף-על-פי שמספרנו היה על התחתונה, ולפעמים עוצמתנו הגנוזה עלתה על יכולתנו הגלויה.

שמעון פרס: השינויים המתחוללים סביבנו טעוני סכנות כאמור, אבל ייתכן שחבויים בהם גם סיכויים חדשים.

שמעון פרס: אין לשקוע במרה שחורה מול מצוקה ואין להתעלם מסיכויים שמביאים הדברים החדשים.

שמעון פרס: מה שמתחולל במזרח התיכון אינו בהכרח חזרה לעתיד.

שמעון פרס: הוא נראה ככנף מהתמורה הפוקדת את העולם כולו.

שמעון פרס: כלומר, עימות בין דורות יותר מאשר התנגשות בין תרבויות.

שמעון פרס: הדור הצעיר נולד בעולם מוטה מדע הקובע היום יותר מתלמי השדה.

שמעון פרס: אדמה אפשר לכבוש בכוח צבאי, מדע תלוי בידע האנושי.

שמעון פרס: המזרח התיכון סבל וכמעט נהרס ממלחמות, אלה שבאו מבחוץ ואלה שנוצרו בבית.

שמעון פרס: הדור הצעיר זקוק לשלום-אמת כדי להמריא ממסלולי המדע והטכנולוגיה אל עתידו.

שמעון פרס: מלחמות אינן יותר אופציה לקידום.

שמעון פרס: נהפוך הוא, אלימות היא זו המונעת להפיק לחם מהמדע.

שמעון פרס: ישראל לא קמה במזרח התיכון ששקע בקיבעון, היא נולדה כתוצאה מחזון נועז שלה, ולישראל, עד היום, יש יותר חזון מאשר אמצעים.

שמעון פרס: ספק אם ישראל היתה קמה אילו היתה תלויה בחוות דעתם של מומחים.

שמעון פרס: החזון הנבואי גבר על החשבון המקצועי.

שמעון פרס: ישראל היא אפוא סיפור של אנשים שיצרו נכסים ולא של נכסים שפינקו אנשים.

שמעון פרס: ישראל היא מדינת מתנדבים.

שמעון פרס: כאמור, ישנן אצלנו דעות שונות, אבל גם הגענו להסכמות חשובות.

שמעון פרס: הסכמנו שישראל תהיה מדינה יהודית המעניקה שוויון זכויות לכל אזרחיה וחופש דת לכל מאמיניה.

שמעון פרס: בחרנו להיות מדינה שוחרת שלום; לסיים את הסכסוך עם הפלסטינים בדרך של הסכמה, לפתרון של שתי מדינות לשני עמים, שיש להם לאום משלהם.

שמעון פרס: על ישראל ליטול יוזמה כדי שיעדיה יובילוה ולא המאורעות ישבשו את מדיניותה או יסכנו את זהותה.

שמעון פרס: מוסכם שעלינו להיות ערוכים מול כל סכנה, אבל גם נכונים לקדם שלום ככל האפשר.

שמעון פרס: האתגרים לפנינו מגוונים: ביטחוניים, חברתיים, כלכליים.

שמעון פרס: הם אינם בנפרד, הם איברים של גוף אחד, אבל עלינו לקבוע עדיפויות לאומיות, כי בזה תלוי עתידנו.

שמעון פרס: אנו מדינה עצמאית, איננו מדינה בדלנית.

שמעון פרס: ההגנה על שלום המדינה ואזרחיה מוטלת על צבא-הגנה לישראל ושלוחות הביטחון; על המפקדים, על הלוחמים וגם על כלי הנשק האיכותיים ביותר שהמדינה יכולה ליצור או להשיג.

שמעון פרס: אנו זקוקים לידידים; ידידים שיסייעו למנוע מלחמות; ידידים שיסייעו למנוע פגיעות מדיניות בישראל, בגלל היותנו עם לבדו ישכון.

שמעון פרס: זכינו בידידותה של ארצות-הברית.

שמעון פרס: זו ידידות שאין דומה לה – באופיה המושתת על ערכים, בדרכה השוחרת שלום, בתמיכה הדו-מפלגתית, שיש בה גם התחשבות ונדיבות.

שמעון פרס: העזרה הביטחונית שהעניקה לנו ארצות-הברית לאורך השנים וזו שהיא מעניקה לנו גם בשעה זו, מראות שמעשיה אינם נופלים מהבטחותיה, ואנו מודים לה על כך.

שמעון פרס: ברצוננו לטפח ידידות עם כל העמים, עם שכנינו ועם רחוקינו, מבלי לאיים על הזולת.

שמעון פרס: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת הנכבדים, אנו נערכים מול ניסיונות אירן להשיג נשק גרעיני.

שמעון פרס: המשטר האירני הנוכחי הוא סכנה אמיתית ומיידית לעולם כולו, גם לישראל.

שמעון פרס: העולם אינו יכול לחיות בצל איום גרעיני אירני ותחת ענני מדיניות מופקרת של הנהגה פנאטית.

שמעון פרס: הקואליציה שקמה למנוע את הסכנה הגרעינית האירנית אינה בהכרח קואליציה שכולה פרו-ישראלית, אבל היא התחייבה ומחויבת להגן על שלום העולם כולו ועל ביטחון כל יושביו.

שמעון פרס: אם היא תיכנע, היא לא תדע ניצחון.

שמעון פרס: וכל האופציות, כולל האופציה הצבאית, חייבות להיות על השולחן כדי שאירן תבין את רצינותן.

שמעון פרס: האופציה הצבאית איננה האופציה המועדפת.

שמעון פרס: אבל בעיני העולם ובעיני ישראל היא רצינית מאוד.

שמעון פרס: מדיניות השלטון האירני הנוכחי איננה רק הצגה, יש להתייחס אליה כאל איום ממשי במובן המכוער והמסוכן ביותר של המלה הזאת.

שמעון פרס: האייטוללות השקועות בהעשרת אורניום ובהסתה לאלימות הם בסופו של יום האויב האמיתי של העם האירני, של עמים רבים וכמובן של מדינת ישראל.

שמעון פרס: חברי הכנסת, הכלכלה של ימינו היא גלובלית אבל גם אינדיבידואלית באותה מידה.

שמעון פרס: היא מוטת מדע וטכנולוגיה.

שמעון פרס: ישראל, שלא בורכה באוצרות טבע, בורכה בכישורי אדם.

שמעון פרס: האדם הוא אוצר הטבע החשוב ביותר שיש לישראל.

שמעון פרס: היכולת שלו מוכחת.

שמעון פרס: אבל אין להסתפק במה שהשגנו.

שמעון פרס: עלינו להוסיף וליצור עושר חדש בנוסף, באמצעות החינוך והמדע.

שמעון פרס: כי העולם נכנס לעשור מדעי, שיהיה כנראה העשור הדינמי ביותר שידע העולם.

שמעון פרס: התחרות המדעית כבר מרקיעה שחקים, ובתחרות זו צריך להצטיין מחדש.

שמעון פרס: על ישראל להוסיף ולהיות גם בעתיד ארץ מצטיינת.

שמעון פרס: ארץ מצטיינת פירושה שכל אזרחיה יוכלו לממש את היכולות שלהם, האישיות והכלליות, ולהצטיין.

שמעון פרס: עלינו להעניק לחינוך ולמחקר את העדיפות העליונה.

שמעון פרס: הדור המבוגר צריך לאפשר לדור הצעיר להתכונן כראוי לעתיד התובעני שאליו הוא נכנס.

שמעון פרס: אסור שפערים חברתיים מן העבר יעיקו על כתפי הדור הצעיר שפניו לעתיד.

שמעון פרס: ידידי היושב-ראש, חברי הכנסת, דמוקרטיה אינה רק שלטון הרוב.

שמעון פרס: יש בה זכויות של מיעוט.

שמעון פרס: יש בה מקום לדעות שונות, אבל אין בה מקום אפילו לאפליה אחת; לא אפליה דתית, לא לאומית, לא אתנית, לא מגדרית.

שמעון פרס: כל אחד זכאי להתפלל במקום הקדוש לו, אבל אף אחד אינו רשאי לפגוע במקום תפילה הקדוש לזולתו.

שמעון פרס: העם היהודי לחם באפליה, בבורות, בבריונות, מאז משה ירד מהר-סיני.

שמעון פרס: חברי הכנסת השמונה-עשרה, אתם מסיימים ארבע שנות כהונה.

שמעון פרס: ידעתם סערות אבל גם הבאתם הישגים חשובים.

שמעון פרס: ידעתם בשעות קשות להתעלות מעל שיקולים מפלגתיים, ועל כן מגיע לכם תודת האומה.

שמעון פרס: אמרו חז"ל: "אל תירא עבדי יעקב".

שמעון פרס: על זה הייתי מוסיף רק משפט אחד, אסור לרדת מסולם יעקב.

שמעון פרס: תודה.

ראובן ריבלין: אנחנו מאוד מודים לכבוד הנשיא.

ראובן ריבלין: אנחנו מזמינים את כבוד ראש הממשלה לשאת את דברו, כהודעה לכנסת ולאומה בפתיחת מושב הכנסת.

ראובן ריבלין: כבוד ראש הממשלה בנימין נתניהו, בבקשה.

דב חנין: אתה יכול לספר לנו מה תקציב הבחירות – – –

ראובן ריבלין: ראש הממשלה מחויב, על-פי החוק, לדבר אליך.

דב חנין: – – –

ראובן ריבלין: תודה רבה, אבל עדיין – חבר הכנסת חנין, המושב לא נפתח בקריאות ביניים, הוא נפתח קודם בנאום, אחרי זה קריאות ביניים, לא ישר.

דב חנין: שאלה מקדימה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

גדעון סער: תהיה לכם עוד קדנציה – – –

ראובן ריבלין: כבוד שר החינוך.

ראובן ריבלין: בבקשה רבותי.

בנימין נתניהו: אדוני היושב-ראש, זה לא קורה באו"ם, זה לא קורה בקונגרס, אבל זה קורה כאן, ואתם יודעים מה, אני לא מחליף את הבית הזה בשום בית אחר.

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: רבותי, תודה רבה.

בנימין נתניהו: אדוני היושב-ראש, מכובדי הרבים, ובראשם נשיא המדינה שמעון פרס, אנחנו נפגשנו לפני ימים אחדים ואתה קראת לקיים מערכת בחירות נקייה, נטולת השמצות והתלהמות, וזה בוודאי יוסיף כבוד לבית הזה, ליושבים בו ולדמוקרטיה הישראלית כולה.

בנימין נתניהו: ידידי חברי הכנסת, אני מבקש לקיים את הבחירות ביום שלישי, י"א בשבט, 22 בינואר 2013.

בנימין נתניהו: כלומר, בעוד פחות מ-100 ימים יכריע עם ישראל מי ינהיג אותו; מי ינהיג אותו אל מול האתגרים הביטחוניים הגדולים ביותר שידענו מאז קום המדינה, מי ינהיג אותו מול המשבר הכלכלי הקשה ביותר שידע העולם ב-80 השנים האחרונות.

בנימין נתניהו: אדוני היושב-ראש, אני מאמין שראוי שראש ממשלה שמבקש לקבל מנדט מחודש מהציבור ייתן דין-וחשבון על עשייתו ועל עשיית ממשלתו בתחומים העיקריים של חיינו.

בנימין נתניהו: ובכן, ברשותכם, אני מבקש להציג בפניכם דיווח תמציתי על מצב המדינה לפני ארבע שנים ועל מצב המדינה היום.

יואל חסון: איזה אומץ יש לך.

בנימין נתניהו: לפני ארבע שנים – – –

אופיר אקוניס: מה אתם מדברים?

ראובן ריבלין: תודה.

אופיר אקוניס: מה אתה מדבר?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אקוניס, ראש הממשלה – – –

אופיר אקוניס: מה הוא מדבר?

בנימין נתניהו: קיבלנו – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אקוניס, ראש הממשלה עדיין לא צריך את עזרתך.

ראובן ריבלין: למה להפעיל תותחים?

קריאות: – – –

גלעד ארדן: – – – לא על המצב של קדימה, על המצב של המדינה.

בנימין נתניהו: לפני ארבע שנים – –

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני מבקש משרי הממשלה לא לקרוא קריאות ביניים.

בנימין נתניהו: – – קיבלנו משק במשבר עם צמיחה שלילית – –

יוחנן פלסנר: מחירי הדיור היו חצי.

בנימין נתניהו: – – ברבעון הראשון של 2009 הצמיחה היתה מינוס 3%, כדי לדייק – מינוס 3.2% – –

יוחנן פלסנר: אפשר היה לקנות דירות.

ראובן ריבלין: מרגע זה אני מתחיל לקרוא קריאות.

בנימין נתניהו: – – האבטלה הרקיעה שחקים והיא חצתה את קו ה-9% בדרך למעלה.

רוני בר-און: ממש לא נכון.

בנימין נתניהו: המשבר הכלכלי שפקד את העולם איים למוטט את כלכלת ישראל ולהביא לאבטלה המונית, בדיוק כפי שקרה במדינות מרכזיות באירופה.

שלמה מולה: למה אתה לא מעביר את התקציב השנה?

בנימין נתניהו: לפני ארבע שנים נפלו אלפי טילים ורקטות – –

יוחנן פלסנר: מה קורה עכשיו?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת פלסנר.

בנימין נתניהו: – – בדרום הארץ.

יואל חסון: אתה מגוחך, אדוני.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חסון.

קריאות: – – –

אופיר אקוניס: – – –

בנימין נתניהו: שנתיים – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אקוניס.

בנימין נתניהו: אני מסתדר.

בנימין נתניהו: שנתיים קודם לכן נפלו אלפי טילים ורקטות – –

שלמה מולה: גם היום, אדוני ראש הממשלה.

בנימין נתניהו: – – על תושבי הצפון.

בנימין נתניהו: העורף היה חשוף לחלוטין, ולא היתה שום היערכות אפקטיבית מול האיום הגובר של טילים ורקטות.

בנימין נתניהו: בגבול עם מצרים הלכה והתרחבה תופעת ההסתננות.

איתן כבל: תן לנו את הכתובת של המדינה הזאת.

בנימין נתניהו: לא היתה גדר, הגבול היה פרוץ לגמרי למחבלים, פרוץ לגמרי למבריחים – –

יוחנן פלסנר: בתקופה שלך גדל מספר המסתננים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת פלסנר, אני קורא לך לסדר פעם ראשונה.

בנימין נתניהו: – – פרוץ לגמרי לזרם מסתננים שרק הלך וגבר ואיים להציף את ערי ישראל.

בנימין נתניהו: שכונות שלמות בערי ישראל – באילת, בערד, בתל-אביב – החלו להיות מוצפות על-ידי המסתננים הבלתי-חוקיים האלה מאריתריאה וממדינות אחרות באפריקה.

בנימין נתניהו: כל אחד שעיניו בראשו היה צריך להבין אז שהיה כאן איום ממשי על עתידה של ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית, אבל שום דבר אפקטיבי לא נעשה אז.

יואל חסון: לא פחות מהפלסטינים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חסון, אני קורא לסדר פעם ראשונה.

בנימין נתניהו: לגבי הנושא שמאיים עלינו יותר מכול, כפי שאמר עכשיו בצדק נשיא המדינה, התחמשותה של אירן בנשק גרעיני – לפני ארבע שנים הנושא הזה כמעט שלא היה על סדר-היום הבין-לאומי, ולא הופעל לחץ כלכלי של ממש – –

שלמה מולה: הכול דיבורים, אדוני ראש הממשלה.

בנימין נתניהו: – – לא לחץ כלכלי ולא לחץ מדיני של סנקציות אפקטיביות על אירן.

חנא סוייד: אין מצגת?

בנימין נתניהו: ובכן, זה היה המצב – –

חנא סוייד: אין מצגת?

ניצן הורוביץ: אולי ציור?

בנימין נתניהו: – – כשקיבלנו את הנהגת המדינה לידינו.

בנימין נתניהו: מה המצב כיום?

בנימין נתניהו: קודם כול, החזרנו את הביטחון לאזרחי ישראל – –

מירי רגב: – – – יותר טוב ממצגת – – –

בנימין נתניהו: – – נקטנו מדיניות תקיפה – –

ראובן ריבלין: חברת הכנסת רגב.

בנימין נתניהו: – – שיקמנו את ההרתעה.

בנימין נתניהו: אני רוצה להגיד שעשינו את זה בשיקול דעת ובאחריות, אבל קודם כול ביטלנו את מדיניות ההבלגה, כי המדיניות הזאת תמיד-תמיד מביאה להסלמה ובסופו של דבר מביאה למלחמה.

יואל חסון: לא עשית כלום.

דליה איציק: לא ייאמן.

בנימין נתניהו: במקום זאת הנהגנו מדיניות של תגובה תקיפה לכל ירי ותקיפות מנע – –

יוחנן פלסנר: גם ראית את הבריטים כילד בירושלים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת פלסנר, אתה בסכנה.

בנימין נתניהו: – – לסיכול הירי.

שלמה מולה: אדוני ראש הממשלה, אמרת שתפיל את ה"חמאס".

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: בסדר, חבר הכנסת רותם.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת פלסנר.

בנימין נתניהו: התוצאה היתה ירידה חדה במספר הטילים והרקטות ביחס לתקופת הממשלה הקודמת – –

שלמה מולה: אמרת שתפיל את ה"חמאס".

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מולה, אני קורא לך לסדר פעם ראשונה.

בנימין נתניהו: – – וירידה משמעותית בפיגועי הטרור נגד אזרחי ישראל.

בנימין נתניהו: רכשנו והפעלנו מערכות רבות של "כיפת ברזל".

בנימין נתניהו: אבל פה אני רוצה – מותר גם לפרגן; אני יודע, זה נוהג קשה לחברי הכנסת – אני רוצה להגיד מלה טובה לחבר הכנסת עמיר פרץ – –

שלמה מולה: בראבו.

בנימין נתניהו: – – שכשר ביטחון האמין ברגע הראשון בפרויקט הזה, ואנחנו הרחבנו אותו, תקצבנו אותו, ואנחנו גם פעלנו ליישם אותו באופן מבצעי במהירות האפשרית.

בנימין נתניהו: אני זוכר שהייתי בפגישה עם ראש ממשלת צ'כיה וקיבלתי את הדיווח מהמזכיר הצבאי על היירוט הראשון של "כיפת ברזל" ואמרתי לו: זה רגע חשוב ביכולת של ישראל, אני חושב ביכולת בכלל של מדינות דמוקרטיות – –

יואל חסון: "כיפת ברזל" זה לא אסטרטגיה.

יואל חסון: אסטרטגיה זה לדבר עם הטרור בעזה.

בנימין נתניהו: – – להגן על עצמן מפני האיום החדש הזה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חסון.

בנימין נתניהו: כמו כן שיפרנו מאוד את ההיערכות שלנו להגנת העורף בהתרעה, במיגון, בשילוב כל המערכות, גם המערכות המקומיות של השלטון המקומי וכל משרדי הממשלה.

בנימין נתניהו: היום אנחנו נמצאים במקום אחר לגמרי בהגנת העורף.

בנימין נתניהו: אם כי אני אומר לכם: יש עוד הרבה מה לעשות ובשנים הקרובות אנחנו נמשיך את השיפור הזה.

שלמה מולה: מה אתה יכול להגיד על שר הביטחון ברק?

בנימין נתניהו: כך גם בנינו את מטה הסייבר הלאומי.

בנימין נתניהו: אני זוכר שדיברנו על כך כשתיארתי לכם את זה לפני כשנה.

בנימין נתניהו: המטה הזה מפתח יכולות חדשות להגן על העורף הישראלי בתחום הסייבר.

בנימין נתניהו: מטה כזה כמובן לא היה קודם לכן.

בנימין נתניהו: עכשיו, ב-2009, חברי הכנסת – –

טלב אלסאנע: מה עם המזל"ט, אדוני?

בנימין נתניהו: – – זמן קצר אחרי כניסתי לרשות הממשלה החלטתי – אני אומר לכם, החלטתי למרות הרבה התנגדויות – להקים את גדר הביטחון בגבול סיני.

בנימין נתניהו: הקצינו לכך מיליארדי שקלים, והיום כבר יותר מ-90% מהגדר הזאת בנויה, או בנויים יותר נכון, והיא עושה את העבודה במציאות שבה כל חודש הגיעו לערי ישראל אלפי מסתננים.

קריאה: – – –

בנימין נתניהו: החודש חצו את הגבול – כמה?

בנימין נתניהו: 23 מסתננים.

בנימין נתניהו: זה פחות מ-1%.

בנימין נתניהו: אבל גם הם לא הגיעו לערי ישראל, כי בזכות החקיקה שעשינו כאן בכנסת, ואני מודה לחברי הכנסת שתמכו בזה, ובזכות מתקני ההשהיה שהקמנו בגבול סיני, אף אחד, לא אחד, מסתנן אחד לא הגיע לערי ישראל, אחד.

בנימין נתניהו: כלומר, עצרנו את המסתננים.

בנימין נתניהו: לא רק את המסתננים, גם הרבה פעולות טרור שנבלמות מסיני, כפי שחזינו שתהיה בעיה שם.

בנימין נתניהו: גם את זה אנחנו עוצרים.

בנימין נתניהו: ועכשיו אנחנו פועלים להחזיר את אלה שנמצאים כאן לארצות המוצא שלהם.

בנימין נתניהו: ועכשיו לגבי אירן.

בנימין נתניהו: כל מי שמזלזל באיום שמהווה אירן גרעינית על מדינת ישראל – –

יוחנן פלסנר: אתה הפכת את זה לעניין פוליטי.

בנימין נתניהו: – – לא ראוי להנהיג את מדינת ישראל אפילו יום אחד.

מוחמד ברכה: אתה חי על – – – ולא לעשות את זה – – –

בנימין נתניהו: אפילו יום אחד.

ראובן ריבלין: תודה.

מוחמד ברכה: כל הדברים שלך זה – – –

בנימין נתניהו: אני רואה את הסכנה הזאת בעיניים פקוחות – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ברכה, זה לא נאום שלך, זה נאום של ראש הממשלה.

מוחמד ברכה: זה מזל – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ברכה.

בנימין נתניהו: – – ולכן העלינו – אדוני היושב-ראש וחברי הכנסת, לכן העלינו את הסכנה האירנית למרכז סדר-היום העולמי.

בנימין נתניהו: זה מה שעשינו בארבע השנים האחרונות.

בנימין נתניהו: והיום, היום מוטלות על אירן סנקציות חסרות תקדים, סנקציות שפוגעות פגיעה קשה בכלכלה האירנית – –

מגלי והבה: איפה הקו האדום?

מגלי והבה: תצייר אותו.

בנימין נתניהו: – – והיום יש לנו גם יכולות לפעול מול אירן וגרורותיה, יכולות שלא היו לנו בעבר.

בנימין נתניהו: אלה השינויים המרכזיים שעשינו בביטחון באמצעות מדיניות תקיפה ושקולה.

חנא סוייד: בעניין שלום מה עשית?

בנימין נתניהו: ועכשיו הנה מה שעשינו בכלכלה.

מיכאל בן-ארי: מחבלים – צריך לשלוח אותם.

בנימין נתניהו: אמרתי לכם קודם לכן מה היה מצב המשק כשהוקמה הממשלה – צמיחה שלילית ואבטלה גואה.

בנימין נתניהו: ובכן, מה המצב היום?

זהבה גלאון: – – –

בנימין נתניהו: המדיניות האחראית שהובלנו הביאה לשינוי המגמה – –

יואל חסון: אין כסף לדלק.

קריאה: – – –

בנימין נתניהו: – – למרות המשבר העולמי הקשה והמתמשך, והמשבר לא נגמר.

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-ארי, הרגע נכנסת.

ראובן ריבלין: איך אתה כבר יודע לקרוא את קריאות הביניים?

קריאות: – – –

בנימין נתניהו: אני יכול לומר, אדוני היושב-ראש – –

ראובן ריבלין: רבותי.

בנימין נתניהו: – – שבכל אחת מארבע השנים האחרונות הבאנו לצמיחה מהגבוהות ביותר במערב.

בנימין נתניהו: אינני יודע אם אנחנו במקום הראשון או מייד אחרי המקום הראשון, אבל המשק הישראלי צמח מהר יותר מכמעט כל כלכלות העולם.

מוחמד ברכה: לאן זה הלך?

ראובן ריבלין: תודה רבה.

מוחמד ברכה: הצמיחה הלכה לחברים שלך.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ברכה, אתה יכול לקרוא קריאת ביניים, לא לנאום.

בנימין נתניהו: בזמן שהאבטלה בעולם מטפסת לממדים מפחידים, הורדנו כאן את האבטלה.

בנימין נתניהו: לפני ארבע שנים שיעור האבטלה בישראל היה כמו זה של אירופה, היה בערך 9%.

בנימין נתניהו: אבל בעוד הם המשיכו במגמה השלילית – הם טיפסו מעלה, הם עברו את ה-11%, הממוצע האירופי, יש מדינות שזה 25% – אצלנו שינינו את המגמה, והאבטלה ירדה מתחת ל-7%.

בנימין נתניהו: אנחנו הוספנו יותר מ-330,000 מקומות עבודה, שיא של כל הזמנים במשבר הכלכלי שהוא אחד מן הגדולים בכל הזמנים.

בנימין נתניהו: אני מייחס לזה חשיבות עליונה, משום ששמירה על מקומות העבודה של אזרחי ישראל – לאפשר לבני-אדם להתפרנס, להתפרנס בכבוד, ולא להיות תלויים בלשכת התעסוקה או בלשכת הרווחה, לאפשר להם להתפרנס בכבוד, זה הדבר החברתי ביותר שיש.

בנימין נתניהו: התחייבנו להצמיח – התחייבנו להצמיח את הכלכלה ולשמור על מקומות העבודה של אזרחי ישראל, ועשינו זאת.

בנימין נתניהו: אם רוצים להבין מה שעשינו כאן – היה חריג בנוף הכלכלי הבין-לאומי.

בנימין נתניהו: אני מזכיר לכם, חברי הכנסת, שבשנים האחרונות הורד דירוג האשראי של המעצמות הכלכליות – של בריטניה, של צרפת, של ארצות-הברית, ואילו דירוג האשראי של ישראל לא רק שלא הורד – הועלה.

בנימין נתניהו: אין עדות טובה יותר לדרך האחראית והמוצלחת שבה ניהלנו את כלכלת מדינת ישראל.

בנימין נתניהו: עכשיו אני רוצה להגיד מלה לאלה שדוגלים בצמצום הפערים החברתיים.

בנימין נתניהו: אני רוצה להביא בפניכם נתון שיש כאלה שמעדיפים להסתיר אותו מעיני הציבור, כי זה לא תואם את קו התעמולה שלהם.

דב חנין: אתה מסתיר.

בנימין נתניהו: אבל מה לעשות?

בנימין נתניהו: הנה העובדות – לא העובדות שלי, של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה.

בנימין נתניהו: וגם כאן הצלחנו לשנות את המגמה, גם בפערים החברתיים, כי מדד האי-שוויון בישראל, בפעם הראשונה זה שנים, הצטמצם ברציפות – לא שנה אחת, בשנתיים האחרונות, וזה לא מקרי, כי הוספנו מיליארד שקל לקצבאות הזיקנה והוצאנו רבים מקו העוני.

בנימין נתניהו: גם את זה רואים בלמ"ס.

בנימין נתניהו: העלינו את שכר המינימום מעל 1,000 דולר.

בנימין נתניהו: עמיר פרץ, שלום לך שוב.

בנימין נתניהו: אני זוכר שאנחנו דיברנו על זה, אבל אנחנו עשינו את זה.

איתן כבל: אני חבר של עמיר, אתה יכול להגיד גם עלי משהו?

בנימין נתניהו: אני מקווה שאני לא מפריע לך בפריימריז שלך.

ראובן ריבלין: בבקשה.

בנימין נתניהו: העלינו שכר למורים, לרופאים, לשוטרים, לכבאים, לעובדים הסוציאליים, נתנו הטבות מס לעובדים הורים לילדים קטנים, נתנו שנת לימודים חינם לחיילים משוחררים באוניברסיטאות בירושלים, בנגב, בגליל, הנהגנו מס הכנסה שלילי – זה דווקא רעיון שבא מכמה מחברינו, שלום סילבן, ומאחרים.

בנימין נתניהו: כן.

בנימין נתניהו: לומר שהמדיניות שלנו בשנים האלה – –

רוני בר-און: 5% גירעון.

בנימין נתניהו: – – הרחיבה את הפערים החברתיים?

בנימין נתניהו: מה לעשות, הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה אומרת אחרת.

בנימין נתניהו: עכשיו, הניהול הכלכלי שלנו הביא לצמיחה, והצמיחה מייצרת משאבים.

בנימין נתניהו: זה אפשר לנו להפנות את המשאבים הגדולים לטיפול בבעיות שהוזנחו כאן במשך שנים.

בנימין נתניהו: קודם כול בחינוך.

בנימין נתניהו: אחרי עשרות שנים של דיבורים, אוי, כמה דיבורים, אחרי עשרות שנים של דיבורים והיעדר מעש, הנהגנו חינוך חינם מגיל שלוש.

בנימין נתניהו: היום כבר רבע מיליון ילדים נהנים מזה.

בנימין נתניהו: אחרי עשור אבוד בהשכלה הגבוהה השקענו מיליארדים באוניברסיטאות, והן נהנות מפריחה מחודשת.

בנימין נתניהו: אנחנו מקימים אוניברסיטה חדשה באריאל.

בנימין נתניהו: רבותי, אמרתי מעל הבמה הזאת כמה פעמים, ואני חוזר ואומר את זה גם היום: אריאל תישאר תמיד, כמו כל גושי ההתיישבות, חלק בלתי נפרד ממדינת ישראל.

בנימין נתניהו: תישאר גם תישאר.

מיכאל בן-ארי: אחמד טיבי לא יישאר.

בנימין נתניהו: ובבריאות, אחרי עשור שלא נוספה מיטה אחת – אחת – בבתי-החולים הממשלתיים, אנחנו מוסיפים 1,000 מיטות.

בנימין נתניהו: לראשונה זה 37 שנים פתחנו בית-ספר לרפואה – בצפת.

נינו אבסדזה: אדוני ראש הממשלה, שמונה שעות הייתי בחדר מיון אתמול, ראיתי שם אנשים מחכים בחוץ.

בנימין נתניהו: הענקנו יותר מ-2 מיליון טיפולי שיניים לילדים עד גיל 12.

נינו אבסדזה: אדוני היושב-ראש, שמונה שעות אנשים חיכו בחוץ.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת אבסדזה, ראש האופוזיציה עולה אחריו, הוא בוודאי ישיב.

נינו אבסדזה: אבל עשרות אנשים בחוץ.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת אבסדזה.

נינו אבסדזה: זה פשוט לא נכון.

בנימין נתניהו: אתם, חברי הכנסת, נוסעים בארץ, ואזרחי ישראל גם הם נוסעים בארץ.

בנימין נתניהו: אתם רואים את המהפכה הכבירה שאנחנו עושים בתחבורה.

בנימין נתניהו: אנחנו סוללים כבישים, מחברים את המדינה מדרום לצפון – –

מוחמד ברכה: אם כל כך טוב, למה אתה הולך לבחירות?

בנימין נתניהו: – – כבישים מהירים, רכבות, מחלפים.

בנימין נתניהו: תראו, זה שאתם צועקים ומוחים – זה לא יכול לשנות את העובדות.

בנימין נתניהו: כל אזרחי ישראל רואים את זה, הם רואים מהפכה.

בנימין נתניהו: אנחנו משקיעים סכומי ענק.

נינו אבסדזה: אזרחי ישראל בוכים איפה שכואב להם.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ברכה, אתה גמרת את קריאות הביניים?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טיבי, אתה מתחיל להגיע לסף קריאות הביניים.

בנימין נתניהו: אני מסתדר.

ראובן ריבלין: יש אנשים שהם מאוד רגישים, בסיעתך, שחושבים שאתה לא יכול להתרכז.

בנימין נתניהו: הם לא שועים לבקשתו של הנשיא, אבל יכול להיות שבהמשך הם יתרגלו.

נסים זאב: הוא בנה להם שם כבישים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נסים זאב, דקה לפני שראש הממשלה יסיים את דבריו אני אתן לך לומר משהו.

בנימין נתניהו: אנחנו משקיעים, חברי הכנסת, סכומי עתק, תוכנית רב-שנתית של 27 מיליארד שקל.

בנימין נתניהו: אנחנו מחברים את המרכז לגליל ולנגב בצירים מהירים.

בנימין נתניהו: זאת מהפכה עצומה גם חברתית, גם כלכלית.

בנימין נתניהו: זה טוב לכלכלה, זה טוב לחברה.

בנימין נתניהו: אני אומר לכם, זה טוב גם לביטחון, זה בוודאי טוב לפריפריה, לגליל ולנגב.

טלב אלסאנע: – – –

מיכאל בן-ארי: – – –

ראובן ריבלין: שמעו מה שאמרת.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טלב אלסאנע, אני קורא לך פעם ראשונה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-ארי.

בנימין נתניהו: תודה, אדוני.

בנימין נתניהו: יחד עם חברנו משה כחלון – שמעתי עכשיו שאתם מקשיבים – יחד עם חברנו משה כחלון עשינו מהפכה בתחום הטלפוניה הסלולרית; מהפכה שחוסכת לכל משפחה בישראל מאות שקלים בחודש.

בנימין נתניהו: אגב, שוב הוכח שהדרך היעילה ביותר לשפר את השירות ולהוריד מחירים היא תחרות.

בנימין נתניהו: אנחנו הנהגנו תחרות, ועוד ננהיג תחרות.

בנימין נתניהו: אני רוצה להגיד שהבעיה המרכזית בתחום המרכזי שעדיין דורש טיפול, וזה הדיור, היא היעדר תחרות.

מרינה סולודקין: אין דיור ציבורי.

בנימין נתניהו: אני יודע שיש הרבה אנשים שמנסים לתפוס טרמפ פוליטי על עליית מחירי הדיור.

בנימין נתניהו: אבל בניגוד לטרמפיסטים, אני לא התמקדתי בבעיית הדיור אחרי המחאה החברתית; אני ראיתי זאת כצורך לאומי מהיום הראשון של הקמת הממשלה.

יואל חסון: מה התוצאה?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חסון.

בנימין נתניהו: האופורטוניסטים עכשיו מבקרים אותנו, אבל הם שמו ושמים את המכשולים הגדולים ביותר בכנסת לרפורמות שאני מבקש לעשות בתחום הזה.

בנימין נתניהו: ולמרות המכשולים הרבים ששמו פה, בכנסת, הצלחנו השנה לבלום את מגמת עליית מחירי הדירות, על-ידי בנייה נרחבת.

בנימין נתניהו: 80,000 יחידות דיור נמצאות עכשיו בבנייה; גם זה שיא של כל הזמנים.

שלמה מולה: זה לא מדויק.

בנימין נתניהו: והשנה, עליית מחירי הדירות היא 2.1%, זה פחות מהמדד.

בנימין נתניהו: אבל אני לא מסתפק בזה, כי אנחנו צריכים לעשות שינוי ולהביא את השינוי הזה של ירידת מחירי הדירות ודיור נגיש וזמין.

בנימין נתניהו: וכיוון שאני מאמין שחייבים להשלים את הרפורמות בדיור, והכנסת הנוכחית לא אפשרה לי לעשות זאת, מבחינתי התנאי לכניסה לקואליציה הבאה, אם הבוחר אכן ייתן לי את המנדט להרכיב אותה, התנאי לכניסה לקואליציה הבאה יהיה תמיכה ברפורמות בתכנון ובנייה ובשיווק קרקעות.

בנימין נתניהו: אלה יהיו החוקים הראשונים שאנחנו נניח על שולחנה של הכנסת ונעביר במושב הראשון.

יוחנן פלסנר: ארבע שנים לא עשיתם כלום בעניין הזה.

בנימין נתניהו: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, לפני ארבע שנים הבטחתי לאזרחי ישראל שתי הבטחות מרכזיות: לחזק את הביטחון ולחזק את הכלכלה.

בנימין נתניהו: הבטחנו – וקיימנו.

בנימין נתניהו: אבל הנה, עוד הבטחה שקיימנו: לפני כארבע שנים עמדתי כאן, בהשבעת הממשלה, ואמרתי שאעשה כל שביכולתי כדי להחזיר את גלעד שליט בריא ושלם לחיק משפחתו – –

קריאות: וואו...

בנימין נתניהו: – – והשבוע לפני שנה בדיוק, היה מרגש לראות כיצד כל עם ישראל, כל עם ישראל, התאחד סביב חזרתו של גלעד הביתה בשלום.

בנימין נתניהו: ואנחנו ראינו במעמד הזה את הכוח העצום של עם ישראל כשהוא מאוחד.

בנימין נתניהו: עכשיו, לצד כל העשייה הזאת, והניסיון המתמשך להגיע לשלום עם שכנינו, והנכונות שלנו לעשות צעדים להגיע לשלום הזה, שעד היום לא נענתה – הצעדים הללו לא נענו – אבל יש דבר אחד, יש דבר אחד שלא עשינו, ואני אגיד לכם מהו.

בנימין נתניהו: לא עשינו מלחמות מיותרות.

בנימין נתניהו: ואגיד לכם עוד יותר מזה, לא עשינו מלחמות בכלל.

בנימין נתניהו: בשבע השנים שאני מכהן כראש הממשלה – –

דליה איציק: – – – בשתי חזיתות – – –

בנימין נתניהו: – – בקדנציה הזאת ובקדנציה הראשונה שלי כראש הממשלה לא היתה מלחמה, והיתה ירידה משמעותית במפלס הטרור.

דב חנין: – – –

בנימין נתניהו: לא היתה לנו יד קלה על ההדק, היתה לנו יד איתנה על ההדק.

בנימין נתניהו: לא היתה שום מלחמה, כי לא שידרנו חולשה, שידרנו עוצמה, והעוצמה – זה המפתח לשלום.

בנימין נתניהו: החובה העליונה של כל ראש ממשלה היא להגן על המדינה ועל אזרחיה.

בנימין נתניהו: רבותי, אם יש משהו שאני גאה בו יותר מכול, זה העובדה שבשבע השנים שזכיתי לכהן כראש ממשלת ישראל מילאתי חובה זאת ושמרתי על ביטחון מדינת ישראל ואזרחיה.

בנימין נתניהו: אזרחי ישראל היקרים, אני מבקש שבעוד שלושה חודשים תיתנו לי את הזכות להמשיך להנהיג את ישראל יחד עם חברי, כדי לשמור על חוסנה, לפעול לשגשוגה ולהבטיח את עתידה בביטחון ובשלום.

בנימין נתניהו: תודה רבה.

מוחמד ברכה: מה זה – – –

ראובן ריבלין: אנחנו נצא מייד לפגרה, כדי שלא יהיה – אבל אתה עוד תוכל, לפני הפגרה, גם לומר דבר לקהל בישראל.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה לראש הממשלה – אני מודה מאוד לראש הממשלה על דבריו ועל מיצוי חובתו לכנסת ולעם לתת את הנאום בפתיחת המושב.

ראובן ריבלין: אני מתכבד להזמין את ראש האופוזיציה חבר הכנסת שאול מופז לומר את דבריו.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: רבותי, נא לשמור על השקט ועל תשומת הלב.

ראובן ריבלין: ראש האופוזיציה – בבקשה, אדוני.

שאול מופז: כבוד נשיא המדינה שמעון פרס, אדוני יושב-ראש הכנסת, הגברת ריבלין, אדוני ראש הממשלה, הגברת שרה נתניהו, אדוני מבקר המדינה, יושב-ראש הכנסת לשעבר דן תיכון ורעייתו, היועץ המשפטי לממשלה, היועץ המשפטי לכנסת, פרקליט המדינה משה לדור, ראשי העדות והדתות כולם, הסגל הדיפלומטי, נציגי כוחות הביטחון שמכבדים אותנו כאן בנוכחותם, כנסת נכבדה, מכובדי כולם, בעוד כשלושה חודשים אזרחי ישראל ילכו אל הקלפי לממש את זכותם הדמוקרטית ולקבוע את פניה של הנהגת המדינה לשנים הבאות.

שאול מופז: בחירות כלליות הן מרכיב חיוני, שלא לומר תנאי יסוד הכרחי לכל משטר דמוקרטי.

שאול מופז: אני רוצה בפתח דברי לברך את כל סיעות הבית והמפלגות הציוניות המתמודדות בבחירות הקרובות ולאחל הצלחה לכולן.

חנא סוייד: רק הציוניות – – –

שאול מופז: אדוני היושב-ראש, כבוד נשיא המדינה, כנסת נכבדה, בניגוד לדברים שאמר כאן ראש הממשלה, ואני אתייחס אליהם בהמשך – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת סוייד, אנחנו לא עושים צנזורה על דברים, הוא יכול לברך את מי שהוא – – –

חנא סוייד: זה התבטאות של – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת סוייד, כל מי ששמע שמע – – –

מוחמד ברכה: חבר הכנסת מופז, יושב-ראש האופוזיציה – – –

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: יש לכם זכות לענות לו אחרי זה בדיון הכללי.

ראובן ריבלין: בבקשה.

חנא סוייד: זה הזוי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת, תוציא הודעה לעיתונות – מה שאתה רוצה.

שאול מופז: אני מבקש להציב מעל במה זו את השאלה שכל אחת ואחד מאזרחי ישראל צריך לשאול בבואו להכריע: האם בארבע השנים האחרונות השתפרו חיינו?

שאול מופז: האם השתפר ביטחוננו וקטנו האיומים על גבולותינו ועל קיומנו?

שאול מופז: האם חיזקנו את היחסים והברית האסטרטגית שלנו עם ארצות-הברית?

שאול מופז: האם השתפרה התדמית של ישראל ברחבי העולם?

שאול מופז: האם כושר ההרתעה שלנו מול אויבינו התחזק, או נחלש?

שאול מופז: האם אנחנו מדינה טובה יותר, צודקת יותר, רגישה יותר איש כלפי רעהו, מאוחדת יותר, חזקה יותר?

שאול מופז: האם התחזקה הציונות, או שמא, חלילה, מתגבשת לה האופציה של המדינה הדו-לאומית, אדוני ראש הממשלה – –

מוחמד ברכה: – – – לך ולממשלה – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ברכה.

שאול מופז: – – וקריסת החלום הציוני?

שאול מופז: האם כאזרחי המדינה אנחנו חשים שהשתפר מצבנו?

שאול מופז: האם הפערים החברתיים גדלו?

שאול מופז: התשובה על כך ברורה לכולנו, ואין ססמת בחירות שתוכל להסתיר את האמת.

שאול מופז: אין ספין תקשורתי שיכסה על המחדלים והניהול הכושל שהממשלה הזאת הובילה בהנהגתו של ביבי נתניהו.

שאול מופז: ישראל הולכת לקלפי – היא היום ישראל חלשה יותר חברתית, בודדה יותר, מפולגת יותר, מסוגרת יותר, רעבה יותר ומפוחדת יותר.

שאול מופז: זו לא ישראל שאני מכיר.

שאול מופז: זו לא יכולה להיות דמותה, ואסור שאלה יהיו פניה.

שאול מופז: כנסת נכבדה, מדיניות אחראית, כפי שראש הממשלה נוהג לומר, לא יוצרת גירעון תקציבי בגובה 40 מיליארד שקלים, הגירעון הכבד ביותר שידענו בעשרות השנים האחרונות.

שאול מופז: מדיניות אחראית לא מבודדת את ישראל נוכח איום גרעיני של מדינה שקוראת להשמדתנו.

שאול מופז: במקום לחזק את הבריתות האסטרטגיות שנרקמו בין ארצות-הברית ומדינות מערביות לבין מדינת ישראל, ממשלת ישראל כרסמה בהן ודרדרה אותן לכדי עימות פומבי מתוקשר וחסר תוחלת.

שאול מופז: מדיניות אחראית לא מתעלמת מהדרישה לצדק חברתי, ולא מחלקת מתנות ביד אחת ודוחפת את ידה השנייה לכיסי האזרחים כדי לממן אותן.

שאול מופז: מדיניות אחראית אינה מפקירה את הבנות והבנים המשרתים ומשליכים נפשם מנגד ומבדילה בין דם לדם.

שאול מופז: ומעל לכול, מדיניות אחראית לא משאירה לאחרים לקבוע בשבילנו את גורלנו בכל הקשור לסוגיות גבולות הקבע של המדינה היהודית, ולשחוק את עובדת קיומה של ישראל, ישראל לנצח נצחים ביתו היחידי עלי אדמות של העם היהודי.

שאול מופז: אדוני היושב-ראש, מכובדי הנשיא, אני בתחושה שבארבע השנים האחרונות ראש ממשלת נתניהו דחק לקרן – לפינה – את הנושא הפלסטיני וקירב אותנו קרבה מאיימת למציאות של מדינה דו-לאומית המאיימת על ישראל, מאיימת על זהותה היהודית ומאיימת על עתידה.

שאול מופז: ועכשיו, על איזו אחריות מדבר ראש הממשלה?

שאול מופז: זה ראש הממשלה הציני ביותר בתולדות הציונות המודרנית – –

ציפי חוטובלי: אתה המצאת – – –

שאול מופז: – – זהו ראש הממשלה שהאחריות ממנו והלאה.

ציפי חוטובלי: אתה מדבר על ציניות?

ראובן ריבלין: חברת הכנסת חוטובלי.

שאול מופז: אדוני ראש הממשלה, איפה האחריות כלפי המשרתים?

שאול מופז: ואני שואל אותך, למה התקפלת בנושא השירות לכול?

אופיר אקוניס: למה הצבעת בעד חוק טל?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אקוניס.

אופיר אקוניס: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אקוניס.

אופיר אקוניס: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אקוניס, אתה לא שומע שאני קורא לך?

שאול מופז: מדוע התקפלת בנושא השירות לכול?

שאול מופז: הרי אתה שירת בצה"ל.

שאול מופז: אתה מבין את הערך של השירות בסולם הערכים של אזרחי ישראל.

שאול מופז: אתה יודע שזה חלק מה-DNA שלנו.

שאול מופז: יש לזה חשיבות עליונה ביכולת שלנו לקרוא לצעירות ולצעירים לשרת.

שאול מופז: מדוע ויתרת בזה?

שאול מופז: יכולת לעשות פה שינוי משמעותי, תוך השגת פשרה אמיתית, לעתידם של הצעירים בישראל.

שאול מופז: ואיפה האחריות כלפי המשפחה הישראלית העובדת, זו שמשלמת מסים, שמשרתת במילואים?

שאול מופז: ואדוני ראש הממשלה, למה לא טיפלת ביוקר המחיה ובדיור בר-השגה ובדיור לצעירים ובדיור הציבורי?

שאול מופז: מדוע במשך ארבע שנים לא טיפלת בנושאים האלה?

שאול מופז: זה לא חודש, זה לא חודשיים, זה לא שנה וזה ולא שנתיים.

שאול מופז: זה ארבע שנים.

שאול מופז: מדוע לא טיפלת בזה?

שאול מופז: ועכשיו, אדוני ראש הממשלה, איפה באמת האחריות שלך לגורלה של ישראל מול בעלת-הברית הגדולה והכמעט יחידה, ארצות-הברית?

שאול מופז: למה אתה מתערב ברגל גסה בבחירות הדמוקרטיות בארצות-הברית?

שאול מופז: מדוע?

שאול מופז: איזה צורך היה לעשות את זה?

שאול מופז: ואחר כך לשלוח את שר הביטחון לתקן, או לא לשלוח את שר הביטחון לתקן, ואחר כך לריב על זה?

שאול מופז: איזה צורך היה בזה?

שאול מופז: עכשיו ראש הממשלה מנסה לשכנע אותנו שהחליט להקדים את הבחירות בגלל אחריות לאומית לתקציב המדינה.

שאול מופז: מי יצר את הבור הזה של 40 המיליארד?

שאול מופז: מדוע לא התנהלתם באופן אחראי במשך ארבע השנים הללו?

שאול מופז: מדוע היה צריך להגיע לבור הזה של 40 מיליארד השקל?

יובל שטייניץ: למה הצטרפת לממשלה כל כך רעה?

ראובן ריבלין: השר, אתה שר – אסור קריאות ביניים.

שאול מופז: אבל גם כאן – – –

איוב קרא: למה הצטרפת לממשלה?

ראובן ריבלין: גם אתה סגן שר, איוב קרא.

ראובן ריבלין: אין קריאות ביניים.

ראובן ריבלין: אתם רוצים, צמצמו את הממשלה, יהיו יותר קריאות ביניים מהספסלים.

שאול מופז: אבל גם כאן ההחלטה נובעת מהחולשה שמאפיינת את ראש הממשלה לאורך כל שנותיו בפוליטיקה ובמיוחד בשנים כראש ממשלה, שבע שנים, וזה הפחד.

שאול מופז: אני באופן אישי ראיתי לא מעט אנשים פוחדים.

שאול מופז: ראיתי במשך חיי אנשים פוחדים.

שאול מופז: אצל חלקם הפחד היה משתק, והוא היה לרגע אחד קצר לפני הקימה להסתערות, וזה רגע קשה מאוד.

שאול מופז: אצל אחרים הוא היה פחד מובן מאליו.

שאול מופז: ראש הממשלה הזה מונע מפחד, חי בפחד ומתנהל בפחד.

שאול מופז: הוא פוחד מקבלת החלטות, הוא פוחד ממה יגידו, הוא פוחד מהשותפים הקואליציוניים, והוא בעיקר פוחד מעצמו.

שאול מופז: כל כך פוחד עד כדי כך שהפסיק לתפקד.

אופיר אקוניס: אתה מדבר על מי שהפסיק לתפקד?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אקוניס, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

שאול מופז: כנסת נכבדה, אני רוצה לומר לכם שזיעה קרה אינה מתכון למנהיגות.

שאול מופז: הבחירות האלה באו מפחד, נבעו מפחד ומשקפות פחד, אך לצד הפחד יש בהן תקווה, והתקווה זו התקווה לשינוי, זו התקווה לתיקון, זו תקווה לחידוש הביטחון והרווחה.

שאול מופז: בארבע השנים האחרונות, הרשה לי לומר לך, ראש הממשלה, לאחר מניין כל הישגיך, אני בתחושה שהממשלה הזאת לא עשתה כלום; שום דבר בעל השפעה מהותית, אסטרטגית חיובית לטובת עיצוב פניה ודמותה ושיפור מצבה של ישראל – לא ביטחונית, לא מדינית, לא כלכלית ולא חברתית.

שאול מופז: אין לי אלא לקבוע כי האחריות שראש הממשלה כה אוהב להדגיש בתקופה האחרונה היא ממנו והלאה, ססמה ריקה מתוכן, אחיזת עיניים והונאה ציבורית.

שאול מופז: האמת היא שראש הממשלה הפקיר כל זירה משמעותית שמשפיעה על החוסן הלאומי, החברתי והביטחוני של מדינת ישראל.

שאול מופז: שיקול הדעת התחלף בגנבת דעת, אחריות פינתה מקומה להפקרות והפחד תפס את מקומו של הביטחון.

שאול מופז: אדוני יושב-ראש הכנסת, כנסת נכבדה, מדינת ישראל היא מדינה יהודית ודמוקרטית, וכך עליה להישאר.

שאול מופז: אחרי ארבע שנים של שלטון ממשלת הליכוד ישראל היא פחות יהודית, היא פחות דמוקרטית משהיתה אי-פעם.

שאול מופז: אומרים את זה אזרחי ישראל, אומר את זה העולם שמביט בנו ולא מבין כיצד בעיניים פקוחות אנחנו הולכים ומובילים בשנים האחרונות, במיוחד בארבע השנים האחרונות, למציאות של מדינה דו-לאומית; מדינה שמושל בה שלטון שמונע מפחד, שנמנע מיוזמה, שמשותק על-ידי סקטורים קיצוניים ובדלניים.

שאול מופז: שלטון שמשתיק קולות – זה מה שחלק מהאנשים מנסים לעשות פה – שפוחד מעיתונות חופשית, שפוגע בכלכלה החופשית, ביזמות העסקית, במעמד הביניים, בשכבות החלשות, בצעירים, בגמלאים, במי לא?

שאול מופז: שלטון שמשרת את עצמו ולא את עמו.

שאול מופז: אם תמשול עלינו הממשלה הלא-אחראית הזאת ארבע שנים נוספות, תהפוך המדינה היהודית למדינה דו-לאומית, והמשמעות של להפוך את המדינה היהודית למדינה דו-לאומית – זה אומר, חברים, שלא יהיה רוב יהודי במדינת ישראל.

שאול מופז: וארבע השנים הללו מקרבות אותנו כברת דרך משמעותית לנקודה הזאת.

שאול מופז: תרצו או לא תרצו, אלה עובדות חיים.

שאול מופז: ואז המדינה הזאת לא תשלוט על עם אחר, יכול להיות, אבל היא תהיה מחוברת אליו בקשר שלא ניתן יהיה להתירו.

שאול מופז: ואני שואל, אדוני ראש הממשלה, האם זו האחריות שאתה מדבר עליה?

שאול מופז: ובכלל, אני מציע לך, תפסיק להפחיד אותנו.

שאול מופז: זו מדינה שאזרחיה הם עזי נפש.

שאול מופז: תפסיק להפחיד אותנו שנהפוך לספרד או ליוון, או שאתה תתקוף בתאריך זה או אחר, באביב, לכל המאוחר בקיץ.

שאול מופז: לכל הרוחות, בשביל מה צריך להודיע את זה על הבמה באו"ם לכל העולם, למתי אתה מתכנן את זה?

שאול מופז: תתכונן, תעשה את כל ההכנות.

שאול מופז: ואני בתחושה שאתה מוביל אותנו להיות כמו דרום-אפריקה של המאה הקודמת, וזה בעיני חוסר אחריות ממדרגה ראשונה.

שאול מופז: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בכיסא שעליו יושב ראש הממשלה ישבו בעבר המנהיגים האמיצים ביותר של מדינת ישראל.

שאול מופז: ישבו שם דוד בן-גוריון, מנחם בגין, שמעון פרס, יצחק רבין, אריאל שרון – מנהיגים שהיו בהם החזון, האחריות והתעוזה לבנות את ישראל – –

גדעון סער: – – –

אופיר אקוניס: טוב שאתה לעולם – – –

שאול מופז: – – שלא פחדו, שהיה להם האומץ לקבל החלטות.

שלמה מולה: אקוניס, אתה נביא?

אופיר אקוניס: – – – במאה אחוז.

שאול מופז: מנהיגים שטובת העם וטובת המדינה הובילו אותם, והיה בהם האומץ לקבל החלטות.

איוב קרא: למה זחלת לממשלה?

איוב קרא: למה?

איוב קרא: למה זחלת לממשלה?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת קרא, סגן השר.

שאול מופז: סגן השר, תקשיב לי.

שאול מופז: בנימין נתניהו אינו חלק מהמנהיגות הציונית הנועזת.

שאול מופז: אף שמספר ימי שלטונו רבים יותר, מעשיו מעטים יותר וכל כך שוליים.

שאול מופז: השפעתו החיובית כל כך לא משמעותית, משקלו הסגולי בדברי הימים של ישראל הוא חסר משמעות.

שאול מופז: ואני רוצה לסכם את הפרק הזה ולומר, ימי שלטונו של נתניהו הם ימים של אובדן הביטחון ואובדן התקווה, תוצאה ישירה של שלטון חסר ביטחון, של ראש ממשלה המונע מפחד, ושל ממשלה משותקת מגודל המעמד ומההתרחשויות.

שאול מופז: שבע שנים, שבע שנים, לא אף יום אחד פחות, שבע שנים ישב נתניהו במשרד ראש הממשלה.

שאול מופז: ואני שואל: איזה הישגים יש לו להציג?

שאול מופז: איזה הישגים יש לו להציג?

שאול מופז: האם התשתיות של התחבורה נעשו בשלוש-ארבע השנים האחרונות?

שאול מופז: עם כל הכבוד לישראל כץ, ואני מעריך מאוד את עבודתו כשר התחבורה.

שאול מופז: באמת, איזו אחיזת עיניים זאת?

שאול מופז: את כל הכבישים האלה סוללים בשלוש שנים?

שאול מופז: מישהו תכנן אותם?

שאול מופז: הוציא את המכרזים?

שאול מופז: הכין?

שאול מופז: יצא לדרך?

שאול מופז: עשה תוכנית רב-שנתית?

רונית תירוש: הם לא יודעים לפרגן.

יואל חסון: הם לא יודעים לפרגן.

רוני בר-און: – – –

רונית תירוש: הם לא זוכרים לפרגן – – –

שאול מופז: האם בשבע שנים הללו – שבע שנים – האם בשבע השנים הללו שינה בנימין נתניהו את פני ההיסטוריה הציונית?

שאול מופז: כיצד היטיב עם אזרחי ישראל כך שהם יכולים לצאת מחר בבוקר ולומר: היטבת אתנו, וזה בזכותך, זה בזכותך, אדוני ראש הממשלה?

שאול מופז: וכיצד היטיבה מדינת ישראל?

שאול מופז: האם כאן, בארץ, ובעולם יודעים לומר כיצד היטיב נתניהו עם מדינת ישראל?

שאול מופז: ואני בסוף שואל, אדוני ראש הממשלה, מה באמת עשית שם שבע שנים?

שאול מופז: שבע שנים.

שאול מופז: איזה חותם השארת אחריך?

איוב קרא: למה הצטרפת לממשלה?

קריאה: למה הצטרפת אליו?

ראובן ריבלין: תודה, תודה, שאלתכם נשאלה.

רונית תירוש: למה?

רונית תירוש: כדי – – –

ראובן ריבלין: שאלתכם נשמעה.

ראובן ריבלין: מותר לשאול שאלה, אי-אפשר להפריע.

קריאות: – – –

אופיר אקוניס: הוא בסוף השנה ה-11.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אקוניס, אתה כבר מזמן בסוף השאלות.

אופיר אקוניס: השנה ה-11.

ראובן ריבלין: אני אתן לך מעצור.

רונית תירוש: – – –

אופיר אקוניס: סוף השנה ה-11 – – –

קריאה: תעביר את השאלות בכתב ליושב-ראש.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אקוניס, אני מודיע לך, אין לך זכות תשובה להם.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת תירוש, את רוצה להפריע לראש – – –

רונית תירוש: ממש לא.

ראובן ריבלין: אז אני מבקש ממך להפסיק את הקריאות.

רונית תירוש: מאה אחוז.

שאול מופז: מדינת ישראל אינה יכולה להמשיך ולפחד.

שאול מופז: הרי זה הפך להיות סדר-היום של מדינת ישראל בשנה האחרונה – כל סוגיית אירן וההפחדה של אזרחי ישראל הפכו להיות חלק ממציאות יומנו, חלק מהמסרים שיצאו מהלשכות הבכירות ביותר של הממשלה הזאת.

שאול מופז: ולישראל ולאזרחי ישראל מגיעה מנהיגות שלא מפחידה אותם, שלא גוזלת ומחלישה את המדינה והחברה.

שאול מופז: מגיעה לאזרחי ישראל מנהיגות ששמה את הביטחון בראש סדר העדיפויות, שמשדרת ביטחון ומקדמת ביטחון.

שאול מופז: ישראל חייבת להיות ישראל בטוחה שמעניקה ביטחון לאזרחיה.

שאול מופז: ישראל בטוחה, שלא מאיימת – תפסיקו לאיים כל שני וחמישי – שלא מאיימת כל שני וחמישי.

שאול מופז: לא מאיימת, אלא מרתיעה.

שאול מופז: מרתיעה, והיא לא מרתיעה היום.

שאול מופז: ישראל בטוחה, שמעניקה לילדי הדרום שקט מאזעקות, חופש ממקלטים וביטחון מטילים.

שאול מופז: ישראל בטוחה, שעושה ולא רק ממתינה לתגובה הבאה, לטיל הבא.

שאול מופז: ישראל בטוחה, שלא חוששת מאויבים, שלא רבה עם ידידים, רק בשל אינטרסים זרים ואישיים של העומד בראשה.

שאול מופז: ישראל בטוחה, שקובעת את גבולות הקבע שלה לעולמי עולמים, ולא נותנת למישהו אחר לקבוע לה את גבולות הקבע; שגבולות הקבע שלה נקבעים על-ידי האינטרסים הלאומיים והביטחוניים של מדינת ישראל.

שאול מופז: ישראל בטוחה, שדואגת למשרתים, לחלשים, לעובדים.

שאול מופז: שלא נרתעת, לא חוששת, לא מגמגמת ולא מסכסכת.

שאול מופז: ישראל בטוחה, שדואגת לאדם העובד והמפרנס.

שאול מופז: ישראל בטוחה, שמעניקה לאזרחיה שירותים ממלכתיים ראויים בחינוך, בבריאות, בביטחון אישי וביתר השירותים החברתיים.

שאול מופז: ישראל בטוחה, שמחייבת את כולם לשרת ולקחת חלק בשוק התעסוקה בישראל.

שאול מופז: וזה לא המצב היום, אחרי ארבע שנים, אחרי שבע שנים, המצב הזה רק הולך ומחמיר.

שאול מופז: פחות ופחות מצטרפים מאותם סקטורים למעגל העבודה, ואתם יודעים את הנתונים האלה טוב ממני.

גלעד ארדן: מצטרפים יותר.

גלעד ארדן: ואם היית נשאר בממשלה היו מצטרפים הרבה יותר – – –

שאול מופז: ישראל בטוחה, עם שיטת ממשל שמחזקת את המשילות על פני הסחטנות.

שאול מופז: ישראל בטוחה, שמעניקה לילדיה חינוך ערכי, ציוני, יהודי, משולב בלימודי ליבה הכרחיים, אדוני שר החינוך.

גדעון סער: אז למה – – – את זה בחוק בקדנציה שלכם?

שאול מופז: ישראל שבטוחה בעצמה ושאינה נכנעת לסקטורים בדלניים שמבקשים מכספה אך מדירים את עצמם מהווייתה.

שאול מופז: זו ישראל הבטוחה שהיתה פה פעם, זו שצריכה להיות פה שוב מייד אחרי הבחירות.

שאול מופז: וזה הזמן להאמין שאפשר להחזיר את הביטחון לישראל ואת ישראל לדרך הנכונה.

שאול מופז: ואני לא אשאר חייב לחלק מהדברים שאמר ראש הממשלה ולחלק מהדברים שנשמעו כאן מבין השורות.

שאול מופז: אני הצטרפתי לממשלה הזאת מתוך תקווה לשנות ארבעה דברים חשובים מאוד, שאיש לא מערער עליהם במדינת ישראל – לשוויון בנטל, לקידום התהליך עם הפלסטינים – – –

דוד רותם: – – –

ראובן ריבלין: הוא עונה לך, הוא עונה לך.

שאול מופז: – – – לשוויון בנטל, לקידום התהליך עם הפלסטינים – –

ראובן ריבלין: הוא עונה על שאלתך, חבר הכנסת רותם.

שאול מופז: – – לתקציב חברתי ל-2013 ולשינוי שיטת הממשל.

שאול מופז: לא ביקשתי תיקים מראש הממשלה.

שאול מופז: ועל זה חתמנו הסכם קואליציוני.

שאול מופז: והמבחן היה המבחן הראשון: אם ב-1 באוגוסט יהיה חוק שמחליף את חוק טל, והשוויון בנטל במדינת ישראל עולה.

שאול מופז: ואני אמרתי קבל עם ועדה, אין לי כוונה להביא לדין את החרדים, לבתי-הכלא.

שאול מופז: חלילה.

שאול מופז: זאת לא היתה הכוונה.

שאול מופז: לא היתה לנו כוונה לחייב את כולם להתגייס בגיל 18.

שאול מופז: היינו מוכנים והצענו הצעה מאוד מאוד הגיונית, רציונלית: גיל 18–23-22.

שאול מופז: היינו מוכנים להתפשר – –

גלעד ארדן: הגשתם חוק על – – –

שאול מופז: – – אבל ברגע שאומרים שהגיוס יהיה בגיל 26, נשואים עם ילדים, הרי כולם מבינים שבגיל הזה אי-אפשר באמת לשרת, לא בשירות הצבאי ולא בשירות האזרחי.

שאול מופז: התחמשותה של אירן היא אכן משימה לאומית לעולם המערבי, אין שאלה.

שאול מופז: וחייבים להתמודד מולה, וחייבים להכין את כל האופציות, והאופציה הצבאית היא האופציה האחרונה.

שאול מופז: אבל לא צריך כל שני וחמישי לאיים, מעל כל במה, שישראל הולכת לתקוף, ולהוציא הון תועפות, הון תועפות, בשביל להכין את המנטרה הזאת שכאילו אתה הולך מחר לתקוף.

שאול מופז: תכין, אין שום בעיה עם זה.

שאול מופז: תכין את היכולת, תכין את היכולות, אבל ההפחדה הזאת כל שני וחמישי מיותרת, והיא פגעה באמינותה של מדינת ישראל, פגעה בכושר ההרתעה שלה, ואדוני ראש הממשלה, טעית בזה טעות גדולה.

שאול מופז: עכשיו תרשה לי לומר לך עוד דבר: המסתננים הם לא הבעיה שתביא להפיכתה של מדינת ישראל למדינה דו-לאומית.

שאול מופז: יש בעיה; אתה צודק בעובדה שיש בעיה, ואת הבעיה הזאת חייבים לתקן, והצעדים שננקטים הם תחילת הדרך.

שאול מופז: אבל האם המסתננים האלה יהפכו את ישראל למדינה דו-לאומית?

שאול מופז: לא.

שאול מופז: האיום של מדינה דו-לאומית הוא משכנינו הפלסטינים והערבים, ואנחנו את זה חייבים למנוע על-ידי קבלת החלטה אמיצה.

שאול מופז: ואם חלילה וחס אתה תיבחר פעם נוספת, ככל הנראה הדור הבא – איך אומרים הצעירים – יאכל אותה; הדור הבא יעמוד בפני מציאות שלא יהיה אפשר לשנות אותה.

שאול מופז: ועוד דבר ששכחת להזכיר, אדוני ראש הממשלה: אתה קיבלת מצב ביטחוני יוצא מן הכלל.

שאול מופז: ואני אומר לך כאחד שנלחם ב-40 השנים האחרונות, ונלחמנו בהרבה מאוד חזיתות, גם מול הטרור הפלסטיני וגם מול טרור המתאבדים, והיתה המלחמה בלבנון, והיתה הפעולה בעזה, והיתה "חומת מגן", שלא היתה מוצדקת ממנה; לא היתה מוצדקת ממנה.

שאול מופז: אתה קיבלת מצב ביטחוני שקט יחסית למציאות שהיתה בעשר השנים האחרונות.

שאול מופז: זה לא נעשה בתקופתך.

שאול מופז: תודה.

שאול מופז: קיבלת מצב ביטחוני שקט, ועשית כמה מהלכים עוכרים, שלא שימרו את ההרתעה שהושגה בתקופה שלפני ממשלתך.

שאול מופז: ואם אתה מציג פה נתונים, ככה, תוך כדי הנאום שלך, מתוך 1,000 מיטות שהבטחת בבתי-חולים, ואתה מבטיח את זה כבר שלוש-ארבע שנים, נוספו בסך הכול 130.

שאול מופז: ואם מציגים כאן נתונים, חשוב להציג את כל הנתונים, ובאופן המדויק והאמין ביותר.

שאול מופז: ולסיום, אני רוצה לומר לכם שאני יודע שאפשר להחזיר את ישראל לדרך הנכונה.

שאול מופז: אני מתכוון לעשות הכול כדי להחזירה לדרך הזאת.

שאול מופז: אני לא מתכוון לאפשר להפקרות הזאת להימשך, ויחד עם חברי, אנו מתכוונים להחזיר למדינה הזאת את התקווה.

שאול מופז: אדוני יושב-ראש הכנסת, אדוני הנשיא, תודה רבה לכם.

ראובן ריבלין: תודה רבה לראש האופוזיציה.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: חברי הכנסת והקהל מתבקשים לקום ולכבד את יציאת נשיא המדינה.

ירדנה מלר-הורוביץ: נא לקום.

ירדנה מלר-הורוביץ: כבוד הנשיא! (חברי הכנסת מכבדים בקימה את צאת נשיא המדינה מאולם המליאה.) נא לשבת.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, אנחנו נשביע עכשיו את חבר הכנסת.

ראובן ריבלין: אדוני ראש הממשלה, חברי הכנסת, אדוני ראש האופוזיציה, אני מתכבד להודיע לכנסת, שעל-פי סעיף 43 לחוק-יסוד: הכנסת, עם התפטרותו מהכנסת של חבר הכנסת יוסי פלד, שנכנסה לתוקפה ביום כ"ט באלול תשע"ב, 16 בספטמבר 2012 למניינם, בא במקומו חבר הכנסת אללי אדמסו.

ראובן ריבלין: בהתאם לסעיף 15 לחוק-יסוד: הכנסת וסעיף 2 לחוק הכנסת, אני מזמין את חבר הכנסת אדמסו לעלות לדוכן.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אללי אדמסו, אקרא לפניך את הצהרת האמונים של חבר הכנסת, ואתה בטובך תשיב "מתחייב אני".

ראובן ריבלין: והנה נוסח ההצהרה: אני מתחייב לשמור אמונים למדינת ישראל ולמלא באמונה את שליחותי בכנסת.

אללי אדמסו: מתחייב אני.

ראובן ריבלין: כמה מלים.

אללי אדמסו: אדוני יושב-ראש הכנסת, אדוני ראש הממשלה בנימין נתניהו, מכובדי השרים, רבותי חברי הכנסת, מכובדי הקייסים, חברים וחברות, אורחים נכבדים, משפחתי היקרה, לפני כמעט 30 שנה הגיע צעיר כבן 20, לאחר מסע תלאות שם, עם שם מוזר ועתיד לא ברור, לארץ-ישראל.

אללי אדמסו: הצעיר ההוא עומד לפניכם כאן היום, נשבע אמונים למדינת ישראל כחבר הכנסת.

אללי אדמסו: המסע אל הארץ הלא-נודעת, אל עתיד מעורפל, היה קשה מאוד.

אללי אדמסו: הסכנות שארבו מכל פינה לא מנעו מאתנו לוותר על החלום של אלפיים שנות גלות להגיע אל ארץ הקודש, ירושלים.

אללי אדמסו: החלום התגשם בזכות מנהיגים אמיצים, בזכות פנייתו הנרגשת של ראש הממשלה מנחם בגין, זיכרונו לברכה, אל ראש המוסד יצחק חופי בשנת 1977, שאמר: תביאו לי את יהודי אתיופיה.

אללי אדמסו: כמו כן, להחלטה זו קדמה פסיקתו האמיצה של הרב הראשי לישראל דאז, הרב עובדיה יוסף שליט"א, שקבע כי יהודי אתיופיה הם יהודים לכל דבר.

אללי אדמסו: עם ההחלטה התחילה העלייה של יהודי אתיופיה לישראל, ומייד הופסקה עקב בעיות דיפלומטיות בין שתי המדינות.

אללי אדמסו: בגלל זה התחיל מסע עלייה המוני דרך מדבריות סודן לישראל.

אללי אדמסו: מסע שלא אשכח לעולם הוא מסע הגיהינום של אמי זיכרונה לברכה ועשרה אחים שלי במדבריות סודן, עד עלייתם ארצה ב"מבצע משה".

אללי אדמסו: שם במדבר סבתי האהובה נותרה מאחור, גם אחייניתי היקרה, ילדה קטנה שאותה אני זוכר עד היום, נעלמה באזור גבול אתיופיה-סודן.

אללי אדמסו: מאז אנחנו מחפשים אותה.

אללי אדמסו: לזכור ולעולם לא לשכוח.

אללי אדמסו: אין יהודי מאתיופיה שלא איבד קרוב משפחה במסע הנורא.

אללי אדמסו: יותר מ-4,000 אנשים נספו במדבר.

אללי אדמסו: לצד הקשיים קרה לנו נס: בלילה חשוך אחד צצו המלאכים בירוק, החיילים גיבורי צבא-הגנה לישראל אשר פעלו בחשאיות במדבר סודן תוך סכנת נפשות וחילצו אותנו מן המדבר אל חוף מבטחים במדינת ישראל.

אללי אדמסו: לעולם נהיה אסירי תודה להם.

אללי אדמסו: בעקבות מלחמת אזרחים עקובה מדם שהתחוללה באתיופיה בשנת 1991, ממשלת ישראל, בראשותו של יצחק שמיר, שוב ארגנה מבצע להצלת יהודי אתיופיה הנותרים.

אללי אדמסו: חברי בני העדה האתיופית ואני גויסנו כחלק מחיילי צה"ל למבצע היסטורי זה, ובתוך 24 שעות העלינו 15,000 עולים ברכבת אווירית לארץ-ישראל.

אללי אדמסו: חשנו אז כי עמוד האש שהוביל אותנו במדבר סודן, עמוד הענן שהגן עלינו במלחמת האזרחים באתיופיה, היו ממש כמו ביציאת מצרים.

ראובן ריבלין: אמן.

אללי אדמסו: בשבועות האחרונים בתי הבכורה, ילידת הארץ, סיימה קורס מ"כים.

אללי אדמסו: היא משרתת באותו חיל אוויר שחילץ אותנו משם.

אללי אדמסו: אני עדיין משרת בצה"ל במילואים, בדרגת סרן.

אללי אדמסו: כך נסגר מעגל ראשון חשוב במסע שלנו אל הישראליות.

אללי אדמסו: רבותי חברי הכנסת, המסע לארץ-ישראל לא היה קל עבורי, כמו עבור רבים מבני העדה.

אללי אדמסו: מה הסיכוי של ילד שנולד למשפחה ברוכת ילדים, עם 11 אחים ואחיות, בכפר קטן באתיופיה, לפני כמעט 50 שנה, לעמוד כאן היום, להישבע אמונים למדינת ישראל?

אללי אדמסו: חוזה המדינה, בנימין זאב הרצל, שנמצא כאן, אמר: אם תרצו, אין זו אגדה.

אללי אדמסו: אני מאמין שעם רצון והתמדה של כל אחד ואחד מאתנו, הוא יכול להגיע להישגים עצומים.

אללי אדמסו: כך אני הפכתי כל מכשול לתקווה, כל כאב למנוף, כל משבר להזדמנות, כי אחרת לא הייתי שורד.

אללי אדמסו: אני מקווה להיות מודל לחיקוי לדור הצעיר.

אללי אדמסו: לפני שלוש שנים נפלה בחלקי זכות גדולה, לשרת את בני העדה האתיופית כיועץ ראש הממשלה בתפקיד כה משמעותי.

אללי אדמסו: תודה רבה לך, אדוני ראש הממשלה, על כל התמיכה ועל האמון בי.

אללי אדמסו: למשרד ראש הממשלה באתי עם 15 שנות ניסיון בעבודה ציבורית במשרד התמ"ת, עם השכלה אקדמית של תואר שני במדיניות ציבורית מאוניברסיטת תל-אביב.

אללי אדמסו: התמקדתי בשני תחומים עיקריים: הכנת הצעות החלטה בממשלה וקידום החקיקה.

אללי אדמסו: קידמתי שש הצעות החלטה בממשלה.

אללי אדמסו: היום הן מתבצעות בשטח.

אללי אדמסו: ההחלטה החשובה ביותר שהובלתי היא החלטת הממשלה להעלות 8,000 מיהודי אתיופיה לישראל.

אללי אדמסו: אבא שלי, אדמסו אדנה, זיכרונו לברכה, ניסה, לפני 40 שנה, להעלות 15 בני-נוער מאתיופיה לארץ, ולא הצליח.

אללי אדמסו: הנה, אני מגשים את חלום אבי.

אללי אדמסו: הצלחתי להיות בין אלו שיזמו עלייה מוצלחת של בני העדה לארץ הקודש ולממש את חלומם הציוני.

אללי אדמסו: אבא, הצלחנו.

אללי אדמסו: החלטה היסטורית נוספת שהממשלה קיבלה – להנציח כ-4,000 יהודי אתיופיה שנספו במהלך מסעם לארץ-ישראל.

אללי אדמסו: זוהי סגירת מעגל על חוב של החברה הישראלית ובני הקהילה כלפי הנספים.

אללי אדמסו: כמו כן היו החלטות נוספות שבהן היתה לי מעורבות מרכזית: אפליה מתקנת של 75 תקנים עבור אקדמאים בני הקהילה בשירות הציבורי, 15 תקנים לקייסים, המנהיגים הרוחניים, תוכנית חומש לקידום חינוך, תעסוקה, רווחה, קליטה, משכנתאות מועדפות לזוגות צעירים.

אללי אדמסו: מכובדי חברי הכנסת, קידמתי, יחד אתכם, בשנים האחרונות, שלושה חוקים חברתיים עבור בני העדה האתיופית: חוק ייצוג הולם בתעסוקה לבני הקהילה ברשויות מקומיות, חברות ממשלתיות ותאגידים, חוק מרכז מורשת יהודי אתיופיה וחוק ערוץ טלוויזיה בשפה האמהרית.

אללי אדמסו: אדוני היושב-ראש, אדוני ראש הממשלה, רבותי חברי הכנסת, החלטות אלו חשובות, כי המסע שלנו אל הישראליות עוד לא תם ולא נשלם; רבים מאתנו עדיין חשים אפליה על רקע המוצא וצבע עורם.

אללי אדמסו: אבל אני משוכנע שבמנהיגות ובמדיניות נוקשה ונכונה נוכל לגשר על הפערים האלה, להיאבק בכל גילויי הגזענות באשר הם.

אללי אדמסו: נוכל להביא יחד לחברה ישראלית בריאה יותר, סבלנית יותר כלפי כולם, ללא הבדל דת, מין וצבע עור.

אללי אדמסו: אני כאן, שליח ציבור, חבר כנסת יוצא אתיופיה, הראשון בתנועת הליכוד, אסיר תודה לחברי התנועה שנתנו בי אמון.

אללי אדמסו: אני מאמין בדרכה של התנועה ורואה את הצלחתה הגדולה בארבע השנים האחרונות בכל התחומים.

אללי אדמסו: ראש הממשלה צייר בבירור את הקו האדום הביטחוני בנאומו מעל בימת האו"ם.

אללי אדמסו: אני סומך עליו שיוביל אותנו לחוף מבטחים מול האיום האירני, ושאר האיומים.

אללי אדמסו: אני יודע שהממשלה הנוכחית הגיעה להישגים רבים: הורדת האבטלה, צמיחה כלכלית בזמן משבר כלכלי עולמי.

אללי אדמסו: אני מעוניין לעסוק בקו האדום החברתי, כי יש לנו עוד הרבה מה לעשות, לשפר, לקדם, בנושאי הדיור, התעסוקה, החינוך, הרווחה לכל האוכלוסיות.

אללי אדמסו: רבותי חברי הכנסת, הבחירות בפתח.

אללי אדמסו: בכוונתי להיות חבר בכנסת הבאה, בעזרת השם, ולכן אני נשבע היום גם לכנסת התשע-עשרה.

ראובן ריבלין: אני יכול בהזדמנות זאת להצטרף לשבועה שלך?

מירי רגב: רגע, גם אנחנו יכולים?

אללי אדמסו: ביום חגיגי זה אני מודה לבורא עולם, למשפחתי היקרה, לבני העדה האתיופית, לעם ישראל, לאזרחי מדינת ישראל.

אללי אדמסו: אסיים את דברי בפסוק מתהילים כ"ט: "ה' עֹז לעמו יתן" – –

ראובן ריבלין: "ה' עז לעמו יתן"

אללי אדמסו: – – "ה' יברך את עמו".

אללי אדמסו: תודה רבה.

ראובן ריבלין: רבותי, אסור למחוא כפיים, אבל תרשו לי לברך בשם כל חברי, בשם הממשלה, ראש הממשלה, ראש האופוזיציה וכל חברי הכנסת את משפחת אדמסו ואת העדה האתיופית כולה, אשר יש לה היום שני חברי כנסת בכנסת ישראל, חבר הכנסת מולה וחבר הכנסת אדמסו.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו עוברים להצעות האי-אמון.

ראובן ריבלין: אני מזמין את חבר הכנסת מאיר שטרית לבוא ולנמק את הצעת האי-אמון של סיעת קדימה, שכותרתה: כישלון ממשלת נתניהו בתחום המדיני, הכלכלי והחברתי.

ראובן ריבלין: על כל הצעות האי-אמון כולן יחד, ארבע במספר, ישיב במשולב השר גלעד ארדן, השר המקשר.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מאיר שטרית יעלה ויבוא.

ראובן ריבלין: אחי ורעי ממלא-מקום יושב-ראש הכנסת חבר הכנסת יצחק וקנין יבוא ויחליף אותי.

ראובן ריבלין: אני מבקש מכל החברים המבקשים לברך זה את זה וכולם את חבר הכנסת אדמסו – תודה לקייסים, תודה למשפחה, תהיו ברוכים.

ראובן ריבלין: ננצל – אפילו שמאיר על הבמה – הודעה למזכירת הכנסת; עד שתתפזר פה ההפגנה, הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, אני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לדיון מוקדם:

ירדנה מלר-הורוביץ: החל בהצעת חוק פ/4594/18 וכלה בהצעת חוק פ/4614/18 – הצעת חוק הקרן לעידוד העסקת עובדים מבוגרים, התשע"ג–2012, מאת חברי הכנסת איתן כבל, זהבה גלאון, מרינה סולודקין, נחמן שי, מירי רגב, עינת וילף ועמיר פרץ; הצעת חוק הגנת השכר (תיקון – דיווח על תשלום בעד עובד של קבלן), התשע"ג–2012, מאת חברת הכנסת מרינה סולודקין; הצעת חוק לתיקון פקודת היערות (חובת פרסום לציבור על-ידי הצבת שלט), התשע"ג–2012, מאת חברי הכנסת דב חנין, מוחמד ברכה, חנא סוייד ועפו אגבאריה; הצעת חוק רישוי עסקים (תיקון – חובת הבהרה בדבר השלכות ביצוע קעקוע), התשע"ג–2012, מאת חברות הכנסת ציפי חוטובלי ואורלי לוי אבקסיס; הצעת חוק לתיקון פקודת היערות (פקידי יערות ברשות מקומית), התשע"ג–2012, מאת חברי הכנסת דב חנין, מוחמד ברכה, חנא סוייד ועפו אגבאריה; הצעת חוק הרשויות המקומיות (בחירות) (תיקון – שריון מקום לאשה ברשימת מועמדים), התשע"ג–2012, מאת חברת הכנסת רונית תירוש; הצעת חוק הנכים (תגמולים ושיקום) (תיקון – ביטול מבחן הכנסה), התשע"ג–2012, מאת חברי הכנסת משה מטלון, אורלי לוי אבקסיס, חיים כץ ויואל חסון; הצעת חוק שעות עבודה ומנוחה (תיקון – תוספת תשלום עבור עבודת לילה), התשע"ג–2012, מאת חברי הכנסת איתן כבל, זהבה גלאון, נחמן שי, מירי רגב, עמיר פרץ ומרינה סולודקין; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – החלת חובות על נושאי משרה והרחבתן במוסד לביטוח לאומי), התשע"ג–2012, מאת חברת הכנסת יוליה שמאלוב-ברקוביץ; הצעת חוק הודעה לעובד (תנאי עבודה) (תיקון – מניעת הטרדה מינית), התשע"ג–2012, מאת חברי הכנסת דב חנין, מוחמד ברכה, חנא סוייד ועפו אגבאריה; הצעת חוק חופש המידע (תיקון – התאחדויות ואיגודי ספורט), התשע"ג–2012, מאת חברי הכנסת דב חנין, מוחמד ברכה, חנא סוייד ועפו אגבאריה; הצעת חוק להנצחת ההיסטוריה והמורשת של יהדות ארצות האסלאם, התשע"ג–2012, מאת חבר הכנסת נסים זאב; הצעת חוק דמי מחלה (היעדרות בשל מחלת ילד) (תיקון – זקיפת ימי מחלה להורה של אדם עם מוגבלות), התשע"ג–2012, מאת חברי הכנסת דב חנין, מוחמד ברכה,

ירדנה מלר-הורוביץ: חנא סוייד ועפו אגבאריה; הצעת חוק להגדלת שיעור ההשתתפות בכוח העבודה ולצמצום פערים חברתיים (מס הכנסה שלילי) (תיקון – אישור ועדה להתקנת תקנות בדבר העברת מידע), התשע"ג–2012, מאת חברי הכנסת משה גפני ואורי מקלב; הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון – פנייה לשינוי עילת סגירה), התשע"ג–2012, מאת חברי הכנסת זהבה גלאון, נינו אבסדזה ושלמה מולה; הצעת חוק לתיקון פקודת הראיות (התייחסות איש צוות רפואי שלא תשמש ראיה), התשע"ג–2012, מאת חברי הכנסת אורי מקלב ומשה גפני; הצעת חוק איסור הפליה בדיור, התשע"ג–2012, מאת חברי הכנסת דב חנין, מוחמד ברכה, חנא סוייד ועפו אגבאריה; הצעת חוק התובע הכללי, התשע"ג–2012, מאת חברי הכנסת אריה אלדד, יריב לוין, מרינה סולודקין, דוד אזולאי, אורי מקלב, אורי אורבך, אורי אריאל וזאב אלקין; הצעת חוק תרופות חינם לניצולי השואה (תיקוני חקיקה), התשע"ג–2012, מאת חברי הכנסת דב חנין, מוחמד ברכה, חנא סוייד ועפו אגבאריה; הצעת חוק המזונות (הבטחת תשלום) (תיקון – סכום שלא יובא בחשבון במבחן ההכנסה), התשע"ג–2012, מאת חברת הכנסת מירי רגב; הצעת חוק שירות סדיר במסגרת ישיבות גבוהות ציוניות, התשע"ג–2012, מאת חבר הכנסת אורי אריאל.

ירדנה מלר-הורוביץ: דוח ביקורת שנתי של מבקר המדינה 63א וכן הערות ראש הממשלה לדוח.

ירדנה מלר-הורוביץ: וכן הונחה חוות דעת מבקר המדינה לפי סעיף 21 בדבר הפיקוח על מחירי המזון והפיקוח על מחירי מוצרי החלב.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון מס' 41), התשע"ג–2012, שהחזירה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות; הצעת חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות (תיקון מס' 11), התשע"ג–2012, שהחזירה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות; הצעת חוק לעידוד השקעות הון (תיקון מס' 69 והוראת שעה), התשע"ג–2012, שהחזירה ועדת הכספים.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק התפזרות הכנסת השמונה-עשרה, התשע"ג–2012.

ירדנה מלר-הורוביץ: עוד אבקש להודיעכם, כי ביום כ"ו בתשרי, 12 באוקטובר 2012, הונח לוח תיקונים להצעת חוק החברות (תיקון מס' 20), התשע"ב–2012.

ירדנה מלר-הורוביץ: על כל השאר נכריז בהמשך.

יצחק וקנין: תודה למזכירת הכנסת.

יצחק וקנין: 1.

יצחק וקנין: כישלון ממשלת נתניהו בתחום המדיני, הכלכלי והחברתי;

יצחק וקנין: 3.

יצחק וקנין: כישלון ממשלת נתניהו בתחום המדיני, הכלכלי והחברתי;

יצחק וקנין: חבר הכנסת מאיר שטרית, רשות הדיבור שלך.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, על-פי התקנון של הכנסת ועל-פי המנהג של הכנסת, אני מבקש לברך את חבר הכנסת אללי אדמסו על בחירתו לכנסת.

מאיר שטרית: אחרי הנאום הראשון של חבר הכנסת, על-פי התקנון, הנואם אחריו צריך לברך את מי שדיבר לפניו, אם הוא נשבע אמונים או נואם את הנאום הראשון.

מאיר שטרית: אני מברך אותך בברכה הכי חשובה שאני יכול לאחל לך היום, שאכן תצליח להיכנס גם לכנסת הבאה, אף שאם הייתי יועץ פוליטי שלך הייתי אומר לך לא להיכנס לכנסת היום, כיוון שברגע שאתה נכנס תצטרך להתמודד עכשיו ברשימה הארצית ולא במחוז והמצב יהיה יותר קשה.

מאיר שטרית: אבל אני מאחל לך הצלחה כך או כך, שנראה אותך גם בכנסת הבאה.

מאיר שטרית: באמת תענוג לראות את העובדה שעולה מאתיופיה מגיע לכנסת ויכול להיאבק למען האינטרסים שהוא מייצג.

מאיר שטרית: זה עבר על כל העדות בארץ ולקח הרבה שנים עד שאחרים הגיעו.

מאיר שטרית: יש לנו חבר הכנסת מולה בקדימה ואת חבר הכנסת אדמסו שעכשיו נכנס מטעם הליכוד.

מאיר שטרית: אני מאחל לך שנמשיך לראות אתכם גם בכנסת הבאה ונראה עוד יותר מכם בכנסת הבאה, כי אני חושב שעם ישראל עם אחד הוא וצריך לתת הזדמנות לכל קול ולכל גוון להישמע.

מאיר שטרית: עכשיו, אדוני היושב-ראש, אני אתחיל את הזמן שלי, עשר דקות.

מאיר שטרית: עד עכשיו זה היה ברכה.

יצחק וקנין: עוד לא התחיל הזמן.

מאיר שטרית: עשר דקות.

יצחק וקנין: יהיו לך עוד 30 שניות, ואם תרצה אני אתן לך אפילו דקה.

מאיר שטרית: טוב.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, לכאורה אין היגיון בהכרזת אי-אמון היום, כי ממילא הכנסת מתפזרת ועל כן כאילו ההצבעה על האי-אמון היא חסרת ערך, אלא אם נצביע עליה גם היום יחד עם הקואליציה.

מאיר שטרית: אגב, חבר הכנסת יריב לוין, אפשר לחסוך את הקריאה השנייה והשלישית אם נצביע כולנו באי-אמון ואז זה יקרה ישר בתוך 90 יום.

יריב לוין: יש לי פתרון יותר טוב – – –

מאיר שטרית: זה יקרה ישר בתוך 90 יום.

מאיר שטרית: אבל, אדוני היושב-ראש, מובן שמתחילה מערכת בחירות – שמענו את ראש הממשלה מדבר – ואני רוצה לומר מדוע הדברים שאמר פה ראש הממשלה ושהממשלה מייצגת, מתיימרת ללכת לבחירות כיוון שהיא מתיימרת להגיד, אנחנו לא רוצים לנהל כלכלת בחירות ולא רוצים ליצור מצב בלתי סביר בכנסת שיהיה עכשיו תוהו ובוהו, הם בעיני פשוט הונאה של הציבור.

מאיר שטרית: במצב הנוכחי, אדוני היושב-ראש, לי לא היה ספק, ויש עדים בחדר הזה שאמרתי כבר לפני חודשים שהבחירות יהיו בפברואר.

מאיר שטרית: מדוע?

מאיר שטרית: כי ברגע שהממשלה לא דנה ביולי בתקציב ולא אישרה את המסגרת ולא הביאה אותו לדיון באוגוסט, ולא קבעו תקציב ולא דנו במשרד האוצר, היה ברור לי לא שהממשלה לא יכולה להעביר תקציב, אלא שהממשלה לא רוצה להעביר תקציב.

מאיר שטרית: מדוע לא רוצים להעביר תקציב?

מאיר שטרית: כיוון שהכלכלה שהממשלה הזאת יצרה היא כלכלה שמוטטה את האוכלוסיות החלשות ושכבות הביניים, יצרה מצוקה חברתית קשה ביותר, ולנוכח התוצאות הכלכליות של הממשלה בשנה הזאת, בשנת 2011, הממשלה תגמור את התקציב עם גירעון של כמעט 40 מיליארד שקל.

מאיר שטרית: אגב, אדוני היושב-ראש, גם את זה אמרתי לפני יותר מחצי שנה, שהתקציב הולך להיגמר בגירעון של 40 מיליארד שקל.

מאיר שטרית: הממשלה יצרה גירעון במאזן המסחרי של 14 מיליארד דולר, דבר שלא היה שנים.

מאיר שטרית: הממשלה קיבלה משק עם עודף מסחרי.

מאיר שטרית: היה ברור לי שראש הממשלה לא רוצה להעביר תקציב.

מאיר שטרית: מדוע?

מאיר שטרית: כי אם הוא היה מעביר תקציב, הוא היה נאלץ לקצץ בתקציב למעלה מ-20 מיליארד שקל.

מאיר שטרית: זאת אומרת, הטלת גזירות נוספות על הציבור.

מאיר שטרית: מה הציבור צריך להבין?

מאיר שטרית: אומרים לו שאנחנו מפזרים את הכנסת כי אנחנו לא רוצים כלכלת בחירות, אבל עוד שלושה חודשים אנחנו רוצים לחזור לממשלה הזאת ואז נפיל עליכם גזירות לא של 20 מיליארד; עכשיו המצב יהיה יותר גרוע ויהיו גזירות לא של 20, אלא של 30 מיליארד שקל ואולי יותר, כי עד סוף השנה המצב יחמיר.

מאיר שטרית: אני חושב שהממשלה עושה פה הונאה ממש של הציבור.

מאיר שטרית: אילו היתה הנהגה אחראית למדינה, במצב הכלכלי הקשה שיש היא היתה מגישה תקציב ומעבירה אותו באחריות, ומתארת לציבור מה המצב האמיתי, ונוטלת על אחריותה את אותן החלטות שמתחייב לקבל או מחפשת פתרונות יצירתיים יותר טובים.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להציע פתרון יצירתי יותר טוב.

מאיר שטרית: אני רואה שהממשלה הניחה היום בבהלה חוק לפטור את כל החברות, מה שנקרא "הרווחים הכלואים", אדוני.

מאיר שטרית: 100 מיליארד שקל, שעליהם הממשלה רוצה לגבות 3 מיליארד שקל.

מאיר שטרית: תגיד לי, זה הגיוני בעיניך?

מאיר שטרית: הנה, אני אתן לך הצעה יותר פשוטה שיכולה להכניס למדינה מייד בין 20 ל-30 מיליארד שקל.

מאיר שטרית: בצורה מאוד פשוטה.

מאיר שטרית: אגב, הצעתי את זה לשר האוצר לפני הפגרה.

מאיר שטרית: אמרתי לשר האוצר, שבמקום לוותר לכל חברות הענק על המסים, אל תוותר להם; במקום זה תן אפשרות לחברות הישראליות שמי שימשוך דיבידנד במשך השנה הקרובה, שנה, ישלם על דיבידנד לא 30% אלא 15%.

מאיר שטרית: שנה, לוח זמנים של שנה לדעתי היה מכניס לקופת המדינה מיידית בין 20 ל-30 מיליארד שקל, ואתה שם קץ לכל הקיצוצים.

מאיר שטרית: אז הוא אומר: הצעה טובה, אני אבחן אותה.

מאיר שטרית: הוא בחן אותה?

מאיר שטרית: כמו שאני בחנתי מה קורה בסין.

מאיר שטרית: זאת אומרת, יש פה הונאה של הציבור.

מאיר שטרית: דבר שני, בוא נבחן מה הממשלה באמת השיגה.

מאיר שטרית: אני זוכר את תחילת הקדנציה הזאת.

מאיר שטרית: ראש הממשלה עמד ואמר, אנחנו נעשה רפורמה במינהל מקרקעי ישראל.

מאיר שטרית: נלחמנו נגד הרפורמה כי תיארנו שמזה לא יצא שום דבר.

מאיר שטרית: אנחנו נפריט 400,000 דונם בשנה.

מאיר שטרית: מה קרה, באמת קרתה רפורמה במינהל?

מאיר שטרית: התוצאה, אדוני, אחרי ארבע שנים: אפס.

מאיר שטרית: הרפורמה לא קרתה, לא הפריטו קרקעות, לא הורידו את מחירי הקרקעות ומחירי הקרקעות עלו.

מאיר שטרית: גם שמענו על רפורמה בתכנון ובבנייה – רפורמת המרפסות.

מאיר שטרית: ארבע שנים עברו, מתה הרפורמה.

מאיר שטרית: אנשים עדיין צריכים להגיש תוכנית לבנות מרפסת ולוקח להם הרבה זמן לקבל רשיון.

מאיר שטרית: זאת אומרת, כל הבלופים של הרפורמות נשארו על הנייר בלופים.

מאיר שטרית: ומה עם הריכוזיות במשק?

מאיר שטרית: פרט לדיבורים והקמת ועדה שעכשיו מרחה את העניין, שום דבר לא קרה.

מאיר שטרית: ומה עם התספורות של הטייקונים, שראש הממשלה אמר לי בדיון על הצעת חוק שהממשלה הפילה לאחר מכן?

מאיר שטרית: הצעתי שטייקון שעושה תספורת לציבור לא יוכל לגייס כסף בבורסה.

מאיר שטרית: הממשלה התנגדה והפילה את החוק הזה.

מאיר שטרית: אמר ראש הממשלה, תן לי זמן לבדוק מחדש.

מאיר שטרית: מה קרה?

מאיר שטרית: בהצבעה של הקואליציה הפילו את זה והטייקונים ממשיכים לעשות תספורות על כספי הפנסיה של הציבור, על קרנות ההשתלמות של הציבור.

מאיר שטרית: אני רוצה לחזור, אדוני היושב-ראש, על מה שאמרתי מעל הבמה הזאת.

מאיר שטרית: משנת 2006 ועד 2011 מנהלי הקופות המוסדיות גבו דמי ניהול מהציבור, מקופות הפנסיה שלנו, מקרנות ההשתלמות של הציבור, 11 מיליארד שקל דמי ניהול.

מאיר שטרית: תנחש, אדוני היושב-ראש, כמה כסף הרוויחו הקופות האלה בשש השנים האלה.

מאיר שטרית: התוצאה, אדוני, אחרי שש שנים שהרווח הריאלי אפס.

מאיר שטרית: תראה לי אתה עוד מישהו במשק שהיה מעסיק אדם שהיה מנהל קופה וגובה 11 מיליארד שקל דמי ניהול ומביא רווח אפס והיה נשאר בעבודה שלו.

נחמן שי: אין שר.

יצחק וקנין: השר בגין היה פה כרגע.

מאיר שטרית: אבל פה, בסדר, מה לעשות.

יצחק וקנין: אני מבקש לקרוא לשר התורן.

יצחק וקנין: עד לפני דקה היה פה השר בגין.

מאיר שטרית: אנחנו נמשיך לדבר שלא על חשבון הזמן שלי, עד שתחזור הממשלה.

יצחק וקנין: הזמן כולו שלך.

מאיר שטרית: זה מה שהיושב-ראש היה עושה תמיד, היה אומר: תדבר עד שיבוא ואז נספור.

יצחק וקנין: אני נותן לך.

יצחק וקנין: אתה רואה שאני אפילו – תנצל את הזמן.

מאיר שטרית: ובכן, אני רואה, אדוני היושב-ראש, שלא קרה דבר.

רוברט טיבייב: – – –

מאיר שטרית: כן, אתה צודק.

מאיר שטרית: אמר חבר הכנסת טיבייב שכולם צריכים להיות כחלונים, ללכת הביתה.

מאיר שטרית: עדיין ממשיכים לעשות תספורות לציבור כל שני וחמישי.

מאיר שטרית: מה זה תספורות לציבור?

מאיר שטרית: זו פגיעה חריפה בפנסיה העתידית של אנשים, בקופות הגמל שלהם, בקופות ההשתלמות שלהם.

מאיר שטרית: ועל מי?

מאיר שטרית: בשביל לשלם לטייקונים עוד כסף?

מאיר שטרית: זה בעיני סקנדל.

מאיר שטרית: זה אנטי-חברתי.

מאיר שטרית: מצוקה חברתית – מה לא נאמר על המצוקה החברתית בארץ?

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, הממשלה הזאת, אתה יודע את זה יפה כמוני, מתעמרת באוכלוסייה החלשה ובאוכלוסיית הביניים.

מאיר שטרית: הלכה למעשה ראש הממשלה אמר שהגדילו את שכר העבודה.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, אני רוצה שתדע שהנתונים מראים ש-34% מהאנשים העובדים במשק הישראלי הם מתחת לקו העוני.

מאיר שטרית: ממדי העוני במדינת ישראל הם הגדולים ביותר ב-OECD.

מאיר שטרית: זה לא השתנה.

מאיר שטרית: עדיין מקום ראשון ב-OECD.

מאיר שטרית: ולמרות זאת, הממשלה ממשיכה להכביד את עולה על אוכלוסיות הביניים ושכבות המצוקה, על-ידי העלאת מע"מ.

מאיר שטרית: הרי עכשיו העלו את המע"מ ב-1% נוסף, שזה אנטי-תזה למה שצריך לעשות.

מאיר שטרית: במקום להעלות מס הכנסה כדי לגבות יותר מהעשירים, מעלים מסים עקיפים שמעלים יותר לעניים.

מאיר שטרית: אז היו התייקרויות כמעט בכל המוצרים במשק: מים, חשמל, מוצרי המכירה בכל הסופרמרקטים – הכול עולה.

מאיר שטרית: מעלים את מס ערך מוסף ב-1%.

מאיר שטרית: איך הציבור יכול באמת לגמור את החודש?

מאיר שטרית: הוא לא יכול.

מאיר שטרית: ואם הציבור לא רואה את זה אז הציבור כנראה עיוור, והוא לא רואה מה קורה במשק.

מאיר שטרית: הרי כל אחד מרגיש את זה בכיס שלו.

מאיר שטרית: גם בתחום החברתי לא נעשה שום שינוי רציני.

מאיר שטרית: להיפך, המצוקה החברתית גדלה.

מאיר שטרית: דיור – אם יש כישלון מהדהד של הממשלה הזאת, זה נושא הדיור.

מאיר שטרית: זה עלה בשנה הראשונה של הממשלה.

מאיר שטרית: דובר על הוזלת הדירות.

מאיר שטרית: מסתבר שהיום, בהשוואה ל-2009, כשבשביל לקנות דירה היה צריך 100 חודשי עבודה – זה המצב שהממשלה נכנסה אליו – היום צריך 130 חודשי עבודה, זאת אומרת יותר מעשר שנות עבודה בשביל לקנות דירה ממוצעת על-פי נתוני הלמ"ס.

מאיר שטרית: ובכן, לא רק שלא ירדו, אלא מחירי הדירות עלו.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, הצעתי לראש הממשלה, גם מעל הבמה הזאת וגם בכתב, הצעות קונקרטיות כיצד ניתן להוזיל את הדירות כמעט בלי חקיקה, פשוט על-ידי פעולה נכונה של הממשלה.

מאיר שטרית: לא נעשה דבר, ואנשים התרחקו עוד יותר מהדירות, שלא לדבר על המצוקה של אנשים שזכאים לדיור ציבורי ונמצאים מחוץ בכלל לטווח הנראה לעין של הישג של דירה.

מאיר שטרית: דיור בר-השגה – איך אומרים?

מאיר שטרית: נאדה, לא קרה כלום.

מאיר שטרית: הממשלה לא שינתה דבר, למרות ההצהרות הגדולות.

מאיר שטרית: לא קרה שום דיור בר-השגה.

מאיר שטרית: דיור בשכירות – נאדה.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, אתה יודע, כשר השיכון העברתי את חוק דירות בשכירות; היום רק יצא בעיתונים, ועכשיו יש מכרז ראשון, חרף המלצותי וחרף העובדה שפניתי גם לשר השיכון וגם לשר האוצר, ואמרתי: חברים, תפעלו לפי החוק.

מאיר שטרית: הפעם זו הפעם הראשונה – עכשיו יש מכרז בעיתון על דירות להשכרה ברעננה, באיזו יחידה שהעירייה עושה.

מאיר שטרית: עד היום לא הוציאו שום דירות להשכרה.

מאיר שטרית: זו הרי אנטי-תזה לאנשים.

מאיר שטרית: לא חייבים לקנות דירה, אם יש להם אופציה לשכירת דירה ארוכת טווח.

מאיר שטרית: זה מה שהחוק שלי נועד לעשות ושאישרו אותו בכנסת פה-אחד.

מאיר שטרית: הביצוע – אפס.

מאיר שטרית: ובכן, אדוני, ככל שאני סופר ומסתכל, כל נקודה שהועלתה בתחומים החברתיים, הכלכליים, לא רק שלא קיבלה תשובה אמיתית, אלא זה נשאר על הנייר.

מאיר שטרית: והדבר האחרון, אדוני היושב-ראש, הרי קדימה נכנסה לממשלה עם ארבעה דגלים עיקריים, שבגללם היא הסכימה להצטרף לממשלה, ואגב בניגוד לדעתי, בניגוד לתפיסת עולמי.

מאיר שטרית: אבל קדימה נכנסה לממשלה על ארבעה דגלים עיקריים, ומופז היה מוכן לשלם את המחיר, גם האישי וגם הפוליטי, על-ידי כניסה לממשלה ללא שום נציגות בממשלה, ללא שום תפקידים של שרים או כל דבר אחר, על ארבעה דגלים עיקריים: 1.

מאיר שטרית: גיוס חובה לכולם; 2.

מאיר שטרית: שלום – קידום תהליך השלום; 3.

מאיר שטרית: טיפול במצוקה החברתית; 4.

מאיר שטרית: שינוי שיטת המשטר.

מאיר שטרית: אני אמרתי למופז – והוא יעיד פה – באותו לילה שישבנו בסיעה, שגם אם אני אתמוך בהצעה, כי הוא הביא אותה כיושב-ראש, אני לא רואה שום סיכוי שיקוים אף אחד מהסעיפים הללו.

מאיר שטרית: אמרתי לו, ואני זוכר את המלים שלי: הנייר – לא שווה את הנייר שעליו זה כתוב, כיוון שראש הממשלה לא מתכוון לקיים אף אחד מהסעיפים הללו.

מאיר שטרית: אמרתי שאם זה היה נכון שהוא מתכוון לקיים את הסעיף הראשון שעליו היה המבחן, החרדים היו עוזבים באותו לילה את הקואליציה.

מאיר שטרית: זה שהם לא עזבו זה אומר דורשני.

מאיר שטרית: לצערי – אני אומר לצערי, כי הלוואי שהייתי טועה, הלוואי שראש הממשלה באמת היה מתכוון לקיים את מה שהוא סיכם עם חבר הכנסת מופז, יושב-ראש סיעת קדימה.

מאיר שטרית: כי אם הוא היה מקיים באמת, היתה לו הזדמנות יוצאת מן הכלל לשנות דברים בסדרי-גודל במדינת ישראל.

מאיר שטרית: אלה הדגלים של קדימה.

מאיר שטרית: אלה הרעיונות שקדימה נלחמה עליהם.

מאיר שטרית: היתה הזדמנות.

מאיר שטרית: בעצם, אנחנו נתנו את הקרדיט, ואמרנו לראש הממשלה: הנה, בפניך ארבעת הנושאים שלנו.

מאיר שטרית: אתה מקבל מאתנו 28 חברי כנסת שתומכים בממשלה.

מאיר שטרית: תעביר את הנקודות האלה.

מאיר שטרית: אם הוא היה עושה את זה הוא היה קונה את עולמו.

מאיר שטרית: הוא היה משנה באמת משהו היסטורי.

מאיר שטרית: לצערי, אני אומר שהשלום התרחק מרחק רב מאוד.

מאיר שטרית: אנחנו מבודדים בין העמים.

מאיר שטרית: אדוני, בתקופת המלחמה של אולמרט בעזה, ב"עופרת יצוקה" – – –

יצחק וקנין: אם אפשר לסכם.

מאיר שטרית: אני מסיים.

מאיר שטרית: בתקופת "עופרת יצוקה" עמדו פה כל ראשי מדינות אירופה עם מדינת ישראל.

מאיר שטרית: היום אנחנו ממש מבודדים בעולם, הופכים את ישראל למין מוקצה – זה לא צודק – מכיוון שאנחנו לא מקדמים את תהליך השלום, וצריך לקדם תהליך שלום, וצריך לקדם את הנושאים האלה, שהם עדיין רלוונטיים.

מאיר שטרית: אני מקווה שהציבור, כמו שראש הממשלה אמר פה לציבור, שהציבור אכן ישפוט נאמנה את תוצאות העבודה של הממשלה הזאת וייתן הזדמנות לממשלה אחרת לשנות את המצב הזה.

מאיר שטרית: תודה, אדוני.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מאיר שטרית.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצעת האי-אמון השנייה: אוזלת ידה של ממשלת נתניהו בתחום המדיני, החברתי והכלכלי.

יצחק וקנין: ההצעה היא של מפלגת העבודה, והמועמדת להרכיב את הממשלה היא חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

יצחק וקנין: ינמק את ההצעה חבר הכנסת יצחק הרצוג.

יצחק וקנין: עשר דקות לרשותך.

יצחק וקנין: רבותי, השר גלעד ארדן ישיב על כל הצעות האי-אמון במשולב.

יצחק הרצוג: אדוני היושב-ראש, חברי וחברותי חברי הכנסת, על הנאום של נתניהו אני יכול לומר: אין צדק חברתי, אין תהליך מדיני, אין סיבה להצביע ביבי.

יצחק הרצוג: ככה זה כאשר אתה מוכר לציבור באדרנלין מטורף, שהלוואי שהיה לך כשתפקדת בחיי היום-יום והמעשה, ועכשיו אתה מועמד – ככה זה כשאתה מנתח את הנאום.

יצחק הרצוג: אז בואו נדבר רגע על הנאום של נתניהו.

יצחק הרצוג: מה היה בו ומה לא היה בו?

יצחק הרצוג: אדוני היושב-ראש, לא היתה בו אמירה אמיתית על השבר הנורא של היחסים בין ישראל לארצות-הברית, בין הממשל האמריקני לממשלו של נתניהו.

יצחק הרצוג: כשאתה מדבר על יחסים אסטרטגיים ועל ביטחון לאומי – נתניהו העלים את העובדה הזאת מעין הציבור.

יצחק הרצוג: לא היתה בנאום הזה מלה אחת על הפגיעה והשחיקה במעמד הבינוני בישראל.

יצחק הרצוג: מלה אחת.

יצחק הרצוג: נתניהו התפתל וניסה להראות כך ואחרת, אבל בסוף – אנחנו יודעים את האמת; ביוקר המחיה, ביוקר הדיור וביוקר ההוצאות על כל החזית – תשלומי הורים, תשלומים על תרופות, תשלומים על עלויות אין-קץ בכל מיני תחומים – נתניהו נכשל כישלון חרוץ, ומי שנושא בנטל הזה הוא כמובן המעמד הבינוני.

יצחק הרצוג: הוא כמובן בכלל לא דיבר על השכבות החלשות.

יצחק הרצוג: הוא דיבר אומנם על קצבאות הזיקנה, אבל לא דיבר על כל השאר.

יצחק הרצוג: הוא לא דיבר על האדם העובד.

יצחק הרצוג: 40% מהעניים בישראל הם אנשים עובדים שמנסים לצוף עם הראש מעל המים.

יצחק הרצוג: הוא לא דיבר על כך בכלל.

יצחק הרצוג: נתניהו לא דיבר על חלוקת ההון בחברה הישראלית – שום דבר כלשהו על חלוקה הרבה-הרבה יותר צודקת של ההון בחברה הישראלית, במדיניות מיסוי מעוּותת שהוא בין היוצרים והמאמינים הדגולים והחזקים שלה.

יצחק הרצוג: בעניין הדיור נתניהו ניסה בכל דרך מתפתלת כזאת או אחרת להגיד: אני אטפל בזה בהמשך.

יצחק הרצוג: הוא לא עשה שום צעד אמיתי.

יצחק הרצוג: תעזוב אותי מרפורמת המרפסות, אדוני היושב-ראש, אני הייתי שם.

יצחק הרצוג: הרפורמה מסורבלת, חוק כל כך מסובך שלא היה אפשר להעביר אותו בשום צורה, מה גם שהוא הלך נגד הסביבה הירוקה ונגד מה שהציבור מאמין בו – וזה לשמור על הסביבה הירוקה.

יצחק הרצוג: במקום זה הוא היה צריך לעשות צעדים אקטיביים בהשראה ומוכוון לזכאי דיור, והיה צריך לעשות צעדים אקטיביים בסבסוד של אנשים, זוגות צעירים, שרוכשים דירה ראשונה.

יצחק הרצוג: הוא היה צריך ללכת בצעדים אקטיביים אמיתיים בהוזלת מחירי הקרקעות והוזלת עלויות הבנייה.

יצחק הרצוג: בכל אלה ואחרים נתניהו נכשל כישלון מוחלט וטוטלי.

יצחק הרצוג: מחירי המוצרים – הכי קל בעולם, אדוני היושב-ראש – הרי אתה מגיע מהפריפריה, מהמושבים – הכי קל בעולם עכשיו לבוא ולהגיד: אנחנו את מחירי החלב נוריד על חשבון הפריפריה, על חשבון הרפתנים שקמים ב-04:00 במושב שלך.

יצחק הרצוג: זה מה שנתניהו מנסה לעשות עכשיו, במקום להתמודד עם עליית המחירים שבאה מבית-מדרשו, בכלכלה ספקולנטית שנותנת לאנשים לגדר נכסים וסחורות ולגרום בכך לעליית מחירים דרמטית גם באמצעות פערי תיווך מסוכנים ובלתי מתקבלים על הדעת בכל שרשרת השיווק של המוצרים.

יצחק הרצוג: והכי גרוע – נתניהו לא דיבר על התקציב.

יצחק הרצוג: הוא מעלים מעיני הציבור את האמת על התקציב.

יצחק הרצוג: הוא הרי יודע שבסתר לבו הוא רוצה ללכת לגזירות אכזריות ובלתי מתקבלות על הדעת, הוא יודע.

יצחק הרצוג: הוא מדבר על קצבאות – הוא יודע שהקורבן הראשון לתקציב שלו יהיה קצבאות.

יצחק הרצוג: הוא יודע שהקורבן הראשון לתקציב שלו יהיה מערכת החינוך.

יצחק הרצוג: הוא יודע שהקורבן הראשון לתקציב שלו יהיה מערכת הבריאות, הרי זה מה שהוא רוצה לעשות.

יצחק הרצוג: אבל הוא מסתיר את זה מעין הציבור, הוא יוצר איזו פסאדה כאילו הכול בסדר.

יצחק הרצוג: הבל ורעות רוח, אדוני היושב-ראש.

יצחק הרצוג: הבל ורעות רוח.

יצחק הרצוג: ונעבור לנושא המדיני והביטחוני.

יצחק הרצוג: נתניהו נכשל במעמד המדיני של ישראל בכל אתר ואתר.

יצחק הרצוג: הוא הביא אותנו למצב של מבוי סתום מוחלט בכל מה שקשור לתהליך המדיני עם הפלסטינים, שהוא דבר וצורך אסטרטגי של מדינת ישראל.

יצחק הרצוג: הוא גרם לכך שלראשונה מוצרים מההתנחלויות יסומנו באמצעות מדינות האיחוד האירופי – כישלון מדיני טוטלי שלו ושל ממשלתו בגלל היעדר יוזמה מדינית, ולו אחת סבירה, בשנתיים האחרונות.

יצחק הרצוג: נתניהו נכשל כישלון מוחלט במערכת היחסים האסטרטגית האינטימית ביותר והחיונית ביותר לביטחון המדינה, אדוני היושב-ראש.

יצחק הרצוג: אני חוזר עכשיו מסמינר באוניברסיטת הרווארד עם קבוצה רצינית מאוד של חוקרים.

יצחק הרצוג: האוזניים תצילינה לגבי מערכת היחסים בין ישראל לארצות-הברית.

יצחק הרצוג: מטריד ביותר.

יצחק הרצוג: נתניהו לא ייצר את ההזדמנויות בכל מה שקשור פה באזור, לא התייחס ליוזמת השלום הערבית, לא התייחס לאביב הערבי כדי לראות כיצד להתמודד אתו, ואפילו לא נקט עמדה אמיתית לגבי מה שקורה בסוריה.

יצחק הרצוג: ואני חושב שבכל המכלול הזה אנחנו עומדים על המקום.

יצחק הרצוג: נתניהו לא הצעיד אותנו לשום מקום.

יצחק הרצוג: אז בעניין החברתי והכלכלי הוא לא הביא אותנו באמת לשום מקום, להיפך.

יצחק הרצוג: ובעניין המדיני והביטחוני הוא לא הצעיד אותנו לשום מקום.

יצחק הרצוג: אז על מה יש לו להתגאות?

יצחק הרצוג: על כך ששלטון החוק נחלש בתקופתו?

יצחק הרצוג: על כך שחירות הביטוי והמחשבה נמצאת תחת איום?

יצחק הרצוג: על כך שעולם התקשורת בקריסה?

יצחק הרצוג: על כך שמחירי התחבורה הציבורית מאמירים, מחירי הדלק מאמירים, מחירי הירקות והפירות מאמירים?

יצחק הרצוג: כל התשומות מאמירות?

יצחק הרצוג: מה יש לו לומר לציבור?

יצחק הרצוג: עוד הפעם שמענו על הסלולרי?

יצחק הרצוג: עוד הפעם שמענו?

יצחק הרצוג: אז מי שאחראי לסלולרי גם אמר לו שלום ולהתראות.

יצחק הרצוג: לנתניהו אין שום חזון כיצד להתמודד עם בעיותיה האמיתיות האסטרטגיות של מדינת ישראל.

יצחק הרצוג: הוא לא מציע שום פתרון אמיתי ליחסי יהודים–ערבים בארץ הזאת, לנושאים של דת ומדינה בארץ הזאת, לשמירת הדמוקרטיה ושלטון החוק, לכיבוד מגילת העצמאות, להתמודדות עם הבעיות הכואבות, העמוקות ביותר בכל מה שקשור לגיור, לדת ומדינה ולחיים בפרהסיה היהודית והישראלית.

יצחק הרצוג: אין לו שום התייחסות אמיתית בעלת חזון אסטרטגי לאן תגיע המדינה בשנים ובעשורים הבאים, והוא לא נותן שום משנה של סולידריות חברתית עמוקה.

יצחק הרצוג: אנחנו נבוא לציבור בבחירות הללו, ואני אומר לך, אדוני היושב-ראש, הבחירות הללו הן לא בכיסו של בנימין נתניהו.

יצחק הרצוג: ישנם זרמים תת-קרקעיים – אני אומר לכם, חברי וחברותי חברי הכנסת – זרמים תת-קרקעיים שיבקעו ויעלו בהיקף עצום.

יצחק הרצוג: ראינו רק מעט מזעיר מהם במחאה החברתית של הקיץ שעבר; ש-5% מתושבי המדינה מילאו כיכר בלילה אחד ואמרו – צדק חברתי, זה לא דבר של מה בכך.

יצחק הרצוג: אנחנו נבוא עם הדגל של צדק חברתי, אדוני היושב-ראש.

יצחק הרצוג: אנחנו, בראשותה של שלי יחימוביץ, יכולים להוביל גוש גדול, עצום ורב, שחוצה את כל הקבוצות בחברה הישראלית, להציע להם חזון אחר, של סולידריות חברתית, של חלוקת הון יותר צודקת, של שמירה על משק חופשי, אבל חברה הרבה יותר בריאה והרבה יותר צודקת.

יצחק הרצוג: על רוח יזמית ועל הבטחת מעמדו של האדם העובד.

יצחק הרצוג: על עבודה נכונה של איזון ראוי של שלום וביטחון.

יצחק הרצוג: מצד אחד ידנו מחזקת את הרובה ומצד שני מחזקת את השלח.

יצחק הרצוג: בכל הדברים האלה אין לנתניהו חזון.

יצחק הרצוג: הוא חי מרגע לרגע, מזגזג, משנה מדיניות, מזיע, מתעצבן, נלחץ.

יצחק הרצוג: בכל הדברים הללו ויותר הוא לא מראה מנהיגות ולו במעט.

יצחק הרצוג: אדוני היושב-ראש, אני באמת חושב שהגיע הזמן שמדינת ישראל ואזרחיה יקבלו משהו הרבה, הרבה, הרבה יותר טוב, ואני חושב שאנחנו מציעים להם לראשונה מזה שנים כמפלגת העבודה משנה סדורה, סוציאל-דמוקרטית אמיתית, שמגיעה ללב ולבית של כל אדם ואדם בישראל.

יצחק הרצוג: היא מציעה לו גם ביטחון כלכלי וחברתי וגם ביטחון אישי ולאומי.

יצחק הרצוג: על אלה ועל כל אלה ועוד על הרבה מאוד אנחנו ניאבק מול בנימין נתניהו והליכוד, ואני משוכנע שאנחנו, מפלגת העבודה בראשותה של שלי יחימוביץ, נהיה ההפתעה הגדולה של הבחירות הקרובות.

יצחק הרצוג: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יצחק הרצוג.

יצחק וקנין: הודעה למזכירת הכנסת, בטרם נעבור להצעת האי-אמון הבאה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – החלטת ועדת הכנסת בדבר מועדי פגרת הבחירות ופעילות הכנסת בפגרה.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק רשות השידור (תיקון מס' 28), התשע"ג–2012, שהחזירה ועדת הכלכלה; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 36), התשע"ג–2012, שהחזירה ועדת הכלכלה.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק החברות (תיקון מס' 21) (הסדרת ההחזקה והשימוש במאגר מידע על חברות), התשע"ג–2012; הצעת חוק זכויות תלמידים עם לקות למידה במוסדות על-תיכוניים (תיקון), התשע"ג–2012; הצעת חוק מסירת מידע על קטין או על בן משפחתו ושיתוף במידע, התשע"ג–2012; הצעת חוק מיסוי מקרקעין (שבח ורכישה) (מס בשל עיכוב בבנייה למגורים) (תיקון מס' 75), התשע"ג–2012; הצעת חוק השיפוט הצבאי (תיקון מס' 69) (חקירת סיבות מוות), התשע"ג–2012; הצעת חוק אנשי צבא דרום-לבנון ומשפחותיהם (תיקון), התשע"ג–2012; הצעת חוק להגברת התחרות ולצמצום הריכוזיות וניגודי העניינים בשוק ההון בישראל (תיקוני חקיקה) (תיקון), התשע"ג–2012; הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון מס' 56) (הרשות והמועצה לשידורים מסחריים), התשע"ג–2012; הצעת חוק גלי-צה"ל – שידורי רדיו של צבא-הגנה לישראל (שידורי חסות ותשדירי שירות) (הוראת שעה) (תיקון מס' 5), התשע"ג–2012; הצעת חוק הסדרת העיסוק במקצועות הבריאות (תיקון מס' 4), התשע"ג–2012; הצעת חוק לעידוד השקעות הון (תיקון מס' 70), התשע"ג–2012; הצעת חוק מועצת הצמחים (ייצור ושיווק) (תיקון מס' 10), התשע"ג–2012.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת: הצעת חוק הבחירות לכנסת (תיקון מס' 60) (עובדי ועדת הבחירות המרכזית), התשע"ג–2012 – מטעם ועדת החוקה, חוק ומשפט.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יצחק וקנין: תודה למזכירת הכנסת.

יצחק וקנין: 1.

יצחק וקנין: כישלון ממשלת נתניהו בתחום המדיני, הכלכלי והחברתי;

יצחק וקנין: 3.

יצחק וקנין: כישלון ממשלת נתניהו בתחום המדיני, הכלכלי והחברתי;

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצעת האי-אמון השלישית.

מאיר שטרית: היושב ראש – – –

יצחק וקנין: אנחנו ניסינו בנשיאות בכל מחיר למנוע את הנושא של הצעות האי-אמון.

יצחק וקנין: לצערי, דווקא סיעת קדימה התנגדה בנשיאות להורדת הצעות האי-אמון, כי ראינו בזה – – –

מאיר שטרית: לא, הצעות חוק.

יצחק וקנין: אין הצעות חוק.

מאיר שטרית: – – –

יצחק וקנין: רבותי, זה שמזכירת הכנסת מכריזה – מבחינת הפרוצדורה, כך על-פי החוק צריך לעשות, כיוון שעלול להיות מצב שהכנסת לא תתפזר, וכבר עברנו את זה.

יצחק וקנין: אבל כולנו מאמינים שהיום זה יקרה.

זאב בילסקי: עלול או עשוי?

יצחק וקנין: לדעתנו היום זה כן הולך למצב שאנחנו מפזרים את עצמנו לדעת.

יצחק וקנין: אני חוזר, רבותי – הצעת האי-אמון השלישית: כישלון ממשלת נתניהו בתחום המדיני, הכלכלי והחברתי, של סיעות רע"ם-תע"ל, חד"ש ובל"ד.

יצחק וקנין: המועמד להרכיב את הממשלה הינו חבר הכנסת טלב אלסאנע.

יצחק וקנין: ינמק את ההצעה חבר הכנסת מסעוד גנאים.

יצחק וקנין: עשר דקות לרשותך.

מסעוד גנאים: תודה רבה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כנראה השרים מעכשיו, מהיום, הסתלקו.

מסעוד גנאים: זהו.

יצחק וקנין: לא, לא.

יצחק וקנין: חבר הכנסת.

יצחק וקנין: השר גלעד ארדן היה פה, יצא רגע למקום חשוב.

יצחק וקנין: ביקש ממני, אפשרתי לו.

מסעוד גנאים: מקום חשוב?

יצחק וקנין: מקום חשוב – אתה יודע מה זה.

מסעוד גנאים: כן, בסדר גמור.

יצחק וקנין: נגד זה אין מה לעשות.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, אנחנו בפתח בחירות, ופיזור הכנסת, והעם יבחר מי ינהיג את המדינה, ואני נזכר, או קורא, את אמרתו של הפילוסוף קרל פופר, שאומר: לשאלה הישנה מי יהיו המנהיגים צריך להקדים את השאלה הממשית יותר – איך נוכל לרסן אותם.

מסעוד גנאים: זו השאלה.

מסעוד גנאים: לבחור מנהיגים זה קל, אבל מי ירסן אותם?

מסעוד גנאים: במיוחד, אדוני היושב-ראש, כאשר מדברים על ממשלת נתניהו–ברק–ליברמן, שהתיאבון שלה היה פתוח למלחמה, נכון?

מסעוד גנאים: פה ראש הממשלה התגאה שבעידן ממשלתו לא היו מלחמות, אבל תודה לאמריקנים שריסנו אותו, ותודה על התנאים האלה, שריסנו את התיאבון שלו שהיה פתוח באמת למלחמה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, בשעות האלה, שעות השקיעה של ממשלת נתניהו–ליברמן–ברק, התבהרו דברים ומראות.

מסעוד גנאים: לפי דעתי, אולי יש מראות, בחיים אפילו, או בטבע, שרק השקיעה יכולה להראות אותם, והמראה החשוב הוא התפטרותו או הצהרתו של השר כחלון – ואני באופן אישי מעריך אותו, מעריך את פועלו כפוליטיקאי בן-אדם, באמת, אבל הסתלקותו מהמפה הפוליטית והצהרתו שהוא לא מתמודד בבחירות הבאות, לפי דעתי זה מסמן משהו.

מסעוד גנאים: זה אומר שהשר הבכיר, החברתי, בממשלת נתניהו, לא מתמודד פעם אחרת.

מסעוד גנאים: זה מראה שהוא לא יכול עם ממשלה שהיא אנטי-חברתית, ממשלה שהראש שלה מאמין רק בקפיטליזם ליברלי ולא מאמין במדינת רווחה, הוא לא יכול לחיות בה.

מסעוד גנאים: אני חושב שעל שאר השרים – הרי ראש הממשלה, הוא קבע את הכלל, והוא קבע את האמרה, וייעץ לשריו "תהיו כחלונים", אז אני מייעץ שכל הממשלה תהיה כחלונית ולא תתמודד בפעם הבאה לבחירות, ולא נראה אותה במפה הפוליטית בישראל, וזה משום כמה דברים, אדוני היושב-ראש.

מסעוד גנאים: נכון, עכשיו ראש הממשלה, כהרגלו, התגאה בהישגים המרשימים של ממשלתו, והוא גם אמן גדול, הוא צייר, אפילו בעל שם עולמי, ובעצרת הכללית הוא צייר לנו את הפצצה האירנית עם הקו האדום.

מסעוד גנאים: הוא אמן בזה.

מסעוד גנאים: הוא יודע לעשות את זה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, הוא לא הזכיר הרבה דברים.

מסעוד גנאים: הוא לא אמר שבעידן של ממשלה שלו, למשל, האוכלוסייה הערבית והמיעוט הערבי פלסטיני סבלו ממבול, מגשם, לא גשם של ברכה אלא של קללה, של חוקים גזעניים מבית-המדרש של ליברמן, של מה שמכונה "אזרחות – נאמנות".

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, כמות החוקים הגזעניים, האנטי-דמוקרטיים, שכל מטרתם להפלות ולהדיר את המיעוט הערבי הפלסטיני במדינת ישראל, כולם מעידים על זה שהממשלה הזאת היא ממשלה ימנית קיצונית גזענית שרואה בדמוקרטיה איום על יהדותה של המדינה.

מסעוד גנאים: הם רוצים מדינה pure יהודית.

מסעוד גנאים: הוא לא מצהיר את זה, הוא מתגאה שאנחנו הערבים היחידים בעולם שנהנים מהנווה של הדמוקרטיה במזרח התיכון.

מסעוד גנאים: בקונגרס הוא קיבל על זה הרבה מחיאות כפיים, ועמדו על הרגליים, אבל באמת, האם זה קורה באמת?

מסעוד גנאים: אנחנו לא רואים את זה, אדוני היושב-ראש, אלא אם כן מפרשים את הדמוקרטיה שהיא רק בחירות, והיא לא צדק, והיא לא שוויון.

מסעוד גנאים: במבחן של השוויון ושל הצדק הממשלה הזאת נכשלה, וקיבלה "נכשל".

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, החוקים האלה העכירו את האווירה, את כל האקלים בין האוכלוסייה הערבית לבין הרוב היהודי ולבין המדינה.

מסעוד גנאים: מספיק שיש לנו שר בכיר במדינת ישראל, שהוא ליברמן, שקורא לסלק את כל מי שלא מאמין בתורה שלו, של "אזרחות – נאמנות", כאילו המקום שלו אינו פה, אלא מזרחה, שייך למדינה פלסטינית.

מסעוד גנאים: שר שלא מאמין בדמוקרטיה, ומגבה אפילו דיקטטורים בעולם, כמו בבלרוס, אני לא חושב שהוא רשאי או יכול לדבר על דמוקרטיה, על שוויון ועל צדק.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, בעידן של ממשלת נתניהו, אני רוצה לשאול, האם הורחב שטח שיפוט של כל יישוב ערבי?

מסעוד גנאים: האם אושרה תוכנית מיתאר של יישוב ערבי?

מסעוד גנאים: משבר הדיור, אדוני היושב-ראש, והיעדר אדמות בנייה בחברה הערבית ולאוכלוסייה הערבית זועקים לשמים.

מסעוד גנאים: מה עשתה הממשלה הזאת כדי לפתור בעיה זו?

מסעוד גנאים: רוצים דמוקרטיה רק בדיבורים?

מסעוד גנאים: רק מס שפתיים?

מסעוד גנאים: בשטח מה נעשה לפתור בעיה זו?

מסעוד גנאים: לא נעשה שום דבר, אדוני היושב-ראש, אלא להיפך.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, דיבר ראש הממשלה על הכלכלה, על הצמיחה, על השגשוג.

מסעוד גנאים: מה עם אחוזי האבטלה הגבוהים באוכלוסייה הערבית לגברים, ולנשים יותר?

מסעוד גנאים: אחוז גדול של נשים ערביות לא מועסקות וסובלות מאבטלה.

מסעוד גנאים: רוב המשפחות הערביות, יותר מ-50%, חיות מתחת לקו העוני, אדוני היושב-ראש.

מסעוד גנאים: לפי מחקר, 40% – נתון מאוד מסוכן, מאוד מבהיל – 40% מהצעירים הערבים מגיל 18 עד 22 לא עובדים ולא לומדים.

מסעוד גנאים: לאן ילכו?

מסעוד גנאים: כאשר מדברים על ממדי האלימות במגזר הערבי, על הפשיעה, אנחנו יודעים מאיפה זה – כאשר 40% מהצעירים הערבים לא עובדים ולא לומדים, לאן הם ילכו, אדוני היושב-ראש?

מסעוד גנאים: עוד דבר, ההישג של ממשלת נתניהו, נכון, וכולנו מעידים על זה, ההישג שלו שהוא היה קברן השלום עם הפלסטינים.

מסעוד גנאים: בזה הוא הצליח.

מסעוד גנאים: הוא הצליח להחדיר את החרדה, את האירנופוביה, בכל העולם.

מסעוד גנאים: אירן.

מסעוד גנאים: כאשר יש בעיה, זהו, הסיבה – הפצצה הגרעינית האירנית.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, הניפוח, ההגזמה, של כל העניין האירני, היו כדי להתעלם ולברוח מהאחריות כלפי הבעיה הבסיסית, שהיא הבעיה הפלסטינית והשלום עם הפלסטינים, אדוני היושב-ראש.

מסעוד גנאים: אני חושב שהגיע הזמן, הגיעה העת, שהממשלה הזאת תסתלק, ובבחירות הבאות נראה ממשלה יותר חברתית, יותר רוצה שלום וצדק ושוויון, במיוחד כלפי המגזר הערבי.

מסעוד גנאים: תודה, אדוני היושב-ראש.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

יצחק וקנין: אנחנו נמשיך בהצעות האי-אמון.

יצחק וקנין: הצעת האי-אמון הרביעית: אוזלת ידה של ממשלת נתניהו בתחום המדיני, החברתי והכלכלי, של סיעת מרצ.

יצחק וקנין: המועמדת להרכיב את הממשלה היא חברת הכנסת זהבה גלאון.

יצחק וקנין: תנמק את ההצעה חברת הכנסת זהבה גלאון, יושבת-ראש סיעת מרצ.

יצחק וקנין: עשר דקות.

זהבה גלאון: אדוני, תודה רבה, חברי חברי הכנסת, שמענו היום את ראש הממשלה נתניהו, כאן, על הדוכן, אומר שהלמ"ס, הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, פרסמה נתונים על ירידה באי-שוויון, אבל אני רוצה להגיד לכם, חברי חברי הכנסת, שבדוח הלמ"ס היה גם כתוב שהירידה אינה מובהקת סטטיסטית.

זהבה גלאון: זאת אומרת שהנתונים הם ממש חסרי משמעות וממש לא מצביעים על ירידה.

זהבה גלאון: הסיבה, חברי חברי הכנסת, שראש הממשלה הולך לבחירות היא כי הוא לא רוצה עכשיו לעשות גזירות, ואני אומרת שכדי למנוע גזירות חייבים למנוע את שובו של ראש הממשלה נתניהו לכס ראש הממשלה אחרי הבחירות הבאות.

זהבה גלאון: הרי ראש הממשלה הקדים את הבחירות כי הוא רצה להסתיר מהציבור את התוצאות ההרסניות של המדיניות החברתית-הכלכלית שלו, שהביאה לגירעון של 14–15 מיליארד שקלים.

זהבה גלאון: אז במקום לקצץ בהתנחלויות, בכיבוש, בתקציבים שהועברו למפלגות החרדיות לצרכים קואליציוניים, מה הוא עשה?

זהבה גלאון: הוא מתכוון לקצץ בחינוך, בבריאות, בשירותים הממשלתיים.

זהבה גלאון: בכלל, ראש הממשלה נתניהו מציג טכניקה ציבורית חדשה להגדלת האי-שוויון בחברה הישראלית, "העדפה מקלקלת" קוראים לזה; העדפה לנסר בתים מאשר להקל על העובדים, העדפה לתקצב אברכים מאשר לסייע לסטודנטים לומדים, העדפה לסייע לטייקונים מאשר לחוסכים לפנסיה.

זהבה גלאון: ראש הממשלה מעדיף מקורבים על פני האזרחים.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, זה לא ישתנה אם ראש הממשלה יישאר בתפקידו, ולכן התפקיד שלנו זה ב-22 בינואר לשלוח לראש הממשלה מכתב פיטורין בקלפי.

זהבה גלאון: זה התפקיד שלנו, חברי חברי הכנסת.

זהבה גלאון: היום ראש הממשלה ניסה להתחמק מטיעון או מדברים שהוא אמר באיזה הקשר, שהעילה לבחירות היא הגירעון, אותו גירעון של 14 מיליארד שקלים בתקציב המדינה.

זהבה גלאון: ובאמת, גירעון שנובע מפעילות על בסיס של תחזיות מופרכות ומדיניות כלכלית כושלת.

זהבה גלאון: הרי הוא לא רוצה להגיע לבחירות אחרי שהוא מקצץ עוד בשירותים החברתיים, שהוא כבר ריסק קודם לכן.

זהבה גלאון: ולכן ברור שהוא החליט להחליף את הדיון בבחירות בדיוני בחירות, ספינים, קמפיינים, תעמולה, שמענו אותו היום על הדוכן.

זהבה גלאון: הרי בחודשים הקרובים, חברי חברי הכנסת, ייעלם לגמרי הדיון בגירעון, אבל הגירעון עצמו יתפח.

זהבה גלאון: יתווספו לו עלות מערכת הבחירות, שכיום מעריכים אותה בכ-2 מיליארד שקלים, ועלות חברתית גבוהה שנובעת מכך שהממשלה תסתמך במשך ארבעה-חמישה חודשים על תקציב השנה שעברה, ותיאלץ להקפיא רפורמות חשובות שרבות מהן הן תולדה של המחאה החברתית בקיץ האחרון.

זהבה גלאון: מדובר על תקציב בתקופה של כאר

זהבה גלאון: בעה חודשים, תקציב חסר של כ-25 מיליון שקלים.

זהבה גלאון: ואחרי הבחירות האלה, חברי חברי הכנסת, הממשלה שתיבחר תיאלץ להתמודד עם הגירעון, וגם לתת מענה לסוגיות המרכזיות שאמורות לעמוד לנגד עיניה של כל ממשלה מכהנת – שיפור השירותים החברתיים, צמצום האי-שוויון, הורדת יוקר המחיה, שמירה על כספי החוסכים לפנסיה, כשכל פעם אנחנו רואים איך הכספים האלה נחתכים ונחתכים כתוצאה מתספורות מופקרות שעושים עם טייקונים ובעלי הון למיניהם.

זהבה גלאון: הממשלה הזאת גם תצטרך לתמוך בשכבות המוחלשות כדי ליצור רשת ביטחון סוציאלית ראויה.

זהבה גלאון: אבל איך יעשו את זה?

זהבה גלאון: כי אנחנו ראינו בארבע שנות כהונתה של ממשלת נתניהו איך היא הצליחה לייצר הרעה משמעותית בכל אחד מהפרמטרים האלה, וגם להוביל את המשק לגירעון שבמסגרתו קשה לשפר את זה.

זהבה גלאון: עכשיו אני רוצה לציין כמה פרמטרים או כמה סיבות שבגינן נוצר אותו גירעון חברתי כלכלי, כתוצאה מאותה התנהלות כלכלית שגויה של הממשלה, שארבעה גורמים מרכזיים עומדים בבסיסה.

זהבה גלאון: הדבר הראשון זה תקציב הביטחון הענק והבזבזני ביחס לתוצר וביחס להוצאה הציבורית הכוללת.

זהבה גלאון: תקציב ביטחון מופרך.

זהבה גלאון: כל שנה תקציב הביטחון עולה ב-20% על זה שמאושר בתחילת השנה.

זהבה גלאון: אנחנו מדברים על כ-10 מיליארד שקלים חדשים כל שנה.

זהבה גלאון: תקצוב יתר, חברי חברי הכנסת, כמו שאנחנו כבר יודעים, של מגזרים מועדפים במסגרת כל ההסכמים הקואליציוניים עם שותפיו הטבעיים של ראש הממשלה, שאלו החרדים והמתנחלים.

זהבה גלאון: אנחנו יודעים איך ראש הממשלה הביא – – –

יצחק וקנין: זהבה, אני מוכן לקבל את מה שאת אומרת, אבל החרדים הם סך הכול 15 מנדטים.

יצחק וקנין: היו עוד 28 מנדטים ועוד 15 מנדטים, אנחנו לא המרכיב – – –

זהבה גלאון: חברי חבר – – –

יצחק וקנין: אני יודע שקל לחבוט בנו כל הזמן.

זהבה גלאון: לא.

זהבה גלאון: חברי חבר הכנסת, סגן יושב-ראש הכנסת, חברי יצחק וקנין, כל שנה ממשלת ישראל מתקצבת בכ-2 מיליארד שקלים חדשים ישיבות ומוסדות שלא מלמדים לימודי ליבה.

זהבה גלאון: כל שנה.

זהבה גלאון: עכשיו, אם יש קבוצה באוכלוסייה הישראלית שלא רוצה ללמוד לימודי ליבה, אין לי בעיה עם זה.

זהבה גלאון: אני מצטערת על זה, אין לי בעיה עם זה, אבל למה המדינה צריכה לממן את זה?

יצחק וקנין: אני חושב שהליבה – –

זהבה גלאון: למה המדינה צריכה לממן את זה?

יצחק וקנין: – – הגדולה ביותר זו התורה שלנו.

יצחק וקנין: אומרים רחמנא ליבא בעי.

זהבה גלאון: אדוני אני מקווה שאתה משיב לי את הזמן.

זהבה גלאון: טוב, בוא נתווכח על זה במערכת הבחירות.

זהבה גלאון: התחלנו.

יצחק וקנין: אני לא אפריע לך.

גאלב מג'אדלה: אצל וקנין לעולם לא תפסידי, תקבלי יותר זמן.

זהבה גלאון: זה נכון, אדוני.

זהבה גלאון: חבר הכנסת וקנין ואני חוקקנו ביחד את חוק התספורות.

זהבה גלאון: אני חושבת שזה אחד החוקים הכי חברתיים שנחקקו כאן במושב הזה של הכנסת, וזה שיתוף הפעולה בינינו, אבל גם יש מחלוקת בינינו, אתה יודע, בנושאים אחרים.

זהבה גלאון: נושא רביעי או גורם רביעי במדיניות החברתית הכלכלית, חברי חברי הכנסת, של ממשלת נתניהו, זה הפחתה מתמשכת של המיסוי הישיר ובפרט הפחתת מס החברות.

זהבה גלאון: והנושא האחרון זה קשרי הון–שלטון שמאפשרים ריכוזיות גבוהה, העלאת מחירים ורגולציה לא מספקת על השחקנים בשוק ההון, לרבות הגופים הפיננסיים המוסדיים שלא מחמירים אתם, שמאשרים תספורות, שחותכים את כספי הפנסיה של הציבור.

זהבה גלאון: הם מאשרים והם יוצאים פטורים מזה.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, המדיניות הזאת היא היישום הישיר של השקפת העולם של ראש הממשלה, ולכן אין בכלל לצפות שהיא תשתנה אם הוא ייבחר מחדש.

זהבה גלאון: אני רוצה לתת ככה כמה נתונים לגבי התקציב המוחבא, אני מקווה שזה לא הבא של ממשלת נתניהו.

זהבה גלאון: אנחנו מדברים על תקציב הביטחון, חברי חברי הכנסת, ואני חושבת שהגיע הזמן שהציבור יתייחס יותר ברצינות לתקציב הביטחון.

זהבה גלאון: תמיד מהלכים עלינו אימים, כמה צורך יש בתקציב הביטחון.

זהבה גלאון: הוא לא רק לצורכי ביטחון.

זהבה גלאון: כולנו רוצים שיהיו צורכי ביטחון.

זהבה גלאון: בשנה הזאת החריגות מהתקציב המקורי – אתה יושב אתי, חברי חבר הכנסת וקנין, בוועדת הכספים – החריגות הסתכמו בכ-10 מיליארד שקלים בממוצע.

זהבה גלאון: חריגה מעל 20%, כמו שאמרתי קודם, מהתקציב המקורי שאושר, זה דבר שהוא פשוט בלתי מתקבל על הדעת, חברי חברי הכנסת, אין הצדקה.

זהבה גלאון: גם הנושא של ההסכמים הקואליציוניים, אני חושבת שההטבות שממשלת נתניהו נתנה בקדנציה האחרונה – למשל, רק לאחרונה ראינו שחולקו 130 מיליון שקלים חדשים בשנה לכל מיני מיזמים בתחום החרדי, הועלה שכר הרבנים, הורחב היקף ייצוא הקרקעות למגזר החרדי.

זהבה גלאון: אנחנו ראינו את ההשקעה הממוצעת של הממשלה דרך הרשויות המקומיות להתנחלויות מעבר ל"קו הירוק", איך מקצים פי-שניים מאשר בירושלים ובמרכז.

זהבה גלאון: כל שנה גם יש מימון מיוחד שהולך לתקצוב ההתנחלויות בהיקף של קרוב ל-2 מיליארד שקלים חדשים.

זהבה גלאון: בכלל, זה לא כולל את ההקצאה הביטחונית האדירה שמושקעת בהתנחלויות.

זהבה גלאון: יש כאן מיליארדים על מיליארדים על מיליארדים שנשפכים לטובת שותפים קואליציוניים, ואנחנו יודעים, חברי חברי הכנסת, שאחרי הבחירות, כדי שהממשלה הזאת תקים קואליציית ימין או קואליציית מרכז–ימין, היא תצטרך להמשיך באותה מדיניות.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, הדבר שאני רוצה להצביע עליו ולומר או לציין, ובזה אני מסיימת, אדוני, ממשלת נתניהו, המשך שלטון ממשלת נתניהו – זו אינה גזירת גורל, זו ממש אינה גזירת גורל.

זהבה גלאון: ויכול לקום כאן גוש מרכז–שמאל וגוש מרכז–שמאל גדול.

זהבה גלאון: יכול לקום אם אנשים בגוש הזה יצאו מהבית ויצביעו ויקבעו את הרכב הממשלה הבאה.

זהבה גלאון: אני מקווה שהם יצביעו לשמאל, שיהיה כאן שמאל גדול, אז זה ימנע את הליכתן של מפלגות המרכז, העבודה, יש עתיד, קדימה, לממשלת נתניהו.

זהבה גלאון: לצערי, כרגע אף אחד מהמועמדים של שלוש המפלגות האלו, מועמדים ומועמדת, לא התחייבו שהם לא יצטרפו לממשלת נתניהו.

זהבה גלאון: בכלל, אני מעריכה שתהיה תחרות מי יהיה השותף הקואליציוני הבכיר בממשלת נתניהו.

זהבה גלאון: אם אנחנו רוצים למנוע עוד ממשלת הון–שלטון, עוד ממשלה שמקצה כספים בצורה לא שוויונית, עוד ממשלה שיש לה מדיניות היפר-קפיטליסטית שהאזרח משלם עליה את המחיר, אני חושבת, חברי חברי הכנסת, שצריך לומר לציבור שנתניהו ממש לא כוח עליון וממשלת ימין נוספת היא לא גזירה משמים.

זהבה גלאון: ואני, חברי חברי הכנסת, מנצלת את ההזדמנות האחרונה שאנחנו מתכנסים כאן היום במושב, ואני אומרת, אפשר לבלום את הקמתה של ממשלת ימין ולהביא להקמת ממשלת מרכז–שמאל.

זהבה גלאון: ומי שהוא בשמאל, חברי חברי הכנסת, אני מקווה שהוא ימצא את הבית הפוליטי שלו.

זהבה גלאון: אני מכירה טוב רק אחד, אדוני, זו המפלגה שאני שייכת אליה, ואני שייכת למרצ.

זהבה גלאון: מי ששמאל שיצביע מרצ, מי שמרכז שיצביע מרכז, ואפשר יהיה להקים כאן קואליציית מרכז–שמאל שתחליף את השלטון הרע הזה ותמנע את הגזירות הבאות.

זהבה גלאון: תודה רבה, אדוני.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת זהבה גלאון.

יצחק וקנין: רבותי, לפני שישיב השר גלעד ארדן – הודעה למזכיר הכנסת.

יצחק וקנין: מייד אחרי כן ישיב במשולב על כל הצעות האי-אמון השר גלעד ארדן.

יצחק וקנין: טוב, אדוני השר ישיב על כל הצעות האי-אמון במשולב.

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מתכבד להשיב במשולב על ארבע הצעות האי-אמון שהוצעו כאן ביום שבו כנסת ישראל ככל הנראה תצביע בעד הקדמת הבחירות.

מיכאל בן-ארי: הוא אימץ שתי מדינות לשני עמים.

מיכאל בן-ארי: כמו מרצ.

מיכאל בן-ארי: אותו דבר.

גלעד ארדן: וגם יותר מדרכך, דרך אגב, חבר הכנסת בן-ארי.

מיכאל בן-ארי: אבל – שתי מדינות לשני עמים.

יצחק וקנין: חבר הכנסת – – –

גלעד ארדן: אתם כולכם מייצגים זרמים חשובים אך קטנים בחברה הישראלית, והממשלה הנוכחית היא זו שמייצגת את הדרך המרכזית, שגם מאמינה בזכותו של העם היהודי לחיות ולהתיישב בכל חלקי ארץ-ישראל, אבל גם מבינה שצריך לנהל כאן את הביטחון, ואת המדיניות, ואת הכלכלה, ואת החברה, באופן אחראי.

גלעד ארדן: עכשיו, אני ישבתי כאן בכמעט ארבע השנים האחרונות, שבוע אחר שבוע, והקשבתי רוב קשב – ונכון שהתשובות שלי לא היו מגוונות.

גלעד ארדן: אבל, חברותי וחברי, זה קורה כי הטענות שלכם גם הן לא היה בהן שום חידוש ושום גיוון, כי פעם אחר פעם – ועולים כאן גם חברים מקדימה, גם חברים מהעבודה, גם חברים ממרצ, וכל אותן טענות, בתחום המדיני, בתחום הכלכלי, בתחום החברתי, הן תמיד אותן טענות שחוקות.

גלעד ארדן: מילא שהיו שחוקות, אבל לכל הפחות, המינימום שמתבקש מחברי כנסת שבאים מהאופוזיציה ומותחים ביקורת זה להציע גם אלטרנטיבה, ולהציע אותה באופן אמיתי, באופן מעמיק, באופן שנותן גם תשובות לציבור, איך עושים את זה בצורה שלא הורסת את כל מה שהושג כאן עד היום.

גלעד ארדן: כי הרי חלק נכבד ממה שאתם טוענים או טענתם אלו שיטות או פטנטים שהשמאל בדרך כלל המציא, עשה את הניסוי, ואת התוצאות שלו בדרך כלל אנחנו מנסים לתקן עד עצם היום הזה.

גלעד ארדן: כך זה במדיני, חברת הכנסת גלאון – בעצם למה לומר רק חברת הכנסת גלאון?

גלעד ארדן: מה, חברת הכנסת יחימוביץ לא הצביעה ב-1996 למפלגת חד"ש?

גלעד ארדן: אז היום היא מסתירה את זה; היום היא יודעת שאסור לה לדבר כמעט על עמדות מדיניות.

גלעד ארדן: אומנם לפני כמה שנים, ככה בקטנה, כשהיה לה ריאיון אצל ארי שביט, היא אמרה שהיא תומכת במתווה קלינטון, שזה כמובן חלוקת ירושלים, פינוי – גירוש – רוב תושבי יהודה ושומרון, אבל היא שוכחת את העמדות שלה, שכנראה היועצים אמרו לה להסתיר, כי בשדה המדיני חברת הכנסת יחימוביץ, בדיוק כמו בשדה הכלכלי דרך אגב, נמצאת הרחק הרחק הרחק בשמאל הקיצוני.

גלעד ארדן: ואותן שיטות, של נסיגה – פעם חד-צדדית, פעם לא חד-צדדית, אבל תמיד חסרת אחריות – אותן שיטות לא הביאו כאן לשלום, הן לא הביאו כאן לשום תוספת בביטחון, אלא, כמו שתיאר ראש הממשלה, אדוני היושב-ראש, קרה כאן בדיוק ההיפך.

גלעד ארדן: כל נסיגה כזאת היא חסרת אחריות, כשמנגד אין פרטנר אמיתי לשלום, שאתה יודע באמת שהוא לא עובד עליך, שהוא עומד להפסיק את ההסתה בבתי-הספר ובמסגדים, שהוא מחסל את תשתית ארגוני הטרור, שהוא לא מדבר בזירה הבין-לאומית גבוהה גבוהה על שלום אבל אצלו בבית הוא חונך כיכרות על שמם של מרצחים וטרוריסטים שרצחו כאן נשים וילדים.

גלעד ארדן: זה מסר כפול שלא מקדם שלום.

גלעד ארדן: ומי שחושב ששותפות או נסיגות כלפי אנשים כאלו יקדמו את השלום, אז, אדוני היושב-ראש, המציאות שלנו, העגומה, הוכיחה בדיוק את ההיפך: ויתורים למנהיגים בצד השני שהם לא פרטנרים שמחויבים לשלום, מה שהם גרמו בסופו של דבר זה לחיזוק ארגוני הטרור, והם הביאו לעליית ה"חמאס", ידידי בקדימה, ששוב מדברים גבוהה גבוהה.

גלעד ארדן: אלו הדרכים המדיניות שאותן מפלגות שמאל, שבאו כאן ומציעות אי-אמון שבוע אחר שבוע – אלו התוצאות שהם הביאו.

גלעד ארדן: הרי היו כאן ראשי ממשלה – דומני שישה ראשי ממשלה – שפעם אחר פעם נבחרו, הושיטו יד לשלום, תמכו בחזון שתי המדינות, מדינה פלסטינית ומדינה יהודית, אבל בצד השני אין מי ששומע ואין מי שמוכן גם כן, באומץ, לבוא לעם שלו, הפלסטיני, ולומר: אולי ויתורים צריכים להיות גם מצדנו, מצד הפלסטינים, לא רק מצד העם היהודי, שאלפי שנים ניסה לחזור לארץ מולדתו.

גלעד ארדן: וכך גם בכל נושא כמעט, מדיני או ביטחוני.

גלעד ארדן: הרי כשראש הממשלה נתניהו, באומץ – אולי הוא היה הראשון שכשראינו מסביבנו את ההפגנות בעולם הערבי, אז הוא לא תמים כמו מפלגות השמאל, הוא יותר זהיר, הוא יותר אחראי, הוא אמר: בואו נחכה ונראה, לא צריך למהר, לא צריך לחגוג.

גלעד ארדן: אז כולם אמרו: למה?

גלעד ארדן: למה אתה מפקפק – איך קראנו כולנו לזה?

גלעד ארדן: לא הליכוד, אבל השמאל – "האביב הערבי".

גלעד ארדן: נו, אז אנחנו רואים לאן האביב הערבי הזה מוליך את המזרח התיכון.

גלעד ארדן: אני לא רוצה להרחיב בעניין הזה ואני לא מחפש לעשות כותרות, אבל גם בעניין הזה הוכח שהניתוח וההנהגה של ראש הממשלה ושל הממשלה הזאת נעשים בדרך הרבה יותר אחראית וזהירה מדרכו – או דרכן – של מפלגות השמאל.

גלעד ארדן: וכך גם בנושא האירני.

גלעד ארדן: עמד כאן חבר הכנסת מופז והסביר לנו בנאומו – פשוט מדהים, הוא כנראה בונה על הזיכרון, הוא פשוט מעליב את הציבור בישראל, הוא חושב שהציבור שכח.

גלעד ארדן: אז פעם אחת הוא עבד על הציבור בעיניים כי הוא מדבר על המחויבות שלו לגיוס, כשכמובן כולנו היינו רוצים לראות כבר את הנשיאה השוויונית בנטל, אבל הוא רק שכח שהסיעה שלו עצמה הגישה הצעת חוק לגיוס מגיל 26 כחלק מהתהליך ההדרגתי.

גלעד ארדן: דרך אגב, גם יאיר לפיד לא מציע גיוס מחר בבוקר, אלא מדבר על דחייה של עוד חמש שנים שבהן יהיה תהליך הסתגלות, ואנחנו חושבים באמת שזו הדרך הנכונה, רק שזה עומד במבחן הפוליטי של שותפות של הזרמים המרכזיים בחברה הישראלית, שיעשו את זה יחד, יחד עם ערביי ישראל, יחד עם החרדים, לעשות את זה מתוך לכידות, מתוך ניסיון לשמר את החברה הישראלית.

גלעד ארדן: אז מובן שהאינטרס הפוליטי, העסקני, הקטן, תמיד גובר אצל חברינו מהשמאל.

גלעד ארדן: אבל גם בנושא האירני, עומד כאן חבר הכנסת מופז ומסביר לנו, בחוצפתו, שראש הממשלה מאיים – מאיים ומפחיד כל הזמן בנושא האירני, ומה התועלת שיש בכך.

גלעד ארדן: טוב, אז כנראה חבר הכנסת מופז לא ראה את כל הנאומים והראיונות שליוו את ההתכנסות האחרונה של האו"ם, גם לא את ה-debate, את העימות בין "סגני הנשיא", אבל אותן אמירות ברורות של ראש הממשלה ואותו קמפיין עולמי שאותו הוא מוביל הם-הם אלו שגרמו לכך שהיום יש סנקציות כלכליות חסרות תקדים על אירן.

גלעד ארדן: דרך אגב, אותו שאול מופז, בשנת 2008, כשהתראיין – אני לא זוכר לאיזה עיתון ולאיזה עיתונאי, אבל הוא עצמו אמר שבלית ברירה לא יהיה מנוס מתקיפה של אירן.

גלעד ארדן: הוא אפילו גרם לעליית מחירי הנפט בעולם באותה תקופה, כי העולם עוד האמין, באותו זמן, לאמירות מפיו של שאול מופז.

גלעד ארדן: היום העולם לא מאמין וגם אזרחי ישראל לא מאמינים.

גלעד ארדן: ולכן, אדוני היושב-ראש, בתחום המדיני והביטחוני צודקת חברת הכנסת גלאון: זו בהחלט לא גזירת גורל שהציבור מצביע בעד הדרך של ראש הממשלה ובעד הדרך של הליכוד, כי הציבור, בשונה מכם, לא מרמה את עצמו, הוא לא טומן את הראש בחול, הוא מסתכל סביב.

גלעד ארדן: הציבור בהחלט מוכן גם לעשות ויתורים כואבים למען שלום אמיתי, אבל הוא לא מוכן להמשך הנסיגות והניסויים בבני-אדם שנעשו כאן בעשרות השנים האחרונות והביאו לכאן רק אלפי טילים נוספים והתעצמות של הגורמים הקיצוניים מסביבנו.

גלעד ארדן: גם בנושא הכלכלי והחברתי, אדוני היושב-ראש, האופוזיציה, שבוע אחר שבוע, וכך גם היום, מציעה לעם בנאומים הצעות – אומנם פופוליסטיות; תמיד אפשר להציע עוד חלוקת תקציבים, עוד חלוקת קצבאות, סבסוד – סבסוד של מחירי הדלק, סבסוד של מחירי החשמל, סבסוד של המים.

גלעד ארדן: אפשר לסבסד הכול, הכול נכון, אפשר לעשות הכול, רק את ההמשך של ההצעות של האופוזיציה אנחנו אף פעם לא שומעים.

גלעד ארדן: בואו ותגידו לציבור את האמת, על חשבון מה אתם מציעים?

גלעד ארדן: כל הצעה שלכם, כשהיא עולה מיליארדי שקלים, בואו ותגידו מאיפה אתם רוצים לממן אותם, כי את כל הססמאות הישנות, שאתם מנסים בהן לקטב בין אוכלוסיות בחברה הישראלית, כבר שמענו.

גלעד ארדן: הציבור לא מאמין לזה.

גלעד ארדן: הוא ראה טוב מאוד כמה למשל עלה הגירוש.

גלעד ארדן: אתם הרי תמיד מדברים או נגד ההתיישבות ביהודה ושומרון, ששם לכאורה הכסף, אתם רק לא מספרים לו שהגירוש, למשל בגוש-קטיף, עלה יותר מ-10 מיליארד שקלים, ושאותם אזרחים, חברת הכנסת גלאון, הם לא פחות מערביי ישראל; גם הם, אם תרצו חס וחלילה לגרש אותם, גם להם תצטרכו להציע דיור וחיבור לחשמל ומים ומוסדות חינוך.

גלעד ארדן: כמו שזה עולה שם זה יעלה גם בתוך "הקו הירוק".

גלעד ארדן: אז כשאתם מדברים על כך שהכסף כאילו נמצא באיזה מקומות אחרים, אני חושב שהציבור גם לכך לא מתפתה היום להאמין.

גלעד ארדן: הציבור מבין שאי-אפשר להשוות את מה שקורה במדינת ישראל לאיזה גן-עדן אוטופי שלא ראינו בשום מקום אחר בעולם.

גלעד ארדן: אז יש כאן חברי כנסת שאתה שומע אותם, הם אומרים: למה?

גלעד ארדן: בסקנדינביה, בנורבגיה, אדוני היושב-ראש, יש כלכלה עם פחות פערים חברתיים ויותר סוציאל-דמוקרטיה, ויותר השקעות בשכבות החלשות.

גלעד ארדן: נכון, אדוני היושב-ראש, אני מסכים.

גלעד ארדן: אם חבריהן של מפלגות השמאל או שותפיהן לכל אותם משאים-ומתנים מדיניים כושלים שהם הובילו בעבר היו כבר מגיעים אתנו להסכמי שלום, ולא משקיעים את זה בירי ובטרור, ובמקום להשקיע 15% מתקציב המדינה בהתעצמותו של צה"ל, היינו יכולים לעשות בזה הרבה מאוד השקעות חברתיות.

גלעד ארדן: אין ספק שב-60-50 מיליארד שקל כל שנה, אם היינו יכולים לוותר על צה"ל או על גדר הביטחון בדרום, בהחלט היו פה הרבה השקעות, ואז באמת היינו רבים כאן על מחירי הסלמון או דגים אחרים שפופולריים בסקנדינביה.

גלעד ארדן: אבל שוב, אדוני היושב-ראש, זו פשוט אחיזת עיניים, כי את השיטות האלה של חברת הכנסת יחימוביץ או של מפלגות אחרות שמדברות על חלוקה וחלוקה וחלוקה – גם אני הייתי רוצה כמובן לחלק, מי לא היה רוצה לחלק כסף?

גלעד ארדן: אז כשאתה רואה מה קורה באירופה, כשאתה רואה אבטלה המונית בקרב צעירים במדינות שפעם הכלכלות שלהן נחשבו מצליחות – והיטב תיאר ראש הממשלה את המצב רק לפני ארבע שנים.

גלעד ארדן: אנחנו לא קיבלנו מקודמינו איזה גן-עדן כלכלי שבו מורים ורופאים ושוטרים ועובדות סוציאליות מרוויחים פה 30,000 שקלים ואנחנו הלכנו והורדנו.

גלעד ארדן: לא, קרה כאן בדיוק ההיפך; בשעה שבכל העולם המערבי מקצצים, אזרחים יוצאים לרחובות, אבטלה המונית, בארצות-הברית אנשים מפונים מבתיהם מחוסר יכולת לשלם משכנתה – ודאי שאנחנו צריכים להמשיך ולהיאבק על הורדת מחירי המזון והדיור במדינת ישראל, אבל אתם יכולים להשוות את מה שקורה בישראל למחאות ולקיצוצים ולאבטלה שמתרחשים לנגד עינינו במדינות המערב?

גלעד ארדן: מה קרה כאן?

גלעד ארדן: כאן עשו דברים שעשרות שנים לא התרחשו.

גלעד ארדן: כאן פתחו תחרות והוזילו במאות שקלים לכל אזרח את התקשורת החודשית, כאן משקיעים עכשיו מיליארדים במימון של לימודים חינם, יום לימודים ארוך חינם, דבר ש-28 שנה דיברו עליו במדינת ישראל ואף אחד לא מימן אותו – אלא רק דיבר עליו.

גלעד ארדן: ראש הממשלה דיבר על הצלת ההשכלה הגבוהה.

גלעד ארדן: זה לא רק מלים, זה תקצוב בממשלה של יותר מ-7 מיליארד שקלים כדי לעצור את תופעת בריחת המוחות שהתרחשה כאן בשנים האחרונות, וכן הלאה וכן הלאה.

גלעד ארדן: כמעט בכל תחום שאני אגע בו, אדוני היושב-ראש, הממשלה השקיעה בין מאות מיליוני שקלים למיליארדים בתחומים חברתיים שלא הושקע בהם תקציב בעבר.

גלעד ארדן: אני יכול להזכיר את טיפולי השיניים חינם לילדים עד גיל 12, ואני יכול להזכיר אפילו את המשרד שלי.

גלעד ארדן: כן, מותר לי להזכיר גם הנושאים הסביבתיים – אומנם בעבר השמאל התהדר תמיד במחויבות שלו לנושא, אבל בואו תבחנו מה קרה בקדנציה הזאת בתחום של הגנת הסביבה.

גלעד ארדן: הזכיר את זה חבר הכנסת הרצוג כשדיבר על הרפורמה בתכנון ובבנייה, שדרך אגב היא לא עברה, והיא צומצמה, ואם היא תעבור היא תהיה בצורה כזאת שגורמת לבנייה מואצת במקומות שהיה צריך לבנות בהם, במרכזי ערים, בהתחדשות עירונית, ולא על חשבון שטחים פתוחים.

גלעד ארדן: איזה ממשלה בעבר, מישהו זוכר, היו בה דיון והצבעה על עתידו של חוף?

גלעד ארדן: אתה זוכר, אדוני היושב-ראש?

גלעד ארדן: אני לא זוכר.

גלעד ארדן: בממשלה הזאת השתנה סדר העדיפויות.

גלעד ארדן: הממשלה הזאת הבינה שצריך לעצור את כל אותם נדל"ניסטים שבונים על החופים, ופעם אחר פעם – חוף פלמחים, חוף נחשולים, חוף בצת, חוף ניצנים – כל המקומות הללו, שאוימו בבנייה של בעלי הון, הממשלה הנוכחית אמרה לזה: סטופ, אנחנו מעדיפים להשאיר את החופים הללו פתוחים לציבור מאשר לתת אותם לבעלי ההון.

גלעד ארדן: דרך אגב, מדברים כאן אנשי מפלגת העבודה – בואו נבדוק, אדוני היושב-ראש, מי נתן את המפתחות כמעט בכל החברות.

גלעד ארדן: מדברים על הפרטה – מי?

גלעד ארדן: איזה מפלגה נתנה את המפתחות ל"חברה לישראל", לכי"ל ולעוד הרבה גורמים ממשלתיים, מונופולים ממשלתיים, "תנובה"?

גלעד ארדן: מי זה זה שגרם ליוקר המחיה?

גלעד ארדן: בהיסטוריה של איזה מפלגות התקבלו אותן החלטות?

גלעד ארדן: אז בקדנציה הזאת הושקעו מיליארדים בתחבורה, ברכבות, בהגנת הסביבה, בבריאות, בהגדלת סל הבריאות, וכל זה קורה כשכל העולם סביבנו סוער, כשבכל המקומות מקצצים.

גלעד ארדן: אי-אפשר להשוות פעם אחר פעם את אותה השוואה פופוליסטית, שהציבור לא קונה, כאילו אפשר לחלק ולחלק ולחלק כסף כשבשום מדינה אחרת בעולם זה לא קורה.

גלעד ארדן: ולכן, נכון אמר ראש הממשלה; כשהציבור מסתכל מי יכול היום להמשיך להתמודד עם שני האתגרים האדירים הללו, האתגר המדיני-ביטחוני – כשמסביבנו במזרח התיכון כזה חוסר יציבות, כזה חוסר ודאות וכאלה איומים שמתרגשים.

גלעד ארדן: מה זאת אומרת "הוא מאיים"?

גלעד ארדן: תסתכלו על המציאות, תסתכלו מה קורה בכל מקום מסביבנו.

גלעד ארדן: ראש הממשלה ממציא את המציאות הזאת?

גלעד ארדן: ראש הממשלה החליף את הנשיא מובארק במצרים ב"אחים המוסלמים"?

גלעד ארדן: ראש הממשלה כותב את הנאומים לאחמדינג'אד באו"ם?

גלעד ארדן: מה זה האשמות השווא האלה שאנחנו שומעים שבוע אחר שבוע?

גלעד ארדן: ואותו דבר גם לגבי האיום הכלכלי, שעלול גם להפוך לאיום חברתי אדיר-ממדים.

גלעד ארדן: אני לא יודע להסביר, אדוני, איך דווקא בקדנציה הנוכחית, תחת הנהגת ראש הממשלה ושר האוצר, העוני פעם ראשונה – ברור שעדיין יש עוני, וברור שיש פערים חברתיים, וצריך להמשיך להיאבק ולצמצם אותם, אבל פעם ראשונה שהמגמה משתנה, פעם ראשונה שהעוני התחיל לרדת.

גלעד ארדן: ואל תגידו עכשיו שאני מתעלם, ואני אגיד את זה פעם אחר פעם: יש עדיין עוני נרחב במדינת ישראל.

גלעד ארדן: לצערי – וגם בעניין הזה עיוותו את דבריו של ראש הממשלה.

גלעד ארדן: מה לעשות, יש סקטורים בחברה הישראלית שהם ייחודיים, ואנחנו עדיין לא השכלנו לשלב אותם גם בשוק העבודה וגם בתחום של השוויון בנטל.

גלעד ארדן: בהחלט יש עוד אתגרים לממשלה הבאה.

גלעד ארדן: דרך אגב, אם ציפי לבני לא היתה מתעקשת כל מיני התעקשויות, שנמשיך את מתווה הנסיגות של אנאפוליס, ונסכים לחלק את ירושלים, וכל הדרישות ההזויות שלה, היתה לנו ממשלת אחדות רחבה שהיתה אולי מצליחה גם להשיג גם בתחומים הללו את מה שרוב אזרחי מדינת ישראל רוצים לראות קורה לנגד עינינו.

גלעד ארדן: אבל, אדוני היושב-ראש, ובזה אני מסיים, הצעות האי-אמון בעזרת השם יידחו היום.

גלעד ארדן: אני מקווה שהצעת חוק התפזרות הכנסת השמונה-עשרה תאושר, ובעוד פחות מ-100 ימים, בעזרת השם, אנחנו כל התקופה הזאת נציג איש איש לבוחר באופן מעמיק, כפי שביקש הנשיא, כפי שתיאר יושב-ראש הכנסת, כל אחד את העמדות שלו.

גלעד ארדן: אני מקווה שהדיון הזה יהיה דיון אמיתי ודיון מעמיק, לא דיון פופוליסטי, לא דיון של כותרות ולא דיון שמועמדים כותבים צ'קים לציבור ולא אומרים מאיפה זה ימומן.

גלעד ארדן: זה הדיון שאזרחי ישראל ראויים לו, ואנחנו מאמינים שאם הוא יתקיים בצורה הזאת, בעזרת השם, העם ייתן שוב את אמונו בממשלה, במפלגת הליכוד, בתנועת הליכוד ובראש הממשלה.

גלעד ארדן: תודה רבה.

גלעד ארדן: אני מבקש לדחות את הצעות האי-אמון.

יצחק וקנין: תודה לשר גלעד ארדן.

יצחק וקנין: הודעות לסגן מזכיר הכנסת.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק הדיינים (תיקון מס' 25), התשע"ג–2012, שהחזירה ועדת החוקה, חוק ומשפט.

נאזם בדר: לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

נאזם בדר: הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 110) (מסירת מידע על תאונות דרכים), התשע"ג–2012, של חברי הכנסת זאב בילסקי, יריב לוין, רוברט טיבייב ודב חנין; הצעת חוק-יסוד: נשיא המדינה (תיקון מס' 8) (שינוי סדרי ההצבעה), התשע"ג–2012, של חברי הכנסת משה גפני, אורי מקלב ויוחנן פלסנר וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק מבקר המדינה (תיקון מס' 46) (שינוי סדרי ההצבעה), התשע"ג–2012, של חברי הכנסת משה גפני, אורי מקלב ויוחנן פלסנר וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק איסור הפליה במוצרים, בשירותים ובכניסה למקומות בידור ולמקומות ציבוריים (תיקון מס' 3) (איסור הפליה מחמת מקום מגורים), התשע"ג–2012, של חבר הכנסת אורי אורבך.

נאזם בדר: עוד הונחו היום על שולחן הכנסת – נוסח מתוקן להצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון – הבטחת ייצוג לשני המינים ברשימת מועמדים), של חברת הכנסת מרינה סולודקין, שמספרה פ/4565/18.

נאזם בדר: תשובת השר לביטחון פנים יצחק אהרונוביץ על מסקנות הוועדה לקידום מעמד האשה בעקבות דיון מהיר בנושא: הגנה על נשים בדואיות מפני אלימות במשפחה, הצעתו של חבר הכנסת יריב לוין.

נאזם בדר: אמנה בדבר ביטחון סוציאלי בין מדינת ישראל לבין אוקראינה.

נאזם בדר: החלטת ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות בדבר תיקון טעות בחוק המרכז למורשת יהדות אתיופיה, התשע"ב–2012; החלטת ועדת הפנים והגנת הסביבה בדבר תיקון טעות בחוק הרשויות המקומיות (מימון בחירות) (תיקון מס' 10), התשע"ב–2012.

נאזם בדר: החלטת ועדת הכלכלה בדבר פיצול הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 36) (ביטול עסקה לתקופה קצובה), התשע"ב–2012.

נאזם בדר: תודה.

יצחק וקנין: תודה לסגן מזכירת הכנסת.

יצחק וקנין: 1.

יצחק וקנין: כישלון ממשלת נתניהו בתחום המדיני, הכלכלי והחברתי;

יצחק וקנין: 3.

יצחק וקנין: כישלון ממשלת נתניהו בתחום המדיני, הכלכלי והחברתי;

יצחק וקנין: רבותי, אנחנו עוברים לדיון הסיעתי על הצעות האי-אמון.

יצחק וקנין: בתום הדיון הסיעתי תתקיים הצבעה, הן על הודעת ראש הממשלה והן על הצעות האי-אמון.

יצחק וקנין: ראשון הדוברים – חבר הכנסת יוחנן פלסנר מסיעת קדימה, ואחריו – חבר הכנסת מסיעת ישראל ביתנו, ואין לי שם של דובר, ואחריו, אם לא יהיה – חבר הכנסת נסים זאב מסיעת ש"ס.

יצחק וקנין: רבותי, אני אקפיד על הזמנים.

יצחק וקנין: שלוש דקות לכל דובר.

יוחנן פלסנר: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אני אתחיל דווקא בהסכמה עם השר ארדן, שהיה כאן לפני.

יוחנן פלסנר: אנחנו נעביר את החוק לפיזור הכנסת.

יוחנן פלסנר: אמרת שאתה מקווה, זה אכן הולך לקרות; ודאי וודאי אחרי נאום הבחירות המנותק של ראש הממשלה, שאני חושב שהדהים את הציבור.

יוחנן פלסנר: שמענו את ראש הממשלה, בהתחלת הנאום שלו, אומר שהוא לא יחליף את הבית הזה בשום בית אחר.

יוחנן פלסנר: ובכן, אדוני ראש הממשלה, אבל הבית הזה יחליף אותך, ואני מקווה שזה יקרה תוך כמה חודשים, בראש ממשלה אחר.

יוחנן פלסנר: זה ראש ממשלה שבא וסיפר לנו סיפורים על כלכלה משגשגת, על הישגים כלכליים אדירים.

יוחנן פלסנר: למי הוא מספר את הסיפורים האלה?

יוחנן פלסנר: הוא מספר את זה לאותם זוגות צעירים – כשמאז כינונה של ממשלתו, ממשלתכם, ממשלתך, השר ארדן, עלו המחירים בכ-50%, אולי 45% לפי הלמ"ס.

יוחנן פלסנר: מחירי הדיור עלו בכ-45%.

יוחנן פלסנר: מה עשה ראש הממשלה בעניין הזה?

יוחנן פלסנר: כינס מסיבות עיתונאים, הציג תרשימים, דיאגרמות, בא לכנסת, סיפר סיפורים.

יוחנן פלסנר: אדוני היושב-ראש, אני יודע שהנושא הזה חשוב לך במיוחד.

יוחנן פלסנר: צריך להיות הגונים, יש כאן כישלון אמיתי בתחום, שהוא לא רק תחום כלכלי, הוא קשור ליציבות הבסיסית ביותר של המשפחות בישראל.

יוחנן פלסנר: מה עוד קשור ליציבות המשפחות?

יוחנן פלסנר: יוקר המחיה.

יוחנן פלסנר: אנחנו רואים מצב, שיוקר המחיה במדינת ישראל גבוה מממוצע ה-OECD והמשכורות נמוכות.

יוחנן פלסנר: ומהי המגמה?

יוחנן פלסנר: המגמה היא שהשכר הפנוי ממשיך לרדת, כפי שראינו בסקר הלמ"ס מהשבוע שעבר, ויוקר המחיה ממשיך לעלות.

יוחנן פלסנר: כן, אלה הם ההישגים הכלכליים.

יוחנן פלסנר: זהו השגשוג הכלכלי בעולמו של ראש הממשלה נתניהו.

יוחנן פלסנר: בא השר ארדן ומספר לנו, בעצם, שהסקרים מוכיחים שהציבור מרוצה.

יוחנן פלסנר: אדוני השר, צריך גם לדעת לקרוא את הסקרים.

יוחנן פלסנר: נכון שהמפלגות, ובין השאר המפלגה שלי, שעומדות היום מול ראש הממשלה, אנחנו עדיין לא מספיק מאורגנים כדי לנצח.

יוחנן פלסנר: אבל כשקוראים את הסקרים היום, ראש הממשלה הוא בשיאו ו-60% אינם מרוצים מתפקודו.

יוחנן פלסנר: גם עכשיו, כשהוא בשיאו, כפי שראינו רק בסקר מסוף השבוע האחרון, רק 40% הביעו שביעות רצון.

יוחנן פלסנר: 60% מהציבור לא רוצים עוד ארבע שנים נטולות תקווה.

יוחנן פלסנר: ארבע שנים של אפס שוויון בנטל, אדוני השר.

יוחנן פלסנר: ארבע שנים של אפס הקטנת פערים בתחום הכלכלי, וכמובן, בתחום המדיני, המשך הקיפאון והמשך אובדן הקרבה והאינטימיות עם רוב הידידות שלנו.

יוחנן פלסנר: מגיע לציבור הישראלי שמערכת הבחירות, שתתחיל כנראה הערב, תייצר הזדמנות לתקווה, הזדמנות לשינוי, שהשינוי בנושא – – –

יצחק וקנין: נא לסיים.

יוחנן פלסנר: אני מסיים, אדוני היושב-ראש.

יוחנן פלסנר: – – – שההזדמנות לשינוי בנושא השוויון בנטל לא תצטמצם לוויכוח בין הרב שטיינמן, שנחשב מתון, שלפי תפיסתו 3% מהחרדים יתגייסו, לרב אוירבך, שלפי תפיסתו 0% הולכים להתגייס.

יוחנן פלסנר: צריך שינוי כיוון יסודי, בסיסי, השר ארדן, לפי מה שאתה מאמין ולא לפי מה שאתה אומר פה מעל דוכן המליאה.

יצחק וקנין: תודה.

יוחנן פלסנר: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יוחנן פלסנר.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת נסים זאב.

יצחק וקנין: חבר הכנסת נסים זאב.

יצחק וקנין: אחריו – חבר הכנסת גאלב מג'אדלה.

יצחק וקנין: שלוש דקות, חבר הכנסת נסים זאב.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, אנחנו עדיין בקואליציה, אף שהממשלה החליטה להתפרק ולהתפזר, אבל אנחנו נאמנים עד הדקה האחרונה; מה לעשות, אנחנו נאמנים.

נסים זאב: אני רק רוצה לומר, אפתח בדבר תורה, אנחנו בפרשת עורבא פרח.

נסים זאב: מה זה הלשון, שאנחנו רגילים לומר, עורבא פרח?

נסים זאב: משתמשים בביטוי הזה – כשאדם אומר דברי הבל, או מאשים האשמות שווא, אומרים עורבא פרח.

נסים זאב: מה הקשר בין עורבא פרח לדברים, אולי, שדברי הבל המה.

נסים זאב: זה קשור לפרשת השבוע.

נסים זאב: כתוב: וישלח את העורב; והעורב לא חזר.

נסים זאב: מה בעצם, מה ההבדל בין היונה לעורב?

נסים זאב: היונה היתה נאמנה והעורב הלך, אומרים בערבית "רוחה בלא רג'עה", עד יבושת המים מעל פני הארץ.

נסים זאב: לכן, כשאדם מפטפט פטפוטי סרק והשליחות שלו לא שליחות, אז קוראים לזה עורבא פרח.

נסים זאב: אני רוצה להגיד לכם, לא הבנתי מדוע היה צורך היום דווקא לקיים ארבע הצעות אי-אמון בממשלה.

נסים זאב: מה הממשלה, בואו נאמר שגם ראש הממשלה יצביע נגד עצמו, אז מה יקרה בסופו של יום?

נסים זאב: גם הוא יחליט להתפזר, אז הוא יעזור לכם.

נסים זאב: בשביל מה כל הפטפטת הזאת?

נסים זאב: בשביל מה צריך עוד ארבע הצעות אי-אמון ולבזבז לנו את הזמן?

נסים זאב: תצאו לפריימריז.

נסים זאב: יש פריימריז עכשיו, חבל לכם על כל דקה.

אמנון כהן: – – –

נסים זאב: אבל אני אומר לכם מה מרגיז אותי.

נסים זאב: אני לא ידעתי שגם במפלגת העבודה יש מועצת חכמים – ואני אגיד לכם למה.

נסים זאב: אני יודע למשל שבמפלגות שונות – יש למשל ליברמן, שהוא למעשה האיש שמוביל, מחליט.

נסים זאב: אבל במפלגת העבודה יש היושבת-ראש, יחימוביץ, אשה טובה, עושה עבודה טובה.

נסים זאב: אבל תראו מה קרה, חברי הכנסת.

נסים זאב: דווקא במפלגת העבודה החליטו שראש המועצה שלהם, האיש שצריכים להתייעץ אתו בנושא המדיניות, זה לא פחות ולא יותר צריך להיות אבו מאזן.

נסים זאב: אז מה קרה?

נסים זאב: הם הלכו היום, או אתמול, יכול להיות, אצל יושב-ראש הרשות הפלסטינית וביקשו ממנו להשפיע על הישראלים במדינת ישראל, שיעזרו להם לקיים את המדיניות.

נסים זאב: לא ידעתי.

נסים זאב: הלכו לבקש את ברכתו של אבו מאזן, בושה וכלימה.

נסים זאב: אם זו המפלגה שרוצה להנהיג בשלטון הבא, מתיימרת להוביל שלטון – –

יצחק וקנין: משפט אחרון.

נסים זאב: – – אבוי לנו.

יצחק וקנין: משפט אחרון.

נסים זאב: במשפט אחד אני רוצה לומר לחברי שדיבר קודם לכן על נושא גיוס בני הישיבות.

יצחק וקנין: קצר.

יצחק וקנין: קצר.

יצחק וקנין: קצר.

נסים זאב: ממש קצר.

נסים זאב: כל הבלוף הזה של גיוס בני הישיבות – הלוא אני הייתי בדיונים האלה שלוש שנים, דיוני סרק.

נסים זאב: בכל ישיבה, בסוף הישיבה, חוץ מהודעה לתקשורת של דברי הסתה ובלע, שום דיון רציני לא התקיים.

נסים זאב: לא רוצים את החרדים שישרתו בצבא.

נסים זאב: אבוי לנו, איך יכול להיות שהחרדים בכלל ישתלטו על המדינה שלנו, ועוד בצבא.

נסים זאב: ואני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש, רק סיפור קטן, שממש – – –

יצחק וקנין: אין לי זמן.

נסים זאב: לא, לא סיפור.

נסים זאב: דוגמה.

יצחק וקנין: אני אמרתי שנקפיד על הזמנים.

יצחק וקנין: אתה כבר דקה אחרי הזמן.

נסים זאב: לא לא, אני בזה מסיים.

יצחק וקנין: אני מבקש שתסיים.

יצחק וקנין: חבל.

יצחק וקנין: כשבא המפקד של "נצח יהודה" וביקש לגייס 50 חרדים לחיל הים, אמר לו: אדוני, רק בקשה אחת, יש שם ארבע בנות ביחידה הזאת, תוציא אותן, אני אביא לך 50 במקומן.

יצחק וקנין: אמר לו: מה, אני אעשה הדרת נשים?

יצחק וקנין: מה פתאום.

יצחק וקנין: תודה, חבר הכנסת זאב.

נסים זאב: רוצים את בני הישיבות שיהיו כמו כל הצבא.

נסים זאב: אני רוצה לומר לך, אפילו בדרוזים מתחשבים – –

יצחק וקנין: אנא ממך, תסיים.

נסים זאב: – – ויש יחידות מיוחדות.

נסים זאב: לכן, שלא ידברו דברי סרק ודברי הסתה במשך כל ארבע השנים.

נסים זאב: דבר אחד שנעשה מאז 2007, צריך לזכור, מ-30 ו-40 חבר'ה שהתגייסו, היום יש 4,600 – מהנתונים שקיבלנו הבוקר – –

יצחק וקנין: תודה.

נסים זאב: – – אלה נתוני אמת – שהתגייסו עד היום ל"נצח יהודה".

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: תודה.

נסים זאב: ולכן, אדוני היושב-ראש, אנחנו לא מדברים, אנחנו לא העורב, ששולחים אותנו – – –

יצחק וקנין: – – –

נסים זאב: אני ממש מתנצל.

יצחק וקנין: אז תסיים.

נסים זאב: אני כבר מסיים.

יצחק וקנין: אתה רוצה שאני אנתק את המיקרופון – –

נסים זאב: לא לא לא, רק זה אל תעשה לי – –

יצחק וקנין: – – דווקא בדיון האחרון?

יצחק וקנין: אתה לא יכול – – –

נסים זאב: – – זה יום אחרון.

יצחק וקנין: אז אני מבקש שתסיים.

יצחק וקנין: תסיים.

נסים זאב: אז אני מסיים, אדוני.

יצחק וקנין: תכבה.

יצחק וקנין: לא יכול להיות מצב כזה.

יצחק וקנין: באמת.

נסים זאב: לא לא לא, אני כבר מסיים.

נסים זאב: אז אני יורד.

נסים זאב: ואני אומר שמכאן ולהבא – חשבון נפש.

נסים זאב: אני אומר למפלגת העבודה: טול קורה מבין עיניך.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת נסים זאב.

יצחק וקנין: אני צריך לריב אתו בכל פעם שהוא עולה לדבר, לצערי הרב.

יצחק וקנין: חבר הכנסת גאלב מג'אדלה, ואחריו – חבר הכנסת שכיב שנאן.

יצחק וקנין: אם הוא לא יהיה, חבר הכנסת – לא, סליחה.

יצחק וקנין: אחריו – חבר הכנסת משה גפני, ואם הוא לא יהיה – חבר הכנסת שכיב שנאן, ואם גם הוא לא יהיה אז חבר הכנסת טלב אלסאנע, ואם הוא לא יהיה – רבותי, אני לא אאפשר למי שלא נמצא לעלות לדבר.

יצחק וקנין: אני אומר את זה מראש, לא משנה מי זה יהיה.

גאלב מג'אדלה: אדוני היושב-ראש – –

יצחק וקנין: שלוש דקות.

גאלב מג'אדלה: – – תהיתי כמו רבים, כאשר שמעתי את הנאום המבריק של ראש הממשלה, חשבתי שאנחנו בחלום.

גאלב מג'אדלה: על איזה מדינה הוא מדבר?

גאלב מג'אדלה: מה זה?

גאלב מג'אדלה: במלים אפשר לתת מענה ותשובות למצוקות של אנשים, לסגירת פערים, למצוקות, לעוני?

גאלב מג'אדלה: במלים אפשר לשכנע אנשים שהם לא עניים?

גאלב מג'אדלה: מה זה?

גאלב מג'אדלה: המלים שלו זה צ'קים ללכת להביא בזה מזון?

גאלב מג'אדלה: יש גבול.

גאלב מג'אדלה: איך נסביר לילדים שלנו, כשהם שומעים אותו, שזה ראש ממשלה שחי במציאות?

גאלב מג'אדלה: לא יעלה על הדעת שראש הממשלה יבוא כאן לדוכן ויסביר לעם ישראל כמה זה טוב, איך הוא קיבל מצב גרוע.

גאלב מג'אדלה: איזה מצב גרוע הוא קיבל?

גאלב מג'אדלה: אולי חבר הכנסת אופיר אקוניס יענה לי.

אופיר אקוניס: אני לא יכול כי אני – – –

גאלב מג'אדלה: בממשלה של אולמרט, כשאני הייתי חבר בממשלה, ולצערי יצאו למלחמה של "עופרת יצוקה", גם אחרי המלחמה, מלחמה קשה, באו לארץ 13 מנהיגי מדינות עולם והביעו תמיכה במדיניות ראש הממשלה אולמרט, כאשר היום הוא מבודד את ישראל בעולם.

גאלב מג'אדלה: אז זה – חבר הכנסת כץ, אתה מבין קצת יותר טוב ממני בנושאים המדיניים.

גאלב מג'אדלה: תגיד לי, יש הבדל בין מדינה מבודדת בעולם, בקושי אמריקה, אחרי שהוא התערב שם בבחירות, לבין מדינה שיש 13 מנהיגי עולם שעומדים על במה ומוחאים כף לממשלתה?

גאלב מג'אדלה: ילד בגן לא יודע להבחין בין שני המצבים האלה?

גאלב מג'אדלה: על מה הוא מדבר?

גאלב מג'אדלה: על מה הוא מדבר?

גאלב מג'אדלה: על זה שהוא בודד את ישראל בעולם כי הוא לא הולך לשלום?

גאלב מג'אדלה: אני יודע שבעניין הזה אתה מסכים אתו.

גאלב מג'אדלה: קיפאון מדיני, והוא שנתיים טוחן לנו את המוח, ולעם ישראל, ולכולנו, ומכניס את האנשים לחרדה בנושא של אירן.

גאלב מג'אדלה: על מי הוא עובד? על עצמו?

גאלב מג'אדלה: עלינו?

גאלב מג'אדלה: על מי?

גאלב מג'אדלה: אירן זו לא בעיה של ישראל.

גאלב מג'אדלה: אמרתי את זה לפני שלוש שנים, אתה יודע את זה?

גאלב מג'אדלה: לפני שלוש שנים אמרתי את זה.

גאלב מג'אדלה: אירן זו לא בעיה של ישראל, זו בעיה של הרבה אחרים.

אופיר אקוניס: נא לסיים, אדוני.

אופיר אקוניס: אנחנו עומדים בזמנים.

גאלב מג'אדלה: אני יודע שלא נעים לך לשמוע את זה.

אופיר אקוניס: לא לא, נעים לשמוע.

אופיר אקוניס: נעים לשמוע הכול, אבל – – –

גאלב מג'אדלה: הוא רוצה להסיח את דעת כל העולם מהנושא האמיתי של הסכסוך כאן, הפלסטיני, לנושא האירני.

גאלב מג'אדלה: בסדר, הצלחת.

גאלב מג'אדלה: מה הלאה?

גאלב מג'אדלה: הצלחת, מאה אחוז, כל הכבוד.

גאלב מג'אדלה: פתרת את הבעיה?

גאלב מג'אדלה: אתה קם בבוקר, מתעורר, הבעיה לא נפתרה.

גאלב מג'אדלה: לכן אני אומר לך, אדוני היושב-ראש – – –

אופיר אקוניס: לסיום.

גאלב מג'אדלה: לסיומת.

גאלב מג'אדלה: אני אומר לך, תיתן עצה לראש הממשלה, באוזן, כשהוא נואם כאן, או בכל מקום אחר, להיות חלק מהאנשים, לחיות במציאות.

גאלב מג'אדלה: גמר את העוני, ואת הפערים, והביא את ישראל למקום מספר – וכל העולם מוחאים לה כף – בודד אותה.

גאלב מג'אדלה: אתה מכיר את זה.

גאלב מג'אדלה: אני לא רוצה להזכיר את זה, אתה יודע את זה מהניסיון של שנינו יחד.

אופיר אקוניס: תודה.

גאלב מג'אדלה: את היהודים בעולם הוא לא שכנע.

גאלב מג'אדלה: לא את העולם, את היהודים בעולם הוא לא שכנע.

גאלב מג'אדלה: לכן תציע לו, חבר הכנסת גפני, להיות במציאות, להתמודד עם האמת ולומר את האמת.

גאלב מג'אדלה: יותר טוב לעם ישראל, שאתה חלק ממנו, ובכלל, לכולנו.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך, אדוני.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת משה גפני, בבקשה.

אופיר אקוניס: אחריו – חבר הכנסת שכיב שנאן; אחריו – חבר הכנסת טלב אלסאנע, ואחריו – חבר הכנסת יעקב כץ.

אופיר אקוניס: שלוש דקות לכל אחד.

אופיר אקוניס: פשוט, חבר הכנסת מג'אדלה, אני מתכוון לתת לכל אחד את כל שלוש הדקות, אבל לעמוד בזמן, משום שיש לנו עוד החוק להתפזרות הכנסת לאחר מכן והמלאכה עוד מרובה לתוך הלילה.

אופיר אקוניס: תודה.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, אז אני אעשה את זה קצר.

משה גפני: התכוננתי לדבר ארוך, אבל אני אעשה את זה – –

אופיר אקוניס: בטוח.

אופיר אקוניס: אין לי ספק.

משה גפני: – – אני אעשה את זה קצר.

משה גפני: היו במהלך הקדנציה הנוכחית שני נושאים שהיו באמת נושאים רציניים, ונושא אחד שלישי שממש היה לא רציני, פופוליסטי.

משה גפני: אני רוצה לעשות סיכום של הדברים בשלוש דקות.

משה גפני: הנושא הראשון הוא הנושא המדיני, הנושא הביטחוני, שהוא נושא מאוד רציני, הוא גם יעמוד במרכזה של מערכת הבחירות, הוא יהיה נושא, מכיוון שהוא באמת נושא מאוד מאוד קיומי ורציני.

משה גפני: הנושא השני הוא הנושא הכלכלי-חברתי.

משה גפני: אין ספק שהממשלה הזאת הצליחה באופן דרמטי בעניין של יציבות המשק וכשלה במידה רבה בנושא החברתי, אבל אי-אפשר להעלות כאן, גם לא יאמינו לאופוזיציה, שיעלו לכאן ויאמרו: הממשלה נכשלה בנושא הכלכלי.

משה גפני: היא לא נכשלה, היא הצליחה.

משה גפני: היא הצליחה בעצם העובדה שסביב ייהום הסער, ואפילו מעצמה כלכלית כמו ארצות-הברית, דירוג האשראי שלה יורד, שלא לדבר על אירופה, יוון, ספרד, פורטוגל ואחרים.

משה גפני: אנחנו נמצאים – המדינה השנייה אחרי גרמניה – באחוז האבטלה הכי נמוך.

משה גפני: היינו בטוחים שפה הולכת להיות קטסטרופה, שאנחנו הולכים לשנות ה-20.

משה גפני: נכון, הנושא החברתי מבחינתנו הוא בעיה – האופוזיציה רשאית לנגח בזה, אבל אני מציע שיהיו הוגנים, שיגידו את האמת.

משה גפני: מצד אחד המצב הכלכלי הוא כזה, מצד שני המצב החברתי ראוי לתיקון, ויש כישלון קולוסלי, וזה הנושא של הדיור.

משה גפני: הדיור הוא כישלון בלתי רגיל.

משה גפני: אמרתי, אמרתי, אני אובייקטיבי, אני בכל מקרה – – –

שלמה מולה: הכישלון הוא גם של הממשלה הזאת.

משה גפני: בסדר, אני אומר.

שלמה מולה: אתה נחשב אדם הגון, דובר אמת.

משה גפני: בסדר, אני אמרתי היום גם במחירי המים – – –

אופיר אקוניס: אין זמן.

משה גפני: מחירי המים התחילו לעלות כבר בקדנציה הקודמת, היום הצלחנו בחוק קצת לתקן, בסדר, אבל הכול בשיתוף פעולה.

משה גפני: הדבר השלישי – כמה זמן יש לי?

אופיר אקוניס: הדבר הרציני השלישי, יש לך – – –

משה גפני: לא, יש דבר שלישי, שהוא לא רציני.

אופיר אקוניס: לא רציני?

משה גפני: לא.

משה גפני: עכשיו דיברתי על שני דברים רציניים.

אופיר אקוניס: אין דבר שהוא אומר, חבר הכנסת גפני, שהוא לא רציני.

אופיר אקוניס: אני אתן לך עוד זמן אבל – – –

זאב בילסקי: אני יכול להגיד כל מה שחבר הכנסת גפני רוצה להגיד.

משה גפני: לא לא, אני יודע שאתה יודע, אבל רגע.

משה גפני: על כל פנים, לגבי הנושא הכלכלי-חברתי הממשלה הצליחה, בעניין הכלכלי.

משה גפני: היא הצליחה בחוזק של המשק, היא הצליחה במלחמה באבטלה, ונכשלה בעניין החברתי.

משה גפני: בסדר, צריך לתקן את זה.

משה גפני: אני לא אומר שהכול טוב.

שלמה מולה: – – –

משה גפני: תראה, חבר הכנסת מולה, אם הממשלה היתה נכשלת בנושא הכלכלי, המשמעות של העניין, כפי שהיו תחזיות בתחילת הקדנציה, שאנחנו עלולים להגיע לאחוזי אבטלה של 10.6% ואחר כך זה יכול היה גם לגדול.

משה גפני: יש מדינות באירופה שזה גדל.

משה גפני: אני לא צריך להסביר מה המשמעות של העניין.

שלמה מולה: אבל בכל זאת, 40 מיליארד שקל גירעון.

משה גפני: זה הבדל עצום בין מצב כלכלי יציב במדינה מסודרת וחזקה לבין מצב של מדינה שהיא – – –

שלמה מולה: אבל 40 מיליון שקל גירעון.

משה גפני: בסדר, בסדר.

אופיר אקוניס: אבל עכשיו הנאום הוא של חבר הכנסת גפני, ולא שלך.

משה גפני: אם היושב-ראש נותן לי לדבר עוד שעתיים – תאמין לי, נעים לי להתווכח אתך.

אופיר אקוניס: לא.

משה גפני: אתה צודק, אני לא מתווכח.

משה גפני: עכשיו אני הולך לדבר הלא-רציני, הפופוליסטי.

משה גפני: אלה דברים שבאמת אתם צריך ללכת לבחירות.

משה גפני: כל אחד יגיד את ההצעה שלו, כל אחד יגיד איך פותרים את הבעיה של החסר בגירעון.

משה גפני: אחד יגיד שצריך לקחת את זה מהעשירים, מהחברות, אחד יגיד שצריך לקחת את זה מהקצבאות, והציבור ישפוט.

משה גפני: זה נושא רציני שיורד לשורשו של עניין, נוגע לכל אזרח במדינת ישראל: ימין, שמאל, דתיים, חילונים, יהודים, ערבים, עולים, ותיקים – זה בסדר.

אופיר אקוניס: עוד לא הגעת לנושא הלא-רציני.

משה גפני: עכשיו, מה הדבר הלא-רציני?

אופיר אקוניס: זה הסוף אבל.

משה גפני: בזה אני מסיים.

משה גפני: הדבר הלא-רציני זה היה שראו שאי-אפשר להתמודד עם שום דבר, העלו את הנושא של תלמידי הישיבות.

משה גפני: אני לא הולך להיכנס לעניין הזה.

משה גפני: אני גם מבקש שזה לא יהיה במערכת הבחירות מפני שחבל לבזבז את הזמן במערכת בחירות קצרה על דבר שאיננו רציני.

משה גפני: אני רק עושה חשבון נפש של שתי מפלגות; אחת לקחה את זה בתור אג'נדה מאוד רצינית ואחת לא נגעה בזה.

משה גפני: שתי מפלגות שאינן דתיות ואינן חרדיות – קדימה ומפלגת העבודה.

משה גפני: שלי יחימוביץ לא נגעה בעניין הזה, ונימוקיה עמה, ובקדימה יש כאלה שלקחו את זה בתור תיקון העולם.

משה גפני: כולם יודעים, שום דבר לא יהיה בכפייה.

משה גפני: עזבו את העניין הזה.

משה גפני: עכשיו אני רוצה להראות לכם, ואני מזהיר את עצמנו.

משה גפני: אני אומר גם לעצמנו, גם אנחנו לא צריכים לעסוק בעניין הזה.

משה גפני: קדימה, איפה נמצאת בסקרים כולם יודעים.

משה גפני: מפלגת העבודה עולה.

משה גפני: כל הזמן אמרו לי שכדאי לעסוק בתלמידי ישיבות, כי זה נותן יותר מנדטים.

גאלב מג'אדלה: אמרת קצר, זה קצר?

משה גפני: רבותי, זה לא נותן יותר מנדטים, להיפך.

משה גפני: מי שעוסק בזה – הציבור בישראל הוא משכיל, יודע – זאת אומרת שאין למפלגה על מה לדבר; לא מדיני, לא ביטחוני, לא כלכלי ולא חברתי.

משה גפני: מוצאים איזה תלמידי ישיבות, הסקרים, מה לעשות.

משה גפני: לעומתם, מפלגת העבודה, שלי יחימוביץ לא מדברת מלה על העניין הזה; לפי דעתי, היא כבר ב-23 מנדטים.

משה גפני: שקר העניין שאומרים כל מיני יחצנים שמקבלים הרבה כסף ולא עושים כלום – כדאי לדבר על תלמידי ישיבות.

משה גפני: זה מוריד מנדטים.

משה גפני: בואו נרד מהעניין, בואו נתווכח על העניינים האמיתיים.

משה גפני: אני מודה לך, אדוני היושב-ראש.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה ליושב-ראש ועדת הכספים, חבר הכנסת גפני.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת שכיב שנאן, בבקשה, מטעם סיעת העצמאות.

אופיר אקוניס: אחר כך – חבר הכנסת אלסאנע, ואחר כך – חבר הכנסת כץ.

אופיר אקוניס: אחרי חבר הכנסת כץ – חבר הכנסת ברכה; אחריו – חבר הכנסת אילן גילאון.

ג'מאל זחאלקה: מה עם זחאלקה?

אופיר אקוניס: חכה בסבלנות, אני לא מקריא את הכול עד הסוף.

אופיר אקוניס: אני אקריא?

אופיר אקוניס: אתה רוצה?

אופיר אקוניס: בבקשה.

אופיר אקוניס: לשירותך.

אופיר אקוניס: אחרי חבר הכנסת גילאון – חבר הכנסת אורבך; אחריו – חבר הכנסת זחאלקה; אחריו – חבר הכנסת סעיד נפאע, ואחרון הדוברים – חבר הכנסת אופיר אקוניס.

אופיר אקוניס: שלוש דקות.

שכיב מוראד שנאן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, גם אני כמו כולם אלך בנאום הזה לכיוון של מה שמתקרב ובא עלינו, שזה הבחירות הקרובות.

שכיב מוראד שנאן: אני רוצה להגיד לכם שמפלגת העצמאות תתמודד בבחירות הקרובות מתוך כוונה להיות כוח משמעותי בכנסת הבאה.

שכיב מוראד שנאן: אנו במפלגת העצמאות מאמינים כי ביכולתנו ובכוחנו להביא את הציבור הישראלי לידי הכרה כי המפלגה שלנו כאן

שכיב מוראד שנאן: כדי להישאר, להשפיע ולפעול בכל התחומים הנוגעים לאזרח.

שכיב מוראד שנאן: כולם יודעים כי המפלגה שלנו, בראשותו של שר הביטחון אהוד ברק, תקדם, יחד עם ארצות-הברית, ניסיון אמיץ להסדר עם הפלסטינים, תוך שמירה, כמובן, על האינטרסים של מדינת ישראל, כדי למנוע מצב שעם שולט בעם אחר וקיומה של מדינה דו-לאומית.

שכיב מוראד שנאן: כולם גם יודעים שהמפלגה שלנו, מפלגת העצמאות, פעלה רבות לחיזוק החוסן של המדינה גם במישור הביטחוני וגם במישור החברתי-כלכלי, במסגרת השותפות שלה בממשלה מאז הקמת מפלגת העצמאות ועד היום.

שכיב מוראד שנאן: הפעילות המשותפת של שר הביטחון לצד ראש הממשלה, שר התמ"ת, שרת החקלאות וחברת הכנסת עינת וילף, שכיום משמשת יושבת-ראש ועדת החינוך והתרבות בכנסת – המפלגה שלנו עשתה פעילות מצוינת, שירתה את העם, ואנחנו גם רוצים ומקווים ונעשה את כל מה שביכולתנו כדי להמשיך לשרת את העם ולפעול למען מדינת ישראל ולמען אזרחיה בכלל.

שכיב מוראד שנאן: אני אישית מתכוון לפנות מעל במה זאת לכל אזרחי המדינה, ובמיוחד לאזרחים הערבים, ולהגיד להם שאני גאה להיות נציגם, גאה לפעול למענם, ואעשה גם בכנסת הבאה כדי לקדם את כל האינטרסים של המגזר שאני בא ממנו וגאה להיות חלק ממנו, בכל התחומים, אבל בעיקר בשני תחומים בסיסיים.

שכיב מוראד שנאן: נושא התכנון והבנייה – ולשים קץ לעוול הגדול שעושים בזה שכל הכפרים והערים הערביים במדינת ישראל אין להם תוכניות מיתאר יותר מ-30 שנה.

שכיב מוראד שנאן: הנושא השני שמאוד יעניין אותי וארצה לפעול בו, ועליו אני מבקש גם את האמון, זה כל מה שקשור לקידום התעסוקה במגזר, בייחוד תעסוקת הבנות האקדמאיות שסיימו ומסיימות את הלימודים שלהן במכללות ובאוניברסיטאות, חוזרות הביתה, תולות את התואר על הקיר ומוצאות את עצמן ללא תעסוקה.

שכיב מוראד שנאן: בעצם הן פעלו ולמדו לחינם.

שכיב מוראד שנאן: הדבר הזה צריך להיפסק.

שכיב מוראד שנאן: גם תכנון, גם תעסוקה, אלה הם הדברים הבסיסיים שהמגזר סובל בהם, ואלה הם הדברים הבסיסיים שאנחנו, בעזרת השם, גם בכנסת התשע-עשרה נמשיך לטפל בהם.

שכיב מוראד שנאן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת אלסאנע, ואחריו – חבר הכנסת כץ.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, סוף-סוף, אחרי ארבע שנים, הממשלה הזאת מקבלת החלטה.

טלב אלסאנע: זאת ההחלטה הנכונה הראשונה אחרי ארבע שנים, והיא לפזר את הממשלה הזאת.

טלב אלסאנע: לדעתי, אלה השנים האבודות ביותר בתולדות מדינת ישראל.

טלב אלסאנע: ממשלת "שב ואל תעשה".

טלב אלסאנע: כאשר גוזרים גזירות קשות, אשר פוגעות באוכלוסייה, אנשים מנסים להשמיע קול מחאה, אומרים: שקט, יוון, קריסה.

טלב אלסאנע: כאשר אנשים מתלוננים שאין קידום שלום, אומרים: שקט, אירן, גרעין ואטום.

טלב אלסאנע: הילכו אימים על העם הזה, והעם הזה הפך להיות, לדעתי, מקרה של – איך זה שאדם יש לו פרנויה?

טלב אלסאנע: פרנואיד.

טלב אלסאנע: פחד.

טלב אלסאנע: הוא לא מעז לדבר.

טלב אלסאנע: או יוון, או אירן.

טלב אלסאנע: ומה המצב?

טלב אלסאנע: לסבול ולשתוק.

טלב אלסאנע: זו המדיניות של הממשלה במשך ארבע שנים.

טלב אלסאנע: לאחר מכן מקבלים החלטה, בגלל התקציב – מה לעשות בגלל התקציב?

טלב אלסאנע: להוציא יותר ממיליארד שקלים.

טלב אלסאנע: על מה?

טלב אלסאנע: על תעמולת הבחירות.

טלב אלסאנע: אילו היו מקצים את התקציב הזה, הסכום הזה, לשכבות החלשות, לעזור לאנשים הנזקקים, היו פותרים בעיה.

טלב אלסאנע: אלא מה, זה הזמן להיערך לבחירות ולהבטיח את התוצאות.

טלב אלסאנע: תארו לעצמכם, אילו אובמה היה אומר, אני מקדים את הבחירות בארצות-הברית אחרי החיסול של בן-לאדן, איך היו מתייחסים לדבר הזה?

טלב אלסאנע: זה פשוט מאוד קזינו פוליטי, וההתנהלות היא צינית, כאשר כביכול לא מנסים להעביר תקציב – זה שקר.

טלב אלסאנע: לדעתי יש כאן

טלב אלסאנע: ניצול של זמן כאשר הממשלה הזאת יודעת שהעתיד טומן בחובו התפתחויות שליליות – גם משבר כלכלי, גם התפתחויות אזוריות שהממשלה הזאת לא קראה ולא הגיבה, וגם העניין של היעדר אופק מדיני עם הפלסטינים, שגורם לכעס והתמרמרות שיכולה לפרוץ.

טלב אלסאנע: אבל הדבר החמור, אדוני היושב-ראש, הוא ההתנהלות כלפי האוכלוסייה הערבית.

טלב אלסאנע: אבטלה, עוני, מה עושים?

טלב אלסאנע: נותנים לליברמן והחבורה שלו לעשות כרוחם, כאוות נפשם, בשלטון החוק, שעושים ממנו סמרטוט, כל יום מחוקקים חוק חדש.

טלב אלסאנע: לפני כמה ימים מגיעה המשטרה ליישוב בדואי שנקרא ביר-הדאג', ושם היא מטפלת באזרחים הערבים.

טלב אלסאנע: אתה יודע, אדוני היושב-ראש, איך היא מטפלת בהם?

טלב אלסאנע: היא מטפלת בהם על-ידי ירי של כדורי גומי, ואפילו אש חיה, רימוני הלם, גז מדמיע.

טלב אלסאנע: כך מטפלת המשטרה באזרחיה.

טלב אלסאנע: הם לא הפנימו שאלה אזרחים, ממשיכים להתייחס אליהם כאל אויב, במנטליות צבאית.

טלב אלסאנע: אני רוצה לציין – אתה ראית את הדבר?

טלב אלסאנע: אתה יודע מה זה?

אופיר אקוניס: תוריד את המיצג.

טלב אלסאנע: אלה הרימונים שירו על האזרחים.

אופיר אקוניס: תוריד בבקשה את המיצג.

טלב אלסאנע: כך מטפלת המדינה באזרחיה הערבים.

טלב אלסאנע: כך מתייחסת אליהם.

טלב אלסאנע: זה שלטון החוק.

אופיר אקוניס: תודה רבה.

טלב אלסאנע: זו הדמוקרטיה במדינת ישראל.

אופיר אקוניס: אדוני, תוריד את המיצג הזה.

טלב אלסאנע: באוקטובר 2000 ירו ורצחו, ולא – – –

אופיר אקוניס: תוריד את המיצג ותרד מהדוכן.

טלב אלסאנע: לפני שבוע, כך צריך לקרוא לדין את משטרת ישראל, לחוסר האחריות שהיא מתנהלת כלפי האזרחים הערבים.

טלב אלסאנע: זו הממשלה, כך נהגה באזרחים.

אופיר אקוניס: תרד מהדוכן עכשיו.

טלב אלסאנע: זרקו רימונים, ירו על אזרחים וגרמו לפצועים.

טלב אלסאנע: כך פותרים את הבעיה.

אופיר אקוניס: תרד מהדוכן, אדוני.

אופיר אקוניס: נא להוריד אותו.

אופיר אקוניס: בבקשה.

טלב אלסאנע: זו בושה וחרפה.

אופיר אקוניס: אתה בושה וחרפה.

אופיר אקוניס: אתה בעצמך מביא לכאן מיצגים של אמצעי לחימה שאני לא יודע מאיפה הבאת אותם, מביא אותם לכאן.

אופיר אקוניס: אתה יודע, אתה חבר כנסת ותיק, אתה חבר כנסת ותיק ואתה יודע שאסור להציג את המיצגים האלה.

טלב אלסאנע: זה לא מעניין.

טלב אלסאנע: לגבי המתנחלים מה היתה עושה – – – אבל ערבים – – –

אופיר אקוניס: אתה מנסה – יכול להיות שהרווחת תמונה באחד העיתונים, וגם ב"אל-ג'זירה".

אופיר אקוניס: יכול להיות.

אופיר אקוניס: אני, אם הייתי עורך גם לא הייתי מכניס את זה, אבל מה לעשות, אני לא עורך.

אופיר אקוניס: אני לא מודה לחבר הכנסת אלסאנע, אבל הוא בלאו הכי סיים.

מוחמד ברכה: – – –

אופיר אקוניס: חבר הכנסת ברכה, אני בטוח שתעלה.

אופיר אקוניס: אתה לא תעלה לכאן אמצעי לחימה או מה שהוא מכנה אמצעי לחימה.

מוחמד ברכה: תמלא את התפקיד שלך – – –

אופיר אקוניס: חבר הכנסת יעקב כץ – בבקשה, אדוני.

אופיר אקוניס: שלוש דקות.

אופיר אקוניס: אני ממלא באופן מוחלט את התפקיד שלי כאשר הוא מציג אמצעי לחימה.

אופיר אקוניס: אגב, אסור להציג כלום, גם פיסת נייר אסור להציג, מפה או איזו כרזה.

אופיר אקוניס: אתה יודע את זה, אתה סגן היושב-ראש, ואתה ותיק, אולי מוותיקי חברי הכנסת.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת כץ, בלי מיצגים.

אופיר אקוניס: שלוש דקות.

אופיר אקוניס: יכולת דיבור טובה לא צריכה מיצגים.

יעקב כץ: אדוני היושב-ראש, גם אני, חברי חברי הכנסת, רוצה לדבר אל עם ישראל כמו ראש הממשלה, ולומר לציבור הגדול אוהב ארץ-ישראל שהבחירות האלה הן בחירות מאוד מאוד משמעותיות, אדוני היושב-ראש, ויש אפשרות לדאוג שתהיה קואליציה יהודית, קואליציה בריאה, ולא קואליציה שמאלנית, וזה תלוי בכמות המנדטים שהאיחוד הלאומי והבית היהודי יקבלו יחדיו בבחירות הקרובות.

יעקב כץ: הבשורה הגדולה, שמפלגת ארץ-ישראל, מפלגה שחרתה על דגלה שאנחנו נמצאים בכל ארץ-ישראל, שאת 700,000 היהודים שגרים מעבר ל"קו הירוק" אנחנו נדאג להגדיל למיליון וחצי; שלא נעשה הקפאה, שלא נשאיר יהודים רק בגושים ו-150,000 אנשים ננסר ונהרוס את בתיהם ונגרש אותם כמו שגירשנו אותם מגוש-קטיף, ולא נצביע בעד התנתקות, ולא נעשה הקפאה, ונדאג למוסדות החינוך שלנו, שנקבל כמו הציבור החרדי – זה יכול לקרות רק אם הציבור כולו, הציבור של הכיפות הסרוגות – או, אדוני היושב-ראש, אני שמח, הירושלמי חזר; היושב-ראש הירושלמי חזר – שבבחירות הקרובות, כל מי שיש לו כיפה על הראש, וגם מי שאין לו, אבל ודאי מי שיש לו, יצביעו כולם, כולם, טב, לאיחוד הלאומי ולבית היהודי.

יעקב כץ: כיוון שראש הממשלה פנה לעם ישראל – – –

ראובן ריבלין: רבותי, יש לכם עוד חמש שעות לעשות תעמולת בחירות.

ראובן ריבלין: ברכה העיר לראש הממשלה, ועכשיו אתה אמרת להם להצביע; עוד מעט יעלה גם ברכה, ירצה לומר להצביע, אחר כך מפלגתו.

ראובן ריבלין: בעוד שש שעות אנחנו מפזרים את הכנסת.

ראובן ריבלין: מהבמה של הכנסת לא תהיה תעמולת בחירות.

יעקב כץ: אדוני היושב-ראש, אני רק רוצה לסכם את דברי.

יעקב כץ: כדי שלא תהיינה עוד הפעם הקפאות, כפי שהיה אצל נתניהו; כדי שלא יוכרזו עוד הפעם הכרזות של שתי מדינות לשני העמים, כפי שהכריז נתניהו; כדי שההקפאה בירושלים תיפסק, כפי שפעל נתניהו; כדי שהמוסדות שלנו לא ייפגעו, כפי שפעל נתניהו – כל זה יכול לקרות רק אם כולנו נצביע בבחירות הבאות לשתי המפלגות, האיחוד הלאומי, הבית היהודי, טב.

יעקב כץ: כך יהיה, נגיע ל-15 מנדטים, וכך אנחנו נוכל להיות הבריח המרכזי של הקואליציה הבאה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אנחנו מאפשרים לכל אחד לומר מה שהוא חפץ.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, אני מזמין את סיעת חד"ש, חבר הכנסת מוחמד ברכה.

ראובן ריבלין: בהתאם להודעתי בנשיאות, הזמן של שלוש דקות ייקבע על-ידי.

ראובן ריבלין: זאת אומרת, אתה מדבר עשר דקות, אני עוצר את השעון לפני שאתה מגיע לשלוש דקות ומחדש אותו אחרי עשר דקות.

ראובן ריבלין: רק לך הזכות נתונה, ולחבר הכנסת זחאלקה, שתי סיעות אופוזיציה שלא הגישו הצעות אי-אמון.

ראובן ריבלין: כדי שלא לפגוע בתקנון הכנסת אני פשוט נותן לכם עשר דקות.

ראובן ריבלין: סיעת מרצ הגישה אי-אמון וסיעת העבודה הגישה אי-אמון, כל השאר קיבלו את זמנם, לא יכול להיות שפה יקבלו סיעות זמן בחירות.

ראובן ריבלין: אנחנו עושים צדק.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ברכה, יש לך שלוש דקות, שיש לי רושם שהן ייגמרו אחרי עשר דקות.

ראובן ריבלין: בבקשה.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, האמת, אמרתי לעצמי שראש הממשלה ייתן את נאום הבחירות הראשון, והוא אכן עשה כך.

ראובן ריבלין: לא אכזב.

מוחמד ברכה: לא אכזב.

מוחמד ברכה: בעניין הזה, בנקודה הספציפית הזאת.

מוחמד ברכה: אבל הפתיע אותי שהוא רצה לדבר על הישגים ויצא לו שהוא מדבר על מאזן אימה.

מוחמד ברכה: הוא דיבר על אריתריאה, שמתדפקים על גבולות המדינה, הוא מדבר על האירנים, על הפלסטינים – מאזן אימה חמור.

מוחמד ברכה: אבל כשהוא הלך לדבר על הנושא החברתי-פוליטי, הוא התגאה בדברים שחלקם נכון.

מוחמד ברכה: למשל, כשהוא דיבר על צמיחה – נכון, היתה צמיחה, אבל לאן הלכה הצמיחה?

מוחמד ברכה: הצמיחה של 11%, כפי שהוא אמר, ואני נוטה להאמין למספר שבא מהלשכה המרכזית לסטטיסטיקה – לאותם אנשים ואותן חברות ואותם בעלי הון שיש להם.

מוחמד ברכה: זה לא הלך כדי להעלות, להרים אנשים מהמדרון של העוני.

מוחמד ברכה: לכן אני לא קונה צמיחה של מי שמאמין בניאו-ליברליזם כלכלי.

מוחמד ברכה: זו צמיחה שבאה לשרת את בעלי ההון.

מוחמד ברכה: הוא דיבר על צמצום פערים, אני לא יודע מאיפה הוא הביא את המספר, אבל אני נוטה להאמין לו.

מוחמד ברכה: אבל הוא לא צמצם את הפערים בכך שאלה שלמטה עלו למעלה ואז הפער צומצם, אלא אלה שהיו במעמד הביניים ירדו למטה.

מוחמד ברכה: ואכן, יש צמצום פערים, אבל כלפי מטה.

מוחמד ברכה: זו פשוט רמאות, וניסיון להלך אימים על הציבור ולמכור לו סחורה שהיא לא שמישה.

מוחמד ברכה: ראש הממשלה לא הזכיר, למשל, שביום האחרון, כשיצאנו לפגרת הקיץ, הוא החליט על שורה של קיצוצים בתקציב המדינה; מאות רבות של מיליונים.

מוחמד ברכה: מה זה קיצוץ?

מוחמד ברכה: זה קיצוץ בשירותים, זה קיצוץ בצרכים חברתיים.

מוחמד ברכה: אני מאלה, אדוני היושב-ראש, שקוראים לפעמים כן להגדיל את הגירעון כדי לפתור בעיות חברתיות.

מוחמד ברכה: כדי להקל על הציבור העני, החלש, אפשר להגדיל יעד גירעון.

מוחמד ברכה: אבל הממשלה הזאת צברה גירעון של 40 מיליארד שקל על מנת לתמוך בתעשיות ובהון ובטייקונים, שהם חביביו של ראש הממשלה, ואנחנו עוד נצטרך לשלם את הגירעון הזה.

כרמל שאמה-הכהן: מי חביביו, הטייקונים של הסלולר או הטייקונים של הגז?

מוחמד ברכה: הטייקונים שישבו ביציע הזה ביום השבעת הממשלה.

מוחמד ברכה: אתה מכיר אותם אחד-אחד, אלה שנמצאים בארץ ואלה שמעבר לאוקיינוס; ואלה שמעבר לאוקיינוס, שישבו ביום השבעת הממשלה על הכיסאות האלה כדי לומר לו: אנחנו כאן, אתה תפרע את החוב הזה, הפוליטי, שהם תמכו בו.

כרמל שאמה-הכהן: – – –

מוחמד ברכה: 40 מיליארד שקל, שבסופו של דבר אנחנו נשלם אותם, העם ישלם אותם.

מוחמד ברכה: לכן הוא משתמש בחצאי אמיתות.

מוחמד ברכה: הוא משתמש בעצם בהולכת שולל.

מוחמד ברכה: הנושא של המע"מ: הוא לא הזכיר שהמע"מ עלה ב-1% רק לפני כמה חודשים.

מוחמד ברכה: מחירי הדיור – אז הוא מייעד לנו עוד 80,000 וכו', אבל מחירי הדיור בפועל עולים.

מוחמד ברכה: מחירי המים עלו, מחירי הדלק עלו.

מוחמד ברכה: אבל נניח לכל זה, רבותי חברי הכנסת.

מוחמד ברכה: נניח שכל מה שאמר ראש הממשלה זה נכון ואמת לאמיתה, והוא הצליח במדיניותו הכלכלית עד הסוף.

מוחמד ברכה: אז למה אתה הולך לבחירות, אדוני ראש הממשלה, אם הכול כל כך טוב?

מוחמד ברכה: יש לך עוד שנה למשול, במצב מצוין.

מוחמד ברכה: הוא אומר, כך הודיע, שהוא לא מצליח לגבש תקציב.

מוחמד ברכה: מה זאת אומרת?

מוחמד ברכה: הוא הצליח פעמיים לגבש תקציב של שנתיים.

מוחמד ברכה: מה קרה שהפעם הוא לא מצליח?

מוחמד ברכה: הוא יודע שהוא הוביל את המשק ואת הכלכלה לפי התהום, והוא יצטרך להנחית מכות נוספות, ופשוט מאוד, ראש הממשלה רוצה לרמות את הציבור.

מוחמד ברכה: אומר: אדחה את אישור התקציב אחרי הבחירות, תן לי את הקול שלך, ואני אדפוק אותך אחרי הבחירות.

מוחמד ברכה: זה בעצם המהות המרכזית של הקדמת הבחירות, נוסף על מהות אחרת, שתיכף אדבר עליה.

שלמה מולה: ברכה, יש לו 40 מיליארד שקל גירעון, רק הוא משקר, לא אומר את האמת.

מוחמד ברכה: אמרתי – 40 מיליארד שקל של גירעון.

מוחמד ברכה: בדרך כלל אני תומך בהגדלת הגירעון כדי לפתור בעיות חברתיות, אבל הוא הלך ופתר בעיות של בעלי הון, ואנחנו נצטרך לשלם את 40 המיליארד.

מוחמד ברכה: בעצם הוא עושה מעשה הונאה, ולכן הפלת הממשלה הזאת בבחירות הבאות היא סוג של הגנה על הבית, היא סוג של הגנה על פת הלחם, היא סוג של הגנה על השכבות החלשות, ואנשים צריכים לקום ולהגן על ביתם ועל בניהם ועל פרנסתם ועל ספסל הלימודים של הילדים, כי זה מחכה לנו בפתח ביום שלמחרת הבחירות.

מוחמד ברכה: אבל מה עוד אמר ראש הממשלה כשהכריז על הבחירות – אמר: האיום האירני.

מוחמד ברכה: וכולנו זוכרים את הציור הילדותי שהוא עשה בעצרת האו"ם, והוא שם תאריך יעד של חודש יוני.

מוחמד ברכה: זה לא מצחיק.

מוחמד ברכה: הוא לא רוצה לבוא לבחירות בחודש אוקטובר ונובמבר אחרי שהוא עושה את ההרפתקה המלחמתית הזאת, כי זה יעלה בהרבה חיים.

מוחמד ברכה: זה לא רק מתקפה על רמת החיים בכלכלה; זה מתקפה על החיים עצמם.

מוחמד ברכה: אז הוא אומר לציבור: תנו לי את הקול שלכם, ואחרי הבחירות אני אעמיד אתכם בסכנה ממשית של מלחמה, שהוא יודע מתי היא תתחיל, אבל לא יודע מתי היא תסתיים.

מוחמד ברכה: הוא יודע באיזה נשק ישתמשו בהתחלה, אבל לא יודע באיזה נשק ישתמשו בסוף.

שלמה מולה: תנו לי מנדט – אעשה מלחמה.

מוחמד ברכה: תנו לי מנדט לסכן אתכם.

מוחמד ברכה: אני לא מחסידן של זרועות הביטחון למיניהן, אבל כולם אומרים לו: זה לא נכון, זה לא חכם; והוא על ראש הציבור רוצה ללכת להרפתקה הזאת.

מוחמד ברכה: בעצם, מה הוא אומר: בעניין הכלכלי אני רוצה את התמיכה שלכם, אחרי הבחירות אנחית עליכם את המכות ואת הקיצוצים, ולגבי המלחמה, תנו לי את הקולות, ואחרי הבחירות אני אסבך אתכם במלחמה.

מוחמד ברכה: זו המהות של ההליכה לבחירות, ואני חושב שכל יום שמתקצר בחייה של הממשלה הזאת, זה מצוין.

מוחמד ברכה: סוגיה אחרת היא הנושא הפלסטיני, אדוני היושב-ראש.

מוחמד ברכה: ראש הממשלה הכניס את העניין של השלום להקפאה עמוקה.

מוחמד ברכה: יכול להיות שהוא גאה בזה, ויכול להיות שהוא חושב שבעוד ארבע שנים הוא יחסל את העניין הפלסטיני, אבל אני אומר כאן מעל במת הכנסת: המצור על עזה והעוני והמצור הכלכלי, הפוליטי, המדיני על הרשות הפלסטינית ועל הגדה המערבית יכולים להרחיק את הפתרון של שתי מדינות.

מוחמד ברכה: זה יכול אפילו לקעקע אותו.

מוחמד ברכה: אבל מי שחושב שאחרי זה תהיה אידיליה ויהיה גן-עדן כאן – זה עלול להתפוצץ לכולנו בפרצוף.

מוחמד ברכה: זה משחק מסוכן מדי, לשים עם שלם בסיר לחץ, והעם הפלסטיני אינו אורח של נתניהו, שהוא ידבר על אריאל ועל אוניברסיטה באריאל.

מוחמד ברכה: אוניברסיטת אריאל זה מקום שמוקם על שטח כבוש.

מוחמד ברכה: יש ניגוד מוחלט בין השכלה, בין חופש מחקר, בין חופש אקדמי לבין כיבוש.

מוחמד ברכה: אוניברסיטה לא יכולה לקום בצו של מפקד צבאי.

מוחמד ברכה: זה לא יכול להיות.

מוחמד ברכה: רק במדינת ישראל אצל נתניהו וברק זה יכול להיות.

מוחמד ברכה: האזרחים הערבים – מדברים על מערכת הבחירות, מראיינים את זה ואת זה, כאילו אין ה-20% של הציבור הערבי.

מוחמד ברכה: אם מדברים על כלכלה – הוא עיקר העניים; אם מדברים על אבטלה – הוא עיקר המובטלים; אם מדברים על מצוקות – עיקר המצוקה נמצאת שם.

מוחמד ברכה: אם מדברים על שלום – הוא בעל האינטרס הכפול כאזרח המדינה וכבן העם הפלסטיני, להשיג את השלום.

מוחמד ברכה: כשמדברים על המלחמה באירן, אם חלילה תהיה, הוא הראשון שיהיה חשוף בהיעדר מקומות מקלט.

מוחמד ברכה: אף אחד, זה כלום.

מוחמד ברכה: אני רוצה לומר לראש הממשלה ולממשלה: האזרחים הערבים לא יתאדו ולא יהפכו לשקופים אם תשים איפול מוחלט על מצוקותיהם ועל חייהם.

מוחמד ברכה: האזרחים הערבים אינם אורחים של נתניהו ולא של ליברמן, כמובן.

מוחמד ברכה: ולכן לא ייכון משטר דמוקרטי אמיתי, לא ייכון צדק חברתי אמיתי, וזה מופנה לא רק לליברמן ולנתניהו; זה גם מופנה לקדימה ולכל המפלגות האחרות שמתיימרות להיות בשלטון, מפלגת העבודה.

מוחמד ברכה: אי-אפשר שייכון צדק חברתי בלי לשים את המצוקות של האזרחים הערבים בראש העניין, כי אצלם המצוקה הכי העמוקה.

ראובן ריבלין: היהודי הנורמלי הכי לאומני לא חושב שהערבים יתאדו.

מוחמד ברכה: אני מקווה שכן.

ראובן ריבלין: אני אומר לך באחריות.

ראובן ריבלין: יכול להיות, כאלה שאולי רוצים.

מוחמד ברכה: היושב-ראש, סיר הלחץ לא מאפשר התאדות, אבל יכול לכווץ אנשים.

ראובן ריבלין: לצערי הרב, יש כאלה שחושבים שאפשר להיפטר מיהודים; יש גם כאלה, אני אומר.

ראובן ריבלין: אני לא אומר חלילה שישראלים אומרים כך.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, הממשלה הזאת מסוכנת מדי.

מוחמד ברכה: הממשלה הזאת מסכנת את רמת החיים, מסכנת את החיים, מסכנת את הדמוקרטיה בשטף של החקיקה הגזענית, מסכנת את הביטחון החברתי בהזנחת עניין הפשיעה והאלימות בארץ בכלל ובקרב הציבור הערבי בפרט.

מוחמד ברכה: הממשלה הזאת, אין מקום שתחזור לשולחן הזה.

מוחמד ברכה: אם הוא, ראש הממשלה, רוצה לשלוח את הרוב של הציבור, של הציבור של העניים והחלשים, של שכבות הביניים, למדבר, עדיף שהוא ילך למדבר הפוליטי, ואני חושב שזה תפקידם של כל האנשים ההגונים והדמוקרטים במדינת ישראל – גם יהודים וגם ערבים.

מוחמד ברכה: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת מוחמד ברכה, בשם סיעת חד"ש.

ראובן ריבלין: אנחנו חוזרים ללוח הזמנים הרגיל ולחבר הכנסת אילן גילאון, שידבר בשם סיעת מרצ, שהשתתפה בהצעות האי-אמון.

ראובן ריבלין: ואחריו – אורי אורבך?

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, אני מבין שלי יש עשר דקות, אבל אני אסתפק בארבע דקות, שלוש.

ראובן ריבלין: – – –

אילן גילאון: תראה, שמעתי את הנאום של ראש הממשלה.

אילן גילאון: האמת, זו לא פעם ראשונה שאני מנסה לחפש קשר בין הדברים שאומר ראש הממשלה למציאות.

אילן גילאון: אני מודה, אני לא תמיד מצליח למצוא.

אילן גילאון: נאמרו כאן הרבה מאוד דברים על חשבון הביטחון הסלולרי שאזרחי מדינת ישראל קיבלו, אדוני היושב-ראש, אבל ביטחון סלולרי, לא די בו.

אילן גילאון: משום שבפועל מה שקרה אחרי ארבע שנות שלטון של הממשלה הנוכחית הוא שלאנשים יש פחות אמון במדינה שלהם, פחות בריאות, פחות חינוך, פחות ביטחון תעסוקתי, על אף מה שנאמר כאן, שנמצאו 330,000 מקומות עבודה.

אילן גילאון: זה נכון שמרכיב האבטלה קטן, אבל, אדוני, יש עניים יותר או פחות במדינת ישראל?

אילן גילאון: זאת השאלה.

אילן גילאון: הסיפור של הפערים שהלכו והצטמצמו הוא בכלל דבר מופרך מארץ המופרכים.

אילן גילאון: אבל ככה, אוזני היתה כרויה למשהו שראש הממשלה התגאה בו מאוד בנאום, בהישג או בהישגים המיוחדים שלו במשך שלוש הכהונות שלו, וזה שמעולם לא היתה בהן מלחמה.

אילן גילאון: ואני אומר, ראש ממשלה פציפיסט, ראוי לנו להתברך בו.

אילן גילאון: אני מבין שבנימין נתניהו הוא ממשיך דרכו של יצחק שמיר.

אילן גילאון: אני חושב שזה דבר גדול.

אילן גילאון: ואז זה מביא אותי למחשבה, אבל מה קרה עם השר משה כחלון.

אילן גילאון: מה קרה פה פתאום?

אילן גילאון: זאת אומרת, איך יוצא שאדם כזה פורש באמצע העונה?

אילן גילאון: ואז אני חושב לעצמי, אולי גם זה, אדוני היושב-ראש, איזה ספין.

אילן גילאון: אולי אף אדם חברתי לא אמור להגיע לממשלה הזאת.

אילן גילאון: ואולי אותו איש שהיה עלה תאנה, איש טוב, מצוין, שהיה עלה התאנה של הממשלה הזאת, הוא חלק מתוך הספין האירני בעצם.

אילן גילאון: הוא כמו שהוא ניסה לעשות: תחזיקו אותי, כי אני הולך לפוצץ אתכם.

אילן גילאון: ככה הוא מוציא את כחלון כדי לשכנע אותו בסופו של דבר לחזור אל הממשלה, כדי להציג סדר-יום שהוא סדר-יום חברתי.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, האזרח הישראלי צריך להבין שבבואו להצביע הוא לא מצביע רק עבור איזו ממשלה ואיזה ראש ממשלה, הוא גם מצביע עבור תקציב המדינה.

אילן גילאון: למעשה, ראש הממשלה בחוסר אחריות רוצה לשתף גם את המצביע הישראלי בתקציב.

אילן גילאון: בתקציב הזה, שמחלק כל הזמן פחות ליותר ויותר לפחות, כי זאת היא התכונה המרכזית שלו.

אילן גילאון: אומרים שהמחאה של הקיץ האחרון לא צלחה, אדוני.

אילן גילאון: המחאה איננה תכלית בפני עצמה.

אילן גילאון: המחאה במדינה דמוקרטית צריכה להביא לשינוי פוליטי בהצבעה של האזרחים לגבי מקבלי ההחלטות במדינת ישראל וסדר עדיפויות.

אילן גילאון: ולכן, אם כל אזרח במדינת ישראל שמקבל פחות חינוך, פחות בריאות, פחות ביטחון, ויותר מכול, פחות אמון במערכת – כי כל אחד יודע היום במדינת ישראל שבסוף נפילתו הוא יישאר לבד, לבדו, והמדינה הזאת איננה תעודת ביטוח לשום דבר, לשום אזרח, לשום אחד, משום שהיא מפרנסת את מי שמושל בכיפה.

אילן גילאון: זה תשובות, ודנקנרים ובעלי הון וממון, ואלה הם המבוטחים.

אילן גילאון: ורוב-רובו של הציבור הישראלי, המעמד הלא-זכיין הוא שמקופח.

אילן גילאון: הייתי כמעט אומר, אדוני, שאם ב-100 השנים הראשונות של הציונות הססמה היתה "ממעמד לעם", התיקון הזה צריך לבוא היום, לאחר 100 שנים לומר "מעם למעמד", כדי להחזיר את מדינת ישראל לאותו מעמד שהיא שייכת אליו, ולא מדינה של מוכרים בלבד.

אילן גילאון: אז לכן, כאשר יושב כאן ראש הממשלה, ואי-אפשר לחשוד בו שהוא איננו מנצל לנאום בחירות כל במה ניתנת – אני, אגב, ראיתי גם באו"ם שזה נוצל היטב.

אילן גילאון: שם היו גם יותר איורים שאני לא מורשה כאן להציג ככה, כי זה היה לי הרבה יותר קל בוודאי להעביר את הרעיונות שלי עם ציור.

אילן גילאון: גם שם, גם שם הוא פנה גם לציבור הישראלי, ותראה מה זה, גם לציבור האמריקני, דרך אגב, מעל לראש של נשיא ארצות-הברית – – –

ראובן ריבלין: נא לסיים.

אילן גילאון: אני הולך ומסיים.

אילן גילאון: לכן, הדבר החשוב ביותר לומר אותו, אדוני: ראש הממשלה יכול להגיד את מה שהוא רוצה.

אילן גילאון: הדברים האלה אינם מחוברים למציאות.

אילן גילאון: אני מקווה שהציבור הישראלי יתפכח ויפסיק להיות מפוחד, וישאל את עצמו את השאלה – לא רק מה הוא נותן למדינתו, אלא גם מדינתו נותנת לו.

אילן גילאון: התשובה על הדבר הזה, אדוני – כי כולם עשו כאן תעמולת בחירות – זה להצביע לשמאל.

אילן גילאון: זה הצד השמאלי באספה הלאומית, אלה שמייצגים את המעמד הלא-זכיין במדינת ישראל.

אילן גילאון: זו כמובן מפלגתי, בצניעות אומר – אמרת שאפשר לעשות פה קצת תעמולה – היא מפלגת מרצ.

ראובן ריבלין: בעוד ארבע שעות.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת אורי אורבך, ולאחריו – חבר הכנסת זחאלקה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זחאלקה, אתה זוכה בהענקת הזמן מטעם נשיאות הכנסת, בשלוש דקות ארוכות מאוד.

ראובן ריבלין: הואיל ונתתי לגילאון, מהצד השמאלי, ארבע דקות, גם לך אני נותן ארבע דקות.

אורי אורבך: תודה.

ראובן ריבלין: בבקשה.

אורי אורבך: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בעיני, שני אירועים מרכזיים היו בקדנציה הזאת.

אורי אורבך: שניהם לא היו בשליטת הממשלה, אבל עם אחריותה.

אורי אורבך: אירוע אחד, טרגי מאוד, זה אסון הכרמל, השרפה הגדולה בכרמל; והאירוע השני, היזום יותר, זו המחאה החברתית.

אורי אורבך: לכאורה אין קשר בין האירועים האלה, אבל אני מזהה פה, בכל זאת, קשר, קשר של הכשל; התחושה של אזרחים רבים שאין מספיק על מי לסמוך.

אורי אורבך: זה לא שהממשלה רעה.

אורי אורבך: הממשלה הזאת טובה והיו לה הישגים גדולים בתחומים הכלכליים, גם במאבק נגד הטייקונים – במידה רבה בזכות ועדת הכלכלה בראשותך, חבר הכנסת כרמל שאמה – בנושא הגז ובנושא הסלולרי, ששם יש הפסדים גדולים מאוד לטייקונים.

אורי אורבך: לא טוב כל כך היה להיות טייקון בתקופות מסוימות בקדנציה הזאת.

אורי אורבך: אבל התחושה של האזרח הקטן, מה שנקרא – של האזרח הקטן שבכל אזרח, כי כולנו אזרחים קטנים – שאין על מי לסמוך בשעת מבחן קשה.

אורי אורבך: האסון הזה בכרמל – אז אפשר להגיד, זו תאונה, זה אוטובוס, אבל נחשפו כבאבחת ברק פתאום כל כך הרבה ליקויים, שפתאום אין לך שירותי כיבוי, ופתאום אין מי שידאג, ופתאום אין מי שיעשה, אף שגם בתוך הכאוס הזה ראש הממשלה תפקד בסדר.

אורי אורבך: אבל למה הגענו למצב כזה שאי-אפשר להשתלט על אש?

אורי אורבך: ולהבדיל, במחאה החברתית – הצטברות של תחושות שאין לך מספיק ביטחון תעסוקתי או מספיק ביטחון כלכלי, שלא באמת דואגים לך, שקשה יותר לחיות בארץ הזאת.

אורי אורבך: גם אם מבחינה כלכלית ולפי כל הפרמטרים הכול יותר טוב, איכשהו לאזרח הכול יותר יקר ויותר קשה.

אורי אורבך: והתחושות האלה, לדעתי, התחושות האלה של ריחוק, ושאין על מי לסמוך, ושזה כל כך קשה, יביאו, להערכתי, אני נותן לכם שירות כפרשן, למשהו מאוד משמעותי בבחירות הקרובות – וזה קשור גם למה שנראה כקריסתה של מפלגת קדימה, וכל אחד, ברוך השם, לפי מעלתו, אבל כמפלגה – התחושה שצריך עמדה.

אורי אורבך: רוב האנשים במדינת ישראל הם כנראה בעמדות של המרכז, איפה שהוא, המרכז הוא מאוד גדול.

אורי אורבך: אבל אנשים שהם במרכז, הם לא מכורים למפלגה שלהם אף פעם.

אורי אורבך: הם יכולים להיות מחר מימין למרכז, ומחר קצת משמאל למרכז, וכל מפלגות המרכז בארץ קורסות.

אורי אורבך: כי התחושה היא שזה משהו עונתי וחולף.

אורי אורבך: ואני חושב שבבחירות הקרובות ישובו המפלגות האמיתיות לפה, המפלגות האמיתיות – המפד"ל והאיחוד הלאומי, מפלגת העבודה והליכוד – מפלגות שיש להן איזה צבע קצת יותר מובהק – והמפלגות הערביות – מפלגות שהתומכים שלהן נאמנים להן, שהם רוצים מהן את הפתרונות.

אורי אורבך: הם לא הולכים למפלגות עונתיות, למפלגות שהן תחנת המתנה בדרך למפלגה אחרת.

אורי אורבך: וזה קשור מאוד לשני האירועים הגדולים שציינתי בתחילת דברי.

אורי אורבך: כי אנחנו רוצים אנשים ממפלגות ומגופים שמלווים אותנו קצת יותר שנים, שזה לא איזה קוניונקטורה, שזה לא מישהו שפרש מכאן ועבר לשם, וכרגע הוא "ככה הוא באמצע", כמו שנאמר בשיר של סנדרסון: "לא חכמה מדי, לא טיפשה מדי, ככה היא באמצע".

אורי אורבך: "ככה היא באמצע" זה לא גם מפה וגם מפה, זה לא זה ולא זה.

אורי אורבך: ואני מאחל ומייחל שלכנסת הבאה ישובו לפה מפלגות אמיתיות, מפלגות שיש להן ציבור, מפלגות שיש להן נאמנים, מפלגות שיש להן אנשים שדורשים לקבל מהמדינה שלהם את מה שמגיע לכל אזרח – ביטחון תעסוקתי וביטחון כלכלי וביטחון בכלל, ושבשעת מבחן קשה, כמו האסון בכרמל, לא נראה שהכול בעצם מתפורר והרקב אוחז בקירות.

אורי אורבך: אם זה מה שיקרה אחרי הבחירות הבאות למפלגת מרצ, מפלגות אמיתיות, מפלגות שיש להן אחיזה אמיתית בציבור והן לא משהו עונתי, חולף, כמו הציפורים שחולפות פה, זו תהיה בשורה טובה מאוד לכנסת ישראל ולמדינת ישראל.

ראובן ריבלין: אני רק לא רוצה להעליב את הציפורים.

ראובן ריבלין: גם אצל הציפורים יש אידיאולוגיה ויש דרך.

אורי אורבך: כן, אבל הן עוצרות רק לזמן קצר.

ראובן ריבלין: אבל זאת הדרך שלהן, שהן צריכות לנדוד מפעם לפעם.

אורי אורבך: אני דיברתי על האפקט של הנדידה, ולא, כמובן, לא רציתי להעליב שום ציפור.

ראובן ריבלין: אני הבנתי אותך.

אורי אורבך: לא יונים ולא נצים.

ראובן ריבלין: אני לא מתרגש כל כך כשמע

ראובן ריבלין: ליבים אנשים שהם בונים סיעות או מפלגות שהן קישוטים או "מודה", אבל לא צריך בגללם להעליב את הציפורים.

זאב בילסקי: אם יש צורך, אדוני, אני מוכן לפשר ביניכם בעניין הציפורים.

זאב בילסקי: באמת יש לי ידע ויש לי ניסיון.

ראובן ריבלין: אני בטוח.

אורי אורבך: יש נצים ויש יונים, אבל אין כזאת – אין תערובת שנקראת נציון.

ראובן ריבלין: אי-אפשר לעשות השלכות מאנשים על הציפורים.

אורי אורבך: העיקר שיעופו, נו.

ראובן ריבלין: הציפורים הן בעלות ערך.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת אורי אורבך.

ראובן ריבלין: אדוני חבר הכנסת זחאלקה, לרשותך שלוש דקות שייפסקו אחרי עשר דקות.

ראובן ריבלין: נשיאות הכנסת החליטה זאת.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: הזמן הוא יחסי, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: לאחר שתסיים את דבריך אני אצטרך לשאול אותך שאלה, ואם תסכים, גם חבר הכנסת נפאע ידבר.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני לא יודע, כשחבר הכנסת אורבך דיבר על ציפורים אני ראיתי בעיני סרט אימה, את הסרט בן-האלמוות של היצ'קוק.

ג'מאל זחאלקה: ואני לא יודע, תמיד כשאתה מדבר אני רואה סרטי אימה.

ג'מאל זחאלקה: ככה, אני מתחיל לדמיין סרטי אימה, כי דבריך לא נותנים שום תקווה לעתיד, הם נותנים רק – יצר המוות גובר על יצר החיים.

אורי אורבך: היית בנאום שלי?

ג'מאל זחאלקה: ואני באתי לדבר בשם יצר החיים ולא יצר המוות.

ג'מאל זחאלקה: באדם יש הרשעות המוכחשת, הרוע המודחק, ויש הטוב המדוכא אצל אנשים רבים.

ג'מאל זחאלקה: ואנחנו צריכים היום, ביום חגיגי זה, שהממשלה הזאת מסיימת את ימיה, לפחות לרגע אחד ולרגע קט, שבריר של שנייה של קור רוח.

ג'מאל זחאלקה: ממשלת נתניהו הלכה.

ג'מאל זחאלקה: אבל אחרי שבריר השנייה, כבוד היושב-ראש, אני חוזר לסרטי האימה, ולמציאות של אימה.

ג'מאל זחאלקה: כי אני רואה, ואני יודע, שבנימין נתניהו בקדנציה השנייה שלו הוא הרבה הרבה יותר מסוכן מאשר בקדנציה הראשונה.

ג'מאל זחאלקה: אני לא מנחש.

ג'מאל זחאלקה: רק – מספיק לשמוע מה שהוא אומר.

ג'מאל זחאלקה: הוא רומז שהוא הולך לפתוח במלחמה.

ג'מאל זחאלקה: הוא רומז על כך שלא יהיה שום תהליך מדיני.

ג'מאל זחאלקה: לא יהיה שום דבר.

ג'מאל זחאלקה: יותר התנחלויות ויותר סיפוח ויותר דיכוי של הפלסטינים.

ג'מאל זחאלקה: הוא אומר שיביא גזירות חברתיות חדשות.

ג'מאל זחאלקה: הוא אומר את זה.

ג'מאל זחאלקה: אני שאלתי את עצמי את השאלה הפשוטה, והרבה אנשים גם שאלו את עצמם, מדוע הוא הקדים את הבחירות?

ג'מאל זחאלקה: ממה הוא מפחד?

ג'מאל זחאלקה: האם הוא מפחד מהאופוזיציה, מקדימה הקורסת, ממפלגת העבודה שלא מטפסת, מכוכבים חדשים שהם לא – הזוהר שלהם מתקהה עם הזמן ומחוויר?

ג'מאל זחאלקה: בעצם, אני מסתכל, את מי ראה נתניהו במו-עיניו והחליט להקדים את הבחירות?

ג'מאל זחאלקה: ואני לא קונה את הסיפור הזה של אולמרט.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שמר נתניהו הסתכל בראי, והוא ראה את נתניהו, והוא עשה חשבון, שהאויב הגדול ביותר שלו בבחירות הוא הוא-עצמו.

ג'מאל זחאלקה: הוא פחד מעצמו.

ג'מאל זחאלקה: הוא ידע מה הוא הולך לעשות.

ג'מאל זחאלקה: אומר: אני, נתניהו, הולך לעשות א', ב', ג', ואם אני אעשה את זה ואלך לבחירות אחר כך, אני אפסיד בבחירות.

ג'מאל זחאלקה: נתניהו הוא האויב הגדול ביותר, או היריב הגדול ביותר, של נתניהו, בעניין הזה של הבחירות.

ג'מאל זחאלקה: אחרי הניתוח הזה אני מגיע למסקנה שאם מר נתניהו, בלוגיקה פשוטה, מפחד להפסיד בבחירות אחרי מה שהוא יעשה, סימן שהוא הולך לעשות דברים רעים, ורעים מאוד.

ג'מאל זחאלקה: אז הוא עשה את החשבון הפוליטי והזמן הפוליטי שלו הוא זמן מבשר רעות.

ג'מאל זחאלקה: לכן לא צריך רק כיום להסתכל אחורה ולסכם, להסתכל אחורה בזעם, הייתי אומר, ולראות את המציאות הקשה שהוא השאיר אחריו.

ג'מאל זחאלקה: הוא מבשר לנו, לכל האזרחים, ואפילו לאזור כולו, ימים גרועים יותר.

ג'מאל זחאלקה: זו היתה הממשלה הקיצונית ביותר האפשרית.

ג'מאל זחאלקה: היא עשתה דברים איומים ונוראים.

ג'מאל זחאלקה: אם מישהו ישב בבית מול הטלוויזיה ולא הרגיש שאתמול-שלשום יש ציבורים גדולים מאוד שפשוט אכלו אותה בגלל מעשיו של מר בנימין נתניהו.

ג'מאל זחאלקה: אפילו שהיה שקט בגדה המערבית, האם הופסק הדיכוי בגדה המערבית?

ג'מאל זחאלקה: הרי נתניהו המשיך את מעשה ההתנחלויות בקצב שלא ידענו כמותו בעבר.

ג'מאל זחאלקה: המשיך בייהוד ירושלים ובסיפוח ירושלים המזרחית; המשיך בניצול של משאבי הטבע בגולן ובהתנחלות בגולן ובגנבת המים בגולן, ובתוכניות לגנוב את הנפט והגז, אם יימצא בגולן.

ג'מאל זחאלקה: המשיך במדיניות התומכת בחוקים גזעניים, פוגעניים, נגד הציבור הערבי.

ג'מאל זחאלקה: מה זה, אנחנו מדברים על ישראל ביתנו?

ג'מאל זחאלקה: הם ילדים קטנים, לא יודעים איך לעשות.

ג'מאל זחאלקה: קדימה והליכוד עשו את העבודה.

ג'מאל זחאלקה: אלו חוקים מצחיקים, שהביאו מילר ושמילר.

ג'מאל זחאלקה: החוקים הגזעניים – גזענות במירעה – באו מבית-המדרש של קדימה ושל הליכוד.

ג'מאל זחאלקה: חוק האפרטהייד של ועדות הקבלה, אפילו לא היו חושבים עליו, אם לא – עם newcomers כאן, אנשים שהם מהגרים לא יודעים איך לעשות, איך לחשוב על חוקים כאלה גזעניים.

ג'מאל זחאלקה: והביאו את החוק הזה, שהוא חוק אפרטהייד, ועבר בתמיכת הממשלה, ובברכתו של מר בנימין נתניהו.

ג'מאל זחאלקה: וזה בא מבית-המדרש של קדימה ושל הליכוד.

ג'מאל זחאלקה: שיתוף פעולה שראוי לכל גינוי, מגיע לו זרים של קוצים וציונים לגנאי, צל"גים, על כל צעד וכל שעל.

ג'מאל זחאלקה: מי הביא את החוק שמונע מהאזרחים הערבים – מונע מהאזרחים הערבים – לתבוע בחזרה קרקע שלהם שהופקעה ולא שימשה למטרה שלמענה הופקעה?

ג'מאל זחאלקה: הכניס את הסעיף של 25 שנים.

ג'מאל זחאלקה: זה שיתוף פעולה של הליכוד ושל קדימה.

ג'מאל זחאלקה: ילדים קטנים, אלה מישראל ביתנו.

ג'מאל זחאלקה: לא למדו שום דבר.

ג'מאל זחאלקה: לא הם המסוכנים.

ג'מאל זחאלקה: מי הביא את החוק של התנחלות יחידים?

ג'מאל זחאלקה: גם שיתוף פעולה בין קדימה ובין הליכוד, של קאובויס בדרום.

ג'מאל זחאלקה: אדם אחד יכול להחזיק מאות ואלפי דונמים, וכפרים שלמים – זכו להכרה על-פי החוק הזה – כפרים שלמים, של מאות ושל אלפי אנשים, לא מוכרים.

ג'מאל זחאלקה: ומדברים על דמוקרטיה?

ג'מאל זחאלקה: מדברים על שוויון?

ג'מאל זחאלקה: הממשלה הזאת העבירה שיעורים בגלגולי עיניים למתחילים; אנחנו מדינה דמוקרטית, הציבור הערבי – הוא נואם בקונגרס – אין ציבור בעולם הערבי שחי בדמוקרטיה כמו בישראל.

ג'מאל זחאלקה: איזה דמוקרטיה?

ג'מאל זחאלקה: אתה גנבת את הקרקעות שלי.

ג'מאל זחאלקה: על מה אתה מדבר?

ג'מאל זחאלקה: תן לי את הקרקע שלי, תן לי את האדמות שלי.

ג'מאל זחאלקה: תחזיר מה שגנבת ממני.

ג'מאל זחאלקה: תן את האדמות שלי.

ג'מאל זחאלקה: תחזיר מה שגנבת ממני.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו לא מוכנים לדיל הזה.

ג'מאל זחאלקה: לא מוכנים לעסקה הזאת, שלוקחים לנו את הקרקעות ואת הרכוש שלנו, ומצד אחר יש לך זכות דיבור.

ג'מאל זחאלקה: לא אדמה תמורת שלום, אדמה תמורת דיבור.

ג'מאל זחאלקה: דבר.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו רוצים גם את הדמוקרטיה וגם את הזכויות וגם את השוויון וגם את הקרקע שלנו.

ג'מאל זחאלקה: ומעבירים חוקים עד היום – מעשה הכיבוש של הקרקע של האזרחים הערבים נמשך כבר יותר מ-60 שנה.

ג'מאל זחאלקה: ומחוקקים עוד חוקים.

ג'מאל זחאלקה: וכל פעם עוד חוקים.

ג'מאל זחאלקה: בכנסת הזאת עברו ארבעה-חמישה חוקים כאלה.

ג'מאל זחאלקה: גדולים.

ג'מאל זחאלקה: מבית-מדרשם של הליכוד ושל קדימה.

ג'מאל זחאלקה: לא של ישראל ביתנו, שהם – איך אומרים?

ג'מאל זחאלקה: – מתחילים בעניין הזה.

ג'מאל זחאלקה: בתקופה של הממשלה הזאת הפשיעה השתוללה ביישובים הערביים.

ג'מאל זחאלקה: ומה עשתה הממשלה?

ג'מאל זחאלקה: מלים.

ג'מאל זחאלקה: דיבורים.

ג'מאל זחאלקה: לא עשו שום דבר.

ג'מאל זחאלקה: גם בעניין הזה יש אפליה.

ג'מאל זחאלקה: לא מקציבים את הכוחות הדרושים.

ג'מאל זחאלקה: לא מקציבים את התקציבים הדרושים.

ג'מאל זחאלקה: לא נלחמים באמת בפשיעה.

ג'מאל זחאלקה: דין רצח באום-אל-פחם לא כדין רצח בהרצלייה.

ג'מאל זחאלקה: את זה צריך להגיד.

ג'מאל זחאלקה: ושלא יבואו לנו בסיפורים.

ג'מאל זחאלקה: ואין אף אחד, אף כוח שיכול לרסן את הפשיעה המשתוללת חוץ מהמשטרה.

ג'מאל זחאלקה: והמשטרה לא עושה את מה שצריך.

ג'מאל זחאלקה: ממשלה, כבוד היושב-ראש, נמדדת גם במה שלא עשתה.

ג'מאל זחאלקה: בתקופת הממשלה הזאת לא חל שיפור בתעסוקה של נשים ערביות.

ג'מאל זחאלקה: לא חל שיפור בהישגים בבגרויות.

ג'מאל זחאלקה: לא חל שיפור בתשתיות.

ג'מאל זחאלקה: לא חל שיפור במצבן של הרשויות המקומיות.

ג'מאל זחאלקה: ועל זה צריך לבוא חשבון עם הממשלה.

ראובן ריבלין: תודה.

ג'מאל זחאלקה: הממשלה הזאת – ואני מסיים – זרעה ייאוש בלב האנשים.

ג'מאל זחאלקה: משבר כלכלי ופוליטי.

ג'מאל זחאלקה: אמרנו, יש תקווה מפני שהממשלה נפלה.

ג'מאל זחאלקה: אבל, לצערי, אין תקווה מפני שהיא חוזרת.

ג'מאל זחאלקה: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זחאלקה.

ראובן ריבלין: רק רגע, חבר הכנסת זחאלקה.

ג'מאל זחאלקה: כן, בבקשה.

ראובן ריבלין: בתחילת הדיונים היום היה רושם כאילו סיעתך לא משתתפת בדיון כי ראש הממשלה דיבר ואז ביקש ממני חבר הכנסת נפאע את רשות הדיבור.

ראובן ריבלין: ואני הסכמתי להעניק לו – אף שהדיון סיעתי – שלוש דקות.

ג'מאל זחאלקה: אין בעיה.

ראובן ריבלין: אתה מסכים?

ג'מאל זחאלקה: אין בעיה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נפאע, בבקשה.

ראובן ריבלין: הואיל ואנחנו הבטחנו לך, אנחנו מקיימים.

ראובן ריבלין: אבל לרשותך עומדות שלוש דקות.

ראובן ריבלין: ואני מודה לחבר הכנסת זחאלקה שאפשר לך לדבר.

ראובן ריבלין: בהחלט הוא מגלה דמוקרטיה רצינית בסיעה שלו.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זחאלקה, למה אומרים שהסיעה לא דמוקרטית?

ראובן ריבלין: הנה, אתה רואה?

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת.

ראובן ריבלין: אני רק מבקש מאוד להקפיד על שלוש הדקות.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

סעיד נפאע: ראשית, אני מודה ליושב-ראש וגם לחבר הכנסת זחאלקה בעניין הזה.

סעיד נפאע: לפני כשש שנים, כבוד היושב-ראש, אני נשאתי כאן את נאומי הראשון, שעורר בזמנו מהומה.

סעיד נפאע: והיום אני נושא למעשה את נאומי האחרון.

סעיד נפאע: ולא סתם אני אומר את הדברים האלה, כי אחרי כשש שנים אני מנסה לחשוב, לאור המלים הרבות שנשמעו בנאומים מפתיחת המושב הזה, על שוויון.

סעיד נפאע: לדעתי, שוויון מתחיל דווקא כאן.

סעיד נפאע: והשאלה המזדקרת והנשאלת: האם אכן שוויון כזה, אנחנו, בתור חברי כנסת, נציגי ציבור, הרגשנו את זה, חשנו את זה על בשרנו?

סעיד נפאע: נהפוך הוא.

סעיד נפאע: רוב רובם, כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, של חברי הכנסת הערבים חירפו את נפשם – תרתי משמע – בהעלאת כל סוגיה כואבת למגזר.

סעיד נפאע: לצערנו הרב, לא אחת – לא אחת, לפחות אני הקפדתי מדי שלושה שבועות, לפי המכסה, להעלות הצעת חוק.

סעיד נפאע: ולא אחת השרים הממונים אמרו: תדחה את ההצבעה, כי ההצעה היא טובה.

סעיד נפאע: אלא בסופו של דבר ההצעה הזאת מתאדה, יחד עם הרבה דברים שאנחנו עשינו כל מאמץ כדי לקדם.

סעיד נפאע: לכן, אם מישהו חושב שבעניין השוויון יסבול רק אותו ציבור שנוהגים כלפיו באי-שוויון, נדמה לי שיש לו טעות, וטעות רצינית.

סעיד נפאע: כי בסופו של דבר, האי-שוויון של קבוצה מסוימת ימיט אסון – אני אומר את זה במלוא האחריות – על כלל הציבור.

סעיד נפאע: אני חייב גם להתייחס בסופו של דבר לנקודה כל כך – בעיני לפחות – חשובה.

סעיד נפאע: לפחות היושב-ראש כמה פעמים ציין את זה – הנה, בכנסת הזאת הגענו לארבעה חברי כנסת דרוזים, אחר כך לחמישה, אחר כך לשישה חברי כנסת דרוזים.

סעיד נפאע: לפחות שני-שלישים מאתנו נמצאים כאן.

סעיד נפאע: אנחנו, כבודו, ועם כל הכבוד, ולאור המדיניות הזאת של האי-שוויון, לא הצלחנו – והנה, שומעים אותי – לפתור את הבעיה הכאובה, הרצינית ביותר.

סעיד נפאע: בעצם הדקות האלה ישנו מאהל מחאה בפתחו של כפר ג'וליס כי בתקופה האחרונה 18 זוגות ביטלו את האירוסים שלהם בהיעדר מגרשים, בהיעדר אפשרויות בנייה.

סעיד נפאע: אני חושב שהזעקה הזאת – – –

ראובן ריבלין: צריך לומר, יש גם הבעיה של עוספיא – –

סעיד נפאע: כל הכפרים.

סעיד נפאע: כל הכפרים.

ראובן ריבלין: – – ודאלית – – –

סעיד נפאע: כל הכפרים.

סעיד נפאע: זה לא פוסל.

ראובן ריבלין: – – – בגלל הבתים הלא-מאושרים, שאנחנו בכנסת התחייבנו – – –

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: כן.

סעיד נפאע: לא פוסח על אף כפר, כבוד היושב-ראש.

סעיד נפאע: בכל אופן, מילת סיום, אני אומר כך: המצב הזה – אני כבר ציינתי את זה, אבל אני רוצה לחזור על אותו משפט שאמרתי – אם מישהו עדיין חושב ששוויון קונים רק במלים יפות שמורעפות כלפי קבוצה זו או אחרת, זה לא שוויון.

סעיד נפאע: ואם מישהו חושב שהאוכלוסייה הנפגעת היא שתיפגע, כולם ייפגעו בסופו של דבר.

סעיד נפאע: תודה רבה.

ראובן ריבלין: הואיל ואמרת, חבר הכנסת סעיד נפאע, שייתכן שזה נאומך האחרון בכנסת, אני מוכרח לומר, כיושב-ראש הכנסת, שבתור חבר כנסת היית מאוד פעיל ומאוד יעיל, יחד עם עמדותיך העקרוניות, שלא צריך כל אחד להסכים אתן.

ראובן ריבלין: היית באמת נציג ציבור לעילא ולעילא.

ראובן ריבלין: כל כבוד לך.

סעיד נפאע: תודה רבה.

סעיד נפאע: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אופיר אקוניס, אחרון הדוברים.

ראובן ריבלין: נא לצלצל.

ראובן ריבלין: ומייד לאחר מכן אנחנו נעבור לסדרת ההצבעות.

ראובן ריבלין: הואיל ולחבר הכנסת אופיר אקוניס יש שלוש דקות, אני נותן לו ארבע דקות כי נתתי גם לחבר הכנסת גילאון וגם לחבר הכנסת אורי אורבך.

ראובן ריבלין: אני נותן לך ארבע דקות, אבל החברים שלך צריכים להתחיל להתקדם.

ראובן ריבלין: לפחות שר אחד, כדי שאנחנו נוכל לעמוד ולא נצביע כאשר אין כאן אנשים.

ראובן ריבלין: אז אני מציע לצלצל.

ראובן ריבלין: לא שומעים את הצלצול?

ראובן ריבלין: להכריז בכריזה שהואיל ולא שומעים את הצלצול, אנחנו מודיעים שבעוד כחמש דקות הדיון מסתיים.

ראובן ריבלין: השר יעלון נמצא כאן, והוא בוודאי יסכם בשם הממשלה, אחרי שיגמור אופיר אקוניס, אבל גם סיכומו לא יהיה ארוך משעה, שעה וחצי – או כל שר אחר, המשנה לראש הממשלה.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת אקוניס.

ראובן ריבלין: בבקשה, יקירי.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הכנסת הזאת, אדוני, שתסיים בעוד כמה שעות את דרכה ותתפזר לפגרת הבחירות, ידעה הרבה נאומים, הרבה ויכוחים, הרבה אמירות.

אופיר אקוניס: אני מאמין, אדוני, שכל אחד ואחת אמרו כאן את מה שהאמינו בו.

אופיר אקוניס: אבל, אדוני היושב-ראש, מפלס הפופוליזם והאמירות הריקות מתוכן וחסרות האחריות ששמענו הערב הזה – או בשבועות האחרונים, או בחודשים האחרונים – מדוברי האופוזיציה בראשות מפלגת העבודה, באמת שוברות כל שיא.

אופיר אקוניס: עכשיו, אני מבין שהגברת יחימוביץ, הנמצאת כאן לשם שינוי – בדרך כלל היא ישנה באולפני הרדיו ובאולפני הטלוויזיה – – –

ראובן ריבלין: חברת הכנסת יחימוביץ היא בהחלט גברת, אבל בשבילך היא חברת הכנסת יחימוביץ.

אופיר אקוניס: חברת הכנסת יחימוביץ, שבאמת מרבה להופיע באולפני הרדיו והטלוויזיה, עומדת כנראה בחודשים הקרובים, אדוני, להמשיך להציג לציבור מיצגי שווא מופרכים וחסרי בסיס.

אופיר אקוניס: עד רגע זה היא לא אומרת מה דרכה, מה היא תעשה, הכול ססמאות, ססמאות, ססמאות.

אופיר אקוניס: הייתי אומר זאת כך: הגברת יחימוביץ, הכול דיבורים.

אופיר אקוניס: אדוני, אני מאמין שבסוף, אחרי כל הראיונות והססמאות והפופוליזם הקיצוני בסגנון שאפילו מדינות הגוש המזרחי, הסובייטי לשעבר, מניפי הדגלים האדומים, כבר נטשו, משום שגם הם, גם הם הבינו שהדבר היחיד שהמדיניות השוויונית-לכאורה שמציעה מפלגת העבודה בראשות הגברת יחימוביץ, חברת הכנסת יחימוביץ – –

ראובן ריבלין: או.

אופיר אקוניס: – – תוביל לדבר אחד שכמוהו היה באותן ארצות סוציאליסטיות.

אופיר אקוניס: הדבר השוויוני היחידי היה העוני המרוד שבו חיו רוב מוחלט של אזרחיהן.

אופיר אקוניס: האם את זה רוצים אזרחי ישראל?

אופיר אקוניס: בסוף על כך תיפול ההכרעה, משום שזו המציאות: אתם מדברים, אנחנו עושים.

אופיר אקוניס: שכר המינימום אצלנו עלה ל-4,300 שקלים.

אופיר אקוניס: הם דיברו, אנחנו עשינו.

אופיר אקוניס: חינוך חינם שחוסך 800 שקלים בחודש לזוגות צעירים – אתם דיברתם, אנחנו עשינו.

אופיר אקוניס: שר החינוך, שלום לך, זה אתה.

אופיר אקוניס: שלום לך.

אופיר אקוניס: רפורמה עצומה, עצומה, בסלולר, שחוסכת אלפי שקלים בשנה; על זה אפילו לא דיברתם, אנחנו עשינו.

אופיר אקוניס: מסילות ברזל לפריפריה, לבית-שאן, לנתיבות, לשדרות, לכרמיאל; המערך הסוציאליסטי דיבר, אנחנו עשינו.

אופיר אקוניס: כלכלה חופשית עם רגישות חברתית – זה מה שאנחנו עושים, ונמשיך לעשות, משום שזו המדיניות שלנו, אדוני היושב-ראש, מאז ימיו של מנחם בגין, וברוח מורשתו.

אופיר אקוניס: אדוני, אני מניח שתיכף הם גם ינכסו לעצמם את מנחם בגין, הרי, כי העבודה בראשות יחימוביץ לא תבחל בשום דבר.

אופיר אקוניס: זה לא שאין עוד מה לעשות, יש עוד הרבה משימות, הרבה אתגרים עצומים, עצומים, ברמה הביטחונית בוודאות, בוודאות, אולי, אדוני, בזמן של האתגרים הקשים ביותר מאז הקמת מדינת ישראל, ולא פחות ברמה החברתית-כלכלית.

אופיר אקוניס: אדוני, הבחירה היא די פשוטה.

אופיר אקוניס: הבחירה היא בין אחריות לססמאות, בין מנהיגות לחוסר ניסיון.

אופיר אקוניס: הבחירה היא בין דרך הליכוד לדרך השמאל, ואנחנו ננצח.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת אופיר אקוניס.

ראובן ריבלין: רבותי, הממשלה מבקשת לסכם את הדיון.

ראובן ריבלין: מי השר?

ראובן ריבלין: השר ארדן מסכם את הדיון, או שר החינוך.

ראובן ריבלין: שר החינוך – בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: יש לנו בעיה עם הצלצול, אני מודיע לכולם שאנחנו נכריז כריזה.

ראובן ריבלין: אני מבקש ממנהלי הסיעות להודיע לכל אנשיהם, כי יש לנו איזו נפילה בצלצול, הוא לא נשמע טוב, אז – מנהלי הסיעות, נא להודיע לכל הסיעות שבעוד דקות מספר אנחנו הולכים להצבעה.

ראובן ריבלין: כבוד שר החינוך, בשם הממשלה, יסכם את הדיון.

ראובן ריבלין: הוא יסכם את הדיון בעניין הודעת ראש הממשלה, ואני כבר מודיע לשר שיש סיעה שביקשה לראות בהודעת ראש הממשלה אי-אמון, ולכן אתם תצטרכו, אם תרצו – – –

גדעון סער: אנחנו נבקש הצבעה עכשיו.

ראובן ריבלין: אתה כבר מבקש.

גדעון סער: בוודאי.

ראובן ריבלין: אוקיי, ואתה גם תסכם כמובן את הדיון בהצעות האי-אמון.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

גדעון סער: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הדיון הזה, אני מצטער לומר, התחיל ברוח לא כל כך טובה.

גדעון סער: ראש הממשלה עמד כאן על הדוכן, נדמה לי שהוא אפילו לא הגיע למשפט השני או השלישי, וכבר פרץ כזה של קריאות ביניים מהספסלים שברגע זה – – –

דב חנין: הוא לא אמר מה יהיה בתקציב.

דב חנין: הוא לא ענה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חנין, היו הרבה שרים בשנות חלדה של הכנסת ששיוועו שיקראו להם קריאת ביניים ולא קראו להם אפילו קריאת ביניים אחת, אז אני חושב ששר החינוך אמר את זה לשבחו של ראש הממשלה, שהוא עוד לא הספיק לדבר – הוא ממקד התייחסות, מה.

גדעון סער: אנחנו, אדוני היושב-ראש, כשמכירים את הכנסת יודעים מה הדינמיקה של קריאות הביניים.

גדעון סער: בדרך כלל קריאת ביניים נועדה – –

ראובן ריבלין: לא להפריע, אלא להתגרות.

גדעון סער: – – כן, להתגרות בדובר עם איזו נקודה חזקה.

גדעון סער: אבל היה פה פרץ של צעקות כאלה, בעיקר קוראי קריאות הביניים הפריעו האחד לשני, כי זה היה בליל של צעקות שלא היה אפשר להבין שום דבר.

גדעון סער: אני באמת אומר, הפרעתם פה האחד לשני – – –

רונית תירוש: למדנו ממך.

גדעון סער: חברת הכנסת תירוש, אם הייתם לומדים ממני – – –

ראובן ריבלין: חברת הכנסת תירוש, ראש סיעת הליכוד באופוזיציה, כשהוא היה קורא קריאת ביניים, כולנו היינו שותקים.

גדעון סער: אם הייתם לומדים ממני, אחרי קדנציה באופוזיציה לא הייתם מגיעים לבחירות במצב שאתם מגיעים עכשיו.

גדעון סער: תאמיני לי.

גדעון סער: אני רוצה להגיד לך משהו, יש הבדל בין קריאות ביניים, שהן לגיטימיות בפרלמנט שלנו, ותמיד היו, לבין רצף צעקות כזה, כאילו אין מחר.

גדעון סער: ואז, מה אני חושב לעצמי?

גדעון סער: אין מחר.

גדעון סער: זה לא כאילו אין מחר, אין מחר.

גדעון סער: אז חייבים לשמוע כל אחד ואחד, ואני אומר לכם שמי שיודע לקרוא ב"דברי הכנסת", זה לא מופיע בכלל כטקסט, אלא זה מופיע ככמה קווים מקווקווים, כי אי-אפשר לפענח את מה שנאמר.

גדעון סער: ועלה יושב-ראש האופוזיציה, חבר הכנסת שאול מופז, שאני באופן אישי מאוד מחבב ומכבד, וכדי לנסות ולתקוף את ראש הממשלה, אם הבנתי נכון, הוא ניסה להשוות את ראש הממשלה לכמה מקודמיו – יצחק רבין, עליו השלום, אריאל שרון, ייבדל לחיים ארוכים.

גדעון סער: אני אגיד לך מה קצת צרם לאוזן, ידידי חבר הכנסת שאול מופז: אתה נעצרת לפני אהוד אולמרט.

גדעון סער: הגעת לאריאל שרון.

גדעון סער: אני מבין למה אתה תוקף את ראש הממשלה נתניהו, אבל לא הזכרת את אהוד אולמרט.

גדעון סער: ואני שואל, הרי רק בכנסת הקודמת ישבתם מסביב לשולחן הזה, מסביב לאהוד אולמרט, והסברתם שהוא ראש ממשלה שיודע להחליט, שקיבל החלטות אמיצות, ואני חייב לומר, בכמה נושאים הוא אכן קיבל החלטות אמיצות.

גדעון סער: אבל משום מה – והיה לי נדמה שקראת את הדברים מהכתב, אז אני מניח שזה לא בלתי מכוון – הוא נשמט מנוסח הנאום כאילו לא היה, ובעצם הוא היה ראש הממשלה היחיד שכיהן מטעם קדימה.

גדעון סער: מדי פעם, כאשר אנחנו קוראים עיתונים, אנחנו רואים שאתם שוקלים להעמיד אותו מחדש בראשכם.

גדעון סער: ואגב, אנחנו לא מתכוונים להתערב בהחלטות שלכם.

גדעון סער: גם לא ההחלטות – אני חושב שעצוב מאוד שתנועה פוליטית שהיתה מפלגת שלטון והיתה מפלגת אופוזיציה ראשונה עוברת לוועדה מסדרת, שוללת מהחברים שלה את זכות הבחירה, כי היא במצוקה אלקטורלית.

שי חרמש: אתה אומר שאתה לא מתערב.

גדעון סער: אני מבקר.

גדעון סער: זכותי למתוח ביקורת, חבר הכנסת חרמש.

גדעון סער: זכותי לומר לכם איך אתם רוצים להיות תנועה פוליטית גדולה אם לחברים שקראתם להתפקד לשורותיכם – ואני לא אומר שאין בעיות בשיטת הפריימריז, יש בעיות, אבל אני טוען שבחירות דמוקרטיות תמיד עדיפות על החלופה, על האלטרנטיבה, ואני טוען שיהיה מצער אם בכנסת הבאה יהיו פחות חברי כנסת שנבחרו על-ידי הציבור, כי אנחנו לא נבחרים במישרין, אין דמוקרטיה ישירה.

גדעון סער: הציבור לא בוחר את נבחריו, אבל במפלגות הדמוקרטיות יש מהלך של בחירה, ושלילת זכות הבחירה היא בעייתית.

גדעון סער: אבל אני חוזר לנושא הקודם, להשמטתו של אהוד אולמרט.

גדעון סער: עלה איזה חשד כאילו מונה יושב-ראש האופוזיציה רק ראשי ממשלה לשעבר שכבר אין סיכוי שיחליפו אותו בהנהגת קדימה.

גדעון סער: חבר הכנסת מופז, הרי בכל זאת אני צריך למצוא הסבר למה אהוד אולמרט הושמט מנוסח הנאום, ואני שואל את הדברים.

גדעון סער: הרי כל אדם – – –

שלמה מולה: למה לוי אשכול, למה גולדה מאיר?

שלמה מולה: מה אתה קופץ רק על ראש ממשלה אחד שלא – – –

גדעון סער: שאלתם פה מדי פעם בזמן הדברים של ראש הממשלה: אז למה הולכים לבחירות?

גדעון סער: למה הולכים לבחירות?

גדעון סער: כאשר הממשלה הנוכחית תכהן ארבע שנים בפעם הראשונה מאז שנות ה-80 – אנחנו מדברים על תקופה של 30 שנה – אז באמת הגיע הזמן לבחירות, כל כמה שזה יכול להיות מצער לסיעה כזאת או אחרת.

גדעון סער: הולכים לבחירות כדי להעמיד אותנו, אתכם, כל אדם להעמיד את עצמו, למבחן הציבור, לשיפוט של הציבור, באיזו דרך הוא תומך, מי יכול לשמור על האינטרסים הלאומיים, מי יכול לשמור על כלכלת ישראל, מי יכול לשמור על הביטחון – – –

ראובן ריבלין: רבותי, הצלצול עובד, ואני שם לב ששר החינוך כבר כמעט עומד לסיים את דבריו, כי הוא פשוט חושב שלא צריך לדבר דברים מעבר לצורך, והוא משכנע בכל הדברים, אם כי לא כולם יסכימו אתך, אבל אנחנו ניתן לצלצול עוד חמש דקות, ואדוני, אחרי חמש דקות בוודאי, אלא אם כן הוא יאמר לי שהוא עדיין לא מיצה את דבריו, וכמובן אני אשמע.

גדעון סער: אני תמיד בוחן את השאלה אם סיימתי את דברי או לא, כאשר אני בוחן גם את האולם לא רק במובן הנוכחות אלא במובן הקשב לטיעון.

גדעון סער: אגב כך – – –

ראובן ריבלין: זה מה שהיו פעם אומרים "פיליבסטר"?

גדעון סער: לא, חלילה, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: ראש הממשלה נכנס גם.

ראובן ריבלין: בתוך שלוש דקות נעבור להצבעה.

גדעון סער: אדוני היושב-ראש, אני חושב, ובכך אני אסכם, שאם טיעוני האופוזיציה לגופו של עניין בנושא הביטחון, בנושא הכלכלה, בנושאים החברתיים ובנושא התשתיות, היו חזקים, הם לא היו נזקקים להתקפה אישית פרועה על ראש ממשלת ישראל.

גדעון סער: רק משום שהטיעונים הם חלשים לגופו של עניין, יש התקפה אישית על ראש הממשלה בנימין נתניהו.

גדעון סער: אבל אנחנו מאמינים שכאשר נלך לציבור – ואנחנו לא משלים את עצמנו, אנחנו יודעים שתהיה מערכת בחירות קשה, אנחנו מכירים את מערכות הבחירות האלה שעוברות גם, לפעמים, להתקפות אמוציונליות – אנחנו מאמינים שכאשר אנחנו נפרוס בפני הציבור, אדוני היושב-ראש, את ההישגים של הממשלה הזאת, בביטחון, בכלכלה, בחינוך, בתשתיות, בתחבורה, בתקשורת, בהגנת הסביבה, בביטחון הפנים ובכל התחומים החשובים האחרים בחיי האומה, אנחנו נצליח לשכנע את הציבור לתת אמון לתקופת כהונה נוספת לממשלה בראשות בנימין נתניהו, ואתם תוכלו עוד ארבע שנים לקרוא קריאות ביניים לנאומים של בנימין נתניהו, כי בסך הכול, במשך השנים שהייתם באופוזיציה לא ראינו הרבה יותר מזה במובן של עבודת האופוזיציה.

גדעון סער: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לשר גדעון סער, שסיכם בשם הממשלה ולא כשר החינוך.

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו יושבים כולנו.

ראובן ריבלין: היתה תקלה עם הצלצול, ולכן אפשרתי עוד דקות מספר.

ראובן ריבלין: אחרוני הבאים יגיעו, אבל הצלצול כבר נשמע, מהדהד בכל רחבי הבניין.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים להצבעה בעוד כדקה, ואנחנו נצביע חמש הצבעות.

ראובן ריבלין: הצבעה אחת היא הצבעה על הודעת ראש הממשלה, שבה יצביעו חברי הכנסת על אישורה או התנגדות לאישורה.

ראובן ריבלין: סיעת חד"ש, על-ידי ראש הסיעה חבר הכנסת חנא סוייד, ביקשה לראות בהודעת ראש הממשלה לכנסת הצבעת אי-אמון, והוא רשאי לעשות כן.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: אני רק רוצה לומר שתיקנת איזה פגם שהיה בהודעה שלך, כי לא הודעת לי מיהו המועמד מטעמכם לראשות הממשלה.

ראובן ריבלין: לאחר שהודעת לי שחבר הכנסת מוחמד ברכה ניאות להיות ראש הממשלה אם אכן תתקבל בקשתכם, אני רואה אותה כחוקית לכל דבר.

ראובן ריבלין: ואז אמר חבר הכנסת סער, כבר אחרי שאתה אמרת, שהוא מבקש לראות בהצבעה הצבעת אמון, ולכן היא תתקיים עכשיו ומייד.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חנא סוייד, בבקשה.

חנא סוייד: אדוני היושב-ראש, אנחנו מבקשים לראות בהצבעה על הודעת ראש הממשלה הצבעת אי-אמון, כאשר, כפי שהזכרת, המועמד שלנו להרכבת הממשלה הוא חבר הכנסת מוחמד ברכה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חנין, חבר הכנסת עפו אגבאריה, אתם שמעתם.

ראובן ריבלין: בסדר גמור.

ראובן ריבלין: השר גדעון סער, לפרוטוקול רק תודיע.

גדעון סער: אני מבקש להצביע עכשיו.

ראובן ריבלין: אתה מבקש להצביע עכשיו, זאת אומרת גם כשההצבעה היא הצבעת אי-אמון אתה רוצה להצביע עליה עכשיו.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו עוברים להצבעה.

ראובן ריבלין: ההצבעה היא על הודעת ראש הממשלה על פעילות הממשלה בתקופה שחלפה מאז המושב הקודם ועל תוכניות הממשלה למושב הקרוב.

ראובן ריבלין: מי שבעד – בעד ראש הממשלה, ומי שנגד הוא בעד אי-אמון ונגד ראש הממשלה.

ראובן ריבלין: הצבעה בעד היא על הודעת הממשלה.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 1 בעד הודעת ראש הממשלה – 54 נגד – 39 נמנעים – 2 הודעת ראש הממשלה נתקבלה.

ראובן ריבלין: 54 בעד הודעת ראש הממשלה, 39 נגד ושניים נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהכנסת קיבלה את הודעת ראש הממשלה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: ודחתה, כמובן, את הצעת האי-אמון.

ראובן ריבלין: צודק – ודחתה את הצעת האי-אמון שהוגשה על-ידי סיעת חד"ש.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אין סיעה שנמנעה כולה, ולכן אין זכות תגובה.

ראובן ריבלין: אני עובר עכשיו להצעת האי-אמון מטעם סיעת קדימה, שנושאה: כישלון ממשלת נתניהו בתחום המדיני, הכלכלי והחברתי.

ראובן ריבלין: מי בעד האי-אמון?

ראובן ריבלין: מי נגד?

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: נכון.

ראובן ריבלין: אנחנו מצביעים עכשיו על האי-אמון.

ראובן ריבלין: מי שבעד – זה אי-אמון.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: זה מי בעד האי-אמון ומי מתנגד לו.

ראובן ריבלין: הדברים ברורים.

ראובן ריבלין: זה מושב חמישי, כבר למדתם בארבעה מושבים.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 2 בעד הצעת סיעת קדימה להביע אי-אמון בממשלה – 32 נגד – 54 נמנעים – 1 הצעת סיעת קדימה להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: 32 בעד האי-אמון, ולעומתם 54 נגד ואחד נמנע.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת האי-אמון לא נתקבלה – הצעת האי-אמון כפי שהוגשה על-ידי סיעת קדימה ונומקה על-ידי חבר הכנסת מאיר שטרית.

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו עוברים להצעת אי-אמון מטעם סיעת העבודה, בנושא: אוזלת ידה של ממשלת נתניהו בתחום המדיני, החברתי והכלכלי, כפי שהוצגה על-ידי ראש הסיעה, חבר הכנסת יצחק הרצוג.

ראובן ריבלין: רבותי, מי בעד הצעת האי-אמון של סיעת העבודה?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 3 בעד הצעת סיעת העבודה להביע אי-אמון בממשלה – 39 נגד – 54 נמנעים – אין הצעת סיעת העבודה להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

נסים זאב: למה זה חשוב לומר מי – – –

ראובן ריבלין: למה לך להפריע לי בהצבעה, חבר הכנסת זאב נסים?

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, אף פעם – – –

ראובן ריבלין: 39 בעד הצעת האי-אמון שהוגשה על-ידי סיעת העבודה, 54 נגד ואין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת האי-אמון של סיעת העבודה, כפי שנומקה על-ידי חבר הכנסת יצחק בוז'י הרצוג, לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים להצעת האי-אמון של הסיעות רע"ם-תע"ל, חד"ש ובל"ד בנושא: כישלון ממשלת נתניהו בתחום המדיני, הכלכלי והחברתי, כפי שנומקה על-ידי חבר הכנסת מסעוד גנאים.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 4 בעד הצעת סיעות רע"ם-תע"ל–חד"ש–בל"ד להביע אי-אמון בממשלה – 33 נגד – 56 נמנעים – אין הצעת סיעות רע"ם-תע"ל–חד"ש–בל"ד להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: 33 בעד, 56 נגד ואין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת האי-אמון של סיעת רע"ם-תע"ל לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו עוברים להצעת האי-אמון של סיעת מרצ בעניין אוזלת ידה של ממשלת נתניהו בתחום המדיני, החברתי והכלכלי, כפי שנומקה על-ידי יושבת-ראש התנועה, חברת הכנסת זהבה גלאון.

ראובן ריבלין: נא להצביע – מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 5 בעד הצעת סיעת מרצ להביע אי-אמון בממשלה – 37 נגד – 56 נמנעים – אין הצעת סיעת מרצ להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: 37 בעד, 56 נגד, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שגם הצעתה של סיעת מרצ בעניין אוזלת ידה של ממשלת נתניהו בתחום המדיני, החברתי והכלכלי, כפי שנומקה על-ידי חברת הכנסת זהבה גלאון, לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: תמו הצעות האי-אמון בשלב זה לכנסת זו.

ראובן ריבלין: ייתכן שהן גם הצעות האי-אמון האחרונות שהוצבעו בכנסת זו.

ראובן ריבלין: יש לי עכשיו שאלה: איפה השר ארדן?

יולי יואל אדלשטיין: אני עכשיו הנציג.

ראובן ריבלין: אתה הנציג.

ראובן ריבלין: יש לכם שתי בקשות לתיקוני טעויות, ויש בקשה אחת – להודיע, הודעת הממשלה על התפטרותו?

ראובן ריבלין: הודיע כבר.

ראובן ריבלין: בסדר גמור.

ראובן ריבלין: [נספחות.

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: אז אני מציע – יושב-ראש ועדת הפנים יעלה ויבוא רק להודיע על תיקוני הטעויות ואנחנו נאשר אותם מייד, כי זה לא דבר שהוא על סדר-היום אלא תיקון טעות שיצאה מתחת ידי הכנסת, ואנחנו רוצים לתקן אותה לפני שנעבור לסעיף – – –

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: תראו.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אמנון כהן, אחר כך – עוד הודעה שאני אומר לכל חברי הוועדה.

ראובן ריבלין: מי שרוצה להירשם לדיון על ההצעה על התפזרות הכנסת יירשם מייד, כי אני סוגר את הרשימה.

ראובן ריבלין: אדוני, מכובדי, יושב-ראש ועדת הפנים.

אמנון כהן: אדוני היושב-ראש, תודה, כבוד השרים, ראש הממשלה, חברי חברי הכנסת, מונחת בפניכם הצעת החלטה מטעם ועדת הפנים והגנת הסביבה בהתאם להוראות סעיף 10א לפקודת סדרי השלטון והמשפט, לפי הצעת היועץ המשפטי לכנסת, בדבר תיקון טעות בחוק הרשויות המקומיות (מימון בחירות) (תיקון מס' 10), התשע"ב–2012.

אמנון כהן: חוק הרשויות המקומיות (מימון בחירות) (תיקון מס' 10), התשע"ב–2012, התקבל בכנסת ביום ה' באב התשע"ב, 24 ביולי 2012, ופורסם ברשומות, ספר החוקים התשע"ב, עמוד 670.

אמנון כהן: בשל טעות לשונית טכנית לא צוין במפורש כי לעניין מימון הבחירות שלו זכאית כל סיעה ברשימה משותפת תחושב המקדמה מתוך המקדמה המגיעה לרשימה המשותפת.

אמנון כהן: מוצע לתקן את הטעות לפי סעיף 10א(ד) לפקודת סדרי השלטון והמשפט, התש"ח–1948.

אמנון כהן: תחילתו של התיקון ביום תחילתו של החוק, קרי ביום פרסומו ברשומות, י"ט באב התשע"ב, 7 באוגוסט 2012.

אמנון כהן: אודה לכם על אישור החלטת הוועדה על תיקון הטעות כאמור.

אמנון כהן: צריך להצביע על זה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: רבותי, שמעתם את הודעת ועדת הפנים של הכנסת.

ראובן ריבלין: היא מצריכה הצבעה.

ראובן ריבלין: התיקון הוא תיקון טעות בלבד, במקום אות כזאת – אות אחרת.

ראובן ריבלין: לכן, מי שמצביע בעד, מצביע בעד הודעת ועדת הכנסת, מי שנגד – נגדה.

ראובן ריבלין: רבותי, נא לשבת.

ראובן ריבלין: אני מפעיל את ההצבעה.

ראובן ריבלין: מי בעד תיקון הטעות של ועדת הפנים?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: נא להצביע – מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 6 בעד ההחלטה – 56 נגד – אין נמנעים – אין החלטת ועדת הפנים בדבר תיקון טעות בחוק הרשויות המקומיות (מימון בחירות) (תיקון מס' 10), התשע"ב–2012, נתקבלה.

ראובן ריבלין: 56 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שתיקון הטעות של ועדת הפנים עבר.

ראובן ריבלין: [נספחות.

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: יש לנו תיקון טעות של ועדת העלייה והקליטה.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת דני דנון, יושב-ראש הוועדה.

דני דנון: מדובר בתיקון טעות בחוק המרכז למורשת יהדות אתיופיה, התשע"ב–2012, בסעיף 5(א): במקום 15 צריך להיות 13.

דני דנון: בשל שיבוש העתקה נכתב בסעיף 5 לחוק כי מספר חברי המועצה שהוקמה בחוק יהיה 15 במקום 13, כפי שמנויים בסעיף.

דני דנון: מוצע לתקן את הטעות לפי סעיף 10א(ד) לפקודת סדרי השלטון והמשפט, התש"ח–1948.

דני דנון: תחילתו של התיקון ביום תחילתו של סעיף 5 האמור, קרי ביום פרסומו של החוק ברשומות – ט' בניסן התשע"ב, 1 באפריל 2012.

ראובן ריבלין: תודה רבה ליושב-ראש ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, חבר הכנסת דני דנון.

ראובן ריבלין: אנחנו נעבור להצבעה על הבקשה לתיקון טעות מטעם ועדת העלייה והקליטה.

ראובן ריבלין: נא להצביע – מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: על הודעת הוועדה על תיקון טעות.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 7 בעד ההחלטה – 59 נגד – אין נמנעים – אין ההחלטה בדבר תיקון טעות בחוק המרכז למורשת יהדות אתיופיה, התשע"ב–2012, נתקבלה.

ראובן ריבלין: 59 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהודעת ועדת העלייה והקליטה נתקבלה על-ידי הכנסת ללא מתנגדים והדבר יתוקן בהתאם.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים להצעה לחוק התפזרות הכנסת, אך לפניה – הודעת יושב-ראש ועדת הכנסת שאינה מצריכה הצבעה.

): אדוני היושב-ראש, תודה רבה, ראש הממשלה, כבוד השרים, חברות וחברי הכנסת, להלן הודעה מטעם ועדת הכנסת, אם כי יש להודות – כנראה היא תהיה תיאורטית מבחינת הביצוע שלה.

): ועדת הכנסת קבעה כי ועדת החוץ והביטחון תדון בהצעת חוק בתי-קברות צבאיים (תיקון מס' 4), התשע"ב–2012 – מ/669, לשם הכנתה לקריאה השנייה והשלישית.

): אני מבקש, על-פי בקשת היושב-ראש, גם להודיע שמייד בתום ההצבעה על הקריאה הראשונה, בהנחה, כמובן, שהכנסת תאשר את ההצעה ותחליט המליאה להעביר את הדיון לוועדת הכנסת, ועדת הכנסת תתכנס ותדון בהכנת הצעת החוק לפיזור הכנסת לקריאה השנייה והשלישית.

): תודה.

ראובן ריבלין: חמש דקות לאחר ההצבעה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/734).

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: אני מזמין את נציג הממשלה, חבר הכנסת אדלשטיין, לבוא ולהציג את הצעת החוק הממשלתית בדבר התפזרותה של הכנסת, או – בחירות, או אפילו יכול להיות שצריך לומר: חוק הבחירה לכנסת התשע-עשרה.

ראובן ריבלין: על כל פנים, חוק ההתפזרות, כפי שהוא שגור בפי החוק עד היום, יוצג על-ידי חבר הכנסת והשר אדלשטיין.

ראובן ריבלין: יולי אדלשטיין, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, עמיתי השרים, אני מתכבד להציג מטעם הממשלה את החוק להתפזרות הכנסת השמונה-עשרה.

יולי יואל אדלשטיין: החוק הוא לא ארוך.

יולי יואל אדלשטיין: על-פי סעיף 34 לחוק-יסוד: הכנסת, אנחנו מבקשים לפזר – מבקשים מהכנסת להצביע על התפזרותה ולקיים או לקבוע מועד לבחירות לכנסת התשע-עשרה, ביום שלישי, י"א בשבט תשע"ג, או, למניינם – 22 בינואר, שנת 2013.

יולי יואל אדלשטיין: אני חושב שכאן, לאור כל השאלות, אדוני היושב-ראש, של חברי האופוזיציה במהלך נאומו של ראש הממשלה, אז למה בחירות, למה בחירות, אני חושב שאפשר להרגיע, ולומר, אדוני היושב-ראש:

יולי יואל אדלשטיין: במידה שהכנסת תצביע על התפזרותה ונקיים, כפי שגם ביקש ראש הממשלה, וכפי שאני מניח כל בר-דעת רוצה, עד כמה שאפשר יותר מהר את הבחירות לכנסת התשע-עשרה, אז נוכל גם להמשיך את אותה עשייה ברוכה שעשינו עד עכשיו בראשותו של ראש הממשלה נתניהו, חברי הקואליציה, סיעות הקואליציה, השרים במשרדים השונים וחברי הכנסת חיש מהר לאחר הרכבת הממשלה החדשה.

יולי יואל אדלשטיין: אני כולי תקווה, באמת, אדוני היושב-ראש, שהכנסת על כל מרכיביה תתמוך בהצעת החוק להתפזרות הכנסת, וגם שאנחנו ודאי לא נראה מי מחברי הכנסת מעמיד מכשולים בדרך לקיום בחירות עד כמה שאפשר יותר מהר, לטובת, ודאי המדינה, גם מבחינת המשק וגם מבחינת ניהול המדינה וטיפול בבעיות האמיתיות, אדוני היושב-ראש, ולא בבעיות הפוליטיות.

ראובן ריבלין: הדיון הוא דיון אישי.

ראובן ריבלין: תודה רבה לשר יולי אדלשטיין על הצגת החוק.

ראובן ריבלין: הדיון הוא דיון אישי, וכל חבר כנסת שנרשם רשאי להשתתף בו.

ראובן ריבלין: אנחנו סוגרים את הרשימה.

ראובן ריבלין: סגרנו את הרשימה.

ראובן ריבלין: נרשמו כ-40 חברי כנסת, או יותר – 42 חברי כנסת, שזה לא דבר של מה בכך.

ראובן ריבלין: ראשון הדוברים – חבר הכנסת מוחמד ברכה.

ראובן ריבלין: רבותי, לרשות כל דובר – אחרת אנחנו נגיע לשעות מאוד מאוחרות, ויש לנו עוד ההכנה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית – לרשות כל דובר שלוש דקות.

ראובן ריבלין: אתה יכול לבוא.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, זה לא קורה לי בדרך כלל, לעלות על הדוכן כדי לתמוך בהצעה שהובאה על-ידי הממשלה, אף שהתכלית שלשמה אני תומך בהתפזרות הכנסת היא לא אותה תכלית של ראש הממשלה.

מוחמד ברכה: אני והסיעה שלנו תומכים בהתפזרות הכנסת והקדמת הבחירות כי אנחנו חושבים שכל יום שיתקצר בחייה של הממשלה הזאת – כן ייטב לעניין של הדמוקרטיה, לעניין של הצדק החברתי ולעניין של השלום; לעומת הממשלה – וראש הממשלה, שמשתמש בהקדמת הבחירות כתרמית פוליטית, ביטחונית וכלכלית-חברתית.

מוחמד ברכה: אני לא רוצה כמובן לחזור על דברים שאמרתי בדיון על הודעת ראש הממשלה ועל הצעות האי-אמון, אבל האמת היא ששמתי לב למשפט מרתק מאוד, אדוני היושב-ראש, שאמר יושב-ראש ועדת הכנסת, חבר הכנסת גפני, שעמד כאן על הדוכן והסכים עם ראש הממשלה שאכן הממשלה היתה ממשלה מוצלחת בענייני הכלכלה, אבל הוסיף: אבל היא נכשלה בעניין החברתי.

מוחמד ברכה: איזו כלכלה מוצלחת יכולה שלא להיות לטובת הצדק החברתי?

מוחמד ברכה: זה אחד הפרדוקסים שאני פשוט לא יכול להבין.

ראובן ריבלין: אתה אומר שזה כמו לומר: הניתוח הצליח והחולה מת.

מוחמד ברכה: והחולה מת.

מוחמד ברכה: לא, לא לא, זה ביטוי של שתי גישות אידיאולוגיות.

מוחמד ברכה: חושבים שהכלכלה היא ערך, זאת אומרת, הנתונים המספריים הם הערך, והאנשים – המנותח יכול למות.

מוחמד ברכה: זאת אומרת שיש כלכלה מוצלחת שיש בה העמקת פערים; יש כלכלה מוצלחת שיש בה הרחבת העוני; יש כלכלה מוצלחת שיש בה הרחבת האבטלה.

מוחמד ברכה: הדברים האלה לא יכולים להתקיים, בתפיסה שלנו, בתפיסה שלי ובתפיסה של הסיעה שלי, כי כלכלה צריכה לשרת בני-אדם, ולא בני-אדם צריכים לשרת ערכים כלכליים מוחלטים, אבל הם בעצם ערכים כלכליים שבאים להיטיב עוד יותר עם החזקים, עוד יותר עם בעלי ההון, עוד יותר עם החברות הגדולות.

מוחמד ברכה: לכן, הממשלה, בעצם הבאתה את הצעת החוק להתפזרות הכנסת היא באה לרמות את הציבור, לומר לו: אני לא יכול להתמודד בבחירות אחרי שאני מאשר תקציב שיש בו מכות כלכליות, אני לא רוצה להתמודד – הממשלה, או ראש הממשלה – בבחירות אחרי שאני עושה הרפתקה צבאית בעניין של אירן וכו' וכו', אלא אני הולך לגנוב את הקולות שלכם, ואחר כך לעשות את ההרפתקאות ואת המכות.

מוחמד ברכה: זו ספסרות גם ברמת החיים, אבל ספסרות גם בחיים עצמם.

מוחמד ברכה: תודה רבה.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך, בעיקר על הדיוק המרהיב שהיה כאן.

אופיר אקוניס: עכשיו אתה הצבת רף גבוה לחבר הכנסת חנא סוייד.

אופיר אקוניס: זה צריך להיות שלוש דקות, הרשימה היא ארוכה והזמן קצר.

עינת וילף: – – –

אופיר אקוניס: כבוד המזכירה, לחברת הכנסת וילף – הרשימה לא מופיעה על המסכים.

אופיר אקוניס: מייד היא תופיע.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני.

אופיר אקוניס: שלוש דקות.

חנא סוייד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני חושב שאולי הנקודה היחידה שאפשר להתחבר בה לממשלה הנוכחית זו ההצעה שהובאה בפנינו לסיים את כהונת הממשלה הנוכחית וללכת לבחירות.

חנא סוייד: עמד כאן ראש הממשלה וניסה למנות את ההצלחות של הממשלה.

חנא סוייד: בעיני זה היה מין תיאטרון אבסורד כזה; כל הדברים שהעלה כאן ראש הממשלה הם דברים וירטואליים ולא אמיתיים.

חנא סוייד: התבלט בעיקר מה שהחסיר ראש הממשלה בדבריו, וזה העניין של הכיבוש, שהוא כמעט לא הזכיר אותו בכלל, העניין של ההתנחלויות, העניין של השלום, השגת השלום, המאבק הפלסטיני–ישראלי, שהוא התמצית והעיקר של הבעיות במזרח התיכון.

חנא סוייד: ראש הממשלה מצא לנכון לפסוח על העניין החשוב הזה, שעומד בלב לבו של ההווי הישראלי, גם החברתי וגם הכלכלי.

חנא סוייד: רק – הוא השכיל להזכיר את ההתנחלות האוניברסיטאית באריאל.

חנא סוייד: זה כל מה שהוא ידע לספר על העניין של הכיבוש ועל השטחים הכבושים בעניין הזה.

חנא סוייד: דיבר על האבטלה, ראש הממשלה הזכיר ש-7% הוא אחוז האבטלה, בעוד שבציבור הערבי, בגלל שינוי שיטת מדידת האבטלה, האבטלה עומדת על 15% ויותר.

חנא סוייד: אז מה, האזרחים הערבים לא נחשבים כשמדברים על ההישגים של הממשלה או על הכישלונות של הממשלה?

חנא סוייד: הזכיר את העניין של הדיור; הדיור זה לא בעיה חדשה, הדיור זה בעיה של כמה שנים.

חנא סוייד: הממשלה, למרות כל מה שהיא עשתה בעניין הזה, או הראתה שהיא עושה, היא לא הצליחה לעשות שום דבר.

חנא סוייד: להיפך, עכשיו אנחנו רואים שמחירי הדירות עולים וממשיכים לעלות.

חנא סוייד: כל הפתרונות שאנחנו אמרנו שהם לא מטפלים בשני צדי המשוואה, לא בהיצע ולא בביקוש – הפתרונות שהובאו על-ידי הממשלה הם פתרונות כושלים, ואנחנו צפינו שהם לא יתרמו לפתרון הבעיה.

חנא סוייד: ונקודה אחרונה, אדוני היושב-ראש, גם אתה עמדת כאן ומנית כל מיני הצלחות של הממשלה, ואני רוצה להגיד לך, אני מאוד שמח על חינוך חובה לילדים – –

אופיר אקוניס: חינם, חינם.

חנא סוייד: חינם.

חנא סוייד: – – זה מצוין, וגם על המסילות שאתה הזכרת כאן.

חנא סוייד: אבל מה החוכמה לעשות את הדברים האלה ובסוף לבוא ולהגיד: יש חור בתקציב, של 40 מיליארד, והמשפחות, יוקר המחיה, כבר אנשים לא יכולים לשלם חשמל ומים וכל ההוצאות האחרות?

חנא סוייד: איזו חוכמה?

חנא סוייד: איזו הצלחה זו?

חנא סוייד: זאת אומרת, כאילו, לקנות או למכור את העתיד של המדינה לעבר שלה.

חנא סוייד: תודה רבה.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך, אדוני.

אופיר אקוניס: אני רוצה לבקש ממי שלא נרשם ומעוניין להירשם, להירשם עכשיו, ובעוד 60 שניות הרשימה תיסגר; גם כך היא מונה עוד 44 חברי כנסת שנרשמו.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת עפו אגבאריה.

אופיר אקוניס: אחריו – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, ואחר כך – חברת הכנסת חנין זועבי.

אופיר אקוניס: אחריה – חבר הכנסת עמיר פרץ, והרשימה עוד ארוכה.

אופיר אקוניס: מאוד.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני.

אופיר אקוניס: שלוש דקות.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, על מה הבחירות האלה?

דב חנין: על שני דברים.

דב חנין: ראשית, על גזירות תקציביות נוראות שראש הממשלה נתניהו מתעקש להסתיר.

דב חנין: שימו לב, מה שנתניהו רואה כתבונה פוליטית הוא בעצם ציניות אנטי-דמוקרטית: להסתיר מפני הציבור את אותם דברים שהציבור עתיד לספוג.

דב חנין: שנית, הבחירות האלה הן על תוכנית מלחמה אזורית נוראה שאותה כבר אי-אפשר להסתיר.

דב חנין: ולכן, עמיתי חברי הכנסת, אלה הן בחירות גורליות.

דב חנין: זה לא "כוכב נולד" בפוליטיקה, וממש לא עניינים פרסונליים כאלה או אחרים; זו בחירת דרך, בחירה שעלולה להיות בהחלט גורלית.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אנחנו נעשה את הכול כדי למנוע ממשלת ימין נוספת.

דב חנין: אנחנו קוראים לכל מפלגות המרכז – קדימה, העבודה, לפיד – להתחייב שלא ייקחו קולות שמאל ויצטרפו לממשלת ימין.

דב חנין: אפשר למנוע ממשלת ימין, חיוני למנוע ממשלת ימין.

דב חנין: אנחנו קוראים לציבור הישראלי, יהודים וערבים, צעירים, אנשי המחאה החברתית, להצביע בהמוניהם, כדי לייצר לארץ הזאת שלטון אחר, שלטון מתקדם, שלטון שיוביל אותנו לשוויון, לצדק חברתי, לשלום, לדמוקרטיה.

דב חנין: חד"ש מגיעה לבחירות האלה עם הישגים רבים – בכנסת הימנית ביותר בהיסטוריה של ישראל עצרנו חוקים רעים, קידמנו חוקים טובים, בתוך האפלה הכללית היינו אור של תקווה.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, חד"ש היא אלטרנטיבה של ערכים, תנועה סוציאליסטית שמאמינה בצדק חברתי כהשקפת עולם, תנועה של שותפות יהודית-ערבית בתוך המציאות הקשה של הפרדה בין יהודים וערבים, תנועה של שלום שיודעת להתנגד גם למלחמות של העבר וגם חס וחלילה למלחמות של העתיד.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, לישראל, לציבור בישראל, מגיע שלטון אחר.

דב חנין: מגיעה לציבור בישראל דרך אחרת, דרך של צדק חברתי, של שוויון, של דמוקרטיה, של שלום עם השכנים הפלסטינים והערבים.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אני קורא מכאן לכל אותם מאות אלפי אזרחים שהשתתפו יחד אתנו בהפגנות המחאה החברתית, עכשיו הזמן לתרגם את המחאה החברתית לשינוי פוליטי, עכשיו הזמן לשלוח את אלה שיצרו חברה של פערים, שאיימו על הדמוקרטיה – –

אופיר אקוניס: תודה.

דב חנין: – – שמונעים התקדמות לשלום.

דב חנין: עכשיו הזמן להציע לישראל להפוך למקום שטוב לחיות בו, מקום לכולנו.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך, אדוני.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת אגבאריה, בבקשה.

אופיר אקוניס: שלוש דקות.

אופיר אקוניס: ואחר כך – חבר הכנסת זחאלקה, גם כן שלוש דקות.

אופיר אקוניס: אחריו – חברת הכנסת זועבי; אחריה – חבר הכנסת כבל, אם יהיה פה.

אופיר אקוניס: בבקשה.

עפו אגבאריה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בתחילת כינונה של הממשלה הזאת אנחנו התנגדנו לה, כי אנחנו ידענו וצפינו את מה שקרה, שהממשלה הזאת היא הממשלה האנטי-חברתית הכי בולטת לאורך כל השנים האחרונות.

עפו אגבאריה: למרות כל ההישגים שניסה פה ראש הממשלה להציג, כאילו הממשלה הזאת נתנה כל כך הרבה חקיקה חברתית ונתנה לשכבות החלשות, אני אוכיח שזה לא נכון מה שהוא אומר.

עפו אגבאריה: הממשלה הזאת, אנחנו רואים שהיא הולכת ומחרחרת מלחמה.

עפו אגבאריה: והמלחמה הזאת שהיא הולכת לעשות, זאת תהיה מלחמת שואה לכל המזרח התיכון ולא רק למדינת ישראל על כלל אזרחיה היהודים והערבים.

עפו אגבאריה: הממשלה הזאת היא אנטי-חברתית.

עפו אגבאריה: אם אנחנו רק נזכור מה שקרה רק לפני שנה, שנה וחצי, כאשר היתה שביתת הרופאים וכאשר היתה המחאה החברתית – ואני פונה לאנשים שיושבים בבית ורואים עכשיו את ערוץ הכנסת – שהממשלה הזאת לא רצתה להגדיל את התקציב לתרופות מצילות חיים.

עפו אגבאריה: מי צריך את הדברים האלה?

עפו אגבאריה: היא רק יכולה להעלות את מס ערך מוסף בעוד 1%, כדי שזה יביא את הכסף לאנשים שמחזירים להם את המע"מ.

עפו אגבאריה: למי לא מחזירים את המע"מ?

עפו אגבאריה: לאנשים הפשוטים.

עפו אגבאריה: אבל אפשרות לקבל את התרופות מצילות החיים ואת התרופות החיוניות לא נותנים, הממשלה הזאת לא נותנת.

עפו אגבאריה: ברגע שאתם הולכים לקלפי, תחשבו על מה שהממשלה הזאת מנעה מכם.

עפו אגבאריה: טוענים שאנחנו, גם חברי הכנסת הערבים, מדברים רק על העניין הפלסטיני, אבל אני אראה לכם שני חוקים שאנחנו הבאנו, שאני הבאתי, שזה ממש לכל האוכלוסייה במדינת ישראל.

עפו אגבאריה: רק היום היה בעיתון שלא אחת מתשע נשים במדינת ישראל יכולה ללקות במחלת סרטן השד, אלא אחת משבע וחצי, כאשר 40% מהן לפני גיל 50.

עפו אגבאריה: העליתי הצעה לעשות את הממוגרפיה בגיל יותר מוקדם, בגיל 40.

עפו אגבאריה: הממשלה הזאת טרפדה אותה ולא נתנה לאוכלוסייה, לכלל הנשים, ליהנות מזה.

עפו אגבאריה: זה עניין חברתי.

עפו אגבאריה: הממשלה הזאת באמת דוגלת בעניין החברתי?

עפו אגבאריה: דבר נוסף, הרחבת סל השירותים הרפואיים, גם לגבי ה-MRI, גם את זה לא נתנו.

עפו אגבאריה: לגבי אנשים – – –

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: לגבי אנשים אחרים – משפט אחרון.

עפו אגבאריה: משפט אחרון.

אופיר אקוניס: בבקשה.

עפו אגבאריה: אם נביא בחשבון את כל הדברים האלה שהיא מוציאה מהשכבות החלשות ונותנת לעשירים ומחרחרת מלחמה, לממשלה הזאת אין זכות קיום.

אופיר אקוניס: אני מודה לך.

אופיר אקוניס: תודה לך.

אופיר אקוניס: בבקשה, חבר הכנסת זחאלקה, בבקשה.

אופיר אקוניס: מייד אחריך – חברת הכנסת זועבי.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת כבל נכנס.

אופיר אקוניס: אחריו – חבר הכנסת בן-סימון.

איתן כבל: חבר הכנסת כבל היה כאן.

אופיר אקוניס: לא, מתי?

אופיר אקוניס: כשהיה – בפעם – – –

איתן כבל: – – –

אופיר אקוניס: אתה מנסה לומר משהו לגבי החודשים הקרובים?

אופיר אקוניס: איזו אמירה כלשהי?

אופיר אקוניס: רמז?

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני.

אופיר אקוניס: בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: כן, כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אלה השעות האחרונות של הכנסת הזאת וגם של הממשלה, לפחות כמיוצגת בפרלמנט, ויש בחירות בינואר.

ג'מאל זחאלקה: אפשר היום, ברגע הזה, ללכת ולסכם את מה שהיה ולהסתכל קדימה על מה שיהיה.

ג'מאל זחאלקה: בנאומי הקודם כבר אמרתי שנתניהו בקדנציה השנייה שלו, בסבב הנוכחי של שלטונו, כי הוא היה גם קודם, או ליתר דיוק – נתניהו בקדנציה השלישית שלו יהיה הרבה יותר מסוכן ממה שהיה עד היום.

ג'מאל זחאלקה: ומה שהיה הוא איום ונורא.

ג'מאל זחאלקה: הציבור הערבי, כבוד היושב-ראש, קיבל מכות רבות מהממשלה הזאת – סדרה של חוקים גזעניים שנוגעים לקרקע, לזהות הלאומית, לחופש הביטוי; תוכניות להפקעת קרקעות נרחבת בנגב; חוקים שבמקום לסייע בדיור, מקשות על הציבור הערבי בקבלת דיור; למשל, החוק הדרקוני של מי שהורסים את ביתו צריך לשלם את הוצאות ההריסה; החוקים הגזעניים של ועדות הקבלה; חוקים של התנחלויות יחידים בנגב, וכו' וכו', רשימה ארוכה מאוד שכל כולה הולכת בכיוון אחד.

ג'מאל זחאלקה: אם אנחנו מסכמים את הקדנציה של נתניהו ומסתכלים על הכיוון, הכיוון הוא ימינה פנה.

ג'מאל זחאלקה: צמצום של זכויות האדם, מתקפה פרועה על העמותות וארגוני זכויות האדם, הגבלות על חופש הביטוי, ניסיון לפגוע דווקא בציבור הערבי, כמו חוק הנכבה, וכמובן החוקים שהזכרתי בעניין הקרקעות, כאשר לאחר 64 שנים הממשלה עדיין ממשיכה בכיבוש הקרקע.

ג'מאל זחאלקה: מה שהיה ב-1948, מה שהיה בנכבה נמשך עד היום.

ג'מאל זחאלקה: כלומר, מה שנשאר לנו, השאריות של הקרקע שיש לציבור הערבי, הממשלה הזאת חומדת אותן ורוצה להפקיע עוד ועוד ועוד.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו מקווים שבבחירות האלה אפשר יהיה לאחד את המפלגות הערביות לרשימה אחת, שיהיה לנו ייצוג גדול יותר, כך שנוכל לפעול ביתר שאת נגד הממשלה הרעה שהיתה והממשלה היותר גרועה שתבוא.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: אני מודה לך מאוד.

אופיר אקוניס: בבקשה, חברת הכנסת זועבי.

אופיר אקוניס: אחרייך – חבר הכנסת כבל.

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, היום מתפרקת הכנסת הכי ימנית, היותר-ימנית בתולדות הכנסת.

חנין זועבי: הוצפנו מחברי הכנסת מהימין ומהמרכז בהצעות חוק שמופנות נגד הערבים, נגד הפלסטינים במדינה, נגד הפלסטינים בשטחים, נגד הפלסטינים שהמדינה הפכה אותם לפליטים, נגד עמותות שמנסות לשמור על שאריות של שפיות בזירה הפוליטית, ומנסות לרסן את הכוחנות של הפוליטיקה.

חנין זועבי: חוקים שמיועדים נגד אוכלוסיות שלמות, נגד עניים, נגד חברי כנסת ספציפיים.

חנין זועבי: לא נשאר מהפוליטיקה אלא קונסנזוס ימני גזעני, שחלק גדול ממנו הוא גם אישי.

חנין זועבי: הכנסת הזאת לא דגלה בפוליטיקה למען כולם, אלא בפוליטיקה נגד האינטרס האמיתי של כולם, ולמעשה, הכנסת הזאת הרסה את המשמעות של הפוליטיקה, אדוני היושב-ראש.

חנין זועבי: פוליטיקה היא הצגת אלטרנטיבה מול כל מחסום להתקדמות החברה.

חנין זועבי: פוליטיקה אינה מזוהה עם כוחנות – בכנסת הזאת היא כן מזוהה עם כוחנות.

חנין זועבי: פוליטיקה אינה מזוהה עם שנאה – בכנסת הזאת פוליטיקה כן מזוהה עם שנאה.

חנין זועבי: פרלמנטר מזוהה – – –

מיכאל בן-ארי: לכי לפרלמנט הסורי, יותר טוב.

ג'מאל זחאלקה: – – –

מיכאל בן-ארי: לך אתה לסעודיה.

אופיר אקוניס: תודה רבה.

אופיר אקוניס: תודה, חבר הכנסת בן-ארי.

אופיר אקוניס: לא, אני מאפשר לך לדבר.

חנין זועבי: פרלמנטר מזוהה עם כבוד עצמי – כמובן אלה שיש להם כבוד עצמי.

חנין זועבי: בכנסת הזאת ממהרים לשפוך קללות סקסיסטיות, שוביניסטיות וגזעניות בלי שום גמגום.

חנין זועבי: פרלמנטר מזוהה עם יושר ועם מוכנות לשלם את המחיר בעד העמדות שלו.

חנין זועבי: פה הופכים את המשחק הפוליטי למשחק של הצגות, למשחק של פופוליזם זול אבל מסוכן; מסוכן בגלל שהוא פופוליזם גזעני.

חנין זועבי: פרלמנטרים מתמודדים עם האתגרים הפוליטיים.

חנין זועבי: ולאתגר שאנו חיים פה יש שם – קוראים לו הסכסוך הערבי–הישראלי; לא האיום האירני.

חנין זועבי: מי שרוצה לברוח מאתגרים אמיתיים יוצר כל מיני אתגרים אחרים שקל יותר להתמודד אתם.

חנין זועבי: ראש הממשלה בורח, מוצא מפלט במה שהוא קורא לו האיום האירני.

חנין זועבי: הסיום הזה היה יכול להיות סיום חגיגי אם היינו מתפזרים ומפזרים אתנו את הגזענות, אבל אנחנו מתפזרים והגזענות נשארת.

חנין זועבי: והרבה פרצופים שמזינים את הגזענות הזאת יחזרו לכנסת הזאת אחרי ארבעה חודשים עם אותם יעדים שהופכים את אלה שנישלו את הזכויות שלהם לאויבים.

חנין זועבי: הבחירות לא יציבו חזון חדש – ואני מסיימת, אדוני היושב-ראש.

אופיר אקוניס: לסיום.

אופיר אקוניס: נכון.

חנין זועבי: הבחירות לא יציבו חזון חדש מכיוון שמפלגות לא מציגות חזון חדש – המפלגות של הימין, המפלגות של המרכז.

חנין זועבי: כי אין שמאל אמיתי, אין אלטרנטיבה לאזרח הפשוט, גם אלטרנטיבה כלכלית, גם אלטרנטיבה אמיתית – –

אופיר אקוניס: תודה.

חנין זועבי: משפט סיום.

חנין זועבי: אני מסיימת.

אופיר אקוניס: משפט.

חנין זועבי: – – בלי חזון שמושתת על שוויון ועל צדק.

חנין זועבי: ואין כזה בכנסת אלא אלה שמגדירים אותם כאיום אסטרטגי.

אופיר אקוניס: תודה רבה לך.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת כבל, ואחריו – חבר הכנסת בן-סימון, ואחריו – חבר הכנסת ברוורמן.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני הקשבתי היום לנאום של ראש הממשלה על אותה ארץ מופלאה, אדוני היושב-ראש, שהוא תיאר היום.

איתן כבל: הלכתי לחפש אותה, ומצאתי אותה, וכל כך התלהבתי, שהחלטתי גם לומר תודה לראש הממשלה על אותה ארץ מופלאה.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, אנו נמצאים כאן היום בטקס אשכבה של הממשלה, ומכיוון שלא נהוג לדבר סרה במנוחה באירועים מהסוג הזה, אני רוצה להגיד לממשלה הנהדרת הזאת, לראשיה, לשריה: תודה.

איתן כבל: תודה על כל מה שנתתם.

איתן כבל: ראשית, תודה לך על כך שהיתה ממשלת "גורמה" שכללה רק שרים עם תפקידים הכרחיים וללא אף שר בעל משרד מיותר שאינו תורם דבר לניהולה התקין של מדינת ישראל.

איתן כבל: תודה, אדוני ראש הממשלה, על כך שלמאות-אלפי זוגות צעירים יש היום דירה שבה הם מקימים את משפחתם בשלווה וללא דאגות כלכליות.

איתן כבל: תודה לך, ממשלה יקרה, על כך שהצלחת להכיל את המחאה החברתית, לאמץ את הדרישות שעלו מהעם ולהפוך את מעמד הביניים לחומה בצורה ששום גזירה כלכלית לא תמוטט.

איתן כבל: תודה לך על הדאגה העצומה לעוצמתה של הדמוקרטיה הישראלית, על הרצון העז לשמר את כוחה של האופוזיציה ככוח חשוב המפקח על עבודת הממשלה.

איתן כבל: תודה לך, ממשלה, על כך שבתקופתך הגיעה התקשורת הכתובה והמשודרת לשגשוג חסר תקדים, אדוני היושב-ראש.

איתן כבל: תודה לך שאת מחלקת לנו עיתון כל כך ביקורתי ונשכני חינם.

איתן כבל: תודה לך, ממשלה, על כך שהשכנתם שלום ושלווה.

איתן כבל: גם כשהיה איום חיצוני נהגתם באיפוק, בצניעות.

איתן כבל: לא התלהמתם, לא הדלפתם, הכול נעשה בחדרי-חדרים, כמו שצריכים לנהוג במצבים כאלה, אדוני היושב-ראש.

איתן כבל: במיוחד תודה על הידוק היחסים עם ידיתנו ארצות-הברית.

איתן כבל: אובמה מחכה בקוצר רוח להיבחר שנית כדי להשיב לנתניהו על כל הטוב שהרעיף עליו בארבע השנים האחרונות.

איתן כבל: תודה שהרחבת את דעותינו ולימדת אותנו על כלכלותיהן של יוון וספרד, שקשורות בקשר ישיר והדוק לכלכלה הישראלית.

איתן כבל: תודה ששחררתם מהשבי, אדוני יושב-ראש ועדת הכספים, את הרווחים הכלואים והפניתם אותם לתועלת הציבור במדינת ישראל.

איתן כבל: תודה על ה"סופר-טנקר", תודה על המע"מ, תודה על הביטחון התעסוקתי, תודה בשם עובדי "פניציה", תודה בשם עובדי ערוץ-10, תודה בשם הרופאים, תודה בשם המורים, תודה בשם העובדים הסוציאליים.

אופיר אקוניס: ותודה לך.

איתן כבל: ותודה בשם העובדות הסוציאליות.

אופיר אקוניס: ותודה לך.

איתן כבל: תודה, אדוני היושב-ראש, תודה לך, אדוני ראש הממשלה, על כל הטוב שהרעפתם עלינו בארבע השנים האלה.

איתן כבל: ניפגש בקלפי.

אופיר אקוניס: תודה רבה לך, אדוני.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת בן-סימון – אינו נוכח.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת אבישי ברוורמן, בבקשה.

אופיר אקוניס: את רשימת התודות אתה יכול להמשיך.

אופיר אקוניס: מי שמחמיץ – בתיאום עם יושב-ראש הכנסת – החמיץ את תורו.

אופיר אקוניס: מי שלא נמצא בזמן שאני קורא את שמו, או היושב-ראש שיחליף אותי – לא נחזור אליו.

אופיר אקוניס: זה בתיאום עם יושב-ראש הכנסת.

מאיר שטרית: זה על-פי התקנון.

אופיר אקוניס: מה?

מאיר שטרית: זה על-פי התקנון, אדוני.

אופיר אקוניס: נכון, עוד יותר.

אופיר אקוניס: בוודאי, אמרתי, בהחלט.

אופיר אקוניס: וגם עם יושב-ראש הכנסת.

אופיר אקוניס: תודה לחבר הכנסת שטרית.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני.

אופיר אקוניס: שלוש דקות.

אבישי ברוורמן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ידידי חבר הכנסת גפני, יושב-ראש ועדת הכספים, הקשבתי לנאומו של ראש הממשלה בנימין נתניהו, ואם יורשה לי, אני חושב שבנימין נתניהו טועה ומטעה.

אבישי ברוורמן: אחת הטעויות, שכבר שנים אנחנו חיים במציאות שבה אנחנו מגדירים שכלכלה שיש בה יציבות מסוימת, שיש בה יחס חוב–תוצר מסוים, שאין בה גירעון, היא כלכלה טובה ומצוינת.

אבישי ברוורמן: אלא מאי?

אבישי ברוורמן: כלכלה טובה למי?

אבישי ברוורמן: אותה צמיחה של עשר השנים האחרונות, ברובה הגיעה רק למעמד העליון.

אבישי ברוורמן: לא מציגים שכלכלה זה לא רק המשתנים האלה, אלא שאנשים שהולכים למכולת, לסופרמרקטים בניו-יורק, במיאמי, בברלין, ממלאים את הסלים הרבה יותר מאשר בתל-אביב, באר-שבע או ירושלים.

אבישי ברוורמן: הפכנו למדינה עם יוקר המחיה הגבוה בעולם, ואי-שוויון.

אבישי ברוורמן: חברה שנוצרה כחברת מופת היא החברה האי-שוויונית ביותר במערב, להוציא את ארצות-הברית.

אבישי ברוורמן: לכן, כל התהליך הזה מבוסס על תפיסת עולם שכלכלה זה רק אותם שלושה-ארבעה משתנים.

אבישי ברוורמן: אמרתי את זה גם לפרופסור פישר.

אבישי ברוורמן: עבדנו בעבר יחד בוושינגטון.

אבישי ברוורמן: כלכלה זו כלכלה שמסתכלת על מי מקבל את הדברים.

אבישי ברוורמן: וישראל הולכת ומתפוררת.

אבישי ברוורמן: ואז, עקב הניהול הכושל – אני כבר לא מאשים את שר האוצר, ד"ר שטייניץ.

אבישי ברוורמן: בסופו של דבר, הוא פשוט בובה בידיו, חומר ביד היוצר של נתניהו.

אבישי ברוורמן: וכשהגיע הגירעון, כשהתרענו שגם לא תהיה צמיחה גדולה, שיהיה משבר גדול באירופה, והמסים והצמיחה לא יגיעו, וכשאמרנו שתקציב הביטחון לא ירוסן, אמר ד"ר שטייניץ: סמכו עלי.

אבישי ברוורמן: לכן, כשהגענו לגירעון הזה, מי יממן את הגירעון הזה?

אבישי ברוורמן: עוד הפעם – המעמד הבינוני והקבוצות החלשות.

אבישי ברוורמן: אנחנו דורשים שהממשלה הזאת תוחלף, ואנחנו נציג מדיניות כלכלית אחראית.

אבישי ברוורמן: לא לגירעון, אבל לקחת מהמוצרים, ידידי היושב-ראש, מוצרי מזון, מוצרי תרופות – לשים עליהם מס של 2%, כמו בחלק ממדינות אירופה, ומסים יותר גבוהים על מוצרי המותרות.

אבישי ברוורמן: אנחנו אומרים בצורה מאוד ברורה: כן ליותר בחלק ממסי החברות – הם עדיין נמוכים – ומסים על רווחים כלואים, כן.

אבישי ברוורמן: לא להגיע לפתרון כל כך – 3 מיליארד; במשא-ומתן היה אפשר להגיע להרבה יותר, לא לקחת תיכף את הכסף הזה.

אופיר אקוניס: תודה.

אבישי ברוורמן: לגבי הריכוזיות, מדינת ישראל הגיעה למצב שקבוצה קטנה – בנינו כלכלה שטובה לקבוצה קטנה.

אבישי ברוורמן: המאבק בריכוזיות – ולכן אישרנו את הרווחים הכלואים, וטעינו.

אבישי ברוורמן: ובמקביל, שמתי היום שתי הצעות, ואני יודע שגם היושב-ראש מבין שההצעה של ראש הממשלה לריכוזיות אינה מספקת.

אבישי ברוורמן: אסור לתת לדירקטורים לשבת גם בגופים פיננסיים וגם בגופים ריאליים.

אבישי ברוורמן: יש לשבור את אותן השפעות צולבות.

אופיר אקוניס: תודה רבה.

אבישי ברוורמן: ולכן – אני מסיים – הבחירות תהיינה ברורות: האם מחזירים את הכוח לעם?

אבישי ברוורמן: האם הליכוד ללא כחלון הוא כבר אותו ליכוד שכולו של בנימין נתניהו מול דרך שהיא ברורה, אחראית, כלכלה הוגנת, חברה צודקת, וכן, מנהיגות נקייה ומוסרית?

אבישי ברוורמן: תודה רבה.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת ניצן הורוביץ, בבקשה.

אופיר אקוניס: אחריו – חברת הכנסת חוטובלי, אם תהיה פה.

אופיר אקוניס: אחריה – חבר הכנסת אייכלר, אם יהיה פה.

אופיר אקוניס: מי שלא יהיה פה פשוט לא יהיה פה.

אופיר אקוניס: בבקשה.

ניצן הורוביץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לפני ארבע שנים עמדתי פה בפעם הראשונה ונשאתי את הנאום הראשון שלי בכנסת הזאת, ודיברתי על הצורך שלנו להפוך לחברה חופשית, נאורה, לקדם ערכים דמוקרטיים, להיות באמת אור לגויים, כפי שהיה החזון של המייסדים כאן.

ניצן הורוביץ: בארבע השנים שאני חבר בכנסת הזאת ראיתי איך הממשלה המנופחת הזאת לוקחת את המדינה שלנו ואת החברה הישראלית למחוזות של קיטוב, של גזענות, של פערים כלכליים בלתי נסבלים, פגיעה ישירה בכל כך הרבה אנשים.

ניצן הורוביץ: במהלך ארבע השנים כאן בכנסת ראינו כולנו את המחאה החברתית, ראינו את המחאה נגד הגזענות, את המחאה נגד הדרת הנשים.

ניצן הורוביץ: ראינו תנועות חברתיות חסרות תקדים יוצאות לרחובות.

ניצן הורוביץ: בקרוב כל הדברים כולם יגיעו למבחן, והוא המבחן המכריע ביותר – מבחן הקלפי.

ניצן הורוביץ: לאחר ארבע שנים בכנסת הזאת אני – וזה מניסיוני האישי כאן יום-יום – ראיתי מי המפלגות ומי חברי הכנסת שהיו מחויבים לדרכם, ויש הבדל עצום בכנסת הזאת בין מפלגות ערכיות, אידיאולוגיות, שמחויבות לדרך, שמחויבות לערכים, לבין מפלגות של כלום ושום דבר, מפלגות של מצב רוח.

ניצן הורוביץ: לצערי, כנראה הלקח לא נלמד עד תומו, ושוב אנחנו רואים את בועות הסבון הללו שמופרחות בחלל, את ההבטחות חסרות השחר, מפלגות שהן חסרות עמוד שדרה, חסרות זהות וחסרות דרך.

ניצן הורוביץ: אדוני היושב-ראש, כדי למנוע שוב מצב, כמעט מצב ידוע מראש של אכזבה – הייתי קורא לזה כרוניקה קבועה מראש של אכזבה ממפלגות הטרנד ומצב רוח – אני קורא לכם, אזרחי ישראל, בבחירות המכריעות שלפנינו לבחור באנשים ובמפלגות עם דרך ברורה ואשר הוכיחו מחויבות לדרך הזאת.

ניצן הורוביץ: בסופו של דבר, כאן באולם הזה, כשאדם עומד מול ההצבעה הוא עומד והוא בא עם ערכיו ועם המחויבות שלו בלבד.

ניצן הורוביץ: התנועה שלי, המפלגה שלי, מרצ, עמדה בכבוד במבחן הזה בכנסת הזאת.

ניצן הורוביץ: יש לנו הוכחות לכך.

ניצן הורוביץ: אנחנו נעמוד בפני תחרות ובפני עימות לא פשוט בבחירות הקרובות.

ניצן הורוביץ: אני קורא לכם לחזק אותנו, את אלה שעמדו כאן ולחמו על הערכים שלהם, הערכים שלכם, כדי להביא את כולנו לחברה טובה יותר, למדינה טובה יותר, למדינה שבה יש ערך לכבוד האדם ולחברה האנושית שמגולמת כאן באמצעות הדמוקרטיה הייצוגית.

ניצן הורוביץ: זאת הזדמנות שאסור לנו להחמיץ.

אופיר אקוניס: תודה רבה.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך, אדוני.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת שלמה מולה, שאמור להחליף אותי – אני אמרתי שאתה תהיה, חבר הכנסת אייכלר, אבל חבר הכנסת מולה אמור להחליף אותי בניהול הישיבה, אז אנחנו ניתן לו את שלוש הדקות שלו כדי לשמור על הרצף לאחר מכן.

אופיר אקוניס: שלוש דקות, ואחר כך חבר הכנסת אייכלר.

אופיר אקוניס: חברת הכנסת חוטובלי, אם תיכנס, תהיה לפניך, אבל אם היא לא תהיה פה, אז אתה.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, האמת היא שהממשלה הזאת והכנסת הזאת היו על אנטיביוטיקה בחמישה-שישה החודשים האחרונים.

שלמה מולה: זה היה באמת חיבור לא נכון כששאול מופז הצטרף לממשלה הזאת.

שלמה מולה: אילו היינו הולכים לבחירות בספטמבר, יכול להיות שעם ישראל היה חוסך הרבה מאוד בעיות וקשיים, ולכן חמשת החודשים, ששת החודשים האלה, היו מיותרים, וחבל על כך.

שלמה מולה: שמעתי את ראש הממשלה.

שלמה מולה: בנאומו הוא אמר כמה שהמדינה הזאת נפלאה.

שלמה מולה: האמת היא, אני לא יודע מתי ראש הממשלה הלך בעצמו לעשות קניות בסופרמרקט.

שלמה מולה: ניצן, אני לא יודע מתי ראש הממשלה הלך לשלם חשבון מים; אני לא יודע מתי ראש הממשלה הלך לשלם חשבון חשמל.

ניצן הורוביץ: יש לו הרבה בתים, יש לו – – –

שלמה מולה: אני לא יודע מתי ראש הממשלה הלך לקנות בגדים; אני לא יודע מתי ראש הממשלה הלך לשלם, באמת לשלם במו-ידיו, בכרטיס האשראי שלו, על דלק; אני לא יודע מתי הוא שילם את תשלומי הארנונה.

שלמה מולה: אז יש שתי אופציות: א.

שלמה מולה: יכול להיות שבאמת יש מישהו אחר שמשלם לו; או שהוא יכול לשלם.

שלמה מולה: הוא לא מרגיש בכיסו את מה שהוא משלם.

שלמה מולה: הרי אפשר לדבר לדבר גבוהה-גבוהה.

שלמה מולה: בסופו של דבר אנחנו יודעים, אדוני היושב-ראש, שהפערים החברתיים בחברה הישראלית בארבע השנים האחרונות הלכו וגדלו.

שלמה מולה: יוקר המחיה גדל עוד יותר.

שלמה מולה: אנשים חוששים לאבד את מקומות עבודתם.

שלמה מולה: זה נכון, ראש הממשלה בנה גדר במצרים.

שלמה מולה: הוא שכח להגיד דבר אחד – אני בעד, דרך אגב, בעד הגדר.

שלמה מולה: זה נכון, היה צריך לבנות אותה.

שלמה מולה: אבל רק הוא שכח להזכיר לנו – שבמשמרת שלו שיא השיאים של מספר האנשים הבלתי חוקיים נכנסו למדינה הזאת, שיא השיאים של הבאת עובדים זרים חוקית, והם נשארים בארץ.

שלמה מולה: הגדילו לעשות ראש הממשלה וחבר מרעיו כשהם אמרו על אותם מסתננים: הם סרטן.

שלמה מולה: רבותי, אני אומר לכם, האמירה הזאת מהדהדת בכל העולם כולו, מציירת אותנו כמדינה רעה – מה שלא נכון, דרך אגב.

שלמה מולה: אני הייתי בארצות-הברית לפני כמה שבועות, והייתי צריך להתמודד עם שאלות קשות על אמירה שכזאת.

שלמה מולה: לא שמענו את ראש הממשלה מגנה את הדבר הזה.

שלמה מולה: ובכל זאת, סוף טוב.

שלמה מולה: זה נכון, טוב שהכנסת הזאת מתפזרת, ואני מקווה שכשעם ישראל ילך לקלפי תהיה תקווה חדשה.

שלמה מולה: אולי עם ישראל ישלח כנסת יותר נורמלית, יותר דמוקרטית, יותר סובלנית, בטח לא כנסת גזענית כפי שהיתה פה.

שלמה מולה: תודה רבה.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך.

אופיר אקוניס: חברת הכנסת חוטובלי – לא נמצאת.

אופיר אקוניס: חברת הכנסת ישראל אייכלר, בבקשה.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת יעקב כץ אחריך, ואם הוא לא יהיה – אז חבר הכנסת אריה אלדד.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, מחר בבוקר כולנו נהיה לשעברים עד להודעה חדשה.

אופיר אקוניס: לא, זה לא נכון.

אופיר אקוניס: אני לא אפריע לך, בוא ניתן לו עוד דקה.

אופיר אקוניס: המצב החוקי הוא כזה, שעד שהכנסת התשע-עשרה מתכנסת, שבועיים אחרי הבחירות הכלליות – וזה אם אינני טועה ב-15 או ב-16 בפברואר – הכנסת השמונה-עשרה היא בתוקפה, כל חברי הכנסת וכל הכנסת השמונה-עשרה, והממשלה היא עד הקמתה של הממשלה הבאה.

אופיר אקוניס: זה רק למען הסדר הטוב, שלא יהיה – – –

ישראל אייכלר: זה מה שנקרא: בינוניים, תלויים ועומדים – – –

אופיר אקוניס: ואגב, אין כנסת מעבר, בניגוד לממשלת מעבר.

ישראל אייכלר: נכון.

אופיר אקוניס: אז זה המצב.

ישראל אייכלר: למה אני אומר את זה?

ישראל אייכלר: האם ראיתם פעם מפעל שכל עובדיו מתכנסים ומחליטים להתפזר וללכת הביתה, נלחמים, מבקשים שימוע?

ישראל אייכלר: בפרט מפעל שבו אנשים באים בשליחות, כל אחד לפי אמונתו, ועוד עובדים קשה מאוד להגיע כדי לבטא את עמדתם והשקפותיהם.

ישראל אייכלר: וביום אחד כולם מחליטים, לפני זמן ולפני מועד – ולא מפני שיש איזה "קריזיס" איזו מלחמה נוראה – שולחים הביתה.

ישראל אייכלר: זה מראה שמי ששולט בתודעה של חברי הכנסת ושל הציבור זה אנשים שאולי לא רוצים שהכנסת והממשלה הדמוקרטית הנבחרת הם שיקבעו את המהלכים במדינה, אלא כל מיני, מה שנקרא השלטון הקבוע הבלתי-נבחר של אנשים שנמצאים אי-שם במערכת התקשורת, או במערכת המשפטית והפקידותית הכוללת.

ישראל אייכלר: אבל אני רוצה לומר משהו לסיעת קדימה, שהולכת לעולמה בייסורים.

ישראל אייכלר: ישנו משל – – –

קריאה: איזה ייסורים?

ישראל אייכלר: ייסורי נפש אני מדבר.

ישראל אייכלר: ישנו משל על עקרב שהגיע לשפת הנחל ומבקש מהצפרדע שתישא אותו על גבו.

ישראל אייכלר: הוא אומר לה: אני צריך לעבור את הנחל, אנא ממך, קחי אותי על גבך.

ישראל אייכלר: אז היא אומרת לו: אדוני, אתה עקרב, אני צפרדע, אתה תיתן לי נשיכה, עקיצה אחת באמצע הנחל, ושנינו נטבע.

ישראל אייכלר: אני לא סומכת עליך.

ישראל אייכלר: אז הוא אומר לה: טיפשה שכמותך, אם אני עוקץ אותך גם אני טובע, אז בוודאי אין לך מה לפחד.

ישראל אייכלר: צפרדע היא צפרדע, אז היא הסכימה.

ישראל אייכלר: הוא עולה על הגב, מתחילים לשוט.

ישראל אייכלר: באמצע הנחל: איי, היא מקבלת עקיצה.

ישראל אייכלר: היא אומרת לו: מטומטם, מה עשית, עכשיו שנינו נטבע.

ישראל אייכלר: אז הוא אומר: אם את לוקחת עקרב על הגב שלך, תדעי מה שיהיה בסוף.

ישראל אייכלר: קדימה הגיעה לראש הממשלה לפני חצי שנה, והיא ידעה ש-28 אנשים כמעט הולכים הביתה, להפסיד את שליחותם, לפחות למשך שנה, עד אוקטובר 2013, וספק כמה מהם יחזרו.

ישראל אייכלר: וראש הממשלה, כמו הצפרדע בנחל, לקח אותם על גבו, וידע שיש כמה דברים שצריך לסדר, בגלל העניין הזה של בג"ץ, שצריך לסדר את העניין של חוק טל, הסדרים של תורתו-אומנותו.

ישראל אייכלר: באמצע הדרך, כשבאו השר יעלון וראש הממשלה, והגיעו עוד כמה אנשים טובים בתוך קדימה, ורצינו להגיע להסדר שיהיה מקובל על כל אזרחי הארץ ומייצגיהם, בלי ליצור מלחמת אזרחים, באה קדימה – אני לא יודע מי בקדימה יצר מצב שכל חברי קדימה היו חייבים ללכת כמו אלה שהלכו אחרי החלילן מהמלין, מבלי רצונם, ויצאו מהממשלה.

ישראל אייכלר: מה הרוויחו?

ישראל אייכלר: שגם הממשלה הולכת הביתה, אבל גם הם הולכים הביתה; הממשלה תחזור וקדימה לא תחזור.

ישראל אייכלר: רבותי, אני רוצה לסיים במשהו טוב יותר.

ישראל אייכלר: היום אנחנו בראש חודש מרחשוון.

ישראל אייכלר: מרחשוון נקרא כך כיוון שהשפתיים עדיין מרחשות תפילה מהימים הנוראים.

ישראל אייכלר: אנחנו בפרשת נח ודור המבול.

ישראל אייכלר: נח איש צדיק היה, אבל הוא לא חשב שהוא מסוגל לקרב ולתקן את הדור שלו ולהציל אותו מאסון המבול.

ישראל אייכלר: אברהם אבינו, לעומת זאת, כן קרא בשם השם לבני דורו, וכן קירב אנשים וקרא להאמין בשם השם והנחיל את אמונת הייחוד – באלוקים – לבני כל הדתות בעולם.

ישראל אייכלר: יהדות התורה קוראת לעם בשם השם:

ישראל אייכלר: טעמו וראו כי טוב השם.

ישראל אייכלר: ולא לחינם כל שונאי השם ומשנאי התורה מסיתים ומנסים להכפיש את היהדות החרדית ולמצוא כל מיני חסרונות, ומעצימים כל עוול שנעשה בתוך הציבור החרדי, כדי למנוע את רוח התשובה הנושבת בעם.

ישראל אייכלר: יש רוח גדולה מאוד בעם שאנשים רוצים לשוב אל המקורות – לאו דווקא להיות חרדים; לשוב אל התורה, לשוב אל האמונה.

ישראל אייכלר: ראינו את זה בימים הנוראים.

ישראל אייכלר: אנשים רצו לעשות עם הלולב.

ישראל אייכלר: יהי רצון שכל המפלגות שרוצות בטוב האזרחים – ורוב המפלגות רוצות בטוב האזרחים; אני לא מדבר על אלה שכולם באים משנאה ומרשעות – שכל אלה שרוצים בטוב יצליחו, ובעיקר שעם ישראל יצליח לבחור כנסת וממשלה שקוראת בשם השם ומבינה שעם ישראל נמצא בארץ-ישראל רק בזכות תורת ישראל.

שלמה מולה: תודה רבה, אדוני.

שלמה מולה: הדובר הבא הוא חבר הכנסת יעקב כץ, כצל'ה, ואחריו – חבר הכנסת אריה אלדד.

שלמה מולה: בבקשה, אדוני.

שלמה מולה: שלוש דקות לרשותך.

שלמה מולה: מאחר שאנחנו נכנסים לשעות הקטנות, אני אקפיד מאוד על הזמן.

שלמה מולה: אז אודה לכם על הסבלנות.

שלמה מולה: בבקשה, אדוני, שלוש דקות לרשותך.

יעקב כץ: תודה לאדוני היושב-ראש.

יעקב כץ: חברי חברי הכנסת, אנחנו בעצם מדברים היום על עם ישראל, בהמשך לדבריו של כבוד הרב אייכלר – שזכיתי להתארח בביתו כשבאנו לבקר את הרעבע מבעלז – אז אנחנו ממשיכים בסגנון של אחדות ישראל ועם ישראל בארץ-ישראל.

יעקב כץ: צריך לזכור שאנחנו נמצאים בתקופה שיש היום בארץ-ישראל, במדינת ישראל, למעלה מ-6 מיליון יהודים; עלייה גדולה מרוסיה, עלייה גדולה מאתיופיה – אנחנו חוזים בנסים אדירים.

יעקב כץ: אדוני היושב-ראש, כדאי שתקשיב למה שאני אומר: בנסים גלויים, שאחרי כל כך הרבה שנים בגלות – בגלות הכפויה באתיופיה, בגלות הכפויה באירופה, בגלות הכפויה ברוסיה – זכינו לראות בעינינו בשוב השם ציון.

יעקב כץ: וארץ-ישראל מלאה ביישובים, בערים.

יעקב כץ: מי שמסתובב ברחבי ארץ-ישראל רואה הרבה חיילים, רואה הרבה תלמידי חכמים, רואה תלמודי-תורה, בתי-ספר.

יעקב כץ: חזרנו לדבר עברית.

יעקב כץ: צריך להודות להשם וצריך שתהיה הכרת הטוב.

יעקב כץ: אנחנו זכינו ב-40 שנה האחרונות לחזור לחלקי ארץ-ישראל הנוספים, שנגזלו מאתנו, שהם שלנו, נחלת אבותינו, וזכינו לחזור אליהם; עליהם התפללנו, נכון, אדוני חבר הכנסת מולה?

שלמה מולה: אכן.

יעקב כץ: וחזרנו אליהם.

יעקב כץ: יש לנו היום למעלה מ-700,000 יהודים שמתגוררים בשטחי ארץ-ישראל ששוחררו במלחמת ששת הימים.

יעקב כץ: את החלקים האלה של ארץ-ישראל צריך להחזיק בכל הכוח.

יעקב כץ: לכן, אין לי ספק שהחיבור של שתי המפלגות, האיחוד הלאומי והבית היהודי, שירוצו ביחד, יחדיו, בבחירות הקרובות – בימים עברו, שחבר הכנסת אריה אלדד זוכר, בכנסת הקודמת, היינו עם תשעה מנדטים.

יעקב כץ: הציבור שלנו גדל, הציבור שלנו ילך מאוחד, ואני חושב שמפלגת ארץ-ישראל – האיחוד הלאומי והבית היהודי – הנציגים האותנטיים, היחידים שעדיין נאמנים למה שעם ישראל רוצה, למה שעם ישראל שואף, למה שעם ישראל מאמין, ייתנו את קולם לאיחוד הלאומי – הבית היהודי, טב, ואנחנו נזכה לראות בכנסת הבאה פה, בעוד שלושה חודשים, בין עשרה ל-15 חברי כנסת שיהוו את עמוד השדרה, אבן הראשה, עמוד הבריח של הממשלה הבאה, בעזרת השם, ואולי בעתיד גם ישמשו בתפקידים של ראשי ממשלה, שרי ביטחון ושרי חוץ ויהיו המרכיב העיקרי בממשלת ישראל.

שלמה מולה: תודה רבה, אדוני.

שלמה מולה: הדובר הבא הוא חבר הכנסת אריה אלדד.

שלמה מולה: בבקשה, אריה.

שלמה מולה: אנחנו יודעים שחבר הכנסת אלדד הוא בין המדייקים מאוד ובין אלה שלא עוברים את זמנם.

שלמה מולה: בבקשה, אדוני, גם לך שלוש דקות.

אריה אלדד: תודה.

אריה אלדד: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, עמוס הנביא אמר: "על שלֹשה פשעי דמשק ועל ארבעה לא אשיבנו", ו"על שלֹשה פשעי עזה ועל ארבעה לא אשיבנו", ו"על שלֹשה פשעי צור", ופשעי אדום, וגם פשעי בני עמון ופשעי מואב.

אריה אלדד: וזה נביא אמת וזה מבחנו של נביא אמת, שמצביע לא רק על האויבים מבחוץ אלא גם על הפשעים מבית, על העוולות מבית: "על שלשה פשעי יהודה – – – ועל שלשה פשעי ישראל ועל ארבעה לא אשיבנו".

אריה אלדד: והיום אומר לכם: על שלושה פשעי ממשלת נתניהו ועל ארבעה לא אשיבנו, מימי נאום בר-אילן ועד היום, ונתניהו לא חזר בו אפילו פעם אחת, וחזר שוב ושוב על שתי המדינות, והכיר בזכותם של הערבים למדינה בלב המולדת שלנו.

אריה אלדד: מי שאמר פעם: כל מי שאומר "כן" למדינה פלסטינית, אומר "לא" למדינת ישראל, בא לבר-אילן ולכנסת ולקונגרס האמריקני ולאו"ם ואמר "כן" למדינה פלסטינית, ולפיכך אמר "לא" למדינת ישראל.

אריה אלדד: על הקפאת הבנייה, גם בירושלים, ועל חורבן שכונת-האולפנה בבית-אל ועל חורבן מגרון ועל דוח אדמונד לוי, שהממשלה הזמינה וגנזה בארון, ששם כתוב שעם ישראל איננו כובש בארצו, ושם כתוב שליהודים מותר להקים יישובים ביהודה ובשומרון כמו בנגב ובגליל.

אריה אלדד: שם כתוב שאסור להגביל את זכות הקניין של יהודים ביהודה ושומרון, ושהצווים שעושים את זה הם דרקוניים.

אריה אלדד: הם אינם צודקים, הם אינם חוקיים.

אריה אלדד: אבל על ארבעה לא אשיבנו.

אריה אלדד: רק לאחרונה נחשף כי נתניהו היה מוכן למסור את רמת-הגולן לידי פושעי דמשק.

אריה אלדד: לא אשיבנו.

אריה אלדד: כל מי שיתמוך בבחירות הבאות בנתניהו כדי לחזק את נאמני ארץ-ישראל שבתוך הליכוד, ייתן לנתניהו כוח לעקור את ההתיישבות ביהודה ושומרון, וגם למסור את כל רמת-הגולן לידי פושעי דמשק.

אריה אלדד: חברי חברי הכנסת, פשעים נגד ארץ-ישראל הם פשעים.

אריה אלדד: יש האומרים "ועל כל פשעים תכסה אהבה", אבל לא אהבת הכיסא ולא אהבת השלטון.

אריה אלדד: ארץ-ישראל קודמת לשלטון, ולכן אסור לתת יד לפשע.

אריה אלדד: אסור גם לתת לו פתק.

אריה אלדד: תודה רבה.

שלמה מולה: תודה רבה, אדוני.

שלמה מולה: אחריו – חבר הכנסת מיכאל בן-ארי.

שלמה מולה: בבקשה, אדוני.

שלמה מולה: אני מבין שאנשי ארץ-ישראל השלמה הם האחד אחרי השני.

שלמה מולה: בבקשה.

יעקב כץ: גם אתה איש ארץ-ישראל השלמה.

שלמה מולה: אכן, נכון.

יעקב כץ: עברת 4,000 ק"מ כדי להגיע לארץ-ישראל.

שלמה מולה: הזכות לארץ-ישראל השלמה היא זכות טבעית והיסטורית.

שלמה מולה: בבקשה, אדוני.

שלמה מולה: בבקשה, גם לך שלוש דקות.

שלמה מולה: רק להקפיד על שלוש דקות.

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, במסיבת הסיום של הקדנציה הזאת אני רואה צורך וחובה לדווח לציבור מה עשיתי.

מיכאל בן-ארי: אבל קודם כול – אני רוצה להתחיל במה שלא עשיתי, ואני מדבר אל הציבור: לא נסעתי פעם אחת לחו"ל, לא ישנתי לילה אחד בבית-מלון.

מיכאל בן-ארי: רבותי, אני יכול לדווח מה כן עשיתי.

מיכאל בן-ארי: בזמן הזה שיש כל מיני כאלה שניצלו לתענוגות, ירדתי אל העם וגיליתי כמה דברים.

מיכאל בן-ארי: לא היה יום שלא הייתי בשכונות, לא היה יום שלא פגשתי בפניות הציבור.

מיכאל בן-ארי: אני רוצה לומר לכם כאיש ציבור: אני מופתע והמום מהנתק שהציג כאן ראש הממשלה היום בנאום שלו.

מיכאל בן-ארי: האם הוא יודע את מה שאני גיליתי, ששלושה מכל עשרה אנשים אזרחי ישראל, אדוני היושב-ראש, יש להם חשבון מוגבל בבנק?

מיכאל בן-ארי: שכשאני מבקש להפנות אותם לקרנות עזרה שייתנו להם כמה שקלים בצ'ק כדי שהם יוכלו לפרוע ולכסות את החשבון במכולת, הם אומרים: אדוני, אין לי חשבון בנק, אז אולי אתה יכול לרשום לבעל המכולת?

מיכאל בן-ארי: שלושה מכל עשרה.

מיכאל בן-ארי: האם אדוני ראש הממשלה, שנאם פה על ביטחון – וחוצפה לדבר על ביטחון כשבנתיבות ובכפר-עזה ובאשדוד יראים יום-יום לצאת מחוץ למתחם המוגן.

מיכאל בן-ארי: כנראה לא מתביישים.

מיכאל בן-ארי: אבל ביטחון בתל-אביב?

מיכאל בן-ארי: ערב שמחת תורה הייתי בהלוויה של חביבה עזרא, פעילה מדרום תל-אביב, שגרה ברחוב איילת-השחר 14 בתל-אביב.

מיכאל בן-ארי: היא היתה אומרת בכל מקום, גם פה בוועדת הכנסת, בוועדה לעובדים זרים, היא אמרה: אני חביבה עזרא גרה בסדום ועמורה.

מיכאל בן-ארי: אני, אומרת מאי גולן, בחורה צעירה מתל-אביב, חושבת האם אני הולכת עם שרשרת ברחוב או לא הולכת עם שרשרת ברחוב, שמא איזה סודני, איזה אריתריאי, יתנפל עלי ויקרע לי את השרשרת.

מיכאל בן-ארי: תרדו אל העם, תשמעו באיזה ביטחון הם חיים, עם ישראל.

מיכאל בן-ארי: האם אתם יודעים, לדוגמה, שתושבים בצפון, כשהם באים לבית-החולים בנהרייה, הם אומרים: אנחנו מרגישים שנכנסנו ל"אל-מקאסד"?

מיכאל בן-ארי: האם אתם יודעים שאמהות בנגב מפחדות שהילדות שלהן ילכו לקניון, שמא יתפוס אותן שם איזה מישהו להתבוללות?

מיכאל בן-ארי: הפחד הוא אמיתי ומהותי.

מיכאל בן-ארי: כשאני מגיע למקומות האלה, כשאני מגיע לשכונות בבאר-שבע, כשאני מגיע לנהרייה, כשאני מגיע לעכו, אני שומע את הצעקה.

מיכאל בן-ארי: כשאני התחלתי בנושא של המסתננים, אמרו לי: אדוני, אתה גזעני, אתה פאשיסט, אתה לא מרחם עליהם.

מיכאל בן-ארי: הבאתי אותם לבריכת גורדון, הייתי לארג' אתם, הראיתי להם איך הפרצוף שלהם נראה כשבוחנים אותם במבחן אמיתי.

מיכאל בן-ארי: רבותי, זו שעת מבחן שלנו איזו ממשלה תקום פה: האם ממשלת "הכול דיבורים", שארבע שנים, ארבע שנים, מדברת הרבה-הרבה דיבורים?

מיכאל בן-ארי: בנייה?

מיכאל בן-ארי: בנו משהו בירושלים?

מיכאל בן-ארי: רק הקפיאו בנייה.

מיכאל בן-ארי: דיברו על מסתננים – מה עשו?

מיכאל בן-ארי: רבותי, אני לא יודע איך תיראה הכנסת הבאה.

מיכאל בן-ארי: אנחנו בעזרת השם נהיה כאן, כי נקבל את אמון הציבור, ובגדול – –

שלמה מולה: בבקשה לסיים, אדוני.

מיכאל בן-ארי: – – כי, שוב, לא היינו בקוקטיילים.

מיכאל בן-ארי: ואני קורא לכם, לכל המאזינים, לכל מי ששומע אותי עכשיו: תצטרפו אלי ל"פייסבוק", לכל הפעילות, לכל ההתארגנות לקראת הבחירות.

מיכאל בן-ארי: הולכים ומנצחים.

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

שלמה מולה: בבקשה.

שלמה מולה: תודה רבה, אדוני.

שלמה מולה: אחריו – חבר הכנסת אכרם חסון.

שלמה מולה: בבקשה, אדוני.

שלמה מולה: גם לך שלוש דקות.

שלמה מולה: בבקשה, אדוני.

אכרם חסון: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, היושב-ראש אמר לפני כמה דקות שזו ממשלה גזענית.

אכרם חסון: מה יגיד גוי כמוני, שנחשב סוג ג' במדינת ישראל?

אכרם חסון: הכרנו ארבע שנים ממשלה רעה מאוד, ממשלה של בלוף, של הבטחות, ממשלה שלא ספרה את העדה הדרוזית.

אכרם חסון: לפני כמה ימים הגיע אלינו שר המדע כדי לנחם את משפחת חלבי ואמר בבית-הקברות, אדוני היושב-ראש, דברים מתוך הלב, ואני מאמין לו.

אכרם חסון: הוא דיבר בשם הממשלה על ברית הדמים, ואני שואל: מה עם ברית החיים?

אכרם חסון: אנחנו לא יכולים ללכת לבנק עם כל המלים היפות.

אכרם חסון: במשך ארבע שנים הבטיחו לנו ולא קיימו כלום.

אכרם חסון: האבא של החייל שנהרג וקברנו אותו לא מזמן חי בבית לא-חוקי; אחיו, איש קבע, נשוי, אין לו חשמל בבית, כמו עוד 3,000 חיילים דרוזים שמשרתים בסיירות, שמסכנים את החיים שלהם.

אכרם חסון: ארבע שנים הממשלה השקרנית הזאת מבטיחה להם פתרונות ולא נותנת שום פתרון, שלא לדבר על משרד השיכון.

אכרם חסון: אדוני היושב-ראש, לפני כמה ימים כתבתי לשר השיכון.

אכרם חסון: פורסם שמשרד השיכון מחלק עכשיו אדמות, יחידות לחיילים משוחררים.

אכרם חסון: אני רוצה להגיד לך: העדה הדרוזית, 120,000 נפש במדינת ישראל, והם מחלקים בכל הכפרים 200 יחידות.

אכרם חסון: רק בטירת-כרמל, שיש בה 3,000 נפש פחות מבדאליה ומעוספיא, מחלקים 500.

אכרם חסון: לכל העדה הדרוזית מחלקים 200 ומתגאים.

אכרם חסון: רק בדאליה ובעוספיא התחתנו השנה 300 זוגות צעירים.

אכרם חסון: ושואלים, למה אנשים בונים לא כחוק?

אכרם חסון: כי הממשלה הזאת מעודדת אותנו להיות עבריינים בעל כורחנו, ואחר כך מדברים נגדנו ומביאים אותנו לבתי-המשפט, אדוני.

אכרם חסון: וכל צעיר כזה שהוא חייל משוחרר, פותחים לו רישום פלילי, כדי שלא יתקדם ולא יבנה את העתיד שלו.

אכרם חסון: ולכן, על מה מדברים?

אכרם חסון: דיברנו הבוקר בוועדה לביקורת המדינה על מוצרי החלב.

אכרם חסון: בתוך ארבע שנים היו התייקרויות של 35%.

אכרם חסון: המשפחה הדרוזית הממוצעת חיה מ-5,000–6,000 שקל, כי 60% חיים ממשכורת אחת.

אכרם חסון: 5%–10% מהמשכורת הולכת על מוצרי חלב.

אכרם חסון: עשינו השוואה עם שבע מדינות שהן יותר גדולות ופחות עצומות ממדינת ישראל.

אכרם חסון: במדינה הכי היקרה המחיר הוא 70% מהמחיר בישראל, ויש מדינות שבהן – 30% מהמחירים בישראל.

אכרם חסון: על מה מדברת הממשלה הזאת, שלא הקימה שום אזור תעשייה בכפרים הדרוזיים במשך ארבע שנים, שלא דאגה לאשה הדרוזית, לא דאגה לחייל המשוחרר, שיקרה ורימתה את האנשים כל יום?

אכרם חסון: מה הם אומרים?

אכרם חסון: 40 מיליארד שקל חובות.

אכרם חסון: אפילו שקל אחד לא השקיעו בכפרים שלנו.

אכרם חסון: דיברו על הכספים הכלואים – 120 מיליארד שקל משחררים לחברות, לטייקונים שעושקים את המדינה, עושקים את היהודים ואת הערבים ואת הדרוזים.

אכרם חסון: כי המדינה הזאת מנוהלת על-ידי אנשים עשירים, על-ידי אנשים שלא חיים בפריפריה, אנשים שלא מרגישים את העוני שלנו, לא מרגישים את הכאב שלנו.

אכרם חסון: ולכן, אדוני היושב-ראש, צריך להחליף את הממשלה הרעה הזאת כמה שיותר מהר.

אכרם חסון: תודה רבה.

שלמה מולה: תודה רבה, אדוני.

שלמה מולה: הדוברת הבאה, רונית תירוש – איננה; חבר הכנסת נחמן שי – איננו.

שלמה מולה: חברת הכנסת ציפי חוטובלי, בבקשה.

שלמה מולה: אחריה – חבר הכנסת אורי מקלב.

שלמה מולה: בבקשה, גברתי.

ציפי חוטובלי: תודה רבה.

ציפי חוטובלי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מדינת ישראל הולכת לבחירות.

ציפי חוטובלי: אני חייבת להגיד שיש בכנסת אווירה שמתאימה מאוד לתקופת בחירות שבה עומדת האופוזיציה שבמשך ארבע שנים שכחה בכלל מה תפקידה של אופוזיציה ומתחילה לקטר על כמה רע היה וכמה גרועה היתה הממשלה.

ציפי חוטובלי: אבל יש כרטיס אחד מנצח, לדעתי, שאומנם הגיע מסיבה קצת לא נעימה לנו, חברי הליכוד.

ציפי חוטובלי: אתמול היתה פרישה מאוד כואבת, הייתי אומרת, של אחד מהשרים הבכירים והאהודים אצלנו, השר משה כחלון, ופתאום תראה מה זה, ממש כבדרך נס פרצו כל המחמאות מאנשי האופוזיציה.

ציפי חוטובלי: תמיד אתם אומרים כמה רע – – –

שלמה מולה: האמת, אני מוכרח להגיד שלגבי כחלון לא היו חילוקי דעות בבית הזה, אני אומר לך, במשך כל הקדנציה, אבל טוב.

ציפי חוטובלי: אז הנה, האופוזיציה מפרגנת פתאום לשר – – –

זאב בילסקי: לגבי כחלון השבחים היו גם לפני כן.

ציפי חוטובלי: נהדר.

ציפי חוטובלי: אז פתאום אתם יוצאים מגדרכם.

ציפי חוטובלי: אז בואו נעשה קצת סדר בדברים.

ציפי חוטובלי: אמרתי שהשר כחלון היה שר חברתי נהדר.

ציפי חוטובלי: אלא מה?

ציפי חוטובלי: צריך לזכור שהוא היה חלק מממשלה שעשתה הרבה מאוד דברים חברתיים.

ציפי חוטובלי: אז פתאום כולם אומרים כמה הוא היה טוב.

ציפי חוטובלי: חברת הכנסת שלי יחימוביץ אומרת כמה הוא נפלא.

ציפי חוטובלי: אבל יש לי קצת חשדות מולכם.

ציפי חוטובלי: החשדות נובעים מהסיבה הפשוטה, שכשאתם צריכים לבקר את אותם שרים שבמשך כל אותה תקופה עשו דברים חברתיים נפלאים, לא נוח לכם להחמיא להם, כי בעצם הם עדיין בתפקיד, הם עדיין עושים תפקיד של שרים בממשלה שאתם כל כך מתנגדים לה.

ציפי חוטובלי: אז אני אומרת לכם שאם גדעון סער היה פורש הייתם אומרים: איזה שר חינוך מצוין היה לנו, הוא הביא לנו חינוך חינם לגילאי שלוש–ארבע.

ציפי חוטובלי: אני אומרת לכם שאם השר ישראל כץ היה פורש כשר התחבורה, הייתם אומרים: איזה שר תחבורה טוב היה לנו, איזה כבישים נפלאים נסללו.

זאב בילסקי: איזה שלטים הוא עשה לנו.

ציפי חוטובלי: אני אומרת לכם שאם השר גלעד ארדן היה פורש הייתם אומרים: חבל, דווקא היה שר נמרץ כל כך, מלא מוטיבציה לשנות סדרי בראשית בנושא הגנת הסביבה.

ציפי חוטובלי: תראו, אני לא רוצה להסתכסך עם אף אחד משרי הליכוד, אבל באמת אפשר לעבור אחד אחד על כל השרים של הממשלה הטובה הזאת, שעשו המון דברים חברתיים למען המדינה, ולא צריך לחכות לפרישה שלהם.

ציפי חוטובלי: אתם יודעים מה?

ציפי חוטובלי: אין צורך לחכות לפרישה, כי הם לא מתכוונים לפרוש, הם מתכוונים להמשיך להנהיג.

ציפי חוטובלי: אנחנו במפלגת הליכוד מתכוונים להמשיך להנהיג בראשות ראש ממשלה שבמשך ארבע שנים, ביציבות שלטונית נדירה, הצליח לשמור על קואליציה באופן מרשים ביותר, ואתם צפיתם בעיניים כלות מספסלי האופוזיציה.

ציפי חוטובלי: חברי היקרים, שכחתם מה זה להיות אופוזיציה.

ציפי חוטובלי: במשך ארבע שנים התנהלה כאן קואליציה חזקה.

ציפי חוטובלי: אני שמחה על כך, אבל במובן מסוים לא היתה כמעט תחרות בשוק התחרות הרעיוני של מדינת ישראל.

ציפי חוטובלי: על כך אני מצרה, כי אתם לא מילאתם את תפקידכם.

זאב בילסקי: זה לא ששכחנו, אף פעם לא הייתם באופוזיציה.

ציפי חוטובלי: מה ש-12 חברי ליכוד עשו בכשרון רב, לא הצלחתם לעשות אפילו כמפלגה הגדולה ביותר.

שלמה מולה: לסיים בבקשה.

ציפי חוטובלי: עכשיו אני רוצה לסיים.

ציפי חוטובלי: מדינת ישראל הולכת לבחירות.

ציפי חוטובלי: לשמחתי, סוף-סוף הבחירות יהיו על דרך.

ציפי חוטובלי: לא עוד מפלגות בלון שיקבלו את תמיכת הציבור.

ציפי חוטובלי: אני מאוד מקווה שנקבל את המנדט הציבורי לא רק להנהיג את המדינה אלא להרכיב קואליציה שתהיה מורכבת מליכוד גדול עם הרבה מאוד שרים שימשיכו לעשות למען החברה במדינת ישראל.

ציפי חוטובלי: תודה רבה.

שלמה מולה: תודה רבה.

שלמה מולה: חברת הכנסת רונית תירוש, בבקשה.

שלמה מולה: אני מוכרח להגיד ולהכריז שמי שלא יהיה נוכח כשאני מקריא את שמו, אני לא אתן לו אחר כך.

שלמה מולה: אומנם עשיתי כמה מחוות אבל לא יהיו יותר.

רונית תירוש: אדוני היושב-ראש, תודה לך ולמזכירת הכנסת.

רונית תירוש: חברי חברי הכנסת, אני הקשבתי לחברתי חברת הכנסת חוטובלי.

רונית תירוש: דיברת על כמה דברים ואני רוצה דווקא להתייחס.

רונית תירוש: דיברת על יציבות שלטונית.

רונית תירוש: היציבות השלטונית נקנתה בשוחד פוליטי, אני קוראת לזה, כאשר ראש ממשלה בונה לעצמו ממשלה של כל כך הרבה שרים, ולא היתה בהיסטוריה ממשלה כל כך גדולה, שכמעט לכל אחד מחברי הכנסת של הקואליציה יש בה תפקיד – או שהוא שר או שהוא יושב-ראש ועדה.

רונית תירוש: זה בערך המצב.

רונית תירוש: לכן קל היה לשמור על יציבות שלטונית, יציבות שעלתה לאזרח הישראלי כסף רב.

רונית תירוש: מממנים הרבה מאוד לשכות של שרים וסגני שרים ויושבי-ראש ועדות והמצאות על המצאות.

רונית תירוש: זאת סיבה אחת.

ציפי חוטובלי: למה רציתם להיות בממשלה הזאת?

רונית תירוש: הדבר השני – אומרים שלא היתה אופוזיציה.

רונית תירוש: בזמנו הליכוד היה 12 איש באופוזיציה והפילו את הממשלה.

רונית תירוש: לא הליכוד הפיל את הממשלה.

רונית תירוש: אני אומרת לך שהיתה אופוזיציה.

רונית תירוש: עשינו הרבה מאוד דברים כאן.

רונית תירוש: אלא מאי?

רונית תירוש: בניגוד לממשלה הקודמת, שאפשרה לאופוזיציה להעביר חוקים שהיו מוצדקים, הקואליציה הזאת והממשלה הזאת מעולם לא נתנה להעביר אפילו חוק אחד של איש אופוזיציה, גם אם הצעת החוק היתה מאוד ראויה.

רונית תירוש: זה ההבדל.

רונית תירוש: היתה ממשלה אחראית קודם לכן, שאמרה שאם החוק או הצעת החוק היא טובה, ניתן להעביר אותה גם אם מדובר באנשי אופוזיציה.

רונית תירוש: לא זה מה שאתם עשיתם.

ציפי חוטובלי: העברתי הצעת חוק עם דליה איציק.

רונית תירוש: אנחנו בתסכול רב העלינו מדי שבוע הצעות חוק והצעות לסדר-היום.

רונית תירוש: עזבי הצעות לסדר-היום, הצעות חוק.

רונית תירוש: לא עברו פה הצעות חוק נהדרות, ראויות, רצויות לציבור הישראלי, גם לאחר המחאה.

רונית תירוש: הרי אנחנו לא אטומים למחאה, הבאנו הצעות חוק, למשל על דיור ציבורי.

רונית תירוש: יושב פה כרגע יושב-ראש שהביא בעצמו הצעות חוק בנושא הזה.

רונית תירוש: אני הבאתי הצעות חוק בנושאי חינוך.

רונית תירוש: מה, הנושא של גילאי שלוש זאת המצאה של השר הנוכחי או של ראש הממשלה?

ציפי חוטובלי: אבל הוא היחיד שיישם.

רונית תירוש: יש לי, וגם לך, אני חושבת, הצעות חוק בעניין הזה, אבל מה פתאום שייתנו אפשרות לחבר אופוזיציה להעביר הצעה פה?

רונית תירוש: ולגבי זיגזוגים שמרבים פה לדבר ולהאשים אנשים שונים בזיגזוגים, מי שעשה דוקטורט בזיגזוגים זה ראש הממשלה נתניהו.

רונית תירוש: לא היה דבר אחד שהוא עמד מאחוריו, וכשהוא ראה איזה סקר מפחיד או איזו מחאה מפחידה, אז פתאום הוא חזר בו, בין שזה מע"מ על מים – לא על מים, הלוואי שהוא יוותר על המים – בין שזה מע"מ על פירות וירקות, על הדלק מסין ועוד כהנה וכהנה.

רונית תירוש: זה ראש הממשלה שלנו, ומה לעשות?

רונית תירוש: למרבה ההפתעה הציבור אוהד אותו.

רונית תירוש: אני חייבת לומר שלפי הסקרים הוא אוהד אותו.

רונית תירוש: הכי מוזר בעיני – ובזה אני אסיים – שהוא ראש הממשלה שהכי פגע ופוגע בפריפריה ובאוכלוסיות חלשות, שלצערי הרב מרביתן גם מעדות המזרח.

רונית תירוש: אפרופו הסיפור של כחלון, היום ספרו כמה אנשי עדות המזרח יש בממשלת נתניהו.

רונית תירוש: אפשר לספור אותם על שתי אצבעות אולי.

רונית תירוש: אני לא מצליחה להבין את הציבור בפריפריה.

רונית תירוש: אני כאן, מעל במת הכנסת, פונה לציבור הזה: תבדקו כמה רע לכם בעקבות הגזירות של נתניהו.

רונית תירוש: כשהוא יחזור, אם הוא יחזור חס וחלילה לשלטון, הוא יעשה את זה בהרבה יותר יהירות, בהרבה יותר ביטחון עצמי וצפצוף על האוכלוסיות החלשות.

שלמה מולה: תודה רבה.

שלמה מולה: חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה.

שלמה מולה: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 196), התשע"ג–2012, שהחזירה ועדת הכספים; הצעת חוק ההנדסאים והטכנאים, התשע"ג–2012, שהחזירה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות; הצעת חוק שירותי רווחה (מענק הסתגלות לנשים ששהו במקלט לנשים מוכות), התשע"ג–2012, שהחזירה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

ירדנה מלר-הורוביץ: הסכם בין ממשלת מדינת ישראל לבין ממשלת העיר שנזן, הרפובליקה העממית של סין, בדבר שיתוף פעולה דו-צדדי במחקר ופיתוח תעשייתי.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קריאה ראשונה)

שלמה מולה: בבקשה, אדוני.

שלמה מולה: שלוש דקות לרשותך.

נחמן שי: תודה רבה לך.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, שמעתי היום אחר-הצהריים את דבריו של ראש הממשלה במליאה, ולא ידעתי לרגע אם אני חולם חלום טוב – כולנו אוהבים לחלום – או שזאת המציאות.

נחמן שי: פשוט הייתי צריך לשפשף קצת את ראשי ולשאול: האם באמת יכול להיות שתמונת המצב שהוא הציג לנו היא אמיתית, או שאנחנו פשוט שומעים אשליה נמשכת והולכת?

נחמן שי: בשורה התחתונה, אחרי שהוא מנה את כל הישגיו – ומייד אני אגיב עליהם – שאלתי את עצמי ואותו: אז למה בחירות?

נחמן שי: אם כל כך טוב אז למה כל כך רע?

נחמן שי: אם ההישגים האלה מפליגים והולכים מפינה אחת של הארץ אל פינה אחרת, למה לגרור את מדינת ישראל לבחירות מוקדמות, יקרות, קשות, שאולי גם ראש הממשלה וממשלתו לא יחזרו אחריהן?

נחמן שי: אני יכול לספר לכם סוד קטן: לפעמים מפסידים.

נחמן שי: לפעמים בחירות מביאות החלפת שלטון.

נחמן שי: היו דברים מעולם.

נחמן שי: אז אם ראש הממשלה כל כך משוכנע בהישגיו, למה הוא מאתגר את עצמו ואת הקואליציה שלו ומביא אותם לבחירות?

נחמן שי: הנה מה שהוא אמר – הוא דיבר על הצלחות חברתיות יוצאות מהכלל.

נחמן שי: אני שואל: האם יכול להיות שמאות-אלפים שמחו בכיכרות, בשדרות, לפני שנה ורבע, נעלמו, התאדו, הם לא קיימים יותר, או שהמחאה היתה אמיתית; או שהמחאה שיקפה מצוקה של מעמד הביניים ושל המעמדות הנמוכים במדינת ישראל, ולא נמצא כל פתרון למצוקותיהם, שום דבר?

נחמן שי: נכון, חינוך לגילאי שלוש–ארבע, אבל על חשבון החינוך הזה משלמים, באבי-אביהם הם משלמים במקומות אחרים, במסים אחרים, ובדרכים אחרות, כדי לגבות את הסכום הזה.

נחמן שי: אז אין חוכמה גדולה בלקחת מכיס אחד ולשים בכיס אחר.

נחמן שי: זה – בצד החברתי.

נחמן שי: ואת המחאה בקיץ הזה בלמו, ואת אחד האירועים בלמו בכוח ובאלימות מופרזת, ועל זה עוד נבוא חשבון.

נחמן שי: דיבר על ההישגים הביטחוניים הגדולים: לא היתה מלחמה.

נחמן שי: מלחמות לא נעשות בהתנדבות במדינת ישראל, לא בממשלות קודמות ולא בכלל.

נחמן שי: מלחמות נכפות עלינו.

נחמן שי: המלחמות שנאלצנו להילחם בשנים האחרונות היו מלחמות אין-ברירה, הן לא היו מלחמות ברירה.

נחמן שי: לא בחרנו בהן.

עינת וילף: אפשר היה – – –

נחמן שי: על איזה מלחמה גברתי מדברת, על מלחמת לבנון?

נחמן שי: מה היית עושה?

נחמן שי: איך היית מנסה להחזיר משם את החיילים?

עינת וילף: קודם כול החיילים הוחזרו לא – – – המלחמה – – –

נחמן שי: אבל היה מאמץ, והיה צריך להגיב על תקיפות ה"חיזבאללה".

עינת וילף: יש תגובה ויש תגובה, וגם – – –

נחמן שי: אני לא בעד מלחמות, שלא יהיה לך ספק.

נחמן שי: אני לא בעד מלחמות, אבל להגיד שהמצב הביטחוני הוא מזהיר, אז יש שליש מתושבי מדינת ישראל – אני לא שמח על כך – שנמצאים תחת אש, ותחת איום של אש, וטילים נורים לילה-לילה לעבר ישראל.

נחמן שי: אני לא מאושר מכך, אבל צריך להכיר בכך.

נחמן שי: אי-אפשר למרוח את המציאות ולהגיד שזה לא קיים.

נחמן שי: אחר כך באה הפעילות המדינית.

נחמן שי: איזה הישגים?

נחמן שי: מדינת ישראל מבודדת, מדינת ישראל מבודדת.

נחמן שי: האם לא רואים את זה?

נחמן שי: האם הפרלמנט האירופי, שגברתי ואני היינו שם יותר מפעם אחת, לא עומד להחליט למשל על סימון מוצרים מהתנחלויות – דבר שאני מתנגד לו, כי הוא יוצר בישראל כלפי – – –

שלמה מולה: בבקשה, זה לא יכול להיות דיאלוג.

שלמה מולה: אם אתם רוצים לעשות דיאלוג, אז או שתעבור אליה או שתעבור אליך.

נחמן שי: לא, אני נהנה לשוחח עם חברתי.

עינת וילף: – – –

נחמן שי: אז לכן, לא בתחום החברתי, ולא בתחום הביטחוני, ולא בתחום המדיני ולא בתחומים אחרים – אין הצלחות גדולות.

נחמן שי: לכן אני אומר, כשנבוא בעוד שלושה חודשים ועשרה ימים למשפט הבוחר, אני מאמין שהבוחרים במדינת ישראל ידעו מה להחליט.

נחמן שי: אני מקווה שנוכל אנחנו מפה להחזיר את התקווה לתושבי ישראל.

נחמן שי: יש למה לקוות, יש למי לקוות, וזה יקרה.

נחמן שי: תודה.

שלמה מולה: תודה רבה.

שלמה מולה: חבר הכנסת אורי מקלב, בבקשה, אדוני סגן יושב-ראש הכנסת, ואחריו, אם יהיה כאן – חבר הכנסת שטרית.

שלמה מולה: אם לא – חבר הכנסת זאב בילסקי.

שלמה מולה: בבקשה, אדוני.

שלמה מולה: שלוש דקות לרשותך.

אורי מקלב: תודה רבה לך.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, במסורת היהודית, כאשר מתקיימת חתונה, אז מרקדין.

אורי מקלב: אנחנו שרים: כיצד מרקדין לפני החתן, כיצד מרקדין לפני הכלה.

אורי מקלב: אנחנו רוצים לשמח את החתן והכלה.

אורי מקלב: תמיד נשאלת השאלה: חתן וכלה, צריך לשמח אותם?

אורי מקלב: אין אנשים שיהיו שמחים יותר מהם, אנשים שהם מאושרים יותר.

אורי מקלב: הם מגיעים ליום הזה מתוך תקווה ומתוך הרגשה טובה, ורק כשהם שלמים עם עצמם.

אורי מקלב: אנחנו צריכים את כולם לשמח.

אורי מקלב: לא אומרים לך: תשמע, אולי יש כאלה; את כולם צריך לשמח.

אורי מקלב: איך זה יכול להיות?

אורי מקלב: אז יש הרבה תשובות, אבל התשובה – – –

שלמה מולה: את האורחים?

אורי מקלב: האורחים צריכים לשמח אותם.

אורי מקלב: הם היו צריכים לשמח את האורחים.

אורי מקלב: נתנו צ'ק, הוציאו כספים לעניין הזה.

אורי מקלב: אבל מה מדאיג אותם – את זה צריך לבדוק.

אורי מקלב: יש על זה הרבה פירושים, ולא נרחיב במסגרת הקצרה שיש לנו, אבל ודאי שאנחנו יודעים שגם ביום שמחה, וגם כאשר מסיימים פרק ומתחילים פרק חדש ומסיימים תקופה, יש איזה זמן של חשבון נפש, וזמן של חשבון נפש תמיד מציק: האם לקחתי אתי מספיק, הרבה, תובנות ודרך חיים, ואיך ההתנהלות שלי היתה בעבר, שהרי זה מה שייקח אותי לעתיד.

אורי מקלב: הדבר הזה מדאיג את האנשים, ולכן צריך קצת להפיג את המתח בזמן של חשבון נפש.

אורי מקלב: אנחנו נמצאים גם ביום שאנחנו מסיימים.

אורי מקלב: על-פי רוב סיום יכול להיות דבר משמח, ויש כאן הרבה חברי כנסת, חברי, שעשו ופעלו רבות, לא משנה קואליציה, אופוזיציה.

אורי מקלב: אבל יחד עם זה יש חשבון נפש, גם הכללי וגם הפרטי.

אורי מקלב: אם אנחנו נעשה רגע חשבון נפש, חשבון הנפש הפרטי שלי שאני אומר את זה – – –

שלמה מולה: את חשבון הנפש האישי עשינו ביום כיפור.

אורי מקלב: אבל תראה, אנחנו כאן צוברים כל כך מהר דברים שאפשר כבר מייד – יש פה עוד זמן לחשבון נפש.

אורי מקלב: כאן צריך לעשות כל יום תשובה מחדש.

אורי מקלב: אבל החשבון הפרטי שלי, חשבון הנפש הפרטי שלי, שאני חושב באופן אמיתי שאנחנו כולנו יודעים שמתוך הלהט של הדברים אנחנו קצת לא מחדדים.

אורי מקלב: מדוע אנחנו באמת הולכים לבחירות?

אורי מקלב: מה מביא אותנו ללכת לבחירות כשהממשלה רצתה וראש הממשלה רצה להעביר עוד, להאריך את הקדנציה בעוד שנה שלמה, כשיש בזה בסך הכול גם תועלות כלכליות?

אורי מקלב: אנחנו יודעים שהבחירות לבד עולות קרוב לחצי מיליארד, ולמשק זה עולה הרבה הרבה כסף, ועוד שנה, מזה בלבד אפשר לחסוך למשק מיליארד וחצי שקל.

אורי מקלב: רק מה?

אורי מקלב: אנחנו יודעים שבאופן אמיתי לא הנושא של הבחירות בארצות-הברית הביא אותו, ולא שהוא לא רצה שמפלגות חדשות יצוצו ויבססו את עצמן, ועוד כל מיני חשבונות.

אורי מקלב: החשבון האמיתי היה שלא היה אפשר להעביר את התקציב של 2013, מתוך כך שידעו שהתקציב הזה הולך להיות תקציב קשה מאוד, ולא היו מספיק יכולת וגב רחב של מפלגות הבית שיוכלו לקחת על עצמן.

אורי מקלב: עכשיו אנחנו צריכים להבין למה היה צריך להיות תקציב קשה.

אורי מקלב: מדוע?

אורי מקלב: מה הביא את המדינה?

אורי מקלב: היו כמה סיבות, אבל סיבות אחרות התגברו עליהן – הנושא הזה של מדינות אירופה.

אורי מקלב: אנחנו לא ניתן שיעור בכלכלה, אבל באופן אמיתי, הגזירות הכלכליות שהיו צריכות להיות מתוך כך שלממשלה היו הרבה הוצאות.

אורי מקלב: על מה היו הוצאות?

אורי מקלב: בעקבות מימוש דוח-טרכטנברג.

אורי מקלב: אני אומר בעקבות מימוש, לא יעזור שום דבר.

אורי מקלב: כשאנחנו באנו והממשלה נופפה בדגל הזה שהיא הולכת ליישם את דוח-טרכטנברג – חוק חינוך חובה עלה כמה מיליארדים לממשלה הזאת.

אורי מקלב: מעונות וצהרונים עולים כמה מיליארדים.

אורי מקלב: מה קורה באופן אמיתי?

אורי מקלב: הציבור הולך לשלם את זה בדרך שהיא הרבה יותר קשה.

אורי מקלב: הציבור הולך לשלם את זה בגזירות.

אורי מקלב: גם אם יהיו בחירות, גם אם עכשיו אנחנו נדחה את התקציב לעוד כמה חודשים, בסופו של דבר אנחנו יודעים שאחרי בחירות יהיה תקציב חדש.

אורי מקלב: מי ישלם את זה?

אורי מקלב: השכבות החלשות.

אורי מקלב: למה?

אורי מקלב: מפני שאנחנו הלכנו, ואנחנו באמת שמענו רק לעם.

אורי מקלב: אני מבין את הקשיים שיש, והממשלה רצתה למנוע הפגנות רחוב.

אורי מקלב: יותר נוח לה ללכת לבחירות, לא מתוך שיש באמת מחאה חברתית, אלא מתוך זה שיש תקציב.

אורי מקלב: אבל התשובה הסופית היא שמי שהולך היום באמת לסבול – והציבור צריך לדעת את זה, וצריך לדעת גם לקראת הבחירות – זה הציבור החלש בישראל.

אורי מקלב: הוא הולך לשלם את המחיר של כל הגזירות וכל ההטבות הממשלתיות.

אורי מקלב: לכן, מי שהיום הולך להציג תוכנית כלכלית, ומי שרוצה – הציבור צריך לשמוע באופן אמיתי מי יש לו באמת תוכנית שתביא לידי כך שהנטל לא יהיה כל כך כבד על המשפחות ועל הציבור החלש.

שלמה מולה: תודה רבה, אדוני.

שלמה מולה: מאחר שחבר הכנסת מאיר שטרית איננו, ידבר חבר הכנסת זאב בילסקי.

שלמה מולה: בבקשה, אדוני.

שלמה מולה: שלוש דקות לרשותך.

זאב בילסקי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, ידידי חבר הכנסת מקלב, אני רוצה להפנות 30 שניות משלוש הדקות שיש לי אליך.

זאב בילסקי: אני הכרתי אותך בקדנציה הזאת, ושמעתי עליך לפני כן, כשהיית בעיריית ירושלים.

זאב בילסקי: אני אומר לך, אתה אחד מחברי הכנסת שאני כל כך מוקיר ומעריך, על כל החסדים שאתה עושה, על כל הרצון הטוב, על כל הפתיחות שלך לגבי אותם אנשים שבאים ושוטחים את בעיותיהם לפניך, ובאמת כל הכבוד.

זאב בילסקי: לכן, אל תיקח את זה אישי, אבל אני רוצה להגיד לך – – –

שלמה מולה: אנחנו מצטרפים עד כאן.

זאב בילסקי: עד כאן כולנו מצטרפים.

זאב בילסקי: עכשיו הייתי גם מבקש את הזמן הזה, אבל אתה הארכת, אז אני לא אוכל לבקש ממנו פעמיים, אז בין שנינו כבר הסתדרנו.

זאב בילסקי: אבל אני רוצה להגיד לך שהממשלה שאתה שותף לה – למעשה אנחנו די עובדים על הציבור, כמו שאומרים.

זאב בילסקי: כי למעשה, מה קורה?

זאב בילסקי: אתה צודק שיש פה בור תקציבי גדול, אבל מישהו עשה אותו, מישהו לא תכנן אותו.

זאב בילסקי: זה לא דבר שקרה לנו לפתע.

זאב בילסקי: אנחנו הוצאנו כסף שאין לנו, והיום אותם אנשים שכל כך קשה להם, שאתה מטפל בהם, הם שישלמו.

זאב בילסקי: תראה מה עשתה הממשלה – הלכה לכיס הקל, העלתה את המע"מ ב-1%.

זאב בילסקי: עכשיו, אני לא יודע אם אתה יודע, אבל אני יכול להדליף לך מדיונים שהולכים להיות, שמייד אחרי הבחירות יעלו את המע"מ בעוד 1%.

זאב בילסקי: על מי זה מס רגרסיבי?

זאב בילסקי: כל אותם אנשים שאתה כל כך עוזר להם.

זאב בילסקי: הם ישלמו את חוסר התכנון הזה של הממשלה.

זאב בילסקי: אבל אני רוצה, אדוני היושב-ראש, להתרכז בשני דברים: על חטא שחטאנו לפניך, שלי זה כואב, וזאת ההזדמנות שלי להגיד, כי אנחנו בכל אופן הולכים לבחירות, והעם צריך לשמוע ולשפוט.

זאב בילסקי: ניצולי שואה – כמה ניסיתי בקדנציה הזאת, בארבע השנים האלה, לקדם את הנושא של ניצולי שואה, את אותם אנשים שבזכותם קמה מדינת ישראל ולמענם, ואני קורא לזה – בימיהם האחרונים.

זאב בילסקי: אין לנו מועד ב' בשבילם.

זאב בילסקי: כמה ניסיתי, ולצערי הרב, חבר הכנסת מקלב, נתקלתי באטימות של הממשלה.

זאב בילסקי: כדי לקצץ את הביורוקרטיה לא צריך יותר כסף.

זאב בילסקי: רק הצעתי הצעות כדי שנוכל לתת להם את השירות שמגיע להם בדין, ולא הצלחתי.

זאב בילסקי: ומלה אחרונה, אדוני היושב-ראש, על השלטון המקומי, שכל כך קרוב ללבי.

זאב בילסקי: אני כל פעם מדבר על זה, ובדרך כלל גם על רעננה, אבל הפעם נדבר על השלטון המקומי בכללותו.

זאב בילסקי: אני רוצה לספר לידידי ראשי הרשויות – 253 רשויות מקומיות, שרובן בקשיים תקציביים קשים מאוד: ממשלת ישראל, אחרי הבחירות האלה, מתכננת לקצץ לכם את מענק האיזון, את אותו כסף שאתו אנחנו מאזנים בין דימונה ובין כרמיאל ובין עכו ובין כל אותן שבפריפריה, שייתנו מינימום של חינוך כמו ברעננה, כמו בהרצלייה, כמו בתל-אביב.

זאב בילסקי: בכסף הזה הולכים לקצץ לכם, והולכים להוריד לכם מיליארדים.

זאב בילסקי: זה לא עניין של כסף קטן.

זאב בילסקי: הולכים לקחת את הכסף הזה מאזרחי מדינת ישראל באותם מקומות, חבר הכנסת מקלב, שלבך יוצא אליהם.

זאב בילסקי: לכן צר לי שהבחירות האלה מתרחשות רק כדי כאילו לדחות את הקץ, אבל בסופו של דבר אזרחי מדינת ישראל ישלמו את המחיר.

זאב בילסקי: תודה רבה.

שלמה מולה: תודה רבה, אדוני.

שלמה מולה: הדובר הבא הוא חבר הכנסת מגלי והבה.

שלמה מולה: בבקשה, אדוני.

שלמה מולה: אחריו – חבר הכנסת אורי אורבך.

מגלי והבה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, היום שמעתי את ראש הממשלה ולא הופתעתי, כי הוא חושב שלציבור הישראלי יש זיכרון של דג, וזיכרון של דג, כמו שהבן שלי מתאר לי אותו, הוא זיכרון של דקה – אחרי דקה שוכחים.

מגלי והבה: בדקו את זה במעבדות.

מגלי והבה: ראש הממשלה מנסה פה למכור לציבור הישראלי – על כלכלה טובה ויציבה.

מגלי והבה: הוא רק שוכח, חברי חברי הכנסת, ששני בני-הזוג עובדים, הבעל ואשתו, ולא מסיימים את החודש; שמספר העניים במדינת ישראל כל הזמן גדל, וזה אנשים שהולכים לעבוד.

מגלי והבה: וכל סדר העדיפויות של הממשלה הזאת, כחבר ועדת הכספים – ויושב פה שר האוצר לשעבר – ניסה למחוק, כל ההישגים וכל התייצבות בעקבות תחילת המשבר הכלכלי בתקופה שלך, אדוני רוני בר-און; ואיך הוא, הכול הוא עשה, הכול הוא שיפר, הכול הוא הצליח, ואנחנו רואים שהאמת בסופו של דבר ידועה לאנשים.

מגלי והבה: ראינו את העלאות המסים, המע"מ, המסים הישירים, המסים העקיפים, מחירי המים, וחשבו, כשהעלו את מחירי הדלק – לא כי מחירי הדלק עלו בעולם אלא כי הם לא מוותרים על הבלו, ואז מחיר הדלק עולה; ולא הבינו: כשאתה מעלה את מחירי הדלק, כל השרשרת של המוצרים שאחר כך תלויים בעליית המחירים ממשיכה לעלות.

מגלי והבה: ואנחנו באמת רואים את הממשלה הזאת באה לבוחרים ואומרת: בואו תצביעו.

מגלי והבה: על מה להצביע?

מגלי והבה: על זה שהולכים לקצץ עוד יותר?

מגלי והבה: על זה שלא מוכנים לשנות את סדר העדיפויות הלאומי?

מגלי והבה: אמרתי את זה מעל הבמה הזאת יותר מפעם אחת: אין בעיה של כסף במדינת ישראל, יש בעיה של סדר עדיפויות; וסדר העדיפויות של הממשלה הזאת – לא לשכבות החלשות, לא לרשויות המקומיות שקורסות.

מגלי והבה: התייחסת לפני, חבר הכנסת בילסקי, לרשויות הקורסות.

מגלי והבה: הפכו לקבלנים שמשלמים משכורות, ובקושי מסיימים את החודש.

מגלי והבה: אז איפה סדר העדיפויות?

מגלי והבה: הוא דיבר על קיצוצים.

מגלי והבה: כל מי שנפגע מהקיצוצים האלה זה האזרחים.

מגלי והבה: דבר אחד לא עשה – לא קיצץ בתפקיד של שר או סגן שר.

מגלי והבה: הממשלה הגדולה ביותר בתולדות מדינת ישראל, ואנחנו יודעים מה ההוצאות החודשיות שלה, ואנחנו יודעים מה ההוצאות השנתיות.

מגלי והבה: אז ממשלה, כפי שפתחתי את דברי, שחושבת שלציבור יש זיכרון של דג, ממשלה שמוליכה שולל גם את עצמה – והציבור מספיק פיקח, ואלה במיוחד השכבות החלשות והפריפריה ואלה שסובלים את חיי היום-יום בכלכלה המטופשת, המנוהלת בצורה הזאת של הממשלה הזאת – לא תביא את הישועה.

מגלי והבה: לכן אני אומר, כפי שהוא פנה לאזרחי ישראל – אל תצביעו לממשלה הזאת ואל תצביעו לראש הממשלה הזה.

מגלי והבה: תודה.

שלמה מולה: תודה רבה, אדוני.

שלמה מולה: חבר הכנסת אורי אורבך.

שלמה מולה: בבקשה, אדוני, שלוש דקות לרשותך.

אורי אורבך: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני לא משתגע לומר "אמרתי לכם", אבל בכל זאת, אני גם לא סובל מזה כל כך.

אורי אורבך: בנאום שלפני הקדמת בחירות הסרק, שהיה לנו לפני חצי שנה, פניתי אליכם, חברי מקדימה, באותו יום שלמחרת אותו לילה, ואמרתי לכם שאתם חושבים שאתם חיים על זמן שאול פוליטי – אתם בדרך לגבעת-שאול פוליטית.

אורי אורבך: לא ידעתי שזה יקרה כל כך מהר.

אורי אורבך: אבל אני מאחל לכם בכל זאת הצלחה.

אורי אורבך: אני רוצה, בהמשך לדברי בדיון הקודם, לומר משהו שקשור לעניין הזה – – –

רוני בר-און: – – –

אורי אורבך: כולם מגיעים בסופו של דבר לאותו מקום, זה רק עניין של עיתוי ותזמון.

אורי אורבך: בכל אופן, אני מייחל לשובן של מפלגות אמיתיות ולא של מפלגות אווירה, ובתוך המפלגות האמיתיות אני מחשיב בהחלט את מפלגתנו, המפד"ל, שבגלגולה הסיעתי נקראת הבית היהודי, ואני מספר לכם, חברי, שקורה משהו טוב בציונות הדתית הפוליטית.

אורי אורבך: ערכנו מפקד, למעלה מ-50,000 חברים הצטרפו, מה שאומר שיש ביקוש, יש רצון לחיים פוליטיים בציונות הדתית, ואנשים רבים הבינו שאי-אפשר להשליך את יהבם על הליכוד.

אורי אורבך: ואני חושב שאחרי שנשלים את המהלכים שלנו, שהם לא פשוטים – פריימריז זה לא תענוג גדול, כפי שרבים פה יודעים, אבל היה כורח אצלנו – נעשה הסכם אחדות עם האיחוד הלאומי, לפחות עם החלקים המרכזיים שם, והציונות הדתית תחזור כמעט מן המתים, הייתי אומר, אפרופו גבעת-שאול, אל החיים הפוליטיים, אל מרכז הזירה הפוליטית.

אורי אורבך: זו תהיה בשורה גדולה מאוד לא רק לציונות הדתית עם שמונה-תשעה-עשרה מנדטים – אני מהממעיטים – אלא זו תהיה בשורה גדולה לכלל החברה הישראלית, שהציונות הדתית תחזור להתעסק בעניינים רבים, בדמותה היהודית של מדינת ישראל; שאנשים מסורתיים וגם לא דתיים יראו בחינוך הדתי, בציונות הדתית, במה שאנחנו מחנכים ושואפים אליו, משהו שראוי לביטוי פוליטי גדול יותר ממה שהיה בכנסת היוצאת.

אורי אורבך: אני מאחל, לעצמנו קודם כול, אבל גם לאחרים, שאנחנו בתוכנו, בתוך הציונות הדתית והציבור הגדול שאוהד אותה, נדע להתגבר על המחלוקת, על הקטנוניות, נגיע להסכם טוב ונשוב להיות מפלגה בסדר-גודל בינוני – עשרה מנדטים פלוס-מינוס, רצוי פלוס-פלוס – כדי שלא תוכל לקום ממשלה ללא ייצוג פוליטי לציונות הדתית.

אורי אורבך: האמן לי, חבר הכנסת והבה, שזאת לא תהיה הבעיה.

אורי אורבך: אנחנו נלך בעניין של ויתור והכלה והשלמה, ותן לי קצת מקום לאופטימיות, כי אני אוהב את הפתגם שאומר: שמרו את הייאוש – עוד תזדקקו לו.

אורי אורבך: לא אבזבז אותו כבר עכשיו.

אורי אורבך: אני יודע – עוד יהיו מריבות וקטנוניות.

אורי אורבך: ולכן אני אומר, בבחירות הבאות אנחנו, בעזרת השם, ובעזרת הבוחרים, שהשם יעזור להם גם, נשוב בכוחות מחודשים ומוגברים אל הכנסת התשע-עשרה.

שלמה מולה: תודה רבה.

שלמה מולה: חברת הכנסת עינת וילף, בבקשה.

עינת וילף: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, טוב, נחמד לפחות להעביר את הערב שלפני פיזור הכנסת באווירה של שיחות סלון אל תוך הערב וסיכום.

עינת וילף: אז ראשית, אני רוצה להוסיף.

עינת וילף: חברתי חברת הכנסת חוטובלי, את מנית את הישגי השרים של הליכוד, ובצדק.

עינת וילף: אז רק להזכיר שנאומו של ראש הממשלה היום הוקדש, כמחציתו, אני חושבת, להישגים של הממשלה בתחום הביטחון והעורף.

עינת וילף: אני יודעת שרבים מחברייך שמתמודדים בפריימריז היו מעדיפים להתעלם ממי שהיו שרי הביטחון והעורף בארבע השנים האחרונות.

עינת וילף: אבל בסופו של דבר, הדבר לא יינתק, ושר הביטחון אהוד ברק והשר להגנת העורף מתן וילנאי תרמו תרומה מכרעת להישגים שעליהם דובר היום.

עינת וילף: את הקמפיין אנחנו ננהל אחרי שנחליט על פיזור הכנסת.

עינת וילף: היום אני רק רוצה להגיד ארבע הערות בתקווה לדיון שינוהל בבחירות האלה.

עינת וילף: האחת, על הנושא של חברתיות, במיוחד על רקע פרישתו של השר כחלון.

עינת וילף: בואו נסכים שכולם חברתיים, לכל אחד יש מה להגיד בנושא החברתי, לכל אחד יש חזון חברתי, ויהיה נחמד אם במהלך הבחירות יתקיים גם דיון קצת יותר מעמיק על מה הוא בדיוק החזון החברתי.

עינת וילף: כי אין דינו של חזון חברתי כמו זה של השר כחלון, שהראה שדרך תחרות ופירוק הריכוזיות מגיעים לצדק חברתי, כדין החזון של ההסתדרות וועדים גדולים, והגנה על אותם ועדים.

עינת וילף: אלה חזונות מאוד שונים ואי-אפשר לטעון שכולם חברתיים.

עינת וילף: דבר שני, כל תומכי שינוי שיטת הממשל.

עינת וילף: אני, כמובן, אדבר רבות במהלך הקמפיין על עד כמה זה רעיון רע, אבל אני אשמח אם לפחות אחד, מי שמציע את זה, שייתן קצת פרטים, ושהעיתונאים שמקבלים את דבריו ישאלו אותו את השאלה הפשוטה: עם כל היתרונות המופלאים שאתה מציע לנו, אולי גם אתה מוכן לשים לב לחסרונות של הרעיונות שאתה מעלה?

שלמה מולה: של שיטת הממשל?

עינת וילף: של אותה שיטת ממשל, כי זה יהיה מעניין.

עינת וילף: אנשים בדרך כלל מסוגלים לראות את החסרונות של המצב הקיים; היתרונות שקופים מבחינתם, ובהצעות שלהם הם רואים רק את היתרונות, הם קצת מתקשים לראות את החסרונות.

עינת וילף: אז זה יהיה נחמד אם הדיון קצת יעמיק בנושא הזה.

עינת וילף: הנושא השלישי, רבות ידונו בחוק טל ובמצב של גיוס החרדים.

עינת וילף: עובדה קטנה: המצב הנוכחי שאין חוק, ושבנו לחוק שירות ביטחון, ונוסף על כך המעמד של תורתו-אומנותו אסור, הוא הטוב ביותר בהיסטוריה של מדינת ישראל.

עינת וילף: צריך למנוע חקיקת חוק חדש.

עינת וילף: צריך להישאר עם חוק שירות ביטחון שמאפשר לגייס את אותם חרדים שהשירות שלהם הוא יותר נכס מנטל, וכל האחרים – שילכו לעבוד.

עינת וילף: סוף-סוף אפשר לנתק את הקשר המושחת שבין הרישום בישיבה לבין השירות בצה"ל.

עינת וילף: לראשונה בתולדות מדינת ישראל, בחור חרדי לא יכול ללכת לצה"ל ולהגיד: מכיוון שאני רשום בישיבה אני מבקש דחייה או פטור.

עינת וילף: ואסור לשנות את המצב הזה.

עינת וילף: אז כל מי שחושבים שהמצב הנוכחי בעייתי – הוא הכי טוב בהיסטוריה, וצריך למצות אותו.

עינת וילף: ולבסוף, אני אסיים – הרבה ידברו על חינוך.

עינת וילף: אני מקווה שגם כאן יהיה דיון שילך מעבר – לא יודעת – לתקטינו כיתות, תגדילו תקציבים, תחליפו מורים.

עינת וילף: אלא להיפך, תבינו שהמורים הם הפתרון, לא הבעיה.

עינת וילף: הקשיבו למורים.

עינת וילף: בזכות ההקשבה להם, לרעיונות שלהם, ליוזמות שלהם, נשפר את מערכת החינוך.

עינת וילף: ואני רוצה רק לסיים באמירה על חברי הבית פה.

עינת וילף: בימים האלה מסכמים בעיתונות את הרגעים המביכים, ויציגו אותם ויכתבו עליהם, וצריך להזכיר ש-99.9% מהזמן מתקיימת כאן עבודה רצינית של אנשים רציניים, והעבודה הזאת לא זוכה לסיקור, לא זוכה לכבוד שמגיע לה.

עינת וילף: ואני חושבת שחשוב שגם כשאנחנו יוצאים לבחירות האלה ואנחנו רוצים להשיג את ההישגים שלנו, נקפיד בכבודו של הבית הזה ובכבודם של כל חברינו.

עינת וילף: תודה לכם.

שלמה מולה: תודה רבה, גברתי.

שלמה מולה: חברת הכנסת יוליה שמאלוב-ברקוביץ – איננה, ולכן חבר הכנסת שכיב שנאן יבוא וידבר.

שלמה מולה: בבקשה, שכיב.

שלמה מולה: אני חושב שאנחנו מתקדמים ברשימת הנואמים לקראת ההצבעה.

שלמה מולה: טוב שכך.

שלמה מולה: בבקשה, אדוני.

שלמה מולה: שלוש דקות לרשותך.

שכיב מוראד שנאן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה פשוט לשתף אתכם בהגיגי לבי, ממה שעובר לי בראש בשעות האחרונות, כשישבתי ושמעתי את נאומי הסיכום של הרבה חברי כנסת שעלו ודיברו.

שכיב מוראד שנאן: וכולם דיברו בדם לבם ושיקפו כל אחד את עמדתו ואת תפיסת העולם שלו, ואת הדעה שיש לו בעד או נגד הממשלה הזאת.

שכיב מוראד שנאן: אבל לי בראש עבר דבר אחד קשה: עוד כנסת אחת שבה רשום למעלה: הצעת חוק התפזרות הכנסת השמונה-עשרה, התשע"ג–2012; עוד כנסת אחת מתפזרת והמצב במגזר שאני בא ממנו, לצערי הרב, נשאר אותו הדבר.

שכיב מוראד שנאן: זה לא שונה בהרבה, אדוני היושב-ראש, ממה שהיה בכנסת הראשונה.

שכיב מוראד שנאן: אז היינו רחוקים משוויון זכויות והיום אנחנו עדיין רחוקים משוויון זכויות.

שכיב מוראד שנאן: אז נתנו את הכול ולא קיבלנו, לא רק דבר שהוא שווה-ערך, אלא הרבה פחות מזה.

שכיב מוראד שנאן: והיום אנחנו נותנים את הכול, והבנים שלנו שיושבים עכשיו בבית, ושומעים אותנו, אני מקווה, כואבים את זה שאין להם מקום עבודה, כואבים את זה שאין להם אפשרות לקבל היתר בנייה על אדמתם הפרטית, כואבים את זה שהם צריכים להיות מקופחים.

שכיב מוראד שנאן: הם גרים, בין כה וכה, בפריפריה; בין כה וכה נמצאים רחוקים; בין כה וכה נמצאים במצב שהם זועקים: מה עשתה לנו הכנסת הזאת?

שכיב מוראד שנאן: בכנסת הזאת בעצם היינו שישה חברים דרוזים.

שכיב מוראד שנאן: התחילו ארבעה, ובמהלך הקדנציה, בסופה, אני הצטרפתי בפברואר, וחברי ד"ר אכרם חסון הצטרף יותר מאוחר.

שכיב מוראד שנאן: ובבית, כשהגענו הביתה, כשהסתובבנו בחתונות, כשהסתובבנו בלוויות וניחמנו אבלים, כשפגשנו אנשים צעירים שחיפשו מקום עבודה, שחיפשו פרנסה, הם אמרו: אתם שישה, מה עשיתם לנו?

שכיב מוראד שנאן: כואב לי, אבל אני רוצה להישיר מבט לאחי ואחיותי בבית ולהגיד להם: רבותי, אל תאמרו נואש, תאמינו שהחיים ממשיכים ואנחנו נמשיך להיות נאמנים למדינה הזאת, נמשיך להיות שותפים אמיתיים לרוב שחי בה, ולא סתם שותפים אלא בעלי-ברית, שחפצים, לא בברית דמים – חפצים בקיום משותף.

שכיב מוראד שנאן: כואב לי שעוד כנסת, אדוני היושב-ראש, נגמרה.

שכיב מוראד שנאן: תן לי כמה דקות.

שלמה מולה: לא, לא, אי-אפשר.

שכיב מוראד שנאן: עוד כנסת, אדוני היושב-ראש, נגמרה – –

שלמה מולה: נא לסכם.

שלמה מולה: בבקשה.

שכיב מוראד שנאן: – – ואנחנו נותרנו "במקום דרוך", לא התקדמנו בצורה משמעותית שראויה לציון.

שכיב מוראד שנאן: לכם, אחי בבית, אחיותי, אמהות יקרות, אבות יקרים, ילדים קטנים, מורים, תלמידים, אחי בני העדה הדרוזית, אחי הצ'רקסים, אחי הערבים, אני אומר – –

שלמה מולה: נא לסכם.

שלמה מולה: בבקשה.

שכיב מוראד שנאן: – – אנחנו לא נאמר נואש, לא נרים ידיים, נמשיך להיאבק גם, בעזרת השם, בכנסת הבאה, על מנת שלא נרים ידיים ונגיע ליום המיוחל שבו נרגיש אזרחים שווים במדינה הזאת.

שלמה מולה: תודה רבה.

שלמה מולה: חבר הכנסת עתניאל שנלר – איננו.

שלמה מולה: לכן, חבר הכנסת רוברט טיבייב – בבקשה, אדוני.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני חזרתי, אני יכולה אחרי זה, אדוני היושב-ראש?

שלמה מולה: אני אמרתי שמי שאנחנו מקריאים את שמו והוא לא נמצא, לא יוכל.

שלמה מולה: אני לא יכול.

שלמה מולה: בבקשה, אדוני.

רוברט טיבייב: תודה.

רוברט טיבייב: אדוני היושב-ראש, הגענו לסוף הכנסת השמונה-עשרה, ואפשר היה להשתמש בזה שהדיון הוא דיון של בחירות ולהגיד עד כמה הממשלה, אדוני היושב-ראש, גרועה, אבל אני חושב שאני לא אהיה ראשון ולא אהיה אחרון; כל מי שידבר ידבר על זה.

רוברט טיבייב: רק כמה, ממש נקודות, אני רוצה לציין על הממשלה.

רוברט טיבייב: לפני הבחירות אמר ראש הממשלה שהוא רוצה להוריד את המסים ב-20%.

רוברט טיבייב: בפועל זה לא קרה.

רוברט טיבייב: אמרנו שאנחנו מקבלים תקציב דו-שנתי בשביל להציל את הכלכלה במדינת ישראל, ופתאום אנחנו מגלים שיש לנו חור – 40 מיליארד שקל.

רוברט טיבייב: בפועל, כל מה שקרה, כל הזמן בנאומים פה של ראש הממשלה אנחנו מקבלים איומים על אירן ועוד הפעם אירן ועוד הפעם אירן.

רוברט טיבייב: האם אנחנו מוכנים לתקיפה של אירן?

רוברט טיבייב: בוא נחזור לאופקים, איפה שאני גר, ואני גר, לפי הנחיות פיקוד העורף, אדוני היושב-ראש, בשטח פתוח.

רוברט טיבייב: זאת אומרת, אנחנו פשוט לא מוכנים לתקיפה ולמלחמה עם אירן.

רוברט טיבייב: ואם כבר לדבר, חברת הכנסת עינת וילף אמרה שלכל אחד מאתנו יש את הזיקה החברתית, וכנראה גם לממשלה יש.

רוברט טיבייב: והיה שר בממשלת ישראל, משה כחלון – כולם דיברו על זה ואני גם רוצה להתייחס אליו בכמה מלים – שהוא היה שר טוב, שר חברתי.

רוברט טיבייב: ויותר מזה, ראש הממשלה אמר לכל השרים שלו: תהיו כחלונים.

רוברט טיבייב: אז אני אומר לכל השרים שבממשלת ישראל: תהיו כחלונים, תלכו הביתה.

רוברט טיבייב: השר כחלון הלך והתפטר מסיבה אחת פשוטה: הוא ידע כמה גזירות הממשלה הזאת רוצה להעביר.

רוברט טיבייב: הוא פשוט התבייש.

רוברט טיבייב: המצפון של הממשלה עזב את הממשלה.

רוברט טיבייב: אין לממשלה הנוכחית מצפון.

רוברט טיבייב: אז אני קורא לכל הממשלה להתפטר וללכת הביתה.

רוברט טיבייב: תודה, אדוני היושב-ראש.

שלמה מולה: תודה רבה, אדוני.

שלמה מולה: הבא בתור הוא חבר הכנסת טלב אלסאנע – איננו.

שלמה מולה: ואכן, יבוא וידבר חבר הכנסת נסים זאב.

שלמה מולה: תורך הגיע, כמו תמיד.

אברהם מיכאלי: הוא לא אמור לסיים את הדיון?

שלמה מולה: אני מציע שתדחו את הדיון למועד בלתי ידוע.

שלמה מולה: בבקשה, אדוני.

נסים זאב: ביקשתי אחרון, אדוני.

שלמה מולה: לא, אדוני, אנחנו לא נשנה את סדר הדוברים.

שלמה מולה: אני מבקש ממך לבוא לדבר ואתה מוכן.

שלמה מולה: אתה יכול גם, אתה יודע, לא לדבר.

שלמה מולה: לא קרה שום דבר.

נסים זאב: לא, אני יכול לדבר עוד הפעם בסוף.

שלמה מולה: טוב, מה אני יכול לעשות, אז אני לא הורס מסורת.

נסים זאב: אין לי שום בעיה.

נסים זאב: אני אדבר.

נסים זאב: הוא ייתן לי שוב זכות דיבור בסוף.

נסים זאב: חתן מסיים.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני לא מבין למה צריך חוק לפיזור הכנסת.

נסים זאב: למה צריך בכלל חוק?

נסים זאב: אני כל השנה שומע, כבר קדנציה שלמה, שהכנסת הזאת צריכה ללכת הביתה וכמה שיותר מהר לעבור מן העולם.

נסים זאב: כל אחד והביטויים שלו.

נסים זאב: אז למה צריך חוק?

נסים זאב: אפשר לקום וללכת.

נסים זאב: יש בעיה עם זה?

מגלי והבה: מה יהיה בש"ס?

מגלי והבה: תסביר לנו קצת על ש"ס.

רוני בר-און: זה לא בשביל אלה שהולכים, זה בשביל אלה שרוצים לבוא.

רוני בר-און: רח' הקבלן 28.

נסים זאב: אה, זה משהו אחר.

נסים זאב: שמחים בצאתם ששים בבואם.

נסים זאב: זה לא אותה קבוצה.

נסים זאב: מסכים אתך.

רוני בר-און: הוא רוצה לראות את אריה פה, הוא רוצה את אריה.

נסים זאב: אבל אני לא הבנתי למה יש צורך כל כך, בפזיזות כזאת לצאת, כל כך.

נסים זאב: מה דוחף אותנו?

נסים זאב: למה ראש הממשלה החליט כל כך – מה בוער לו, לראש הממשלה?

נסים זאב: חשבתי על איזה פירוש.

נסים זאב: אני אגיד לך.

נסים זאב: לא, אני אגיד לך מה.

נסים זאב: יש פסוק בשיר השירים: לסוסתי ברכבי פרעה דימיתיך רעייתי.

נסים זאב: מה הקשר בין הסוסים ורוכביהם לבין מה שהשכינה אומרת לכנסת ישראל – אבל לא הכנסת הזאת, זאת כנסת אחרת.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, תשמע, יש שאלה מאוד קשה: איך יכול להיות שהסוסים ורוכביהם רצו לתוך הים?

נסים זאב: לא היתה שליטה לרוכבים על הסוסים שלהם.

נסים זאב: כמה שעושים "הויש", רוצים לעצור את הסוס, הסוס ממשיך לדהור.

נסים זאב: והרוכבים יודעים שהם הולכים להתאבד.

נסים זאב: הם הולכים לתוך הים, ובכל זאת לא היתה להם שליטה עליהם.

נסים זאב: מה קרה פה?

נסים זאב: כי היה, ברגליהם של הסוסים – יצאה אש שבערה ברגליהם.

נסים זאב: לא יכלו לסבול את החום, היו חייבים להתקרר בתוך המים.

נסים זאב: אז לקחו את הבעלים בעל-כורחם לתוך הים.

נסים זאב: זה מה שקורה בפוליטיקה שלנו, אדוני היושב-ראש.

נסים זאב: האדמה בוערת, הסוסים, הרגליים שלהם כבר בוערות.

נסים זאב: חייבים לצאת.

נסים זאב: ואני אומר לך, אדוני היושב-ראש, אם מישהו יש לו איזו אשליה שאחרי הבחירות יהיה תקציב שונה, הוא פשוט חי – לא יודע איפה.

נסים זאב: הוא הזוי.

נסים זאב: וזה לא משנה מי יהיה בקואליציה.

נסים זאב: אפילו נאמר שקדימה תלך באיזו צורה, תבוא בשם אחר, וברור ששינוי השם יעזור לה הרבה ותלוי מי יהיה בהרכב שם.

מגלי והבה: תספר לנו מה קורה בש"ס.

נסים זאב: אני אומר לך, אני כבר יודע מה קורה בקדימה.

נסים זאב: אני אומר לך, זה מה שהולך לקרות.

רוני בר-און: לנו יש מרן ומועצת.

נסים זאב: לא משנה.

נסים זאב: המועצת שלך היא עכשיו ציפי לבני ואהוד אולמרט.

נסים זאב: אז מה לעשות?

נסים זאב: זה המועצת שלך.

שלמה מולה: נא לסכם.

שלמה מולה: בבקשה.

נסים זאב: אז אני אומר לך, בכל מקרה, כשאתם תבואו לממשלה הזאת, 30 מיליארד השקלים שחסרים בקופת המדינה, זה לא יבוא יש מאין.

נסים זאב: תצטרכו בכל ממשלה – אנחנו נצטרך, אני מקווה שגם אני אהיה פה, בעזרת השם – נצטרך לחפש או לקצץ או לחפש את הגירעונות.

נסים זאב: אולי להגדיל את הגירעון, לא נורא.

שלמה מולה: תודה רבה.

נסים זאב: אבל נצטרך להתמודד עם זה.

נסים זאב: תודה, אדוני.

שלמה מולה: תודה רבה, אדוני.

שלמה מולה: יעלה ויבוא חבר הכנסת יואל חסון.

שלמה מולה: בבקשה, אדוני.

שלמה מולה: יואל, אלא אם כן אתה מוותר.

שלמה מולה: בבקשה, אדוני, שלוש דקות לרשותך.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, אני חושב שיש לנו בעיה, אין לנו שר פה, אדוני.

שלמה מולה: שר.

יואל חסון: אין שר.

שלמה מולה: שאלה נכונה.

יואל חסון: אז אתה תיתן לי לדבר בלי זמנים עד שיהיה שר, אדוני.

רוברט טיבייב: הם כולם כחלונים.

יואל חסון: כולם כחלונים, כולם ברחו.

יואל חסון: אז אני אדבר, אם יבוא שר – – –

שלמה מולה: אני עוצר את הזמן.

שלמה מולה: דבר, בבקשה.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, אני חייב להתייחס לנאום של ראש הממשלה כפי שראינו אותו היום.

יואל חסון: ראינו ראש ממשלה, קודם כול זחוח.

יואל חסון: ראינו ראש ממשלה שלא מדייק בפרטים.

יואל חסון: ראינו ראש ממשלה שבטוח שכולנו לא מכירים את הנתונים, סומך ובונה על זה שהציבור לא יעמיק בנתונים.

יואל חסון: וראש הממשלה, אמרו את זה לפני גם, חי במדינה אחרת.

יואל חסון: איך אמר חברי חבר הכנסת איתן כבל?

יואל חסון: אמר לראש הממשלה: תן לי את הכתובת של המדינה – – –

שלמה מולה: אני רק רוצה להגיד לך, יש שרה, השרה אורית נוקד.

יואל חסון: שרה, אז עכשיו שלוש.

יואל חסון: אמר חברי חבר הכנסת איתן כבל, אמר: תגיד לי, ראש הממשלה, באיזו כתובת ובאיזו מדינה אתה חי.

יואל חסון: זה פשוט מדהים.

יואל חסון: איפה חי ראש הממשלה הזה?

יואל חסון: אני מכיר את קירות בית ראש הממשלה.

יואל חסון: הייתי שם כמה וכמה פעמים.

יואל חסון: הם לא עד כדי כך אטומים, הם לא עד כדי כך מכוסים ביריעות ובכיסויים שמונעים ממך באמת לשמוע את הרחש שבא מן העם.

יואל חסון: אז אני אעזור לראש הממשלה.

יואל חסון: הציבור לא מרוצה.

יואל חסון: הציבור לא מרוצה מהתחום הכלכלי, הציבור לא מרוצה מהתחום החברתי, הציבור לא מרוצה מהמצב בין ראש ממשלת ישראל לנשיא ארצות-הברית ומהיחסים האסטרטגיים בינינו לבין אמריקה.

יואל חסון: הוא לא מרוצה.

יואל חסון: ואני אגיד לכם גם, ממה הציבור גם לא מרוצה.

יואל חסון: הציבור לא מרוצה גם מאתנו.

יואל חסון: הציבור מצפה מכל מי שמאמין שנתניהו הוא ראש ממשלה רע במדינת ישראל להתאחד, לעבוד יחד ולהעמיד אלטרנטיבה ולעמוד ביחד.

יואל חסון: ואנחנו נעשה את זה.

יואל חסון: אנחנו מתכוונים להציג לציבור אלטרנטיבה ברורה של תוכנית, של דרך – בכלכלי, בחברתי, במדיני.

יואל חסון: אנחנו מתכוונים לעשות את זה ואנחנו נעשה את זה.

יואל חסון: ואם יש משהו שאי-אפשר היה לא לשים לב אליו, זו אותה זחיחות של חברי הליכוד ושל ראש הממשלה, והתחושה שהכול כבר בכיס.

יואל חסון: שום דבר לא בכיס.

יואל חסון: הכול פתוח.

יואל חסון: הכול פתוח.

יואל חסון: שום דבר עדיין לא נכתב.

יואל חסון: שום דבר עדיין לא נערך.

יואל חסון: ואני אומר לך, חבר הכנסת החדש, אדמסו אללי – אני קודם כול מאחל לך שתהיה כאן גם בכנסת הבאה.

יואל חסון: אבל בשביל זה אתה צריך להיות במקום מאוד מאוד קרוב ליושב-ראש בליכוד, כי אנחנו מתכוונים לצמצם לכם את המקומות, אדוני.

יואל חסון: אז תעבוד קשה בפריימריז.

יואל חסון: ואני אומר לך שאני מאמין – אני מאמין שאנחנו נהיה מסוגלים, ונעשה את זה.

יואל חסון: כי הציבור יבין בסופו של דבר שהממשלה הזאת היתה רעה לו.

יואל חסון: יש משפט שכולם אוהבים לומר – – –

עפו אגבאריה: עדיף לו שיעבור לצד שלמה.

יואל חסון: שלמה תמיד בוחר בצד הנכון.

יואל חסון: שלמה בסדר.

יואל חסון: אני חייב לומר שיש המשפט הזה שאוהבים תמיד לומר – בעוד שנייה אני מסיים, אדוני – אומרים שכל אחד מאזרחי מדינת ישראל ישווה – אתם יודעים מה?

יואל חסון: אני אגיד את זה ככה: ב-1 באפריל 2009 העברנו את צרור המפתחות של מדינת ישראל – אנחנו, קדימה, העברנו לליכוד, לידי נתניהו.

יואל חסון: ב-1 באפריל 2009.

יואל חסון: ואני שואל את הציבור הישראלי ואת כל אחד ואחת מהציבור הישראלי – שיחשוב היטב, האם המצב שלו מ-1 באפריל 2009 עד היום, האם מצבו השתפר או מצבו הידרדר?

שלמה מולה: נא לסכם.

שלמה מולה: בבקשה.

יואל חסון: האם מצבו היה טוב יותר אז, והיום הוא פחות – – –

שלמה מולה: נא לסכם.

יואל חסון: יש, אבל, שרה.

יואל חסון: היום זה ברור לכולנו, אדוני היושב-ראש, שמסכמים את העניין.

יואל חסון: מרגע שנתנו את המפתחות לנתניהו, ב-1 באפריל 2009, ועד היום, מצב הציבור הורע בכל התחומים.

יואל חסון: מצבה האסטרטגי של מדינת ישראל הורע בכל התחומים.

יואל חסון: ולכן הציבור יגיע למסקנה ויביא ממשלה חדשה למדינת ישראל.

יואל חסון: תודה רבה.

שלמה מולה: תודה רבה.

שלמה מולה: חברת הכנסת יוליה שמאלוב-ברקוביץ – בבקשה, גברתי.

שלמה מולה: בבקשה, גברתי, לרשותך שלוש דקות.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אדוני היושב-ראש, תודה רבה שקראת לי לדבר.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: חברי חברי הכנסת, אני רוצה לדבר על מה שלמדתי בקדנציה הראשונה שלי בכנסת ישראל.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: בנאום הבכורה שלי בכנסת התחלתי במשפט: חברים יקרים, הכול מתחיל מכאן.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: והאמת, הרגשתי – לא הייתי בכנסת, אבל הרגשתי שהכול מתחיל מכאן.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: והיום, אחרי שלוש שנים, אני יכולה להגיד בוודאות, קודם כול לנו, בתום הקדנציה הזאת, שהכול מתחיל מכאן.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: והשאלה היא, לדעתי – כולנו רצים עכשיו לבחירות.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני רוצה לאחל, כמובן, הצלחה, קודם כול לעצמי, בבחירות האלה, ולחברי, ולאלה שמאוד אוהבים את ארץ-ישראל ורוצים לראות את מדינת ישראל כמדינה הכי טובה בעולם לחיות בה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הכנסת אומנם מתפזרת, ואולי פה ושם אני כחברת כנסת איבדתי אמון של חלק מהציבור, של חלק מהזרועות במערכת.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל אני לא איבדתי את הדרך.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הדרך שלי היא מאוד ברורה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: דרך של לומר את האמת.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: דרך – שלום, אדוני היושב-ראש.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: דרך של לומר את האמת אף שמשלמים על זה מחיר כבד מאוד במערכת הפוליטית.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני למדתי בקדנציה שלי שמנסים בכל דרך, גופים רבים – גם, לצערי, חברי כנסת בחלק מהמפלגות – לגרום לכך שלציבור בישראל לא תהיה חשיבה עצמאית.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ועושים לו שטיפת מוח.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ומביאים מספרים שמתאימים לאג'נדות שלהם.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ומשנים את המציאות.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ומעוותים את המציאות.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: וכשהציבור שומע, ושומע ושומע, אז לפעמים על חלקו זה משפיע.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ואז אנחנו מוצאים את עצמנו בעצם, כבומרנג, במצב שגם כשאנחנו אומרים את האמת, לא תמיד הציבור מאמין לנו.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני למדתי, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת – –

ראובן ריבלין: נא לסיים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: – – לא נולדתי להיות חברת כנסת.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל נולדתי להיות בן-אדם אמיתי.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני לא עושה לי בשום פנים ואופן, או מנסה לקדם את עצמי במערכת הבחירות.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זאת לא הכוונה.

ראובן ריבלין: אני באופן אישי שמח לשמוע אותך כמה שאני רק יכול.

ראובן ריבלין: אבל אנחנו צריכים לסיים.

ראובן ריבלין: עברו שלוש הדקות.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני כבר לא שמתי לב, האמת.

ראובן ריבלין: בסדר.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לא שמתי לב, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: אז אם לא שמת לב, אני אומר לך.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ואני רוצה לומר משפט אחרון, אדוני.

ראובן ריבלין: בבקשה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: התחלתי את הנאום שלי היום ב"הכול מתחיל מכאן".

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל אני רוצה להגיד משפט לאזרחי מדינת ישראל, שהכול מתחיל קודם כול אצל כל אחד מאתנו.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ואני מייחלת בחזון שלי לראות שהציבור והאזרחים במדינת ישראל לוקחים אחריות על החיים שלהם ועל המדינה שלהם.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ואנחנו כנבחרי ציבור, כשיוצאים מכאן היום, כל אחד מאתנו צריך לדעת אם באמת עשינו את מה שהתחייבנו בפני הציבור שלנו.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ומי שמאמין שהוא רוצה להמשיך עם האמת שלו, אני בטוחה שתהיה לו הזדמנות לתקן את זה גם בקדנציה הבאה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אחמד טיבי, ברוך הבא.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אחמד טיבי.

ראובן ריבלין: גם אלה שרוצים שהוא לא יהיה, לא יצליחו.

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: לא, אמרתי לשיח' אברהים צרצור ברוך הבא.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, מה נזכור מהכנסת הזאת, מהכנסת השמונה-עשרה?

רוני בר-און: הלוואי שכלום.

אחמד טיבי: חוקים גזעניים, רמיסת זכויות אדם ואזרח – –

כרמל שאמה-הכהן: הורדת חבר כנסת מהדוכן.

אחמד טיבי: – – התעלמות מהצרכים הבסיסיים של חיים בכבוד של משפחות בפריפריה, ביישובים הערביים.

אחמד טיבי: פגיעה במעמד הביניים, לרבות המיעוט הנרדף.

אחמד טיבי: וכאן, בכנסת, כולם שותפים ללוויה.

אחמד טיבי: בערבית זה מזכיר לי, אדוני היושב-ראש, אתה יודע ערבית: אל-ג'נאזה חאמיה ואל-מית כּלבּ.

אחמד טיבי: הלוויה חמה והמת הוא כלב.

אחמד טיבי: רובם יודעים בסתר לבם שהיה כישלון בכל תחום.

אחמד טיבי: בתחום המדיני – כלום.

אחמד טיבי: הצליח ראש הממשלה.

אחמד טיבי: במה הצליח?

אחמד טיבי: שם את הבעיה הפלסטינית על המדף.

אחמד טיבי: בתחום החברתי-כלכלי – הפגנות הקיץ, המחאה החברתית, והטענה כל הזמן, טענת הסרק והשקר, שהכלכלה של מדינת ישראל היא כלכלה חזקה.

אחמד טיבי: שטייניץ הלעיט אותנו פעם אחר פעם: כלכלה חזקה.

אחמד טיבי: ופתאום, בשבועות האחרונים היא כלכלה קלוקלת, היא לא חזקה.

אחמד טיבי: עד כדי כך, אדוני היושב-ראש, ששר חברתי, השר הכי פופולרי, מוצא את עצמו נאלץ לנטוש, לברוח, ונשארה ממשלה לבנה.

אחמד טיבי: אין מה שקרוי "אחד משלנו".

אחמד טיבי: חבר הכנסת כרמל שאמה, אולי אתה היחידי שנשארת מה שקרוי "אחד משלנו" ועוסק בתחום הכלכלי-חברתי.

מאיר שטרית: מה עם סילבן?

אחמד טיבי: אני לא חושב שהוא עונה על ההגדרה הזאת.

אחמד טיבי: רבותי, כל הזמן מאשימים את חברי הכנסת הערבים שהם עוסקים בנושאים מדיניים, לא בעניינים כלכליים-חברתיים.

אחמד טיבי: זו אמירת שקר, אין לה על מה להתבסס.

אחמד טיבי: אבל בואו נבדוק מה עושים הח"כים היהודים.

אחמד טיבי: אגב, אין ביטוי כזה.

אחמד טיבי: עכשיו יש מטבע לשון חדשה – הח"כים היהודים.

אחמד טיבי: דני דנון במה עוסק?

אחמד טיבי: בענייני כלכלה?

אחמד טיבי: כל הזמן מיט רומני, קונגרס.

אחמד טיבי: אקוניס – בבית הלבן; מדיני.

אחמד טיבי: שמעתם שהוא עוסק בענייני דיור?

אחמד טיבי: בענייני חינוך?

אחמד טיבי: אני עוסק בענייני דיור.

רוני בר-און: בית לבן זה לא דיור?

אחמד טיבי: בית לבן זה דיור.

אחמד טיבי: אפשר לשלב בין אקוניס לדנון: דיור למיט רומני – לא יהיה, הוא יישאר חסר בית.

אחמד טיבי: לכן, אדוני היושב-ראש, כנראה תצטרך, חבר הכנסת כרמל שאמה, להיות בודד תחת הכותרת "אחד משלנו".

רוחמה אברהם-בלילא: מה עם ציון פיניאן?

עינת וילף: – – –

אחמד טיבי: את לא תחת הכותרת "אחד משלנו", ואת גם לא מהמפלגה, מהסיעה שמתיימרת להיקרא מפלגת העם.

אחמד טיבי: יש העדפה מתקנת, אדוני היושב-ראש.

אחמד טיבי: מפלגת העם.

אחמד טיבי: מה מפלגת העם?

אחמד טיבי: בואו נראה מה נתן ראש הממשלה בנימין נתניהו לציבור: יציבות במובן של הישרדות.

אחמד טיבי: חוץ מזה, כלכלה, חברה, מדינה, ביטחון – כישלון אחד גדול.

אחמד טיבי: אפס אחד גדול.

אחמד טיבי: בבתי-ספר, גם בקונגו-ברזוויל, כאשר אתה מקבל אפס, אולי אתה עולה כיתה אבל לא בבית-ספרנו.

אחמד טיבי: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אורי אריאל, בבקשה.

ראובן ריבלין: אחרון הדוברים – חבר הכנסת רוני בר-און.

אורי אריאל: אתה לא צריך להפעיל את השעון כי אין פה שר.

אורי אריאל: זה לפי הכלל הידוע של היושב-ראש.

ראובן ריבלין: יש השרה אורית נוקד.

ראובן ריבלין: אורית נוקד נמצאת כאן אתנו כל הזמן.

ראובן ריבלין: אני שם לב כל הזמן שיהיה פה שר.

ראובן ריבלין: אם לא היה פה שר – זו בקשה של הממשלה, אתה צודק.

אורי אריאל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה להודות לך, לא על הערב הזה אלא על כל הכנסת השמונה-עשרה, על הניהול ועל ההובלה.

אורי אריאל: אני חושב שזה מגיע לך.

אורי אריאל: תודה על כל מה שעשית.

אורי אריאל: אפשר להגיד פה הערב הזה, כפי שאומרים ביום הבר-מצווה, מה שהאב אומר על בנו:

אורי אריאל: ברוך שפטרנו מעונשו של זה – של הממשלה הזאת ושל ראש הממשלה הזה.

אורי אריאל: ראש הממשלה הזה הוא ראש ממשלה שבתקופתו בנו הכי מעט בירושלים עיר הקודש, עיר הבירה.

אורי אריאל: אלה נתונים.

אורי אריאל: יכול יריב לוין לשמוח עם ירושלים, להישבע, אם תשכח, אם זה, ימיני, המון מלים.

אורי אריאל: ראש הממשלה, אתה בנית הכי מעט בתקופתך בעיר הקודש, בירושלים.

אורי אריאל: זה ראש הממשלה הראשון שהודיע – לא היה כדוגמתו – שלא על דעת מפלגתו, שלא על דעת ממשלתו, שיהיו שתי מדינות לשני עמים.

אורי אריאל: לא היה כדבר הזה.

אורי אריאל: הוא לא קיבל אישור מהכנסת לזה, עשה דרור לעצמו, חילק את ארץ-ישראל בפיו, ואל יקל הדבר בעיניכם.

אורי אריאל: חיים ומוות ביד הלשון.

אורי אריאל: ראש הממשלה הנוכחי, בנימין נתניהו, המליך את מר אהוד ברק, שר הביטחון, על נושא ההתיישבות בשילה, בענתות, בחברון ובית-אל.

אורי אריאל: לא היה כדבר הזה שראש ממשלה ייתן סמכות כזאת לשר ביטחון תחת תואנות שווא, מצגי שווא, ותחת כניעה של ממשלה שהיא בהגדרתה ימנית אבל שתי ידיה שמאלניות.

אורי אריאל: וצריך לשאול את ראש הממשלה הזה: אתה רוצה ממשלה יהודית, מדינה יהודית שעושה דברים יהודיים, או לעשות דברים הפוכים?

אורי אריאל: היום הוא לא חוזר על הודעתו במסגרת ההודעה המדינית – שתי מדינות לשני עמים – כי זה לא מתאים לבחירות הקרובות.

אורי אריאל: אבל מה תבטיח בבחירות הקרובות?

אורי אריאל: מה הצד המדיני?

אורי אריאל: שמעתי את היושב-ראש אומר שנשמע משנה כלכלית ברורה.

אורי אריאל: האם אפשר לבקש מהליכוד שנשמע גם משנה מדינית ברורה?

אורי אריאל: מה יהיה, תוכנית אלון פלוס?

אורי אריאל: מה יהיה, תוכנית אלון מינוס?

אורי אריאל: מה יהיה לנו?

אורי אריאל: יש ראש ממשלה שמתפאר בכלכלה מצוינת, חזקה, יציבה.

אורי אריאל: יש בהחלט מה להשתבח בכלכלה, יש דברים טובים, אבל יש כמיליון איש, מיליון איש, לא שהם לא גומרים את החודש – הם לא מתחילים את החודש.

אורי אריאל: כשהם באים בראשון לחודש, מר נתניהו, למכולת – – –

ראובן ריבלין: אני לא רוצה להפסיק אותך, אבל הזמן נגמר.

אורי אריאל: אני מסכם.

אורי אריאל: הם לא מתחילים את החודש, כי בראשון לחודש הם באים למכולת ואומרים להם: לא, לא תקנו פה לחם עכשיו עד שלא תשלמו את חובכם.

אורי אריאל: אנחנו בוודאי מצביעים בעד הקדמת הבחירות, ויפה שעה אחת קודם, בתקווה לאיחוד בין הבית היהודי לאיחוד הלאומי ולהוות עוגן מדיני ימני, אחריות כלכלית וביטחון.

אורי אריאל: תודה, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת רוני בר-און, אחרון הדוברים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בר-און, הואיל ואתה אחרון הדוברים, אני לא רוצה שהממשלה תעלה, ואני קורא – אני נותן לך מראש חמש דקות, אבל שלא נתחיל את המשא-ומתן אחרי שייגמרו חמש הדקות.

רוני בר-און: אני מאוד מעריך את זה.

רוני בר-און: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

רוני בר-און: אדוני היושב-ראש, המשנה לראש הממשלה, חברי הכנסת, אלמלא שמעתי את דבריו של ראש הממשלה בפתח הדיון לא הייתי טורח לעלות לכאן ולהלאות אתכם.

רוני בר-און: ממילא הדברים שנאמרים כאן, הכול צפוי והרשות נתונה, והנואם נואם ואף אחד לא שומע, ומי ששומע בוודאי לא השתכנע.

רוני בר-און: אפשר היה לנאום את נאום הסיכום הזה לפני כמעט ארבע שנים בנאום הפתיחה, אפשר יהיה לנאום אותו בנאום הפתיחה בעוד ארבעה חודשים.

רוני בר-און: אבל ראש הממשלה הציג פה, למרבה הצער, איך אני אומר בלשון המעטה, מצג מאוד מאוד לא מדויק.

רוני בר-און: אני מניח לטובתו שהוא טעה.

רוני בר-און: זה שהוא דיבר על זה שהוא השיג ביטחון, נדמה לי שהכנסת הזאת עוד זוכרת איזו ממשלה היא זאת שהרתיעה את נסראללה.

רוני בר-און: נדמה לי שהכנסת הזאת עוד זוכרת איזה ממשלה הרתיעה למשך זמן מוגבל את ה"חמאס" בעזה, עד ששוב הוא הרים את ראשו מול התגובות המהוססות של הממשלה הזאת.

רוני בר-און: אני שומע שראש הממשלה מתפאר בזה שהוא גוזר סרטים למחלפים ולדרכים מהירות, דרכים ששאול מופז הגה, יזם, תכנן והשיק.

רוני בר-און: תמיד הדברים נגמרים.

רוני בר-און: בתקופתנו ידענו לומר שחלק מההישגים שלנו שייכים גם לממשלה הקודמת.

רוני בר-און: אבל מה שבאמת הפריע לי יותר מהכול היה הנתונים המוטעים, שלא לומר יותר חמור מזה, בנושאים הכלכליים.

רוני בר-און: אמר פה ראש הממשלה שהוא קיבל משק עם 7% או 7.5% אבטלה והיום הוא בפחות.

רוני בר-און: לא, הוא אמר: 9.5%.

רוני בר-און: אם הוא היה אומר 7.5%, לא הייתי מתווכח.

רוני בר-און: 9.5%, והיום יש לו 7.5%.

רוני בר-און: ראש הממשלה, אתה יודע שזה לא נכון.

רוני בר-און: למה אתה מטעה את הכנסת?

רוני בר-און: למה אתה מטעה את הציבור?

רוני בר-און: אתה יודע שקיבלת את המשק במצב המיטבי ביותר שניתן היה לקבל משק מערבי בזמן המשבר הכלכלי.

רוני בר-און: אתה יודע שאם היינו שועים לריצות שלך לאמצעי התקשורת בהיסטריה – תשפכו כסף, תיתנו רשת ביטחון, תעשו זה ותעשו זה – אתה לא היית שורד עם הכלכלה אפילו חצי שנה.

רוני בר-און: אבל, בוא ונראה איפה האמת מונחת.

רוני בר-און: אתה יודע שכל האינדיקטורים הכלכליים התחילו לעלות ברבעון הראשון של 2009, ממש שלושה חודשים לפני שאתה נכנסת לתפקיד, ואתה יודע שאחרי שהיינו ברבעון השלישי של 2008 בשיא של 20 שנה באחוזי אבטלה, של 5.9%, עלינו זמנית לקצת למעלה מ-7% בין היתר בגלל הפניקה שאתה עשית.

רוני בר-און: פרופסור ברוורמן יספר לך שכלכלה זה מדע של ציפיות.

רוני בר-און: כשאתה צרחת שיהיו פה פיטורים המוניים, אנשים פיטרו אנשים.

רוני בר-און: אבל מייד אחרי זה, זה התחיל לרדת.

רוני בר-און: אבל בוא ונבדוק את זה אמפירית.

רוני בר-און: ב-2Q, ברבעון 2 של 2009, היתה בישראל אבטלה של 7.4%, ובארצות-הברית היא היתה 11.1%.

רוני בר-און: עברו שלוש שנים וחצי, וארצות-הברית, עם כל המשברים החוזרים ונשנים עומדת היום על 7.8% ואתה עומד על 7.2%.

רוני בר-און: אז איפה ההצלחה הגדולה שלך?

רוני בר-און: אתה מספר שעשית 340,000 מקומות עבודה.

רוני בר-און: למי אתה מוכר את הדברים האלה?

רוני בר-און: הגידול במשק אוטומטית כל שנה הוא בין 60,000 ל-80,000 מקומות עבודה נוספים.

רוני בר-און: אז מה הוספת?

רוני בר-און: לא הוספת כלום.

רוני בר-און: עכשיו, אם עושים את החשבון, 75,000 מקומות עבודה הכנסת במגזר הציבורי, זה שאמרת: הרזה שלוקח את השמן, או השמן שלוקח את הרזה.

רוני בר-און: עכשיו, איזה משק אתה משאיר?

רוני בר-און: אתה משאיר משק שיגיע השנה ל-4.5%–5% גירעון.

רוני בר-און: זה לא היה מאז היית לשר האוצר.

רוני בר-און: האבטלה לא היתה כמו שהיתה מאז היית לשר האוצר.

רוני בר-און: אדוני היושב-ראש, עכשיו, אני רוצה להגיד לך שהיום כולם דיברו על כחלון, וזה עניין נורא חשוב, אבל לא שמנו לב לדבר ממש דרמטי.

רוני בר-און: היום עוד פעם חולקו פרסי נובל בכלכלה, ועוד פעם שטייניץ לא קיבל פרס נובל לכלכלה.

רוני בר-און: איך עושים לו את זה שנה אחרי שנה?

אחמד טיבי: אנטישמיות.

רוני בר-און: אנטישמיות.

רוני בר-און: אני אגיד לך איפה אם כל חטאת.

רוני בר-און: אדוני ראש הממשלה, אדוני היושב-ראש, עמדתי פה לפני למעלה משנתיים – –

ראובן ריבלין: לסיום.

רוני בר-און: אני מסיים.

רוני בר-און: – – ודיברתי על התקציב הדו-שנתי.

רוני בר-און: אמרתי לכם שבכלכלה כל כך שבירה אי-אפשר לקחת הנחות מקרו בחציון הראשון של 2010 כדי שיחולו עד סוף 2012.

רוני בר-און: אמרתי לכם שזה גם יהיה ב-2013.

רוני בר-און: אמרתי לכם שב-2006 לא היה תקציב והיו בחירות, שב-2009 היו בחירות ולא היה תקציב, וגם ב-2013 יש בחירות ואין תקציב.

רוני בר-און: אדוני ראש הממשלה, כשעשית את התקציב הדו-שנתי, עשית אותו רק למען היציבות הפוליטית ולא הכלכלית, כי כל בור שנוצר בתקציב, כאשר הוא לשנתיים, אתה פוגש אותו לא כפליים אלא כפליים פלוס.

רוני בר-און: מה אני אומר?

ראובן ריבלין: לסיום.

רוני בר-און: לסיום אני אומר שצריך את הממשלה הזאת להחליף.

רוני בר-און: אני מקווה שהציבור לא ילך שולל אחרי מה שאומרים לו, אלא ילך עם מה שהוא מרגיש.

רוני בר-און: הממשלה הזאת צריכה לשלם את מחיר ההרגשה הקשה של הציבור.

רוני בר-און: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני מזמין את השר אדלשטיין לסכם.

ראובן ריבלין: האם זה יהיה בשניים-ועשרים או בעשרים-ושניים.

ראובן ריבלין: החוק כל כך ברור.

ראובן ריבלין: הוויכוחים, כל אחד דיבר מהרהורי לבו, וכמובן, אדוני, אין צורך.

ראובן ריבלין: הממשלה רוצה להעביר חוק.

ראובן ריבלין: הכנסת מוכנה להעביר את החוק או להתנגד לו.

ראובן ריבלין: בואו ונצביע.

ראובן ריבלין: אני לא מבין למה צריך.

ראובן ריבלין: צלצלו; מה צריך את כל הסיכומים וכל הדברים?

ראובן ריבלין: הרי הממשלה מבקשת מהכנסת להצביע על חוק פיזור הכנסת.

ראובן ריבלין: הכנסת מתייצבת פה, והממשלה עדיין לא פה.

ראובן ריבלין: צלצלנו פה.

ראובן ריבלין: לאדוני, כמובן, יש הזכות המלאה להשיב, והטרוניה שלי היא לא כלפיו, כי אני יודע שאני כחבר בקואליציה שמח מאוד שאתה עומד ויכול למשוך זמן עד שיבוא, אבל בשביל מה?

ראובן ריבלין: לשם מה?

אחמד טיבי: – – – תקדים, אדוני היושב-ראש?

ראובן ריבלין: לא הבנתי.

אחמד טיבי: אתה חושש מתקדים מלפני עשרה חודשים?

ראובן ריבלין: אני לא חושש יותר משום דבר, כי אני גם יכול לצפות לכל דבר, אבל זאת לא הבעיה.

ראובן ריבלין: הבעיה היא שאני לא מבין – – –

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: מה קרה?

ראובן ריבלין: יש פה איזו בעיה?

אורי אריאל: – – –

ראובן ריבלין: לא.

ראובן ריבלין: הקדוש-ברוך-הוא יעזור לכולנו כי הקדוש-ברוך-הוא הוא אחד ויחיד, ושל כולנו – נוצרים, חבר הכנסת חנא, ויהודים וערבים, חבר הכנסת טיבי וחברי הכנסת ברכה, זחאלקה וכמובן אברהים וחבר הכנסת מסעוד גנאים.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש – – –

ראובן ריבלין: אני לא יודע.

ראובן ריבלין: אז שיבוא ויודיע.

ראובן ריבלין: אני לא – – –

יואל חסון: אולי ראש הממשלה התחרט פעם נוספת.

ראובן ריבלין: אני מבקש באמת להודיע.

ראובן ריבלין: אני אצביע על החוק כי אני בהחלט אאפשר לאדלשטיין לומר את דבריו, אבל מדוע אנחנו צריכים את זה?

ראובן ריבלין: אני פשוט לא מבין.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: כבוד השר אדלשטיין ישיב לדיון.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני היושב-ראש, עמיתי השרים, חברי חברי הכנסת, אני חושב שצריך לשאול כאן שאלה מקדימה לתדהמה שלך.

יולי יואל אדלשטיין: אני גם קצת הופתעתי כשהצגתי, ברשותך, לפני כשעתיים את החוק.

ראובן ריבלין: נכון.

יולי יואל אדלשטיין: רציתי בעצם לרדת מכאן ולהצביע, אבל פתאום ראיתי שהיה כאן תור של 42 – – –

ראובן ריבלין: דרך אגב, רבים מחברי הקואליציה רצו לדבר.

ראובן ריבלין: יש רבים מחברי הכנסת שבאמת מאמינים, ואני כמוהם, שהציבור משווע לשמוע כל אחד ואחד מהם.

ראובן ריבלין: היו כאלה שהיתה בהם נימת פרידה, היו כאלה אשר היתה בהם נימת תוכחה.

ראובן ריבלין: כל אחד רצה לומר את דברו לציבור אחרי שארבע שנים הוא ייצג אותו.

ראובן ריבלין: אבל אני גם חשבתי, חברים: או מחליטים ללכת להתפזרות או לא.

ראובן ריבלין: אבל מובן שכל חבר כנסת – דרך אגב, היו רבים מחברי הקואליציה – – –

יולי יואל אדלשטיין: היו גם חברי קואליציה, ולרוב היו חברי אופוזיציה.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני היושב-ראש, אני חשבתי שלאחר שאני מציג חוק שיש בו בדיוק שני סעיפים וכל סעיף בן משפט אחד – וכפי שראית, אדוני היושב-ראש, לא ניצלתי את הזכות שניתנה לי להציג את החוק להתפזרות הכנסת על מנת לסכם את הישגי הקואליציה או למנות את כל מגרעות האופוזיציה, והצגתי את החוק – חשבתי שנצביע.

ראובן ריבלין: צודק מאה אחוז.

יולי יואל אדלשטיין: אבל כנראה חלק מחברי האופוזיציה לא סומכים על האמירה של עמיתי, שר החינוך גדעון סער, שגם בכנסת הבאה תהיה להם אפשרות לקרוא הרבה קריאות ביניים.

יולי יואל אדלשטיין: כנראה גם זה יותר מדי והמטרה הזאת קשה קצת להשגה.

יואל חסון: דיברנו קודם על זחיחות – לא להיות זחוח.

יולי יואל אדלשטיין: לכן, אני אומר שראינו כאן דיון של שעתיים וחצי או שלוש שעות בנושא הזה של שני הסעיפים.

יולי יואל אדלשטיין: לכן, אדוני היושב-ראש, באווירה הזאת, גם כבר עכשיו, אפילו לאחר מה שאמרת, ומבחינתי בצדק אמרת, ראית כבר תגובות: אולי מישהו התחרט – על העיכוב של דקות מספר של ראש הממשלה, שמגיע מפגישה.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן נמצא עוד תלי-תלים של פרשנויות שאולי הוא לא רצה לתמוך בהקדמת הבחירות או עוד כהנה וכהנה דברים.

יולי יואל אדלשטיין: לכן אני אומר שהסיכום שלי לעניין הזה לא מסובך מדי.

יולי יואל אדלשטיין: היינו יכולים והיינו רוצים להמשיך באותה עשייה שפתחנו בה לפני כמעט ארבע שנים.

יולי יואל אדלשטיין: כפי שאמר יושב-ראש הכנסת, לא הרבה כנסות בתולדות המדינה פתחו את המושב החמישי.

יולי יואל אדלשטיין: היינו רוצים לפתוח את המושב ולהמשיך את המושב, אבל, לצערי הרב, כנראה אווירת הבחירות משפיעה, כולל – וכאן אני לא מפנה את הכול רק כלפי האופוזיציה – כנראה משפיעה גם על אווירה מסוימת בקואליציה, וחבל שכך.

יולי יואל אדלשטיין: חבל שכך, כי הזכיר כאן לפני רוני בר-און שכל הזמן עוסקים בפרישתו של עמיתי, וגם, לא אסתיר, חברי האישי, השר משה כחלון, כשכבר מצאנו קו חדש:

יולי יואל אדלשטיין: אם עד לפרישתו של השר כחלון הנימה בכל הנאומים היתה שהליכוד הוא המפלגה הכי אנטי-חברתית שיכולה להיות, והקואליציה הזאת היא הכי אנטי-חברתית שיכולה להיות, אז כעבור שעתיים פתאום הסתבר שלא.

יולי יואל אדלשטיין: עד לפרישתו של השר כחלון היתה קואליציה מאוד חברתית, וליכוד מאוד חברתי, בניגוד להודעות קודמות.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר פרישתו ודאי שלא נשאר זכר לחברתיות והדברים מאוד הסתבכו, ומעכשיו והלאה נהיה כולנו קפיטליסטים נוראים.

יולי יואל אדלשטיין: אז קצת עקביות, אדוני היושב-ראש, כפי ששמעת אותי לא פעם אומר מעל לדוכן הזה – קצת עקביות עוד לא הזיקה לאף אחד בעולם הזה וגם לא בבית הזה.

יולי יואל אדלשטיין: זה הסיכום שלי לחוק התפזרות הכנסת, ואני כולי תקווה שמערכת הבחירות, כפי שביקשנו כממשלה, תהיה קצרה ואינטנסיבית, ונחזור לעסוק בפעילות הברוכה שעסקה בה הכנסת היוצאת.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו צלצלנו כבר לפני למעלה מעשר דקות, ואני מבקש מכולם לשבת.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אורבך, חבר הכנסת פלסנר, חבר הכנסת כבל – לא כדאי שתרוצו.

ראובן ריבלין: שבו, כי אנחנו הולכים להצביע.

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו נצביע בקריאה ראשונה, ואני מזכיר לכם שמייד בתום הקריאה הראשונה אנחנו נעבור – אותם אלה מביניכם שהם חברים בוועדת הכנסת או המבקשים לומר דבר בוועדת הכנסת יתכנסו בחדר ועדת הכנסת, ואני אכריז על הפסקה עד סיום הדיון.

קריאה: באולם "נגב".

ראובן ריבלין: באולם "נגב".

ראובן ריבלין: כן.

ראובן ריבלין: העם רוצה לראות, ובצדק, זה בסדר גמור.

ראובן ריבלין: אולם "נגב" הוא אולם שבו הטלוויזיה יכולה לפעול ולשדר ישירות לציבור כולו, שוודאי מתעניין בהליכים ובמהלכים הקשורים בחוק פיזור הכנסת או בחוק הבחירות לכנסת התשע-עשרה.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה הראשונה – הצעת החוק אשר הובאה על-ידי הממשלה, ואני מציין שכל הצעות החוק הפרטיות שהן בתוקף, כולן, יאוחד הדיון בהן עם הדיון בהצעת החוק הזאת, בין שעברו קריאה טרומית ובין שלא עברו קריאה טרומית.

ראובן ריבלין: הדברים האלה יעברו לידי הכרעה והחלטה בוועדת הכנסת.

ראובן ריבלין: אנחנו נצביע בקריאה ראשונה על הצעת חוק התפזרות הכנסת השמונה-עשרה, התשע"ג–2012.

ראובן ריבלין: בקריאה ראשונה.

ראובן ריבלין: אני מזכיר: אין צורך ב-61 חברי כנסת בקריאה ראשונה, אבל יהיה צורך בקריאה שנייה ושלישית, או בקריאה שלישית בלבד.

ראובן ריבלין: נא להצביע – מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 8 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 99 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק התפזרות הכנסת השמונה-עשרה, התשע"ג–2012, לוועדת הכנסת נתקבלה.

ראובן ריבלין: 99 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהכנסת קיבלה בקריאה ראשונה את חוק התפזרות הכנסת השמונה-עשרה, ואנחנו נעבור לדיון בוועדת הכנסת.

ראובן ריבלין: ואם לא תהיינה הפתעות – לאחר שהכנסת אישרה ב-99 בלי מתנגדים – בוועדה, אני מתאר לעצמי שאנחנו נוכל להצביע במהרה, אולי אפילו עוד היום, שנותרו לו 50 דקות.

ראובן ריבלין: רבותי, אני מזמין את ועדת הכנסת ללכת ולדון בהצעת החוק על מנת להכינה לקריאה שנייה ושלישית.

ראובן ריבלין: חמש דקות לאחר שהוועדה תודיע לי שאכן הסתיימו הדיונים והיא בשלה לקריאה שנייה ושלישית, אני אחדש את הישיבה.

ראובן ריבלין: אני מכריז על הפסקה עד להודעה חדשה.

ראובן ריבלין: או אני או ממלא-מקום יושב-ראש הכנסת יצחק וקנין נהיה כאן כאשר תוצבע ההצבעה בקריאה שנייה ושלישית.

בשעה 23: מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו יכולים לפתוח את ישיבת הכנסת כי עדיין אנחנו לא מצביעים.

ראובן ריבלין: הודעה למזכירת הכנסת – בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק התפזרות הכנסת השמונה-עשרה, התשע"ג–2012, שהיא מיזוג של כמה הצעות חוק, הממשלתית והפרטיות, שהחזירה ועדת הכנסת; הצעת חוק הבנקאות (שירות ללקוח) (תיקון מס' 19), התשע"ג–2012, שהחזירה ועדת הכלכלה; הצעת חוק לתיקון פקודת מסילות הברזל (מס' 7), התשע"ג–2012, שהחזירה ועדת הכלכלה.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, לפני תחילת ההצבעות אנחנו נקיים אזכרה לחבר הכנסת לשעבר, המנוח גדעון גדות, בכמה דקות.

ראובן ריבלין: [מס' מ/734; הצעות חוק פ/35/18, פ/3486/18, פ/1584/18, פ/3569/18, פ/3634/18, פ/1042/18, פ/1450/18, פ/3780/18, פ/4295/18; "דברי הכנסת", חוברת זו, עמ' 31518, ומושב רביעי, חוב' כ"ה, עמ' 28349, עמ' 28351, עמ' 28352, עמ' 28354, עמ' 28355, עמ' 28356, עמ' 28357,עמ' 28358, עמ' 28360, עמ' 28361; נספחות.

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים, ויציג את הצעת החוק לפיזור הכנסת לקריאה שנייה ולקריאה שלישית יושב-ראש ועדת הכנסת.

ראובן ריבלין: אני מזמין אותו לעלות לבמה על מנת להציגה.

ראובן ריבלין: יש לנו לאחר מכן 11 הסתייגויות ועוד ארבע בקשות לרשות דיבור, וזה יימשך – 11 הסתייגויות הן לפי החוק 55 דקות, אם ניקח את הזמן שבין אחד לאחד זה עוד איזה 12 דקות, ולכן אנחנו עתידים עוד לבלות פה שעה ארוכה עד אשר נסיים את כל – – –

רוני בר-און: המסתייגים – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בר-און, אם תוכל לדבר על לבם של המסתייגים שנצביע ועל-ידי כך נביע את הסתייגויותינו, אדרבה ואדרבה, אבל זכותם של חברי הכנסת להפעיל את התקנון ולמצות אותו עד תום.

ראובן ריבלין: בבקשה.

רוני בר-און: – – – הם יוכלו לדבר כל הלילה.

ראובן ריבלין: אתם רואים איך מתחלפים היוצרות.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני יושב-ראש הוועדה.

ראובן ריבלין: קודם כול צריך לציין אותך לשבח: לפני שעה סיימנו את ההצבעה בקריאה ראשונה ואתה היית מוכן תוך שעה, וזה ראוי לציון.

משה גפני: לא נעשה שום הסכם בינתיים.

ראובן ריבלין: ראוי לציון.

): תודה, אדוני היושב-ראש.

): כבוד השרים, חברות וחברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, מהבוקר הוטל עלי לטפל בסידורי קבורתה של הכנסת הזאת, אז ככה שהגיע זמן הקדיש ולהלן הוא לפניכם.

ראובן ריבלין: ברוך השם, עברנו הימים הנוראים, לא צריכים לומר "לעילא ולעילא", מספיק "לעילא" אחד, נו, אז יאללה.

): אדוני היושב-ראש, אני מתכבד להציג בפני הכנסת את הצעת חוק התפזרות הכנסת השמונה-עשרה, התשע"ג–2012, אשר אושרה על-ידי הממשלה ואושרה הערב בכנסת ברוב גדול בקריאה הראשונה.

): תשע הצעות חוק פרטיות שהוגשו בעניין זה מוזגו על-ידי ועדת הכנסת עם הצעת החוק הממשלתית והן מובאות כחלק ממנה לקריאה השנייה והשלישית.

): בהתאם להצעת החוק, כפי שאושרה בוועדת הכנסת, הכנסת השמונה-עשרה תתפזר לפני גמר תקופת כהונתה, והבחירות לכנסת התשע-עשרה תתקיימנה ביום י"א בשבט התשע"ג, 22 בינואר 2013.

): להצעת החוק הוגשו הסתייגויות הנוגעות למועד הבחירות והנוקבות במועד מאוחר יותר מזה שהציעה הממשלה.

): ועדת הכנסת סברה כי משהוחלט על הקדמת הבחירות יש לעשות זאת במועד מוקדם יותר, כפי שהוצע על-ידי הממשלה, ולפיכך אישרה את התאריך שציינתי, 22 בינואר 2013.

): על כן אני מבקש מהכנסת לדחות את ההסתייגויות שהוגשו ולאשר את הצעת החוק בקריאה השנייה והשלישית בנוסח שאישרה ועדת הכנסת.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

): אזכיר, אדוני היושב-ראש, כי בקריאה השלישית נדרש שהחוק הזה יתקבל ברוב של 61 חברי כנסת לפחות.

): וטרם סיום, אדוני היושב-ראש, אני רוצה באמת להודות מעומק הלב לצוות המדהים של ועדת הכנסת, שליווה אותי לאורך כל הקדנציה הזאת: למנהלת הוועדה אתי בן-יוסף, לנועה בירן-דדון, לעאליה עודה וליועצת המשפטית שלנו ארבל אסטרחן, שבאמת היו לי לעזר רב, וכמובן למזכירת הכנסת ירדנה מלר-הורוביץ ולסגנה נאזם בדר, שליוו את עבודת הוועדה, ולעוזרים המסורים שלי, שגם הם ליוו אותי מראשית הקדנציה, לילך שלי, רועי שרעבי ומיכל גרסטלר.

): תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: הודעה לחבר הכנסת אחמד טיבי ולחבר הכנסת מוחמד ברכה.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ברכה וחבר הכנסת – תעשו לי טובה, אני מתקשה לקיים את הדיונים בתוך הכנסת.

אחמד טיבי: אני מודיע שסיעת רע"ם-תע"ל מסירה את כל ההסתייגויות שלה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ברכה – בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: אתם מסירים את ההסתייגויות?

מוחמד ברכה: את כולן.

ראובן ריבלין: ג'מאל זחאלקה, אתם מסירים את ההסתייגויות?

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מגלי והבה, אתה מסיר את ההסתייגות.

ראובן ריבלין: כך, אני רואה את כל המסתייגים, על-פי הודעת ראשי הסיעות, שהם מסירים את הסתייגותם.

ראובן ריבלין: ועכשיו אני מבקש, נסים זאב, אתה מסיר את הסתייגותך?

נסים זאב: לי אין הסתייגות.

ראובן ריבלין: יש לך רשות דיבור.

נסים זאב: יושב-ראש ועדת הכנסת אומר כאן קדיש, אני אגיד את האשכבה.

ראובן ריבלין: אני אשאיר אתכם אחר כך לכל גינוני טקס האשכבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חסון, אתה מסיר; חבר הכנסת שלמה מולה, אתה מסיר; חבר הכנסת ישראל אייכלר, אתה מסיר.

ראובן ריבלין: רבותי, אני מבקש לצלצל כי אני לא יכול להצביע בלי שהודעתי.

ראובן ריבלין: האם צלצול קיים?

ראובן ריבלין: רבותי, אני מבקש מכולם לשבת כי בעוד שתי דקות אנחנו מצביעים בקריאה שנייה, ולאחר מכן, בעוברנו לקריאה שלישית, אני מודיע פעם נוספת ומדגיש את העובדה שיושב-ראש הוועדה, גם על-פי הנחיית הייעוץ המשפטי וגם בלעדיה, קבע שהצורך ברוב של 61 חברי כנסת לפחות מחייב בקריאה השלישית בתחום חוק הבחירות לכנסת התשע-עשרה או לכל כנסת אחרת.

ראובן ריבלין: רבותי, ההסתייגויות הוסרו ולכן הן לא קיימות.

ראובן ריבלין: אני הייתי מבקש מחברי הכנסת גם לכבד רגע זיכרון של חבר יקר ששירת את הכנסת במשך שתי קדנציות והלך לעולמו.

ראובן ריבלין: אדוני ראש הממשלה, חברי הממשלה, אדוני ראש האופוזיציה, במהלך הפגרה הלך לעולמו חברנו וידידנו חבר הכנסת לשעבר גדעון גדות, זיכרונו לברכה.

ראובן ריבלין: אבקש מהכנסת לכבד את זכרו בדקת דומייה.

ראובן ריבלין: (חברי הכנסת מכבדים בקימה את זכרו של המנוח.

ראובן ריבלין: ) תודה.

ראובן ריבלין: נא לשבת.

ראובן ריבלין: גדעון היה חבר בכנסת האחת-עשרה והשתים-עשרה.

ראובן ריבלין: בכנסת השתים-עשרה כיהן גם כסגן יושב-ראש הכנסת, וכך זכה, דרך אגב, להיות האדם היחיד במדינה שהוא בעל תואר נשיא ליום אחד, לשעבר.

ראובן ריבלין: מורו הרוחני והאיש שהשפיע עליו יותר מכול היה דודו אריה בן-אליעזר, זיכרונו לברכה, איש האצ"ל ורוויזיוניסט מושבע, ממייסדי חרות וחבר בכנסת ישראל, איש עקרונות ולוחם ללא חת.

ראובן ריבלין: מילדותו גדל גדעון על ערכי בית"ר ותנועת החרות.

ראובן ריבלין: הוא היה בית"רי אמיתי בכל רמ"ח איבריו, ועקרונותיה היו נר לרגליו כאיש ציבור וכחבר הכנסת.

ראובן ריבלין: בשנים 1991–1996 כיהן גדות בתפקיד יושב-ראש מפעל הפיס.

ראובן ריבלין: בתקופת כהונתו גדלו הכנסות מפעל הפיס באלפי אחוזים, דבר שאפשר למפעל להשקיע מיליארדי ש"ח בהקמת כיתות לימוד, מועדוני חינוך, אגפי בתי-חולים, בתי-אבות ועוד.

ראובן ריבלין: גדעון היה גאה בהצלחה מופלאה זו, ואף אמר פעם שהוא רואה בכך את יצירת חייו.

ראובן ריבלין: הוא אהב מאוד את השליחות הציבורית, את הביטוי הדמוקרטי ואת היכולת להשפיע כחבר כנסת וכאיש ציבור, אך הוא מאוד סלד מהמאבק הפוליטי על שרידות.

ראובן ריבלין: בריאיון שנערך אתו הוא אמר פעם: "חשוב להיות איש ציבור, חשוב לחנך ציבור, זה הביטוי הדמוקרטי.

ראובן ריבלין: אך זה קשה במיוחד בגלל ההתכתשות, המרפקנות, והקושי הגדול התובעני ואפילו הרצחני לשרוד.

ראובן ריבלין: כל ארבע שנים צריך להילחם מחדש".

ראובן ריבלין: כנסת ישראל שולחת תנחומים לרעייתו, לילדיו ולנכדיו.

ראובן ריבלין: מי ייתן ולא ידעו עוד צער.

ראובן ריבלין: דבריו של גדעון גדות בוודאי גם מחלחלים, והם גם החוויה שרבים מאתנו נושאים על גבם וניסיונם.

ראובן ריבלין: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, אדוני סגן ראש הממשלה, הואיל ואין הסתייגויות, כל ההסתייגויות הוסרו, אנחנו נצביע על הצעת חוק התפזרות הכנסת השמונה-עשרה, התשע"ג–2012, בקריאה שנייה, מקשה אחת, שכן אין הסתייגות, ולכן אני מצביע לפי נוסח הוועדה על החוק, מקשה אחת, בקריאה שנייה.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 9 בעד סעיפים 1–2 – 97 נגד – 1 נמנעים – אין סעיפים 1–2 נתקבלו.

ראובן ריבלין: 97 הצביעו בעד, אחד נגד.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת חוטובלי, את הצבעת נגד, ואת בהחלט – אולי מביעה את משאלתם של רבים אחרים שלא היה להם אומץ לעשות את מה שאת עשית.

ציפי חוטובלי: – – –

ראובן ריבלין: חברת הכנסת חוטובלי מודיעה שהיא טעתה בהצבעתה.

ראובן ריבלין: אינני משנה את ההצבעה.

ראובן ריבלין: תודה רבה, רבותי.

ראובן ריבלין: הואיל והחוק עבר בקריאה שנייה, אני עובר לפי בקשת יושב-ראש הוועדה – את התוצאה אמרתי: 97 בעד, אחת נגד, שטעתה בהצבעתה, ואני לא משנה את ההצבעה, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

ראובן ריבלין: ייתכן מאוד שזו תהיה הצבעתם האחרונה בכנסת של חברי הכנסת השמונה-עשרה, ולכן אני עובר לקריאה שלישית.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד הצעת החוק בקריאה שלישית?

ראובן ריבלין: אני מזכיר שחוק זה צריך לעבור ברוב של 61 לפחות.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 10 בעד החוק – 100 נגד – אין נמנעים – אין חוק התפזרות הכנסת השמונה-עשרה, התשע"ג–2012, נתקבל.

ראובן ריבלין: 100 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שחוק התפזרות הכנסת השמונה-עשרה, התשע"ג–2012, עבר בקריאה שלישית, נכנס לספר החוקים של מדינת ישראל וקובע שהבחירות לכנסת התשע-עשרה יתקיימו ב-22 בינואר 2013 למניינם, ועל-פי הלוח העברי – בי"א בשבט התשע"ג.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת.

ראובן ריבלין: תם סדר-היום.

ראובן ריבלין: להזכירכם, מחר, 16 באוקטובר 2012, בשעה 17:30, תתקיים ישיבת מליאה מיוחדת לציון 11 שנים להירצחו של שר התיירות רחבעם זאבי, זיכרונו לברכה.

ראובן ריבלין: ישיבה זו נעולה.