ישיבת מליאה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 377, 2012-08-06 00:00

ראובן ריבלין: רבותי השרים, חברותי וחברי חברי הכנסת, היום, י"ח באב התשע"ב, 6 באוגוסט 2012 למניינם, אני מתכבד לפתוח ישיבת פגרה מיוחדת של הכנסת.

ראובן ריבלין: הודעה למזכירת הכנסת – בבקשה, גברתי.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק לצמצום הגירעון ולהתמודדות עם השלכות המשבר בכלכלה העולמית (תיקוני חקיקה), התשע"ב–2012; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 109), התשע"ב–2012; הצעת חוק לעידוד השקעות הון (תיקון מס' 69 והוראת שעה), התשע"ב–2012; הצעת חוק איסור הלבנת הון (הוצאת כספים מישראל בעבור מסתנן – עבירת מקור) (הוראת שעה), התשע"ב–2012.

ירדנה מלר-הורוביץ: בקשת הממשלה לאשר את צו מס ערך מוסף (שיעור המס על מלכ"רים ומוסדות כספיים) (תיקון), התשע"ב–2012; וכן, בקשת הממשלה לאשר את צו מס ערך מוסף (שיעור המס על עסקה ועל ייבוא טובין) (תיקון מס' 2), התשע"ב–2012.

ירדנה מלר-הורוביץ: אמנה בין מדינת ישראל לבין מלטה בדבר מניעת כפל מס ומניעת התחמקות ממסים בזיקה למסים על הכנסה.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, הלך לעולמו חבר הכנסת לשעבר דגני, עמוס דגני, זיכרונו לברכה.

ראובן ריבלין: אנחנו נאמר מלים לזכרו לפני ההצבעה על החוק הראשון שיובא לפנינו.

ראובן ריבלין: אני אומר דברים, ובשם מפלגתו יאמר חבר הכנסת פרופסור ברוורמן, אבישי ברוורמן, גם הוא כמה מלים.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/723).

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: אנחנו מתחילים בסדר-יום שהוא סדר-יום עמוס, גם הצעות חוק של הממשלה המחייבות דיון גם בפגרה, מהטעם הפשוט שמדובר בפעולות ובנושאים אשר מחויבים בהכרעה, ואני מזמין את השר יצחק כהן, סגן שר האוצר, לבוא ולעלות ולהציג את הצעת חוק לצמצום הגירעון ולהתמודדות עם השלכות המשבר בכלכלה העולמית (תיקוני חקיקה), התשע"ב–2012 – קריאה ראשונה, כפי שהזכירה מזכירת הכנסת.

ראובן ריבלין: הצעת חוק זו קיבלה פטור מחובת הנחה, וכמובן הונחה על שולחן הכנסת.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אדוני השר, בבקשה.

יצחק כהן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

זהבה גלאון: למה ראש הממשלה לא טרח להתייצב – – – הגזירות הכלכליות האיומות האלה?

ראובן ריבלין: חברת הכנסת, השאלות האלה צריכות להישאר אצל העיתונות, לא אצלנו.

ראובן ריבלין: השר המשיב בשם הממשלה הוא השר יצחק כהן.

ראובן ריבלין: סגן שר האוצר יציג את החוק, וישיב על טענות חברי הכנסת בדיון הכללי על הצעת החוק שר האוצר עצמו.

ראובן ריבלין: אין מחובתו של ראש הממשלה להציג כל הצעת חוק.

ראובן ריבלין: אם גברתי חושבת שהוא צריך, היא יכולה להגיש הצעות כאלה ואחרות המחייבות אותו.

ראובן ריבלין: אין לו שום חובה.

זהבה גלאון: – – –

רוני בר-און: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בר-און, קודם כול, גם אם אתה רוצה להעיר הערה, נא לשבת, כי אנשים אשר לא שומעים את דבריך חושבים כאילו אתה מאיים על סגן השר, והדבר – כשאתה עומד ככה ועושה – יש מראית עין כזאת שיכולה להבהיל אנשים.

יצחק כהן: חס ושלום, חס ושלום.

רוני בר-און: – – –

ראובן ריבלין: בבקשה, השר כהן.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כבוד השר, כפי שציינת, אני מתכבד להציע את הצעת חוק לצמצום הגירעון ולהתמודדות עם השלכות המשבר בכלכלה העולמית (תיקוני חקיקה), התשע"ב–2012, לקריאה ראשונה.

יצחק כהן: מורי ורבותי, כלכלת העולם, כפי שאתם יודעים ודאי, נמצאת בימים אלה במצב של משבר מתמשך וניצבת בפני אתגרים כלכליים משמעותיים, כפי ששמענו השבוע לא פעם מפרופסור אבישי ברוורמן.

יצחק כהן: בתגובה על המשבר נקטו מדינות רבות צעדים חסרי תקדים בהיקפם אשר ייצבו את המערכת הפיננסית העולמית ומנעו מיתון עמוק הרבה יותר, אך בו בזמן הובילו לגידול חד בחובות של מדינות אלה, שנאלצו להתמודד עם ירידה תלולה בהכנסות עקב המיתון ועלויות הצלת המוסדות הפיננסיים.

יצחק כהן: כמה מדינות הגיעו לחדלות פירעון ונאלצו לפנות לסיוע חיצוני.

יצחק כהן: בין המדינות האלה אפשר למנות את איסלנד, יוון, פורטוגל, אירלנד.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, מוקד הסיכון העיקרי כיום הוא המדינות בגוש היורו.

יצחק כהן: כאמור לעיל, כמה מדינות בגוש היורו כבר הגיעו למשברים עמוקים ונדרשו לחילוץ.

יצחק כהן: כניסתה של ספרד לקבוצה זו והחשש כי איטליה תזדקק לחילוץ בהמשך מגבירים את הסיכון להתפשטות המשבר למדינות נוספות בגוש היורו ואת החשש מהגעה למצב שבו היקף החילוץ הנדרש יהיה כה גדול עד שלא יהיה אפשר לעמוד בו, ותתרחש קריסה כוללת.

יצחק כהן: מהאמור לעיל עולה כי הצמיחה העולמית בשנים הבאות תהיה אטית וחלשה בהרבה מזו שנרשמה בשנים שקדמו למשבר.

יצחק כהן: ייתכן כי מדינות רבות חוזרות בימים אלה למיתון נוסף, שהוא למעשה המשך של המשבר בשנת 2008, אך עם מגוון כלים מצומצם בהרבה להתמודדות עמו.

יצחק כהן: בתרחיש האמור, אדוני היושב-ראש, המצב חמור הרבה יותר ממצב – שאותו אין אפשרות לפסול – שיקרוס גוש היורו עם גלי הדף שישפיעו על שאר כלכלות העולם.

יצחק כהן: בדומה לשאר מדינות העולם, כלכלת ישראל נמצאת בתקופה של חוסר ודאות גבוה במיוחד.

יצחק כהן: כאמור לעיל, המשבר הכלכלי הגלובלי שהחל במחצית השנייה של 2008 הכה בצורה קשה בכלכלות המפותחות, אך ישראל, שנכנסה למשבר זה מנקודת פתיחה מצוינת, עקב ניהול מדיניות כלכלית שתרמה ליציבות של המשק ולצבירת אמינות גבוהה בשנים שקדמו לו, בסייעתא דשמיא צלחה אותו באופן מרשים.

יצחק כהן: ההתאוששות של כלכלת ישראל שהחלה ברבעון השני של 2009 נמשכה לאורך שנת 2010, אך מאז תחילת שנת 2011 נרשמה האטה מתמדת בקצב הצמיחה.

יצחק כהן: האטה זו מתרחשת בהשפעת ההתפתחויות השליליות בכלכלה העולמית ועל רקע חוסר הוודאות הקיצוני בגוש היורו.

יצחק כהן: על אף ההאטה, מצבה של כלכלת ישראל טוב יחסית, עם צמיחה סבירה ואבטלה נמוכה.

יצחק כהן: מנגד, יכולתו של המשק הישראלי להתמודד עם זעזועים נוספים, חיצוניים או מקומיים, מצומצמת.

יצחק כהן: מציאות זו מחייבת נקיטת מדיניות פיסקלית אחראית, שתחזק את אמינות הממשלה ותאפשר התמודדות עם התפתחויות כלכליות שליליות.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, ברשותך, כמה מלים על המדיניות הפיסקלית.

יצחק כהן: בעשור האחרון נרשם שיפור משמעותי ביציבות ובאמינות הפיסקלית של ישראל.

יצחק כהן: הירידה בגירעון הביאה לכך שבשנת 2007 הגיעה ישראל לאיזון תקציבי וצברה אמינות רבה אל מול השווקים בעולם.

יצחק כהן: בשל נקודת פתיחה זו ערב המשבר נהנתה ישראל ממרווח פעולה רחב שאפשר לבנק ישראל גמישות מלאה בהפעלת מדיניות מוניטרית אנטי-מחזורית.

יצחק כהן: שילוב זה, יחד עם מדיניות הממשלה, אשר אימצה את תוכנית הבלימה והתנופה של ראש הממשלה ושל שר האוצר, והמדיניות שננקטה מאז, היו מהגורמים המרכזיים להתמודדות המוצלחת של ישראל עם המשבר.

יצחק כהן: עם זאת, בשל המשבר ירדו הכנסות המדינה ממסים, וכפועל יוצא מכך זינק הגירעון התקציבי ל-5.2% מהתוצר בשנת 2009.

יצחק כהן: ההתאוששות המהירה של הכלכלה הביאה לגידול מהיר בהכנסות ממסים ואפשרה ירידה של הגירעון בשנת 2010 ל-3.7%, אולם ההאטה בגידול ההכנסות ממסים שהחלה ברבעון השני של שנת 2011, עם ההאטה בצמיחה של המשק, הובילה לירידה שולית בלבד בגירעון בשנת 2011, ל-3.3%.

יצחק כהן: בשנת 2012, לנוכח המשך הצמיחה המתונה בהכנסות ממסים, קיים חשש שללא פעולה אקטיבית מצד הממשלה עלול הגירעון לחזור, ואף לחצות את שיעור 4% מהתוצר – רחוק מיעד הגירעון – של 2% מהתוצר – שנקבע לשנת 2012.

יצחק כהן: עקב ההכנסות הנמוכות ממסים והגירעון הגבוה בשנת 2012 החליטו ראש הממשלה ושר האוצר לתקן את תוואי הפחתת הגירעון ולקבוע כי תקרת הגירעון לשנת 2013 תהיה 3% במקום 1.5%, ותרד בהדרגה ל-1.5% מהתוצר בשנת 2019.

יצחק כהן: לאור המחסור בהכנסות המדינה ממסים בשנת 2012 והמחסור הצפוי בשנת 2013, ולשם שמירה על יציבות הכלכלה הישראלית והאמינות הפיסקלית של ממשלת ישראל, נדרשת הממשלה לפעול באחריות ולהגדיל את היקף הכנסותיה לשם צמצום הגירעון בשנת 2012 ולשם עמידה בתקרת הגירעון שנקבעה לשנת 2013.

יצחק כהן: אם לא יתבצעו הפעולות כאמור, קיים חשש שרמות הגירעון יגבילו את יכולת התגובה של הממשלה במקרה של משבר כלכלי נוסף.

יצחק כהן: לצורך צמצום החריגה מיעד הגירעון בשנת 2012 ולצורך עמידה בתקרת הגירעון לשנת 2013, כאמור, מוצע במסגרת הצעת חוק זו לבצע צעדים מספר שיגדילו את היקף הכנסות המדינה ממסים.

יצחק כהן: הצעד הראשון, אדוני היושב-ראש – מוצע כי החל בשנת המס 2013 יוגדלו ב-1% שיעורי מס ההכנסה על שלוש מדרגות המס מהכנסה של 106,561 שקלים חדשים לשנה ועד להכנסה של 501,960 שקלים חדשים לשנה.

יצחק כהן: צעד שני – פרופסור ברוורמן, כדאי שתקשיב – מוצע להטיל מס מיוחד של 2% על הכנסות גבוהות, למי שהכנסתו החייבת עלתה על 800,000 שקלים חדשים.

יצחק כהן: הצעד השלישי, אדוני היושב-ראש – מוצע להצמיד למדד בשנת 2013 רק את שלוש מדרגות המס התחתונות.

יצחק כהן: הצעד הרביעי – מוצע להאריך את הוראת השעה הקובעת מס רכישה מוגדל – של 5%, 6%, 7%, במקום 3.5%, 5% – עד ליום 31 בדצמבר 2013, וזאת כחלק ממדיניות הממשלה להביא לצמצום נתח השוק של רוכשי דירות להשקעה.

יצחק כהן: לצד זאת, מוצע גם להאריך את הוראת השעה הקובעת שיעורי מס רכישה מופחתים ליחיד שרכש דירת מגורים יחידה.

יצחק כהן: הצעד החמישי – בהחלטת הממשלה מס' 3783 מיום 30 באוקטובר 2011, שעניינה שינויים במערכת המס, נקבע מתווה לשנים 2014–2016 להעלאת שיעור דמי הביטוח הלאומי שנגבים ממעסיק על חלק השכר העולה על 60% מהשכר הממוצע.

יצחק כהן: במטרה לצמצם את הגירעון ולהתמודד עם השלכות המשבר הכלכלי בעולם, החליטה הממשלה ביום 30 ביולי 2012 להקדים בשנה את המתווה שנקבע בהחלטה האמורה, כך שמתווה ההעלאה יחל ביום 1 בינואר 2013.

יצחק כהן: בשל תוספת ההכנסה הצפויה למוסד לביטוח לאומי כתוצאה מהגדלת הגבייה מהמעבידים, מוצע לשנות את הקצבות אוצר המדינה למוסד, כך שהקצבות האוצר למוסד לא יגדלו, על אף הגדלת הגבייה.

יצחק כהן: על כן, חברי חברי הכנסת, אחרי שהצלחתי לשכנע את כולכם כמעט, מלבד בודדים, אבקש מכם לאשר את הצעת החוק בקריאה ראשונה – – –

ראובן ריבלין: האם הצעה זו כבר באה בעקבות הערות ועדות הכספים או שהיא עדיין ההצעה של – – –

יצחק כהן: אני מציע שהיא תרד לוועדת הכספים וידונו בה – הנה, יושב-ראש הוועדה נמצא פה – אחר כך היא תחזור לכאן.

ראובן ריבלין: יושב-ראש ועדת הכספים, חבר הכנסת גפני – – –

יצחק כהן: – – – אני אענה לך.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת גפני – –

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש – – –

ראובן ריבלין: – – האם הצעת החוק הממשלתית המוגשת לנו היא כבר בדעה אחת עם ועדת הכספים בדיון המקדמי?

משה גפני: כן כן, בטח.

ראובן ריבלין: תודה.

יצחק כהן: כן, אבל אני מניח – – –

ראובן ריבלין: רציתי רק לדעת את גבולות הגזרה.

יצחק כהן: אני מניח שבוועדת הכספים ודאי יידונו עוד נושאים רבים בנוסף.

משה גפני: דנו על זה שלוש ישיבות.

יצחק כהן: כן.

ראובן ריבלין: שמעתי, אני רק רציתי לדעת.

יצחק כהן: תודה על תמיכתכם; אני מאוד מודה לכם.

יצחק כהן: תודה, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת זהבה גלאון, לפני שאני מזמין אותך לנאום ראשונה, הרי הדיון הוא דיון אישי ולכן כל המקדים מבין חברי הכנסת – בין שיהיה ראש סיעה ובין שיהיה בן מפלגה, חבר במפלגה היותר גדולה – כמובן הולך לפי היכולת של מנהלי הסיעות להיות מהזריזים ולהקדים את כולם.

ראובן ריבלין: חשבתי מדוע ראש הממשלה בחר שלא להציג.

ראובן ריבלין: הוא לא רצה לפגוע בך, חברת הכנסת גלאון, שכן אם ראש הממשלה היה מציג את הצעת החוק, מייד היתה קמה הזכות ליושב-ראש האופוזיציה להשיב על דבריו ואת היית מקופחת, אף שמנהלת סיעתך המצטיינת הביאה אותך להיות הראשונה – את ראשונה, חבר הכנסת גילאון שני, וחברת הכנסת יחימוביץ שלישית.

ראובן ריבלין: רבותי, הרשימה סגורה.

ראובן ריבלין: נרשמו כ-30 חברי כנסת – כן, 30 חברי כנסת – הרשימה נעולה.

ראובן ריבלין: בבקשה.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אכן, מנהלת סיעת מרצ עשתה את עבודתה נאמנה, אבל אני חושבת שבנסיבות כאלה של ניסיון לחסל את מעמד הביניים והשכבות המוחלשות, ראש הממשלה נתניהו היה צריך להתייצב כאן במליאת הכנסת, להסתכל נכוחה בעיני חברי הכנסת ולהסביר.

זהבה גלאון: עם כל ההערכה שיש לי והחיבה שיש לי לסגן השר יצחק כהן, אני חושבת שלא הוא היה צריך לעמוד כאן, ודאי שלא היה צריך לעשות את זה כשהכנסת יוצאת לפגרה.

זהבה גלאון: ראוי היה שראש הממשלה יעמוד כאן ויצדיק את התוכנית האכזרית שלו בפני הציבור כולו ובפני חברי הכנסת.

ראובן ריבלין: ועכשיו לגופו של עניין, מרגע זה אני סופר שלוש דקות.

זהבה גלאון: ולגופו של עניין, אדוני היושב-ראש, שמעתי את סגן השר כהן מתאר.

זהבה גלאון: כל פעם אני גם שומעת את ראש הממשלה ואת שר האוצר כאילו אנחנו עומדים על סִפה של מלחמת עולם כלכלית – עוד רגע תהיה כאן מלחמת עולם.

זהבה גלאון: שמענו את זה גם בוועדת הכספים – – –

ראובן ריבלין: חברת הכנסת גלאון, אני החלטתי שכל ראש סיעה יקבל במקום שלוש דקות, חמש דקות.

זהבה גלאון: מצוין, אדוני – –

ראובן ריבלין: אוקיי?

ראובן ריבלין: בסדר?

זהבה גלאון: – – תודה רבה לך.

זהבה גלאון: וראש הממשלה נתניהו מסביר לנו שאין ארוחות חינם ושהתוכנית היא הכרחית כדי לשמור על היציבות התקציבית.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, זו זריית חול בעיניים.

זהבה גלאון: סגן השר כהן מדבר על מדיניות פיסקלית אחראית.

זהבה גלאון: אחראית, אתם אומרים, חברי חברי הכנסת?

זהבה גלאון: אין ויכוח שצריך לסגור את הגירעון, צריך לצמצם אותו, אבל הגירעון הרי לא נוצר מהאוויר, הוא בוודאי לא קשור לשירותי הכבאות, גם לא לחוק חינוך חינם וגם לא לספרד, יוון, פורטוגל – עוד פעם יביאו לנו את ספרד ופורטוגל.

זהבה גלאון: אנחנו עומדים כאן היום ומנסים להתמודד עם הגירעון בגלל מדיניות של הורדת מסים ישירים, הפחתת מס חברות, הורדת מדרגות מס לעשירים, מתן פטורים מופקרים על הרווחים הכלואים, והכול זה תוצאה של מדיניות ממשלתית שמשרתת את האינטרסים של שתי קבוצות מרכזיות בקואליציה של נתניהו:

זהבה גלאון: האחת – החרדים, השנייה – המתנחלים, והקבוצה השלישית – בעלי ההון בישראל, אותם פרוטקציונרים שהולכים לקבל הנחה מופקרת, שהולכים לשדוד את כספי הציבור.

זהבה גלאון: הם הולכים לשלם עכשיו, אדוני היושב-ראש, 3 מיליארד שקלים במקום 30 מיליארד שקלים.

זהבה גלאון: אותם אלה שיש להם גישה לשר האוצר ולראש הממשלה מצליחים לבוא בדברים, ובמקום שישיתו עליהם שומות וישלמו מס כפי שהחוק קובע, הולכים לאפשר להם לגזול את הקופה הציבורית.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, זה לא הסיפור היחיד שהממשלה מנסה למכור לנו.

זהבה גלאון: שטייניץ ונתניהו – ושמעתי גם עכשיו את סגן השר – מציגים את התוכנית שלהם כאילו לא קיימות אלטרנטיבות אחרות לסגירת הגירעון.

זהבה גלאון: ואני רוצה, ברשותכם, חברי חברי הכנסת, לספר לכם על כמה אלטרנטיבות, שבעיני הן אפשריות לחלוטין, במקום התוכנית הרעה הזאת שמוצגת.

זהבה גלאון: למשל, אני חושבת שאפשר להציג רפורמה צודקת שמגדילה את חלקם של המסים הישירים בישראל, ובו-זמנית גם מיטיבה עם בעלי העסקים הקטנים ובעלי ההכנסות הנמוכות.

זהבה גלאון: יש רפורמה שיכולה לסייע להקטנת האי-שוויון, להמריץ את הפעילות הכלכלית.

זהבה גלאון: אני רוצה לתת דוגמה.

זהבה גלאון: אני שמעתי שחבר הכנסת גפני, יושב-ראש ועדת הכספים, מציע להעלות את מס החברות ב-1%.

זהבה גלאון: למה?

זהבה גלאון: למה לא לנקוט כאן מהלך של מס חברות דיפרנציאלי?

זהבה גלאון: למה לא לסדר את זה באופן הזה שאפשר באמצעות מס החברות הדיפרנציאלי לגבות 3 מיליארד?

זהבה גלאון: זה פי-שניים מהקיצוץ הרוחבי שרוצים להשית עכשיו.

זהבה גלאון: מס חברות דיפרנציאלי – הוא לא מקשיב – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת גפני, קודם כול מדברים רובם אליך, אבל גם הפרלמנט-זוטא – אני עצרתי את השעון – – –

משה גפני: אני עוזב – – –

ראובן ריבלין: הפרלמנט-זוטא, הוא גם כן מפריע.

ראובן ריבלין: החברים באו הנה על מנת לדון ולקיים דיון רציני בנושאים.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, יושב-ראש ועדת הכספים מציע להעלות את מס החברות ב-1%.

זהבה גלאון: אני אומרת שאם יהיה כאן מס חברות דיפרנציאלי, כמו במדינות המערב – בהולנד ובמדינות אחרות – זה יפחית את נטל המס שמשלמים יותר מ-90% מהחברות בישראל.

זהבה גלאון: אני יכולה לתת הצעה נוספת, למשל להוסיף מדרגת מס שמינית בגובה 55% על הכנסות מעבודה של אנשים שמרוויחים מעל 60,000 שקלים בחודש.

זהבה גלאון: זה יכול להכניס משהו כמו רבע מיליון שקלים.

זהבה גלאון: ובעיקר, חברי חברי הכנסת, אפשר להפסיק לחלק הנחות ופטורים ממס לטייקונים ולחברות הענק.

זהבה גלאון: אף שמס החברות שנקבע בחוק הוא 25%, העשירון העליון – שימו לב – של החברות משלמים פחות מ-20%, וכשאנחנו מדברים על המאיון העליון, יש כמה חברות שנהנות מהטבות ומשלמות, אדוני היושב-ראש, כמו ששמענו כאן במליאה רק בשבוע שעבר, שיעור מס מגוחך בגובה של 3.3%.

זהבה גלאון: או למשל, אדוני – למשל, אדוני – אפשר לבטל פטורים שונים שההסתדרות בראשות עופר עיני מגינה עליהם.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת פלסנר, חבר הכנסת ברוורמן, לא נהוג לעמוד עם הגב.

ראובן ריבלין: בבקשה.

זהבה גלאון: אפשר למשל לבטל את הפטור ממס על קרנות השתלמות, שעולה למדינה 4 מיליארדי שקל בשנה, ש-80% – מהאנשים שנהנים מהם – מגיעים לידי העשירון העליון.

זהבה גלאון: ואפשר, אדוני, גם – למשל עוד אלטרנטיבה לסגירת הגירעון: להפסיק לתת יד לכך שכל שנה תקציב הביטחון המנופח גדול ב-20% ממה שהממשלה מאשרת בתחילת השנה.

זהבה גלאון: כמעט כל שבוע מעבירים בוועדת הכספים מאות מיליוני שקלים לתקציב הביטחון – 20% יותר ממה שמאשרים בתחילת השנה.

זהבה גלאון: ואפשר, חברי חברי הכנסת, גם להפסיק להזרים עשרות ומאות מיליונים לשטחים; לפי נתוני הלמ"ס, חברי חברי הכנסת, בשנת 2011 גדלה ההשקעה בשטחים ב-38%.

מירי רגב: מה יש?

מירי רגב: הם לא בני-אדם?

ראובן ריבלין: נא לסכם.

מירי רגב: הם לא בני-אדם?

ראובן ריבלין: חברת הכנסת רגב, היא מסיימת.

ראובן ריבלין: נא לאפשר.

שלמה מולה: – – – 1.3 מיליארדים.

זהבה גלאון: 38%.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, הקיצוץ הרוחבי שראש הממשלה מציע יפגע בבריאות, בשיטור, ברשת הביטחון הסוציאלי הפרומה והקרועה גם כך, בחינוך, ובמה לא.

זהבה גלאון: לכן אנחנו נתנגד להצעה הזאת, חברי חברי הכנסת.

זהבה גלאון: כדי לסגור גירעון תקציבי לא צריך ליצור גירעון מוסרי.

זהבה גלאון: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה.

ראובן ריבלין: רבותי, אני מבקש מהסיעות: כל ראש סיעה מקבל חמש דקות במקום שלוש דקות.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת גילאון, בבקשה, אדוני יעלה.

ראובן ריבלין: ויכולה סיעה לקבוע, חבר הכנסת פלסנר, אם ראש הסיעה לא רוצה לדבר, תאמר לי הסיעה מי מחבריה יקבל חמש דקות.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חנין, אותו הדבר.

ראובן ריבלין: כל הסיעות, נא להודיע לי מי חבר הכנסת שידבר מטעמן.

יצחק הרצוג: שנינו זה – – –

ראובן ריבלין: ראש הסיעה, כשהוא מדבר, הוא מקבל חמש דקות.

קריאה: ראש מפלגה.

ראובן ריבלין: ראש המפלגה, אני מדבר.

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: אם תחליטו כולכם שאתה ראש הסיעה, אז אתה ראש הסיעה.

ראובן ריבלין: שיאמר לי יושב-ראש הסיעה מי הוא האדם מסיעתו שיקבל שתי דקות נוספות.

קריאה: הוא יושב-ראש הסיעה.

ראובן ריבלין: הוא יושב-ראש הסיעה?

ראובן ריבלין: בסדר.

ראובן ריבלין: כל אחד יגיע.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אילן גילאון, בכבוד רב.

אחמד טיבי: אם ראש הסיעה – – –

ראובן ריבלין: כל סיעה בוחרת את ראשה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת גילאון.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי וחברותי חברי הכנסת, איך קראו לבחור הזה שאמר שאם המצב הכלכלי לא כל כך טוב ויש אי-שביעות רצון בממלכה, כדאי לחפש מישהו לצאת נגדו למלחמה?

אילן גילאון: נדמה לי שזה היה מקיאוולי.

אילן גילאון: המוטיב הזה ודאי חוזר.

אילן גילאון: אנחנו מוצאים אותו יומם וליל, כי – לפני כמה ימים – – –

ראובן ריבלין: הרבה אמרו את זה, אבל מקיאוולי – – –

אילן גילאון: הרבה אמרו.

ראובן ריבלין: הרבה אמרו; מקיאוולי כתב את זה.

אילן גילאון: מקיאוולי אמר את זה, וראש הממשלה חשב את זה.

אילן גילאון: לפני כמה ימים אמר אפרים הלוי – התפלאתי על האמירה הזאת, אבל האמת, שלא ירדתי לסוף דעתו – אמר שאם הוא היה אירני הוא היה מודאג בחודשים הקרובים.

אילן גילאון: ומה אתנו, אדוני?

אילן גילאון: אנחנו לא אירנים, אנחנו לא צריכים להיות מודאגים?

אילן גילאון: אני בטוח שראש הממשלה חיכך ידיים ופשק שפתיים למראה מוצאי השבת האחרונה, כי לדידו ודאי מה שכל כך הפחיד אותו, המחאה של הקיץ הקודם, של השנה הקודמת, הולכת כביכול ומתפוגגת, והוא רואה את האנשים האלה עייפים.

אילן גילאון: וכל כך חבל שהוא לא מבין שהאנשים האלה הם העוצמה הטבעית של מדינת ישראל, והם היו יכולים להיות הסיכוי הבא.

אילן גילאון: אבל הוא בחר בדרך שבכל מונרכיה, אפילו לא קונסטיטוציונית – בוחרים וסוגרים את הדברים בבית ומצפצפים על הציבור, אדוני.

אילן גילאון: כמה פעמים צריך להגיד במקום הזה שמסים עקיפים זה רע ומסים ישירים זה טוב, מסים עקיפים זה לא צודק ומסים ישירים זה צודק, מסים עקיפים זה רגרסיבי ומסים ישירים זה פרוגרסיבי?

אילן גילאון: כמה פעמים צריך להגיד את זה?

אילן גילאון: לכן, גם נמאס – חברתי זהבה גלאון נתנה כמה טיפים לממשלת ישראל, ואת מדברת כמובן לאוזניים אטומות ולב ערל.

אילן גילאון: אנשים לא רוצים לשמוע את זה, כי אפשר לסגור את הדברים, חברת הכנסת גלאון, פה בבית, בתוך הקואליציה.

אילן גילאון: משלמים לפלוני ומשלמים לאלמוני וגומרים את העניין.

אילן גילאון: וחבל.

אילן גילאון: אבל יש דבר שלא מובן לראש הממשלה: מחאה איננה תכלית בפני עצמה; היא צריכה להבשיל ולהגיע למיצוי פוליטי.

אילן גילאון: ואני רוצה להזכיר לממשלה הזאת, ואל תשכחו לעולם, את מרגרט תאצ'ר בשנות ה-80 בבריטניה, כשהתנהלו בדיוק, על חוט השערה, אותה התנהלות שהקואליציה הזאת מתנהלת בה.

אילן גילאון: בסופו של דבר, הציבור סילק את זאת שרצתה להטיל מס גולגולת על הציבור, שעשתה הכול נגד הרוב ולטובת המיעוט הקטן, אותו מיעוט שחברתי כינתה אותו "הפרוטקציוניסטים", "הטייקונים", מי שמושל בכיפה באופן לעומתי לשאר הציבור.

אילן גילאון: ומי שלא יזכור את זה, הוא ייווכח בפעם הבאה שהמחאה הזאת תבשיל ותגיע לתכליתה הפוליטית, והדבר הזה בדמוקרטיה מתבטא בתוך קלפיות.

אילן גילאון: בדמוקרטיה כיכר תחריר, תודה לאל, בינתיים, יש כל שלוש וחצי, ארבע שנים, רק שהציבור ישכיל הפעם למצות את תחריר שלו.

אילן גילאון: והתחריר שלו הבא זה לסלק ולהוריד את הממשלה הבאה, הקיימת היום, ולהביא לעצמו ממשלה – –

ראובן ריבלין: לסכם.

אילן גילאון: אני מסכם – – שתוכל להיות כזאת שמשרתת אותו, ולא ציבור קטן.

אילן גילאון: כל פעם אני מסיים את הנאום שלי כאן על הבמה ואני אומר, אדוני, שבמציאות הכלכלית הישראלית כל הזמן פחות אנשים מקבלים יותר, ויותר מקבלים פחות.

אילן גילאון: אז מקיאוולי כנראה מבקר הרבה במקומותינו, אבל בסופו של דבר זה יגיע לפתרונו, תאמין לי.

אילן גילאון: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת אילן גילאון.

ראובן ריבלין: אני מזמין את יושבת-ראש מפלגת העבודה, אשר לה חמש דקות, ואחריה חבר הכנסת חנא סוייד, אשר – אתה יכול לדבר חמש דקות – –

חנא סוייד: כן.

ראובן ריבלין: – – או מי מסיעתך?

ראובן ריבלין: אתה תודיע לי.

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: ודאי, ודאי.

ראובן ריבלין: גברתי, בבקשה.

שלי יחימוביץ': אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מי מהצופים בערוץ הכנסת, שצופים בנו עכשיו, אכל ארוחת חינם ולא שילם?

שלי יחימוביץ': אני רוצה לדעת.

שלי יחימוביץ': מי בדיוק אכל ארוחת חינם ולא שילם?

שלי יחימוביץ': כמה מאזרחי מדינת ישראל אכלו ארוחות חינם ולא שילמו?

שלי יחימוביץ': אני רוצה לקרוא לכם קטע שכתבה בחורה עצמאית, שמפרנסת את משפחתה בקושי רב – מעמד ביניים קלאסי, למדה באוניברסיטה – טלי עוז-אלבו, קוראים לה.

שלי יחימוביץ': היא העלתה סטטוס ל"פייסבוק" שזכה לאלפי שיתופים, ולא בכדי.

שלי יחימוביץ': אני אקרא רק את ההתחלה: "היי, ביבי, מה שלומך?

שלי יחימוביץ': אני האזרח הקטן.

שלי יחימוביץ': מלבד היותי אזרח קטן אני גם מנהלת עסק לשיווק באינטרנט.

שלי יחימוביץ': אני פה רק כדי להגיד לך משהו קטן לגבי מה שאמרת אתמול – על אין ארוחות חינם.

שלי יחימוביץ': אז רק רציתי להגיד לך שמיום שסיימתי צבא, שזה בערך לפני 18 שנה, ותרמתי את חובתי למדינה באהבה, אני פשוט יושבת רגל על רגל ומחכה כל יום לשעה 13:00.

שלי יחימוביץ': למה?

שלי יחימוביץ': כי אני יודעת שאז תדפוק לי בדלת, ואני אפתח, ואתה תגיש לי את ארוחת החינם שלי".

שלי יחימוביץ': באמת, כמה אפשר ללעוג לציבור ולירוק בפניו?

שלי יחימוביץ': כמה אפשר?

שלי יחימוביץ': אחר כך בא כמובן הפירוט של הקושי להחזיק עסק קטן ובינוני, של הקושי להחזיק קורת גג, להחזיק רכב זול למשפחה אחת שמקיימת את צרכיה הבסיסיים בקושי רב עם שתי משכורות.

שלי יחימוביץ': מי לא מכיר את זה?

שלי יחימוביץ': מי לא מכיר את זה?

שלי יחימוביץ': עכשיו, בזמן הקצר שנותר לי אני רוצה להוסיף על עמיתי שדיברו כאן קודם ולהסביר מה זה מס צודק ומה זה מס לא צודק, מה זה מס חכם ומה זה מס טיפש.

שלי יחימוביץ': להלן מס צודק: מס צודק הוא מס פרוגרסיבי, שמוטל – שמטילים הרבה מס על מי שיש לו הרבה, מעט מס על מי שיש לו מעט, וכלום מס על מי שיש לו כלום.

שלי יחימוביץ': זה מס צודק וחכם, אותו מנגנון נפלא שהמציאה החברה האנושית כדי לקיים את עצמה, כדי לסלול כבישים, להקים בתי-חולים, לתת חינוך חינם, לתת בריאות לכול, ביטחון בגבולות, ביטחון פנים.

שלי יחימוביץ': בשביל זה יש מסים צודקים, שאיכשהו יחלקו את ההון לא לגמרי מחדש – העשיר יוכל להמשיך להיות עשיר מאוד מאוד – אבל יהיה איזה צדק בסיסי לכול.

שלי יחימוביץ': זה מס צודק.

שלי יחימוביץ': מס הכנסה, בעיקרון – בעיקרון – אמור להיות מס צודק.

שלי יחימוביץ': מה זה מס לא צודק?

שלי יחימוביץ': מע"מ הוא מס לא צודק, רגרסיבי, עקיף – הוא מוטל על כולם באותה צורה בדיוק; על אותו גביע "קוטג'", על אותו מכשיר טלוויזיה, ישלמו אותו מס גם שרי אריסון וגם טלי עוז-אלבו, שקראתי עכשיו את הסטטוס שלה ב"פייסבוק".

שלי יחימוביץ': ולא רק זה, לא רק שהם ישלמו אותו מס, אלא ככל שאתה עני יותר אתה תשלם יותר מס; ההיפך המוחלט ממס צודק.

שלי יחימוביץ': ככל שהכנסתה של משפחה קטנה יותר, כך היא תצרוך את כל הכנסתה, ותקנה בזה טובין בסיסיים כמו מזון, כמו דברים בסיסיים לילדים לבית-הספר וכן הלאה.

שלי יחימוביץ': ככל שאתה מרוויח יותר, אחוז יותר קטן מההכנסה שלך ילך להוצאות ולקניות.

שלי יחימוביץ': ולכן, ככל שתרוויחו פחות ככה תשלמו יותר מע"מ.

שלי יחימוביץ': זו דרכו של ראש הממשלה בנימין נתניהו – וצריך לשבח אותו על העקביות שלו – לקחת מעט ממי שיש לו הרבה, ולקחת הרבה ממי שיש לו מעט.

שלי יחימוביץ': איך הגענו אל הבור הזה בהכנסות, שראש הממשלה עומד עכשיו על ספו ואומר: תראו, יש בור; עד עכשיו הכול היה נפלא, אבל פתאום גיליתי בור ענק שנפער.

שלי יחימוביץ': איך נפער הבור הזה?

שלי יחימוביץ': באמצעות מתווה הרפורמה במס הכנסה, שיש לו אבא אחד ויחיד, וקוראים לו בנימין נתניהו.

שלי יחימוביץ': הוא המציא את המתווה הזה, הוא הגה אותו, הוא ייסד אותו, הוא העמיק אותו ביתר שאת בשלוש השנים האחרונות.

שלי יחימוביץ': וכולם אמרו לו להפסיק.

שלי יחימוביץ': לא אני, לא הסוציאל-דמוקרטים.

שלי יחימוביץ': נגיד בנק ישראל סטנלי פישר אמר לו, כלכלני ה-OECD ישבו בוועדת הכספים ואמרו: אתם השתגעתם?

שלי יחימוביץ': מה זה המתווה הזה ברפורמה במס?

שלי יחימוביץ': אתם פוגעים בהכנסות המדינה.

שלי יחימוביץ': והנה, הפלא ופלא – בור, הוא גילה בור.

שלי יחימוביץ': 30 מיליארד שקלים עלה המתווה ברפורמה במס.

שלי יחימוביץ': מי נהנה ממנו?

שלי יחימוביץ': 50% מהשכירים לא נהנו ממנו כי הם לא מגיעים לסף המס, מעמד הביניים נהנה ממנו בכמה עשרות שקלים אבל שילם את זה בריבית דריבית על תשלומי בריאות שעלו ביותר מ-100% – –

ראובן ריבלין: נא לסכם.

שלי יחימוביץ': על חינוך.

שלי יחימוביץ': ועכשיו יש בור.

שלי יחימוביץ': מי ימלא אותו?

שלי יחימוביץ': האם מי שקיבלו ארוחות חינם ימלאו אותו?

שלי יחימוביץ': חס וחלילה.

שלי יחימוביץ': חס וחלילה.

שלי יחימוביץ': מי ששילמו את ארוחות החינם מתבקשים שוב לבוא ולמלא את הבור.

שלי יחימוביץ': זה צודק?

שלי יחימוביץ': זה כלכלי?

שלי יחימוביץ': זה מוסרי?

שלי יחימוביץ': יש לזה איזו תכלית חוץ מלהעמיק פערים עד אין-סוף ולפורר את החברה הישראלית?

ראובן ריבלין: תודה.

שלי יחימוביץ': זהו?

שלי יחימוביץ': נגמר לי הזמן?

ראובן ריבלין: הזמן המוגבר נגמר.

שלי יחימוביץ': אז משפט סיום אחד, ברשותך, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: נא לסכם.

שלי יחימוביץ': אתמול בערב היתה תקרית קשה, שבה לשמחתנו ולגאוותנו צה"ל וכוחות הביטחון הפגינו יכולות מדהימות וסיכלו אותה כליל בלי אבדות בנפש לכוחותינו.

שלי יחימוביץ': מאיפה באות התעצומות האלה, של אנשי השב"כ, של טייסי חיל האוויר, של חיילי השריון והחי"ר?

שלי יחימוביץ': מאיפה הן מגיעות?

שלי יחימוביץ': יש קשר ישיר בין הדבר הזה לבין הביטחון שלנו.

שלי יחימוביץ': מאיפה מגיעה הנכונות לחרף את נפשם?

שלי יחימוביץ': מאיפה מגיעה המצוינות?

שלי יחימוביץ': היא מגיעה ממערכת חינוך שמגדלת את ילדיה; היא מגיעה מהורים שמוכנים שהילדים שלהם ילכו לצבא.

שלי יחימוביץ': היא מגיעה מחיילים שמוכנים לחרף את נפשם בגלל ערבות הדדית, בגלל תחושת סולידריות.

שלי יחימוביץ': כל הדברים האלה מפוררים את תחושת הסולידריות, את הערבות ההדדית, ולכן גם פוגעים מאוד במדינה.

שלי יחימוביץ': תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חנא סוייד, גם לו חמש דקות, על-פי החלטת סיעתו, ואחריו – דב חנין.

חנא סוייד: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, התוכנית הכלכלית של הממשלה, שהוצגה בפנינו כאן, היא אופיינית לחשיבה ולאידיאולוגיה ולדוקטרינה הניאו-ליברלית, שבה כאשר יש האטה, המשמעות היא צעדי צנע.

חנא סוייד: וזה בניגוד, כמובן, לגישה החכמה, שדווקא בתקופה הזאת צריך הרחבה וצריך להשקיע יותר; צריך שהממשלה תהיה נדיבה יותר כדי לעורר גל הדף ותגובה אפקטיבית ובונה לבעייתיות ולהאטה.

חנא סוייד: במיוחד כשהתוכנית שהוצגה בפנינו מדברת בעיקר על צעדים רגרסיביים, שיפגעו כמעט אך ורק בשכבות החלשות וייטיבו – או לא יפגעו כלל – עם השכבות החזקות.

חנא סוייד: זו המשמעות הפשוטה ביותר של התוכנית הכלכלית שהוצעה כאן.

חנא סוייד: העלאת מע"מ של 1% לכולם זה מס רגרסיבי, זה מס טיפש, זה מס לא חכם, שיפגע בעיקר בשכבות החלשות.

חנא סוייד: אדוני היושב-ראש, מה שר האוצר חסך מאתנו כשעמד כאן על הפודיום והתפאר כל הזמן בחוכמה של המדיניות הכלכלית של הממשלה?

חנא סוייד: אפילו תקציב דו-שנתי, שאמרו שזה יפתור בעצם את כל הבעיות של התקציב במדינה.

חנא סוייד: אחריות פיסקלית ומוניטרית.

חנא סוייד: קופה – אמרו שתהיה קופה בצד לזמן שתהיה האטה.

חנא סוייד: עכשיו, כשהגיעה סכנה של האטה – ודיבר כאן סגן השר על חשש ממה שיקרה באירופה; לא על דברים שקרו, אלא על חשש של מה שיקרה באירופה, וכבר הקופה האלטרנטיבית הזאת התאדתה והוא דורש מהציבור שישלם את המחיר.

חנא סוייד: טענות על פרויקטים מרעידי אדמות שעדיין לא התחילו – חינוך חובה וטרום-חובה ופרויקטים של תחבורה שיסתיימו ב-2017 ו-2018.

חנא סוייד: עוד לא התחילו להשקיע בהם, הממשלה מתפארת כל הזמן בפרויקטים האלה, וכבר בדפיקה הראשונה – כבר רוצים מהציבור שיממן את כל הדברים האלה.

חנא סוייד: הממשלה בעצם סיפקה מטריות כאשר היה יבש, כאשר היתה שמש.

חנא סוייד: כשעכשיו התחיל לטפטף אז אומרים: תביאו את המטריות, תביאו את המטריות.

חנא סוייד: זו מדיניות כלכלית טיפשית.

חנא סוייד: ואנחנו, כשדרשנו תקציבים כל הזמן, אדוני היושב-ראש, אמרו: תשבו בשקט, תראו מה שקורה באירופה.

חנא סוייד: תשבו בשקט, מה אתם מדברים?

חנא סוייד: אנחנו לא משוגעים כמו האירופים.

חנא סוייד: עכשיו אומרים לנו: או, כמו אירופה, כולנו כמו אירופה.

חנא סוייד: אני רוצה לנצל את הזמן שלי, אדוני היושב-ראש, ובקצרה להצביע על שלושה מחדלים של המדיניות הכלכלית של הממשלה הזאת.

חנא סוייד: דבר ראשון שמדובר הרבה זה להיטיב עם העשירים ולהכות בשכבות החלשות.

חנא סוייד: הממשלה הזאת המשיכה במדיניות הזאת.

חנא סוייד: היא לא התחילה בה, אבל היא המשיכה בה.

חנא סוייד: הנקודה השנייה – בעצם זה מחדל אסטרטגי, הייתי אומר: שליש מכוח העבודה במדינת ישראל מובטל, מנוטרל.

חנא סוייד: הוא מחוץ לאופק.

חנא סוייד: איך אפשר באמת לבנות כלכלה שמתפתחת כל הזמן, בת-קיימא, מה שנקרא, כשיש לך שליש של כוח העבודה מחוץ למעגל העבודה?

חנא סוייד: ואני מדבר על הערבים, ואני מדבר על החרדים.

חנא סוייד: אי-אפשר.

חנא סוייד: מה, כל יהודי הוא סופרמן?

חנא סוייד: הוא יכול לייצר במקום עוד שניים-שלושה?

חנא סוייד: הוא לא יכול.

חנא סוייד: אם אתה לא נוקט צעדים בשביל להכניס 20% מהאוכלוסייה, כמו האוכלוסייה הערבית, שמשוועת לעבוד, אם אתה לא עושה צעדים להכניס אותם למעגל העבודה, אתה טיפש כלכלי.

חנא סוייד: זה לא יכול להיות.

חנא סוייד: זה לא יעבוד.

חנא סוייד: ונקודה שלישית, אדוני היושב-ראש, זה העניין של להוציא 8%–10% מהתל"ג על כיבוש, ועל התנחלויות, ועל מלחמה.

חנא סוייד: זה דבר לא בר-קיימא.

חנא סוייד: עכשיו, אני אומר לכל חברי הכנסת – יבואו יגידו כאן:

חנא סוייד: יש כסף, וזה – כל מי שלא יגיד את המשפט הזה, שעם הוצאות ביטחון כאלה אי-אפשר להמשיך ככה, הוא בעצם משחק אותה.

חנא סוייד: שר האוצר לפעמים אומר: צריך לקצץ בביטחון, אבל הוא דווקא דוגל במדיניות ובצעדים שהם ההיפך הגמור מכך: המשך כיבוש, המשך התנחלויות.

חנא סוייד: הוא נותן כסף איפה שלא צריך את הכסף הזה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

חנא סוייד: ולכן אני חושב שבמחדלים האלה יש בעיה מבנית בכלכלה הישראלית, שאי-אפשר לצאת ממנה, והתוכנית הכלכלית הזאת לא תועיל.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת חנא סוייד.

ראובן ריבלין: אני מזמין את דב חנין, שלרשותו רק שלוש דקות, ואחריו – עפו אגבאריה, ואם לא יהיה – חבר הכנסת יצחק הרצוג.

ראובן ריבלין: מי שלא יהיה נוכח, זכות הדיבור שלו מתבטלת.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, אדוני שר המשפטים, עמיתי חברי הכנסת, שתי מלים שגורות לאחרונה בפיו של ראש הממשלה: יוון ואירן.

דב חנין: על אירן עוד תהיה לנו הזדמנות לדבר היום, אדוני היושב-ראש, אבל אני רוצה קצת לדבר על יוון, כי כנראה ראש הממשלה התקנא בדוגמה של יוון והחליט להעתיק אותה לישראל.

דב חנין: הרי מה קרה ביוון?

דב חנין: ביוון היתה ממשלה שהונתה את האזרחים, שיחקה עם המספרים ובסופו של דבר הובילה את המדינה לגירעון מאוד עמוק.

דב חנין: זה מה שקרה.

דב חנין: והגירעון הזה בסופו של דבר התגלה, וראש הממשלה אכן, באמת בצדק, מפנה אותנו לדוגמה היוונית, רק – כשהוא מפנה אותנו לדוגמה היוונית הוא צריך להסתכל היטב במראה, ולראות את דמותו שלו, כי מי שייצר את הגירעון, מי ששיחק עם המספרים, מי שבמשך שלוש שנים סיפר לנו שהמצב נפלא וישראל היא פשוט יוצא מן הכלל מעולה בתוך עולם של כאוס כלכלי, זה ראש הממשלה ושר האוצר בממשלתו.

דב חנין: ועמיתי חברי הכנסת, התמונה שמתגלה לעינינו היא באמת תמונה מדאיגה.

דב חנין: יש גירעון גדול שהממשלה יצרה; היא יצרה אותו בהתלהבות, אפילו הביאה לנו לכנסת חוק העמקת גירעון וניסתה לשכנע אותנו שאולי אימצה אג'נדה שמאלית, מתוך ניסיון לבלבל את הציבור.

דב חנין: השמאל כמובן לא תומך בהגדלת גירעון, השמאל תומך בשינוי סדר העדיפויות ובהוצאת הכספים למטרות חברתיות ולא למטרות אחרות.

דב חנין: הממשלה הזאת יצרה את הגירעון בהטבות מס חסרות תקדים שהיא לאורך שנים נתנה לעשירים ולאמידים ולטייקונים – –

מאיר שטרית: דב, אתה כנראה לא תמכת, אבל פה כן תמכו.

דב חנין: אני לא תמכתי, ודאי.

דב חנין: אני לא תמכתי.

דב חנין: אני מדבר בשם השמאל שאני מכיר.

מאיר שטרית: נכון.

דב חנין: – – והממשלה הזאת יצרה את הגירעון בהטבות כספיות חסרות תקדים – הטבעה בפועל של ההתנחלויות בכספים בצורות שונות ומגוונות.

דב חנין: הממשלה הזאת יצרה את הגירעון בהגדלת התקציבים הצבאיים, ואכן, כשלא הולכים לשלום וכשלא מייצרים תהליך שלום, ודאי שמגדילים את התקציבים הצבאיים.

דב חנין: ולכן הממשלה הזאת מציעה לנו היום מהלך אחר.

דב חנין: ומה היא מציעה לנו?

דב חנין: היא מציעה לנו את אותם דברים: להמשיך להטביע את ההתנחלויות בכספים – הנה, אנחנו שומעים על כל כך הרבה כסף שאפשר להשקיע באוניברסיטה החדשה באריאל.

דב חנין: אני שומע שאפשר אפילו לתת כספים חדשים למלונות בהתנחלויות – שאין כל כך, אבל יבנו אותם וישקיעו בהם הרבה כספים, ואז יהיו גם מלונות בהתנחלויות.

דב חנין: הממשלה מציעה גם הטבות חדשות לטייקונים – הרווחים הכלואים; אנחנו נדבר על כך בהמשך היום.

דב חנין: היא מציעה בכל זאת איזו התמודדות עם הגירעון, וההתמודדות עם הגירעון היא על חשבון העם בישראל.

דב חנין: העם בישראל יצטרך לשלם יותר מע"מ.

דב חנין: כל קולות המחאה החברתית נשכחו כבר מהם לחלוטין; הם שכחו, או אולי לא שמעו או אולי לא הקשיבו מלכתחילה למסר החזק והברור שאמר:

דב חנין: להוריד מסים עקיפים שבאופן רגרסיבי מכים בכולם ולהעלות מסים ישירים שמכוונים לאוכלוסיות עשירות ואמידות.

דב חנין: הממשלה הזאת מתעקשת להראות לציבור בישראל שהיא הולכת בדיוק בכיוון ההפוך ממה שהעם דורש.

דב חנין: העם דרש צדק חברתי, ביבי נתניהו ישכנע אותנו שצדק חברתי יהיה כאן רק אחרי שהוא ילך.

דב חנין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין, שעמד בזמן.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אגבאריה – אינו נוכח.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת יצחק הרצוג, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת עמיר פרץ, ואחריו – אבישי ברוורמן.

ראובן ריבלין: זמנך, חבר הכנסת שטרית, הולך ומתקדם.

מאיר שטרית: הזמן שלי הולך ונגמר.

יצחק הרצוג: אדוני היושב-ראש, חברי וחברותי חברי הכנסת, אין ספק שהממשלה יודעת לחזור על אותה מנגינה בדיוק, ולחזור על מנגינה בדיוק – בסופו של דבר אתה מרדים את הקהל.

יצחק הרצוג: זה בדיוק מה שקרה כאן.

יצחק הרצוג: המנגינה היתה לא המנגינה של השבוע, אלא מנגינה של חודשים שאמרה שהכול טוב, יש הרבה כסף, מלאו אסמינו בר, שבע השנים הטובות, וכל מיני סופרלטיבים נפלאים אחרים על ה-OECD ועל דירוג האשראי, וכל כיוצא בזה, כאשר היום אנחנו יודעים, ויועציו של שר האוצר לא מכחישים את זה, שכבר לפני ארבעה חודשים הם ידעו שיגיע הרגע שהם יצטרכו להגיע עם קיצוץ תקציבי, אבל הם העדיפו, ברשלנות, באטימות ובחוסר אחריות, להתעלם מהמידע הזה, להתעלם מהעובדות האלה, מכיוון שהם רצו לחצות את מחאת הקיץ, אדוני היושב-ראש; הם רצו לחצות אותה בשלום ופחדו לפתוח את הנושא לדיון ציבורי.

יצחק הרצוג: עכשיו, זה כמו רופא; שר אוצר וראש ממשלה הם כמו רופאים, אם הם רואים גידול, חס וחלילה, או מחלה שמתחילה להתפשט, הם צריכים לטפל בה לאלתר, ולא לתת לדבר הזה לדמם במשך חודשים שלמים.

יצחק הרצוג: וכך הגענו עד הלום, לחבילת גזירות שבסופו של דבר לא מציגה אלטרנטיבה אמיתית הגיונית למצוקות הכלכליות והחברתיות של מדינת ישראל.

יצחק הרצוג: ראשית לכול היא משיתה מעמסה ניכרת, מכבידה ביותר, על סל ההוצאות המשפחתי, כשזה ברור שסל ההוצאות המשפחתי אצל משפחה עם הכנסות נמוכות יותר – העובדה שאתה משית מיסוי עקיף על סל ההוצאות הזה מעלה את ההשתתפות של המיסוי בסל ההוצאות המשפחתי.

יצחק הרצוג: צעד אנטי-חברתי בעליל.

יצחק הרצוג: אני די מופתע מסגן שר האוצר, שהוא נותן למהלך הזה ברכה, ממפלגה שלכאורה נתפסת חברתית.

יצחק הרצוג: אני חושב שגלגול העיניים הזה לשמים, הגיע הזמן שיסתיים.

יצחק הרצוג: זה לא יכול להימשך כך.

יצחק הרצוג: זאת אגדה.

יצחק הרצוג: לאחר מכן, כמובן, באופן מתעלם לחלוטין מכללים בסיסיים של כלכלה ומשק וחברה בריאה – משיתה הממשלה כאן שורת החלטות נוספות שיש בהן כדי לעקר, א.

יצחק הרצוג: את היכולת לקחת עובדים לעבודה, בניגוד למגמה של עליית האבטלה, שאנחנו קוראים עליה ושומעים עליה כבר כמה זמן; ב.

יצחק הרצוג: את היכולת לעודד עסקים לצמוח.

יצחק הרצוג: להיפך, כל ההכבדה בכל מה שקשור למיסוי המעסיקים היא בלתי אפשרית, ולחלופין, מבחינה זאת, היה נכון הרבה יותר להטיל מס חברות, אדוני היושב-ראש.

יצחק הרצוג: מס חברות בא אחרי שהחברה מרוויחה.

יצחק הרצוג: היה אפשר להעלות את מס החברות בכמה אחוזים במקום החבילה המוצבת כאן בפנינו, אבל יש אמונה, שמוביל אותה בנימין נתניהו, בתפיסת עולם כלכלית-חברתית שנמצאת במחלוקת אידיאולוגית ופילוסופית קשה מאוד בכל העולם, ומגיעה עד הלום, והטענה השטחית הפופוליסטית שנועדה אך ורק להפחיד, שנקראת "יוון", היא טענה שרחוקה מן המציאות, והיא איננה הטענה הנכונה, עובדתית ומעשית, כשזה בא למשבר שאנו נמצאים בתוכו.

ראובן ריבלין: נא לסיים.

יצחק הרצוג: קודם כול, הכלכלה הישראלית, אדוני היושב-ראש, במצב סביר, אבל מה שעושים כאן היום זה פגיעה בוטה, חריפה וחמורה גם במעמד הבינוני, גם באנשים העובדים וגם באלה שידם אינה משגת, והגיע הזמן שהכנסת תדע לומר לא לממשלה הזאת, לשלוח אותה הביתה וללכת לבחירות.

יצחק הרצוג: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה לחבר הכנסת יצחק הרצוג, הלוא הוא בוז'י.

ראובן ריבלין: עמיר פרץ, אני רוצה להזכיר לו מראש שכמה שאני אהיה ליברלי עם השעון, אתה במסגרת של שלוש דקות, גם אם הן שלוש דקות של עמיר פרץ.

ראובן ריבלין: זה לא קל.

ראובן ריבלין: לא קל.

עמיר פרץ: הערת אזהרה.

ראובן ריבלין: הערת אזהרה.

ראובן ריבלין: ואותה הערה כבר לברוורמן באופן אוטומטי.

עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, א.

עמיר פרץ: אני מצטער על כך שסגן השר איננו; בכל זאת הוא הציג פה את העניין.

עמיר פרץ: אבל – מה קורה פה?

שלמה מולה: דרך אגב, למה שר האוצר או סגן שר האוצר לא נמצאים?

ראובן ריבלין: הוא לא מחויב.

ראובן ריבלין: מה אני יכול לעשות, חבר הכנסת?

עמיר פרץ: תוריד לי את זה.

עמיר פרץ: זה לא על חשבוני, מה שאתה מפריע לי.

שלמה מולה: אני אתן לך את הדקה שלי.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: רבותי, אני מתחיל את השעון מההתחלה.

עמיר פרץ: שימו לב מה קורה פה, במדינת ישראל, ולמה הממשלה כל כך זחוחה ומרגישה שהיא יכולה לצפצף.

עמיר פרץ: למה הדבר דומה?

עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש, אבא שלי, זיכרונו לברכה, סיפר לי סיפור; הוא סיפר לי על מלך שמלך במדינה מסוימת, שהחליט לעשות כמה פרויקטים, איזה ארמון פה, ארמון שם, לתת קצת למקורבים.

עמיר פרץ: הוא אמר לשר האוצר שלו: לך תגזור מסים על העם.

עמיר פרץ: הוא הטיל עליהם מסים.

עמיר פרץ: חזר, הוא שואל אותו: איך הציבור מגיב?

עמיר פרץ: הוא אומר לו: הם מפגינים, הם צועקים.

עמיר פרץ: אומר לו: באמת?

עמיר פרץ: לך תגזור עליהם מסים נוספים.

עמיר פרץ: חזר, אמר לו: נו, איך הם מגיבים?

עמיר פרץ: אומר לו: הם עוד פעם צועקים, הם עוד פעם מפגינים.

עמיר פרץ: אמר לו, לך תגזור עליהם שוב הפעם מסים.

עמיר פרץ: חזר, אומר לו: נו, פתאום הם שקטים, והם אפילו מחייכים.

עמיר פרץ: הוא אומר לו: זה מצב מסוכן.

עמיר פרץ: זה המצב שאין להם מה להפסיד.

עמיר פרץ: אין להם מה להפסיד, ולכן אני עכשיו צריך להיזהר מהעם.

עמיר פרץ: בוא נראה מה אנחנו עושים, לתקן את אותן גזירות שאנחנו מטילים על הציבור.

עמיר פרץ: באמת, באמת אני אומר לכם, אל תפרשו את העובדה שההפגנות במוצאי-שבת היו כל כך קטנות.

עמיר פרץ: אל תפרשו את העובדה שאין לכם, בפתחי הכנסת עכשיו, אנשים ששובתים רעב ומאהלים על כל תרופה שחסרה.

עמיר פרץ: הפרשנות שלכם איננה נכונה.

עמיר פרץ: התגובה הזו של הציבור, יש לה רק שתי אפשרויות: האחת, שהציבור מאס בכם ואיננו מאמין שאתם מתכוונים לתקן; או שבאמת הציבור הגיע לכדי ייאוש כל כך גדול, כל כך גדול, שאין לו הכוחות, ברגעים האלה, לבוא ולהפגין.

עמיר פרץ: אבל, חברי – – –

ראובן ריבלין: בירושלים היו אומרים: תלו אדם – פִּרפר, פִּרפר, עד שהתרגל.

עמיר פרץ: אוי ואבוי.

עמיר פרץ: אני אפילו לא מעז ללכת כל כך רחוק עם הממשלה הזו.

עמיר פרץ: אבל אני פונה לראש הממשלה ולשר האוצר, אולי לשר המשפטים, שהוא איש נאמן – כשמו כן הוא – אדוני שר המשפטים, אולי הוא יעביר את הדברים כלשונם.

עמיר פרץ: אני פונה אליכם ואומר לכם: העובדה שהיו רק מעט אנשים בכיכר במוצאי-שבת, זה לא מפני שנוספו דירות; העובדה שהיה מספר אנשים מצומצם, זה לא מפני שנוספו תרופות – בדיוק ההיפך.

עמיר פרץ: אני פונה ואומר, אין דבר מקומם יותר מאשר המשפט הזה של ארוחות חינם.

עמיר פרץ: חוזרים עליו ונחזור עליו, כי הוא מבטא משהו.

עמיר פרץ: אדוני ראש הממשלה, אילו היית מזמין אותי ואת תושבי שדרות ותושבי אופקים ותושבי קריית-שמונה להשתתף אתך בארוחה הזו, שאתה מדבר עליה, היינו מוכנים גם לשלם.

עמיר פרץ: אבל לא ייתכן.

גאלב מג'אדלה: גם באקה.

עמיר פרץ: גם באקה-אל-ע'רביה לא השתתפו.

עמיר פרץ: גם אנשי שכונת הקטמונים לא השתתפו.

עמיר פרץ: לא ייתכן שיש קבוצה מסוימת – –

ראובן ריבלין: נא לסכם.

עמיר פרץ: – – שמשתתפת, אני מסיים, משתתפת בארוחה בכל שלוש המנות, במנה הראשונה, העיקרית, ובסופו של דבר גם מקבלת את הקינוח.

עמיר פרץ: כשמגישים את החשבון, מגישים את זה לאוכלוסייה, שכלל וכלל לא היתה בסביבת החדר.

עמיר פרץ: לכן, הגיע הזמן, אם חלוקת הנטל – חלוקת נטל צודקת על אלה שמסוגלים לשאת בנטל.

עמיר פרץ: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת עמיר פרץ.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת, פרופסור אבישי ברוורמן – גם לרשותו עומדות שלוש דקות.

ראובן ריבלין: אחריו – גאלב מג'אדלה.

אבישי ברוורמן: אדוני היושב-ראש, כבוד שר האוצר לשעבר שר המשפטים יעקב נאמן, צר לי שמדינת ישראל היום מובלת על-ידי ראש הממשלה ושר האוצר באידיאולוגיה לא נכונה.

אבישי ברוורמן: אבל מה קרה?

אבישי ברוורמן: האידיאולוגיה הזו – – –

שלמה מולה: לא שומעים אותך.

ראובן ריבלין: תעלה את זה.

ראובן ריבלין: אני אוסיף לך את הדקות.

אבישי ברוורמן: תודה רבה.

אבישי ברוורמן: אני חושב שראש הממשלה, האידיאולוגיה שלו פשוטה מאוד – להוריד מסים לעשירים; זה יביא את המשק לצמיחה.

אבישי ברוורמן: לצערי, זה לא קרה בארצות-הברית, זה לא קרה בעולם, וזה לא קרה בישראל.

אבישי ברוורמן: לכן אנחנו המדינה האי-שוויונית ביותר במערב.

אבישי ברוורמן: לצערי, ארצות-הברית יותר אי-שוויונית, אבל אצלנו יוקר המחיה גבוה מיוקר המחיה בארצות-הברית ואירופה.

אבישי ברוורמן: לכן פרצה המחאה החברתית, וזה לא משנה – כמו שאמר חבר הכנסת פרץ ואמרו אחרים – המספרים.

אבישי ברוורמן: הציבור מבין, סוף כל סוף, שהוא לא מקבל את פירות הצמיחה.

אבישי ברוורמן: ואז אמר ראש הממשלה, אני אתקן, אעשה תיקון.

אבישי ברוורמן: את ההגה הזה, שהוא הוביל, הוא אמר, אני אשנה אותו.

אבישי ברוורמן: אז באה המכה השנייה – הניהול הכושל, יחד עם האי-רצון לשנות את האידיאולוגיה.

אבישי ברוורמן: אמרנו, כן, בכל זאת אנחנו נדאג שוועדת-טרכטנברג – ועדת-טרכטנברג מציעה לנו פתרונות מסוימים למען העם, ואז בא הניהול הכושל ביותר של שר האוצר מזה שנים.

אבישי ברוורמן: כאן ישבנו והתווכחנו, ואמרתי לשר האוצר אז, תקציב דו-שנתי, יש מכאן ויש מכאן.

אבישי ברוורמן: אבל בא שר האוצר, דוקטור לפילוסופיה, ואמר: ישראל היא המדינה היחידה בעולם, היא אור לגויים, ואנחנו נאמץ, יחידים בדורנו, תקציב דו-שנתי.

אבישי ברוורמן: מדוע?

אבישי ברוורמן: כי בכך נלמד את העולם, והם מתדפקים על דלתנו.

אבישי ברוורמן: לא יהיה לנו גירעון, אנחנו נשלוט בדיוק בכל דבר, מפני שאותם חברי כנסת הם לא אחראים, אבל אני אשלוט בשרים.

אבישי ברוורמן: מה קרה?

אבישי ברוורמן: הם נרדמו בשמירה.

אבישי ברוורמן: אם היינו מאמצים, ידידי היושב-ראש, את אותו חוק שאתה זוכר, אשר גדליה גל ניסה להעביר, שגם יהיה דיווח רבע-שנתי, כל ארבעה חודשים, בוועדת הכספים – – –

ראובן ריבלין: אתה צודק אולי במה שאתה אומר, אבל היית שר באותה ממשלה שאישרה.

אבישי ברוורמן: עכשיו אני אומר.

ראובן ריבלין: אה, בסדר.

אבישי ברוורמן: אני רוצה לציין את העובדה הזו, אדוני היושב-ראש.

אבישי ברוורמן: אמרתי לו אז, ניתן לזה גיבוי, אבל אתה תבין, יש פה סכנה גדולה; אתה תשלוט בקופה?

אבישי ברוורמן: ושר האוצר אמר, סמוך עלי.

אבישי ברוורמן: הניהול הכושל ביותר הביא בשני תחומים, דבר אחד – תחזיות.

אבישי ברוורמן: אמרנו לו כאן, אמרנו לו בוועדה: אירופה הולכת להתפרק.

אבישי ברוורמן: אנא אל תיתן ל-2012, 2013 תחזיות של גידול כזה, לא יהיו לך הכנסות ממסים.

אבישי ברוורמן: סמוך עלי, אני מנהל.

אבישי ברוורמן: תקציב הביטחון, כשבא טרכטנברג ושאלנו: מאיפה הכסף?

אבישי ברוורמן: אמר לנו שר האוצר, אני מקצץ בתקציב הביטחון, והיתה פה דרמה בין שר האוצר ושר הביטחון; לא אתייחס איך שני השרים הבכירים – –

ראובן ריבלין: נא לסכם.

אבישי ברוורמן: – – דיברו האחד על השני.

אבישי ברוורמן: אבל מה היה?

אבישי ברוורמן: שר הביטחון לא סופר את שר האוצר, וההוצאות האלה גדלו.

אבישי ברוורמן: עכשיו קרה – האידיאולוגיה עם הניהול הכושל.

אבישי ברוורמן: מכיוון שראש הממשלה לא מאמין בשינוי ההגה ב-180 מעלות, הוא אמר ליושב-ראש ועדת הכספים – –

ראובן ריבלין: נא לסכם.

אבישי ברוורמן: – – בוא נעשה תיקונים קטנים; אבל אני לא אשנה את האידיאולוגיה שלי, המעמד הבינוני ישלם מסים עקיפים, הקבוצות החזקות לא יקבלו את המסים, כי הן מובילות את המשק.

ראובן ריבלין: נא לסכם.

אבישי ברוורמן: אנחנו בעד עסקים, אנחנו בעד עסקים – –

ראובן ריבלין: תודה רבה.

אבישי ברוורמן: – – אנחנו בעד שינוי, ועל זה, על זה, תהיה מערכת הבחירות הברורה, כשהעבודה יש לה עמדה אחת ברורה והליכוד – עמדה שנייה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת אבישי ברוורמן.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת גאלב מג'אדלה, גם לרשותך שלוש דקות, ואחריו – לאורי אריאל, ואם לא יהיה נוכח – לחברת הכנסת מירי רגב, ואם לא תהיה נוכחת – חבר הכנסת מאיר שטרית.

ראובן ריבלין: למה, עפו, לא היית פה בזמן?

ראובן ריבלין: מה אני אעשה?

ראובן ריבלין: לא אשאיר את אום-אל-פחם בלי שיהיה לה נציג בדיון הזה, אבל יחד עם זה, חברים, תהיו באולם, אל תבואו אחרי זה.

ראובן ריבלין: באופן חד-פעמי אני – – –

גאלב מג'אדלה: אדוני היושב-ראש, מכובדי חברי הכנסת, אדוני השר, חברי פרופסור אבישי ברוורמן, אני מציע לך שנדבר ישירות אל שר האוצר-על, שזה ראש הממשלה.

גאלב מג'אדלה: אמרתי את זה כאן פעם אחת, אני לא אוהב לחזור על הדברים: אִלְלִי בְּיִקְדַרְש לִלְגַ'מַל בּיעֻצְ' אל-בַּרְדַעַה – צריך לקרוא לילד בשמו.

גאלב מג'אדלה: זו מדיניות של ראש הממשלה מאז ומתמיד, הוא עקבי בה – איך אמרה היושבת-ראש לפניך?

גאלב מג'אדלה: שלזכותו ייאמר, הוא עקבי באידיאולוגיה שלו.

גאלב מג'אדלה: לכן, בוא נקרא לילד בשמו, זו מדיניות של ראש הממשלה.

גאלב מג'אדלה: עכשיו אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, וצר לי שלא שר האוצר כאן ולא סגנו, שמצטיין לאחרונה בהופעה בכנסת.

גאלב מג'אדלה: אפשר היה להביא לצמיחה, אדוני היושב-ראש.

גאלב מג'אדלה: אולי תטיל – תבקש מהממ"מ שיביאו לנו, לכנסת, נייר: מאיזה שיעור צמיחה תיהנה החברה הישראלית אם השר-על, ראש הממשלה, יבנה 8,000 כיתות לימוד ביישוב הערבי, החסרות היום, והן נמצאות בשכירות בבניינים לא ראויים.

גאלב מג'אדלה: לא צריך להסביר לך, אתה בא מתוך הכפר – כל מעגל העובדים בתחום הבנייה מקבל תנופה אדירה.

גאלב מג'אדלה: אחרי זה, איזה שיעור צמיחה יהיה לחברה הישראלית ולמדינה כאשר לפי מדיניות הממשלה, חס וחלילה, יקלטו 11,384 מורים ומורות בכירים, מחזיקים ב-.Ed.B ביד, יושבים בבית יותר משש ושבע שנים, על לא עוול בכפם – למה למדו ארבע שנים, עבדו קשה, למדו קשה בשביל התעודה.

גאלב מג'אדלה: 11,384, לפי נתון של משרד החינוך.

גאלב מג'אדלה: איזה צמיחה, אדוני היושב-ראש – אין כאן מישהו מהאוצר, לכן אני פונה אליך – מאיזה צמיחה ייהנו החברה הישראלית והמדינה מכך שנכנסים למעגל העבודה 11,384 מורים ומורות.

גאלב מג'אדלה: אני עכשיו לא מדבר על החינוך, לא מדבר על כל הדברים מסביב, מדבר כלכלית נטו – איזה צמיחה יביאו.

גאלב מג'אדלה: ועשרות אלפי אקדמאים שלא נמצאים במעגל העבודה.

גאלב מג'אדלה: הממשלה רוצה צמיחה?

גאלב מג'אדלה: רוצה להתמודד עם האבטלה?

גאלב מג'אדלה: הנה, בבקשה, יש לה אתגר.

גאלב מג'אדלה: אנחנו אומרים לה את זה כבר שלוש שנים.

גאלב מג'אדלה: אבל זאת ממשלה אטומה, זאת ממשלה שמגדילה את הפערים, זאת ממשלה שעובדת בניגוד ל-OECD, זאת ממשלה שלא סופרת ואין בסדר-יומה האוכלוסייה הענייה; כמעט 40% מאוכלוסיית המדינה מתחת לקו העוני, אדוני היושב-ראש.

גאלב מג'אדלה: כמעט 40% מאוכלוסיית המדינה מתחת לקו העוני.

גאלב מג'אדלה: זאת ממשלה עשירה עם עם עני; ממשלה חזקה עם חוסן חברתי רעוע מאוד.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר – תראו, סגן היושב-ראש, איך מדייק בזמנים בדיוק.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: מהסיעה הודיעו לי שאריה אלדד יחליף את אורי אריאל, לכן אני מקדם אותו.

ראובן ריבלין: מי מסיעת

ראובן ריבלין: כם מדבר חמש דקות?

ראובן ריבלין: כי אורי אריאל היה רשום.

אריה אלדד: אורי אריאל אמור להגיע, אני לא אגזול את מקומו.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: הכנסתי אותו לסוף כי אתה היית בסוף.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת אלדד, שלוש דקות.

אריה אלדד: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, אדוני השר, באה הממשלה ואומרת לנו: יש חור שחור, יש בור בתקציב, חייבים למלא אותו.

אריה אלדד: אני מבין את הממשלה, אני בעד תקציב מאוזן, אני לא חושב שצריך לחיות בגירעון.

אריה אלדד: אבל באה הממשלה ואומרת לנו: נוסיף 1% למס הכנסה, נוסיף 1% למע"מ, בקושי תרגישו.

אריה אלדד: 1%, מה יקרה?

אריה אלדד: אבל לפני שבאים להטיל מסים על אלה שמשלמים, אולי ראוי להעמיק את הגבייה אצל אלה שאינם משלמים.

אריה אלדד: מן המקובלות והידועות שגביית המסים במגזר הערבי ירודה מאוד, גם בארנונה, גם בביטוח לאומי, גם במס הכנסה.

אריה אלדד: מחקר של ד"ר רפיק חאג' מאוניברסיטת בן-גוריון מדבר על ארנונה, מדבר על כך שגביית המסים הנמוכה הזאת איננה צעד נגד המדינה, כי הם מתנגדים למדינת ישראל ולכן לא משלמים מס; זה לא צעד של התרסה – גם לצורכיהם שלהם, בעיריות, ברשויות המקומיות, רק 19% משלמים ארנונה במגזר הערבי, לעומת 54% במגזר היהודי.

אריה אלדד: 52% מתקבולי הביטוח הלאומי משולמים לערבים, כשהם כ-20% מהאוכלוסייה, אבל – – –

ראובן ריבלין: נדמה לי שאחוז הגבייה של הארנונה בציבור הערבי בשנה הזאת ובשנה הקודמת עלה בצורה – – –

אריה אלדד: יכול להיות, אני מקווה.

אריה אלדד: אני ראיתי את המחקר של ד"ר רפיק חאג', וזה היה ההסבר שלו.

אריה אלדד: יש לו גם צעדים: הוא מדבר על חינוך, על הסברה.

אריה אלדד: אם תאמרו, באמת, שכבות סוציו-אקונומיות נמוכות, עניים מרודים – אפשר להציע לממשלה לעשות צילום אוויר בכמה רשויות מקומיות, ללכת רק על בתים מעל 500 מ"ר, ולראות אם בעליהם משלמים מס.

אריה אלדד: טיעון אחר להסברת הגבייה הנמוכה היה: אין כתובת.

אריה אלדד: שולחים מכתב מביטוח לאומי, ממס הכנסה, מהעירייה – אין כתובת לבתים.

אריה אלדד: שמעתי את הטענה הזאת לפני שלוש שנים, ולפני שנתיים תיקנו תיקון לחוק, לפקודת הרשויות המקומיות, שאומר:

אריה אלדד: לכל רחוב יש שם ולכל בית יש מספר.

אריה אלדד: מה קרה עם זה?

אריה אלדד: שאלתי את שר הפנים, קיבלתי תשובה לפני שבוע, אחרי שנתיים שהחוק נכנס – הוא אומר:

אריה אלדד: באמת הוריתי עכשיו את המנכ"ל לתקן תקנות כדי לאכוף את החוק הזה.

אריה אלדד: שנתיים היתה הממשלה יכולה לוודא שיש כתובת ויש למי לשלוח.

אריה אלדד: מס הכנסה, ביטוח לאומי, קופת-חולים – לא מצליחה לגבות.

אריה אלדד: אבל פרופסור דן גלאי – בוועידת הנשיא דיבר פרופסור גלאי, שהוא דיקן בית-הספר לכלכלה באוניברסיטה העברית, והוא קורא להעמיק את הגבייה במגזר הערבי ובמגזר החרדי.

אריה אלדד: הוא אומר כך: אני חושב שהם משתתפים יותר בעבודה, והסטטיסטיקה מסלפת.

אריה אלדד: היא מסלפת כי לא גובים מסים ולא יודעים מה ההכנסה האמיתית.

אריה אלדד: במס הכנסה נטשו את המגזר.

אריה אלדד: אמר לי פעם מי שהיה נציב מס הכנסה: אנחנו לא גובים שם.

ראובן ריבלין: נא לסכם.

אריה אלדד: הם מפחדים שיקבלו מכות.

אריה אלדד: צריך להעמיק את הגבייה, עם כל הבעיות הגופניות שכרוכות בכך.

אריה אלדד: זו לא סיבה לוותר, ולבוא למגזר האחר ולהגיד: אנחנו צריכים מכם יותר.

אריה אלדד: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לאריה אלדד.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מאיר שטרית, בבקשה, ואחריו – חברת הכנסת אורית זוארץ.

ראובן ריבלין: אחריה – יובל צלנר.

ראובן ריבלין: יובל צלנר – –

יובל צלנר: פה.

ראובן ריבלין: – – גם נוכח.

ראובן ריבלין: בסדר.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אין ספק שהמדיניות של הממשלה, הכלכלית, קרסה טוטלית.

מאיר שטרית: כל מה שעמדתי על הבמה הזאת וצרחתי עד שיבש גרוני, על המדיניות העקומה, הקלוקלת, של הממשלה בתחום המסים – מוכיחה כי מה שאמרתי לפני ארבע שנים כמעט, אדוני, הכול נהיה אמת ונכון; העניים נהיו יותר עניים, העשירים נהיו יותר עשירים, והממשלה ממשיכה בשלה.

מאיר שטרית: עכשיו, כשהממשלה רוצה – החוק נקרא:

מאיר שטרית: חוק לצמצום הגירעון.

מאיר שטרית: הממשלה הגדילה את הגירעון, רק לפני פיזורה של הכנסת, ל-3.5% בשנה הבאה.

מאיר שטרית: אני התנגדתי להגדלת הגירעון הזה, אני מתנגד להגדלת הגירעון.

מאיר שטרית: כשמגדילים גירעון ל-3.5%, המעבר בין 3.5% ל-5% או 6% הוא הרבה יותר קל, הרבה יותר פשוט, ואני חושב שהממשלה לא צריכה להגדיל את הגירעון.

מאיר שטרית: מצד שני, היא לא צריכה להטיל על הציבור – כשהיא רוצה לצמצם את הגירעון היא עכשיו מטילה את כל הגזירות על הציבור.

מאיר שטרית: ואני שואל: ריבונו של עולם, מה, טחו עיניכם מראות?

מאיר שטרית: אתם לא רואים מה קורה בארץ?

מאיר שטרית: אתם לא רואים שאנשים בקושי גומרים את החודש, רוב האוכלוסייה?

מאיר שטרית: שכבות הביניים מתקשות לגמור את החודש, אני לא מדבר על העניים.

מאיר שטרית: ממדי העוני במדינת ישראל הגיעו ל-29% – ממדי העוני הגדולים ביותר ב-OECD.

מאיר שטרית: מדובר על אנשים עובדים; 34% מהאנשים מתחת לקו העוני הם אנשים שעובדים ולא מרוויחים מספיק כדי להתקיים.

מאיר שטרית: והממשלה עכשיו מטילה עליהם עול נוסף.

מאיר שטרית: נתניהו והממשלה מטילים מסים על האזרח, מגדילים את מדרגות המס גם לשכבות הביניים וגם לשכבות החלשות.

מאיר שטרית: לעומת זאת, לחברות – יוק.

מאיר שטרית: ואני שואל: ריבונו של עולם, במה דמן של החברות סמוק יותר?

מאיר שטרית: הממשלה הורידה את מס החברות, שעמד ב-1986, אדוני היושב-ראש, על 46%, ועומד היום על 25%.

מאיר שטרית: אני שואל, מה ההצדקה לזה?

מאיר שטרית: מה אסון יקרה אם יעלו את מס החברות – לא את המס על היחידים, את מס החברות – בעוד 3%-2%?

מאיר שטרית: זה נותן לממשלה הכנסה של 2.5 מיליארד שקל בשנה.

מאיר שטרית: למה לא להעלות את מס החברות ב-2%?

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, אני אתן לך דוגמאות נוספות – שהממשלה יכולה לקחת משם כסף.

מאיר שטרית: המס על יצואנים.

מאיר שטרית: החברות היצואניות הן באמת מסכנות, רחמנות עליהן; הן משלמות מס הכנסה, אדוני – חברות ייצוא – בין 6% ל-12% – מקסימום.

מאיר שטרית: אם אתה מפעל ישראלי שלא מייצא, אתה מייצר תחליף יצוא, אתה מייצר משהו במקום להביא אותו מחוץ-לארץ – אתה משלם מס חברות רגיל.

מאיר שטרית: מה ההצדקה לזה?

מאיר שטרית: מה אסון יקרה אם יגדילו את מס החברות גם ליצואנים בעוד 5%?

מאיר שטרית: בעוד 10%?

מאיר שטרית: ייתן עוד 2.5 מיליארד שקל.

מאיר שטרית: עוד לא נגעתי באזרחים.

מאיר שטרית: והממשלה, לצערי, עושה צעדים ממש מזעזעים.

מאיר שטרית: מעלים את מס ערך מוסף ב-1%.

מאיר שטרית: מי ישלם את זה?

מאיר שטרית: חמשת העשירונים התחתונים משלמים כמעט 50% מהמס הזה.

מאיר שטרית: כל 1% מס זה 4.5 מיליארד שקל; חמשת העשירונים התחתונים ישלמו 2 מיליארד שקל.

מאיר שטרית: מה, עליהם מטילים את זה?

מאיר שטרית: הרי מדינת ישראל, במס ערך מוסף, במסים העקיפים שלה, הכי גבוהים, הכי גבוהים ב-OECD, ומס הכנסה שלה בין הנמוכים ביותר ב-OECD.

מאיר שטרית: הנכון ביותר הוא להפוך את הקערה, להעלות את מס ההכנסה ולהוריד את המע"מ.

מאיר שטרית: והממשלה הזו הפילה – אדוני, אתה היית פה – הפילו הצעת חוק שלי שהציעה לעשות מע"מ דיפרנציאלי לפחות על מוצרי יסוד, להוריד מע"מ ב-8%, כדי שלאנשים תהיה אפשרות לגמור את החודש.

מאיר שטרית: הממשלה הזאת, שאומרת שאין לה כסף ורוצה לגבות מהציבור מיליארדים – –

יצחק וקנין: משפט אחרון.

מאיר שטרית: – – הממשלה הזאת, אדוני, יש לה 100 מיליון שקל לנסר בתים בגבעת-האולפנה.

מאיר שטרית: אני שואל, את הטמטום הזה, מה זה לנסר בתים?

מאיר שטרית: אנשים שפינו אותם מגיע להם פיצוי, צריך לבנות להם בית חדש, מה זה לנסר בתים?

מאיר שטרית: הממשלה הזו מנופחת, עם כמעט 40 שרים וסגני שרים; שהממשלה תיקח על עצמה חלק מהנטל, שתצמצם.

מאיר שטרית: שכל ישר, ושר ללא תיק מחזיק צוות של עשרות תקנים.

מאיר שטרית: בשביל מה?

מאיר שטרית: הממשלה הזו משלמת תשלומים קואליציוניים כל שנה, לשותפים קואליציוניים, של 2–3 מיליארד שקל לשנה – שיורידו את התשלומים האלה, זה פחות מס על הציבור.

מאיר שטרית: אבל כנראה הממשלה לא תעשה את זה, ברוב הקואליציוני יעבירו – – –

יצחק וקנין: תודה.

מאיר שטרית: לכן אני אומר לציבור, חברים, תזכרו את זה, הבחירות מתקרבות.

מאיר שטרית: זה לא יעזור, אף אחד לא יכול לעצור את השעון, אדוני.

מאיר שטרית: אם הבחירות לא יהיו בפברואר-מרס, הן יהיו באוקטובר, והציבור יזכור את זה.

מאיר שטרית: ואם הציבור באמת רוצה לבחור ממשלה שתמשיך לענות אותו, אז אדרבה, איך אומרים?

מאיר שטרית: שייהנו ולא יבואו בטענות.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מאיר שטרית.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת אורית זוארץ – רבותי, נא להקפיד על הזמן; שלוש דקות.

יצחק וקנין: ואחריה – יובל צלנר.

אורית זוארץ: אני אעשה את כל המאמצים לעמוד בלוחות הזמנים.

אורית זוארץ: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, חברי וחברותי חבר הכנסת, מר נתניהו, אני פונה אליך ושואלת: למה לא הגעת לכאן היום?

אורית זוארץ: למה לא מצאת לנכון להביא לכאן – ואני מאוד מכבדת את שר המשפטים, אבל אי-אפשר להטיל על כתפיך ואחריותך את כל הנושאים הכלכליים.

אורית זוארץ: ראש הממשלה, השר-על לכלכלה, כולנו מצפים ממך להגיע לכאן היום ולא רק כשאתה רוצה להתפאר בהישגיך ואתה עומד כאן על הפודיום ומדבר על תנופה והמראה ובלימה, אלא בעיקר כשאתה רוצה לקצץ; לבוא לעמוד מול הציבור, להישיר מבט ולומר בגלוי: נכשלתי.

אורית זוארץ: נכשלתי.

אורית זוארץ: כן, שר האוצר והשר-על לכלכלה, נכשלתם.

אורית זוארץ: אתם לא זקוקים לי שאבוא ואומר ואחדד זאת בפניכם.

אורית זוארץ: אני בטוחה ומקווה כי אוזניכם קשובות לחברי הקואליציה שלכם, הממשלה שלכם, שיוצאים בראש חוצות ומודיעים שהאחריות לכישלון היא שלכם, זועקים חמס כי גם אותם הצלחתם להוליך שולל.

אורית זוארץ: רק לפני שבוע – יש כאן

אורית זוארץ: ציטוטים של שר בכיר בליכוד: שלוש שנים אמרו שטוב, מה קרה?

אורית זוארץ: איך הגענו למצב שהוצג כל הזמן כטוב, טוב, טוב, טוב, ופתאום הוא רע מאוד?

אורית זוארץ: הגענו למצב שבו אנו נאלצים לעשות קיצוצים, להעלות מסים ולקבל מכה קשה בדעת הקהל והציבור.

אורית זוארץ: אני מצטטת את אחד השרים שלא הזדהה בשמו.

אורית זוארץ: כבוד השר, כבוד היושב-ראש, חברי וחברותי חברי הכנסת, האצבע המאשימה מופנית כלפי שר האוצר וראש הממשלה שהתפארו לאורך שלוש השנים האחרונות שמצבנו מצוין, והמשבר הזה לא היה צפוי, ונחת עלינו פתאום ביום בהיר אחד.

אורית זוארץ: התמונה, כבוד השר, כבוד היושב-ראש, שאני רואה, שונה במקצת.

אורית זוארץ: בשבוע שעבר, בדיון שהתקיים במעמד שר האוצר בוועדת הכספים של הכנסת על הגזירות שאתם מבקשים להטיל על הציבור ומבקשים מאתנו בכנסת הזו לאשר, נתתם הסברים מעוררי חרדה, מסמרי שיער, על כלכלות באירופה שהולכות ומתרסקות, למשל יוון וספרד.

אורית זוארץ: בדיון זה שר האוצר ובכירי משרדו הציגו תחזית עגומה ועננת משבר קשה וסערה שאנחנו עומדים בפתחה כתוצאה מהגירעון.

אורית זוארץ: היתה לי תחושת דז'ה-וו, נזכרתי בישיבה שהתקיימה בוועדת הכספים לפני כמעט שנה, בשלהי אוקטובר 2011, במעמד שר האוצר וצוות משרדו – זה היה בעיצומה של המחאה החברתית, ועדת-טרכטנברג ישבה על המדוכה.

יצחק וקנין: משפט אחרון.

אורית זוארץ: וכך אמרת, מר שטייניץ, שר האוצר, ואני מצטטת מדבריך מהפרוטוקול: אני רוצה לומר לחברי הוועדה, כך אמר שר האוצר, בלי כחל ושרק, שהצלחנו בעקבות המשבר לחזור לצמיחה ולכן האבטלה נמוכה, אבל אנחנו מסתכלים קדימה לשנת 2012 – זה היה לפני שנה – בדאגה.

אורית זוארץ: אנחנו רואים סימנים בהחלט מדאיגים גם בכלכלת העולם ואנחנו רואים כבר השלכות על כלכלת ישראל.

יצחק וקנין: תודה.

אורית זוארץ: ספינת הכלכלה שלנו – פסקה אחרונה – וספינת התעסוקה שלנו לא התרסקה כמו שהיא התרסקה במדינות המערב בתוך המשבר.

אורית זוארץ: זה הצד החיובי, אמר שר האוצר, אבל אנחנו רואים את התעצמות העננים השחורים של הסערה מסביבנו – –

יצחק וקנין: נא לסיים.

אורית זוארץ: – – לא הגענו לחוף מבטחים, ההיפך מזה הוא נכון.

אורית זוארץ: ואני שאלתי – מתוך הפרוטוקול: האם תוכל לפרט את הצעדים?

אורית זוארץ: כבוד השר, עד עצם היום נותרתי ללא מענה.

אורית זוארץ: התוכנית הכלכלית שלכם קרסה והתמוטטה לנגד עינינו.

אורית זוארץ: אתם משיתים את מחיר הכישלון שלכם עלינו ועל אזרחי מדינת ישראל.

אורית זוארץ: אנחנו נתנגד לזה בתוקף ונילחם עד הרגע האחרון.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת אורית זוארץ.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת יובל צלנר, ולאחריו – חבר הכנסת שלמה מולה.

יצחק וקנין: שלוש דקות.

יובל צלנר: תודה.

יובל צלנר: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ביום שבת האחרון ראינו את הייאוש שפשה בעם בישראל.

יובל צלנר: רק מעטים הגיעו לכיכר, ולצערי גם מעטים מהבית הזה.

יובל צלנר: אבל, חברים, בואו לא נטעה, מיעוט המשתתפים לא מעיד על הקבלה של הגזירות הנוכחיות, הוא מעיד בעיקר על חוסר האונים ותחושת המיאוס מהבטחות.

יובל צלנר: אנחנו במשכן לא יכולים להמשיך ולהיות מנותקים מרחשי העם.

יובל צלנר: הבטחנו שוויון בנטל, וועדת קש"ב פורקה עוד לפני שפרסמה את המלצותיה.

יובל צלנר: הבטחנו פתרונות דיור לצעירים – מחירי הדיור ממשיכים להאמיר.

יובל צלנר: הבטחנו למצוא מזור ליוקר המחיה, והיום אנחנו מתבקשים לאשר העלאת מע"מ שתצמצם עוד יותר את ההכנסה הפנויה.

יובל צלנר: חברים, הרזה לא יכול להמשיך לשאת את השמן, ואנחנו לא יכולים להמשיך לממן את מי שלא תורם.

יובל צלנר: מעמד הביניים לא יכול לחפות על טעויות של הטייקונים חסרי האחריות והוא לא יכול לעבוד כפליים – עבור כאלה שלא משתתפים בכוח העבודה.

יובל צלנר: הגזירות החדשות הן מעל ומעבר למה שאנחנו יכולים לשאת, ואין בהן בשורה.

יובל צלנר: אדוני שר האוצר לא נמצא פה, אז אני אקרא לו מפה ואני מקווה שהוא ישמע, אולי אדוני שר המשפטים יעביר את דברי.

יובל צלנר: שר האוצר חייב להפגין מנהיגות מול תפיסות ניהול התקציב של פקידי המשרד.

יובל צלנר: הגישה הנהוגה זה שנים של ניהול תקציב המדינה דרך החור של הגרוש, ולא מתוך משנה כלכלית סדורה ארוכת טווח, חייבת להשתנות.

יובל צלנר: חייבים להיות יצירתיים לנוכח המציאות, חייבים לחשוב מחוץ לקופסה, חייבים לשנות את סדרי העדיפויות.

יובל צלנר: שאלו אותי לאחרונה: מה אתה היית עושה?

יובל צלנר: כאילו הגזירות הן משמים, ואז הפתרונות שנזרקו לאוויר העולם הם נכונים.

יובל צלנר: דיברו פה על מס העשירים, מיסוי קרנות ההשתלמות, העלאת מס החברות, מיסוי רווחי הון פרוגרסיבי.

יובל צלנר: חברים, לא די בכך.

יובל צלנר: חברי מאיר שטרית דיבר על הדיפרנציאציה במע"מ.

יובל צלנר: מע"מ דיפרנציאלי יכול להיות גם בין חברות ליחידים – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: שי חרמש.

יצחק וקנין: שי חרמש, אתה עובר לסיעת בל"ד?

יובל צלנר: חברים, אני רוצה לדבר אתכם על אופציה של מע"מ דיפרנציאלי.

יובל צלנר: שי – – –

יצחק וקנין: שי, אתה מפריע לחבר שלך, שי.

שי חרמש: סליחה.

יובל צלנר: אמרו לי שלעשות מע"מ דיפרנציאלי בין חברות ליחידים זה בלתי אפשרי.

יובל צלנר: האם זה כך?

יובל צלנר: תחשבו שניתן להטיל מע"מ דיפרנציאלי כאשר אנחנו מכירים רק ב-90% ממע"מ התשומות, באותו רגע מימשנו מע"מ דיפרנציאלי על חברות.

יובל צלנר: זה פתרון פשוט ליישום ונכון למניעת פגיעה נוספת ומיותרת במעמד הביניים, כי צמצום האי-שוויון החברתי וצמצום האי-שוויון המוסרי בנטל הם צו השעה והם אלה שצריכים לעמוד לנגד עינינו גם בצוק העתים.

יובל צלנר: זוהי המחויבות שלנו לאלה ששלחו אותנו לפה, זאת המחויבות שלנו לדורות הבאים.

יובל צלנר: חוששני שהגזירות הנוכחיות, אלה שאנחנו מתבקשים לאשר, ומובן שאנחנו נתנגד להן בכל תוקף, הן רק קצה הקרחון, ואנחנו עוד נתגעגע לגזירות של ממשלת נתניהו הראשונה.

יובל צלנר: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יובל צלנר.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת שלמה מולה, ולאחריו – חבר הכנסת זאב בילסקי.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מולה, לך, לפי בקשת הסיעה, חמש דקות.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, שני השרים הנוכחים כאן וחברי הכנסת, אני רוצה דווקא לפנות מכאן, מהבמה הזאת, לראש הממשלה, להגיד לו, אתה התבשמת יותר מדי ממה שכתבו עליך ב"ניו-יורק טיימס".

שלמה מולה: הכתירו את ראש הממשלה – הוא המלך, מלך ישראל, אבל אני רוצה להגיד לראש הממשלה ולמלך ישראל: המלך הוא עירום, פשוט אין לו שום דבר.

שלמה מולה: ראש הממשלה הזה הוא הגזלן הידוע משנת 2003, וחזר אלינו ובגדול.

שלמה מולה: ראש הממשלה הוא המלך של – המלך העירום הזה הוא המלך של סקטורים שהם בעצם שותפיו הטבעיים, רק אותם הוא מטפח.

שלמה מולה: הוא שכח את אזרחי ישראל משלמי המסים, אזרחי ישראל העובדים, וכפי שאמר שר האוצר לשעבר מאיר שטרית, חבר הכנסת שטרית, רוב העניים במדינת ישראל הם אנשים שעובדים.

שלמה מולה: ראש הממשלה, בשביל לשרוד, מוכן שאנשים ימשיכו להיות עניים.

שלמה מולה: במי הוא בעצם פוגע, ראש הממשלה, כשהוא מעלה את המע"מ?

שלמה מולה: הוא פוגע באותן השכבות החלשות.

שלמה מולה: כשאנחנו שאלנו השבוע בוועדת הכספים את פקידי האוצרו: למה אתם לא מנהיגים, בעצם, נוהג של מע"מ דיפרנציאלי, כפי שמקובל במדינות – פקידי האוצר לא רצו לענות, שלחו את הנגיד שיענה.

שלמה מולה: הנגיד בא ואמר: מע"מ דיפרנציאלי בעצם מזמין צרות של גבייה, כי יקומו סקטורים שיבקשו לתת להם פטור.

שלמה מולה: נו, באמת, זאת תוכנית העבודה?

שלמה מולה: זו בעצם דאגה לחלשים?

מאיר שטרית: ברבות ממדינות אירופה יש מע"מ דיפרנציאלי.

שלמה מולה: נכון, רבות ממדינות אירופה.

שלמה מולה: עכשיו, אדוני היושב-ראש, האמת היא – ראש הממשלה אמר לנו שאין ארוחות חינם.

שלמה מולה: חיפשתי גם, באמת, כפי שחברת הכנסת שלי יחימוביץ אמרה, מי אלה שאכלו ארוחות חינם.

שלמה מולה: יש כאלה שאוכלים חינם – זה השרים וסגני השרים, שהם לא יודעים – הם לא עושים שום דבר; הם רובוטים של ראש הממשלה, באים רק להצביע, להרים את ידיהם; הם לא שואלים את השאלות.

שלמה מולה: גם 3 מיליון שקל, גם 10 מיליון שקלים, אדוני היושב-ראש, זה כסף.

שלמה מולה: הייתי רוצה לראות שהשרים שיש להם טיפת כבוד יתפטרו; יבואו ויגידו, יש בעיה, יש גירעון, אנחנו בזבזנו את כספי הציבור, אנחנו מוכנים להחזיר את המפתחות, שיבואו לשבת בכיסאות של חברי הכנסת.

שלמה מולה: מה קרה?

שלמה מולה: לא קרה שום דבר.

שלמה מולה: אבל הם יודעים לבזבז את כספי הציבור, הם צוחקים עלינו, מתל-אביב עד ירושלים; מירושלים, מכאן, עד משרד ראש הממשלה.

שלמה מולה: כל אחד עם עוד עוזר ועוד עוזר ועוד עוזר.

שלמה מולה: חבר הכנסת בילסקי, תשאל את הרשויות המקומיות כמה מקצצים להן, לאן הלך הכסף של אותה גברת שמגיעה לשירותי הרווחה לקבל שירותי רווחה.

שלמה מולה: לקבל שיחה מהעובדת הסוציאלית, היא ממתינה חודשים, אבל אותם השרים, זה לא מעניין אותם.

שלמה מולה: מצאו צדיק אחד בסדום, שקוראים לו השר כחלון, שהוא הצביע, אבל מה עשו?

שלמה מולה: מייד אחר כך הם כבר הצליחו לתדרך עיתונאים להיות נגד כחלון, למה?

שלמה מולה: כי הוא הצביע.

שלמה מולה: זאת ממשלה צינית, הציניקנים שולטים עליה.

שלמה מולה: ראש הממשלה הוא בעצם בראשם.

שלמה מולה: בואו נשאל שאלה פשוטה.

שלמה מולה: שאלנו השבוע בוועדת הכספים, למה אתם לא מעלים את מס החברות אפילו ב-0.5%, כפי שביקש יושב-ראש הוועדה גפני – – –

מאיר שטרית: 2%–3%.

שלמה מולה: לא, הוא ביקש 0.5%.

שלמה מולה: ואמרו לו, יש חברות, יש מיתון, אין להם באמת הכנסות, ולכן אנחנו לא רוצים.

שלמה מולה: אז שאלנו שאלה פשוטה, למה אתם לא עושים מס דיפרנציאלי לחברות שמרוויחות?

שלמה מולה: בסוף השבוע קראתי שאחת החברות הגדולות בארץ, לא רוצה לציין את שמה – –

מאיר שטרית: שלמה – – –

שלמה מולה: – – הרוויחה 14 מיליארד שקל.

שלמה מולה: מה קרה אם החברה הזאת תשלם עוד קצת כסף?

שלמה מולה: מה קרה?

מאיר שטרית: חברה שלא מרוויחה לא משלמת מס.

שלמה מולה: נכון, נכון.

שלמה מולה: לכן אפשר לעשות בעצם – למסות אותן חברות בעוד 0.5%, בעוד 1%.

שלמה מולה: שום דבר לא יקרה.

שלמה מולה: אבל תראה, אני חיפשתי, אדוני, דבר פשוט, אולי נשמע – אבל פשוט ביותר: ראש הממשלה, כדי לרצות את הימין, הודיע – באותו יום שבו המועצה להשכלה גבוהה לא אפשרה לו לתת מעמד של אוניברסיטה לאריאל – הלך בדרך עקיפין, בא ואמר, אני נותן לכם 70 מיליון שקל; אז מה קרה בסוף?

שלמה מולה: אבל בצד השני הוא לוקח בעצם מהתל"ג עוד 70 מיליון שקל.

שלמה מולה: מי משלם?

שלמה מולה: שוב אנחנו משלמים.

שלמה מולה: אני חושב, אדוני היושב-ראש, ראש הממשלה הזה, והשרים האלה, חלקם שרים ללא שום דבר, ללא כלום – –

יצחק וקנין: נא לסיים.

שלמה מולה: – – שרים בלי תיק, האמת היא, הם ראויים ללכת הביתה.

שלמה מולה: אנחנו נצביע נגד.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת שלמה מולה.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת זאב בילסקי.

יצחק וקנין: אחריו – חבר הכנסת מגלי והבה.

זאב בילסקי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ידידי ומכובדי שר המשפטים, נער הייתי וגם זקנתי – בגרתי – לא ראיתי צדיק נעזב, לא ראיתי את זרעו מבקש לחם, אבל אני ראיתי פה את הכנסת הזאת כשאני עמדתי כאן וניסיתי לסנגר על הצעת חוק שתחסוך הרבה מאוד כסף למדינה ותרכז את הטיפול בניצולי השואה ברשות אחת.

זאב בילסקי: יש היום עשרה גופים שמטפלים, כל אחד יש לו מנגנונים, יש לו מזכירות, יש לו משרדים, כולם מטפלים בניצולי השואה, ורחמנא ליצלן, מסכנים ניצולי השואה, נופלים בתוך אלה שמטפלים בהם.

זאב בילסקי: וניסיתי, בכוחותי הדלים, אז אמרתי, דבר ראשון, יש 120 חברי כנסת, יש 40 שלא יכולים לחתום, כי הם שרים וסגני שרים, נשארים בערך 80.

זאב בילסקי: אם אני אחתים את כל ה-80, בטוח תהיה הצעת חוק.

זאב בילסקי: אז טרחתי במשך שבוע, אדוני היושב-ראש, אני לא יודע אם אתה זוכר אותי הולך כל פעם, מבקש, חבר כנסת עפו אגבאריה תחתום, אומר, בילסקי, מה החוק?

זאב בילסקי: אמרתי לו ניצולי השואה, אומר: יאללה, בסדר, אני אתך, באמת מגיע להם – חתם עפו אגבאריה, חתמו כולם, חתם אדוני היושב-ראש, כולנו.

זאב בילסקי: אמרתי, נחסוך כסף נוסף להטבת הטיפול בניצולי השואה, הממשלה בטח לא יהיה לה כסף, כי אז אמרו שיש, הכול בסדר, לא צריך לדאוג, מסכנים אירלנד, מסכנים יוון, אנחנו ברוך השם בסדר.

זאב בילסקי: אבל אמרתי אולי יבוא יום גשום כזה, לא יהיה, נחסוך כסף.

זאב בילסקי: 80 חברי כנסת חתמו, אבל כשהיה צריך להצביע, אתה יודע, עמד פה אחד, קוראים לו נדמה לי אלקין, נכון?

זאב בילסקי: אם אני לא טועה, חבר הכנסת אלקין, הסתכל להם בעיניים, כולם מייד, לא חשוב ניצולי השואה, לא חשוב – ואללה, הנה אלקין בא, תאמין לי, יהיו לך חיים ארוכים, חבר כנסת אלקין, זה עתה הזכרתי את שמך.

זאב אלקין: – – –

זאב בילסקי: אבל אז הבנתי מזה שני דברים.

זאב בילסקי: קודם כול – שחברי הכנסת בקואליציה פחות מעוניינים בניצולי השואה, יש להם דברים יותר חשובים, והצעת החוק נפלה.

זאב בילסקי: אבל עוד דבר הבנתי, ואז אני בא לענייננו שלנו, שלממשלה יש כל כך הרבה כסף, שלְמה צריך לקחת עשרה גופים ולעשות מהם גוף אחד?

זאב בילסקי: יש כל כך הרבה, לא צריך לדאוג.

זאב בילסקי: ובאמת לא דאגתי.

זאב בילסקי: אחרי כמה חודשים – אני חבר בוועדת החוץ והביטחון, ואני שומע שהממשלה הולכת להעביר עוד כסף לביטחון, אבל מיליארדים.

זאב בילסקי: אמרתי, אתה יודע מה, שאלתי אנשים שמבינים, תגיד לי, מאיפה יש כל כך הרבה כסף?

זאב בילסקי: אמרו לי, בילסקי, אל תדאג, לממשלה יש, ראש הממשלה אמר שבסדר.

זאב בילסקי: אחר כך אני ראיתי שפתאום החלום של כל ראשי הממשלה ושרי חינוך לעשות חוק חינוך חינם מגיל שלוש – יוצא לדרך.

זאב בילסקי: אמרתי, יא אללה, זה עולה מיליארדים, הלוא אני בתור ראש רשות זוכר – לבנות כל גן-ילדים, אתה יודע, היינו צריכים לחפש כסף.

זאב בילסקי: עכשיו הממשלה שולחת לרעננה, כפר-סבא, הרצלייה, תל-אביב, תיקחו, תבנו גני-ילדים.

זאב בילסקי: אז בונים מהר.

זאב בילסקי: טוב, לא טוב – בונים.

זאב בילסקי: הממשלה, הדוד העשיר נותן לך לבנות גני-ילדים במקומות שיכול להיות שהרשות המקומית – יכול להיות שהיתה יכולה להסתדר לבד, אבל נותנים לכולם, כי יש.

זאב בילסקי: וברוך השם – מחלפים וכבישים ורכבות.

זאב בילסקי: עכשיו הרכבת תגיע ב-55 דקות; רק שכחו להגיד שיש שלוש תחנות בדרך, לוקח שעה וחצי, אבל לא משנה.

זאב בילסקי: נוסעים וחונכים.

זאב בילסקי: אדוני היושב-ראש, בעיני זאת התנהלות כל כך כושלת, שהביאה לכך שכל אותן מתנות שהממשלה הזאת חילקה בשלוש שנים האחרונות, היא עכשיו מפילה אותן על אלה שאין להם – בצורת מע"מ, בצורת קיצוץ לרשויות המקומיות, וחבל שדווקא אלה – אותם גופים, אותם אנשים מוחלשים – הם צריכים לשלם את חוסר התכנון של הממשלה הזאת.

זאב בילסקי: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת זאב בילסקי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת מגלי והבה, ואחריו – חבר הכנסת ישראל אייכלר, ואם הוא לא יהיה – חבר הכנסת נסים זאב, ואם גם הוא לא יהיה – חבר הכנסת – – –

מגלי והבה: אדוני היושב-ראש, שר המשפטים, חברי חברי הכנסת, נדמה לי שכל אזרחי ישראל יודעים שהממשלה הזאת קיימת שלוש וחצי שנים, אפילו לא יום אחד פחות, עם הקואליציה הנוכחית.

מגלי והבה: אני רוצה להקריא לכם מה אמר ראש הממשלה בדיוק ב-3 ביולי, לפני חודש וארבעה ימים, ותשמעו איך הוא מתהדר: ממשלת ישראל בראשותי עשתה רפורמות שסייעו לצמיחת המשק ועזרו לישראל לצלוח את המשבר הכלכלי הגלובלי הקשה ואת ההאטה הכלכלית בצורה טובה יותר ממרבית מדינות העולם המפותח.

מגלי והבה: זה בנימין נתניהו, בדיוק לפני חודש.

מגלי והבה: זו ההצהרה שלו.

מגלי והבה: לא הכנסתי אפילו מלה אחת.

מגלי והבה: זה מה שראש ממשלת ישראל חשב לפני חודש על המשבר הכלכלי העולמי.

מגלי והבה: שמענו את נימוקי סגן שר האוצר – כמעט מחצית מהנאום שלו הוא דיבר על המשבר העולמי.

מגלי והבה: ושוב אנחנו באים לקיצוצים, או – הייתי אומר שאנחנו מדברים על הגזירות הכלכליות האלה.

מגלי והבה: שר האוצר, ראש הממשלה, כל הממשלה הזאת – אני לא מנקה גם את הקואליציה הזאת, שעכשיו מנסה לייפות – יודעים על הגזירות האלה, ואומרים לנו שחסר בקופה הציבורית – מ-30 מיליארד שקל ירדו ל-14.5 מיליארד.

מגלי והבה: לא צריך שר אוצר בשביל להגיד מאיפה אפשר להביא את הכסף הזה, אבל כל אחד מהם מטיל על האחרים.

מגלי והבה: מי אלה האחרים שהם נושאים בנטל?

מגלי והבה: אלה השכבות החלשות ושכבות הביניים.

מגלי והבה: כשדיברו על הטלת מס הכנסה, 1% ל-8,800, אז התאמצו חברים מחברי הכנסת שהם בקואליציה, עם שר האוצר ועם ראש הממשלה, ואמרו: לא, אנחנו נעשה את זה מ-14,000.

מגלי והבה: זאת אומרת, השכבות החלשות, שהן מתחת לקו העוני, עכשיו שכבות הביניים, עם הכסף שהן יצטרכו לשלם – זה יפתור להם את הבעיה.

מגלי והבה: אלה בדיוק הגזירות שאנחנו רואים כל הזמן על-ידי הממשלה הזאת.

מגלי והבה: ומה שכואב לי – אלה שבפריפריה יודעים – המצביעים הפוטנציאליים של המפלגה הזאת שנקראת ליכוד – מאיפה הם באים.

מגלי והבה: עכשיו הם יודעים את האמת על הממשלה הזאת: שהיא רק מטילה עליהם מסים, שהיא מטפחת קואליציה שיודעת רק לדרוש.

מגלי והבה: מישהו יכול להגיד לי את המספרים של הקואליציה, כמה כסף קיבלו המפלגות הדתיות, המפלגות החרדיות, ליברמן?

מגלי והבה: כבר יש לנו קרוב ל-3 מיליארד, אפשר להוריד מה-14.

מגלי והבה: ההתנחלויות – אתם יודעים כמה כסף הושקע בהתנחלויות רק עכשיו, לאחרונה?

מגלי והבה: קרוב למיליארד שקל.

מגלי והבה: למה?

מגלי והבה: יש אזרחים אחרים שעושים את כל החובות שלהם, את כל המוטל עליהם, ולא קיבלו תקציבים.

מגלי והבה: שלא לדבר על הקיצוצים במשרדי הממשלה השונים, ואנחנו רואים את זה.

מגלי והבה: צר לי להגיד לכם – יש כאלה שחושבים: אם יקצצו בשיכון, אז פתרו את בעיית השיכון.

מגלי והבה: הרי אנשים לא מסוגלים.

מגלי והבה: אדוני היושב-ראש, אתה יודע היטב מה המשמעות של הקיצוצים בנושא השיכון.

מגלי והבה: אז ככה אנשים לא יצטרכו באמת לבוא ולקנות דירות ב-4 מיליון – מי יכול על זה?

מגלי והבה: – או 2 מיליון.

מגלי והבה: אבל תראו איפה הפתרונות ולאן הלך הכסף.

מגלי והבה: אני אומר לממשלה הזאת: הגיע הזמן שתתביישו לכם, ומהר מאוד האזרחים הישראלים יעיפו אתכם.

מגלי והבה: אותו ראש ממשלה, אותו שר אוצר, עם הבלופים שלהם, עם כל האמירות שלהם שהן לא מבוססות, וככה אנחנו נראים, ככה אנחנו נמצאים, ולצערי הרב אותה קואליציה היא חותמת גומי.

מגלי והבה: אני מבין אותם, כי אם מקבלים שוחד מראש הממשלה, אז למה שלא להצביע?

מגלי והבה: והאזרחים, גם שכבות הביניים והשכבות החלשות, ימשיכו לסבול.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מגלי והבה.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת רוברט טיבייב, ויעלה אחריו חבר הכנסת יוחנן פלסנר.

רוברט טיבייב: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, כשנכנסתי לאולם ראיתי את הנוכחות של חברי הקואליציה, וברור למה.

רוברט טיבייב: כי הדבר באמת כואב לחברי הקואליציה גם כן.

רוברט טיבייב: כנראה הם מתביישים להיות פה ולדון בהצעת החוק הזאת, הספציפית.

רוברט טיבייב: אני כבר לא רוצה להתייחס, ואמרו פה דברים קשים על המס האגרסיבי הזה.

רוברט טיבייב: ראש הממשלה אמר דבר אחד פשוט: שאנחנו צריכים להתייחס לתקציב באחריות.

רוברט טיבייב: הוא באמת התייחס לזה באחריות.

רוברט טיבייב: שמענו על זה שהוא רצה לפני הבחירות להוריד מסים.

רוברט טיבייב: הוא לא מוריד, כנראה הוא טעה.

רוברט טיבייב: אני לא בטוח שמישהו באולם הזה – – –

מאיר שטרית: לפני שנתיים, 5 מיליארד שקל רק מס הכנסה – – –

רוברט טיבייב: נכון, נכון, נכון, מאיר שטרית.

רוברט טיבייב: אני לא בטוח, חבר הכנסת מאיר שטרית, שאתה לא חושב שבנימין נתניהו הוא גאון כלכלי.

רוברט טיבייב: אתה מסכים לזה, נכון?

רוברט טיבייב: אני לא חושב שיש מישהו באולם שלא מסכים לביטוי הזה.

רוברט טיבייב: הוא באמת גאון.

רוברט טיבייב: השאלה מי משלם על הגאונות הזאת; כנראה הציבור.

רוברט טיבייב: אמר פה חבר הכנסת חנא סוייד, ששליש מהאוכלוסייה לא מביאים בחשבון.

רוברט טיבייב: מי השליש הזה?

רוברט טיבייב: זה חרדים וערבים.

רוברט טיבייב: אני חושב שחבר הכנסת חנא סוייד טעה.

רוברט טיבייב: יש גם מגזר בפריפריה שמשלם את המחיר של הטעויות – או לא טעויות – של הממשלה הנוכחית.

רוברט טיבייב: אמרו לנו שבאמת אנחנו עברנו – לפני שנתיים ראש הממשלה אמר שאנחנו צריכים להתייחס לתקציב באחריות, ואנחנו עברנו את המשבר ואנחנו אור לגויים.

רוברט טיבייב: כנראה הוא צדק.

רוברט טיבייב: השאלה היא האם ידע ראש הממשלה שהגל הזה ממשיך ומתגבר.

רוברט טיבייב: ואם הוא ידע, למה אנחנו קיבלנו תקציב דו-שנתי?

רוברט טיבייב: למה לא עשינו את הצעדים לפני שנתיים, לפני שנה, לפני שלוש שנים?

רוברט טיבייב: למה על הטעויות עכשיו המגזר, המגזר החלש, צריך לשלם את המחיר?

רוברט טיבייב: יש המון שאלות, ולצערי הרב, לא ראש הממשלה ולא שר האוצר ולא חברי הקואליציה נמצאים פה, ולא נותנים לנו את התשובות.

רוברט טיבייב: למה?

רוברט טיבייב: שאלה פשוטה, והתשובה גם פשוטה: כי הם לא צריכים לתת את התשובות, הכול ברור.

רוברט טיבייב: כי החוק הזה יעבור והתקציב הזה יעבור.

רוברט טיבייב: כי מישהו כבר אמר פה: שילמו שוחד למפלגות של הקואליציה, שוחד פוליטי, ולא רק פוליטי כנראה, והתקציב יעבור.

רוברט טיבייב: הם לא צריכים להיות פה ולהסתכל לציבור בעיניים ולתת את התשובות.

רוברט טיבייב: הם פשוט לא צריכים את זה.

רוברט טיבייב: זו פשוט חוצפה של הממשלה הנוכחית, ופשוט חוצפה של חברי הקואליציה, ואני מסתכל לכם בעיניים ואומר: רבותי, תתעוררו.

רוברט טיבייב: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת רוברט טיבייב.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת יוחנן פלסנר, ואחריו – חבר הכנסת רוני בר-און.

יצחק וקנין: אם הוא לא יהיה – חבר הכנסת מיכאל בן-ארי.

יוחנן פלסנר: תודה רבה.

יוחנן פלסנר: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, חברים, אנחנו נכנסים כנראה לתקופה לא פשוטה של גידול באבטלה.

יוחנן פלסנר: אנחנו כבר רואים עכשיו את המגמות הקיימות.

יוחנן פלסנר: אני קראתי את הצעת החוק שמונחת לפנינו והגעתי למסקנה שלפחות לאדם אחד לא תהיה בעיית פרנסה; אדם אחד – ראש הממשלה שלנו, שהוא מסבירן מצוין, הוא אדם שבאמת יש לו כישורי הסברה יוצאים מגדר הרגיל.

יוחנן פלסנר: אני קורא כאן על המדיניות הפיסקלית.

יוחנן פלסנר: מתברר שהכול מצוין; שילוב זה, יחד עם מדיניות הממשלה, שאימצה את תוכנית "בלימה ותנופה" – בכלל, מצבנו המצוין הוא תוצאה של התוכנית "בלימה ותנופה", ועכשיו אנחנו מצביעים על זה.

יוחנן פלסנר: חברים, יש לנו ראש ממשלה שהיה מסבירן מצוין לפני 20 שנה, כשהוא נכנס כאדם צעיר ומלא שאיפות ומלא כוונות טובות לפוליטיקה.

יוחנן פלסנר: הוא נשאר מסבירן מצוין.

יוחנן פלסנר: מסבירן נשאר מסבירן, אבל זה לא מקבל החלטות.

יוחנן פלסנר: ודאי שלא מדובר במנהיג לאומי.

יוחנן פלסנר: היום, חברים, אין מדיניות כלכלית לישראל, אין מנהיג כלכלי, אין חזון כלכלי.

יוחנן פלסנר: הדיון הכלכלי הרציני האחרון שהתקיים כאן היה בראשית או באמצע שנת 2010.

יוחנן פלסנר: אנחנו נמצאים בתקציב דו-שנתי שהוא בתוקף בשנים 2011 ו-2012.

יוחנן פלסנר: הדיון בממשלה על התקציב התקיים ביולי 2010, כלומר הדיון באוצר, עבודת המטה שעל בסיסה מדינת ישראל היום פועלת ומתוקצבת, הדיון הכלכלי הרציני, דיון המקרו הפיסקלי, התקיים בשנת 2010, באביב של 2010; כלומר, סדר-גודל של אפריל 2010.

יוחנן פלסנר: זה על בסיס ההנחות האלה, עוד לפני המחאה החברתית, לפני כל מה שקרה באירופה.

יוחנן פלסנר: ואחר כך באים – לא קיימו דיון כלכלי מאז, היתה כלכלה בשיטת "נתניהו יש לי".

יוחנן פלסנר: צריכים לכאן?

יוחנן פלסנר: אני משלם.

יוחנן פלסנר: יש דרישה כזאת?

יוחנן פלסנר: הסקטור הזה מבקש ארוחת חינם?

יוחנן פלסנר: ודאי.

יוחנן פלסנר: אם צריך, נחמם אותה גם.

יוחנן פלסנר: צריך להרחיב את הממשלה, ושרים וסגני שרים?

יוחנן פלסנר: ושלא יגידו לכם שאתם עוסקים בזוטות.

יוחנן פלסנר: זה מאות מיליוני שקלים.

יוחנן פלסנר: אני הייתי לאחרונה במשרדים של המשנה לראש הממשלה, השר יעלון.

יוחנן פלסנר: נדהמתי.

יוחנן פלסנר: כל כך הרבה מומחים ותתי-מומחים.

יוחנן פלסנר: איזה תחום אחריות יש לו בכלל?

יוחנן פלסנר: למה הוא אחראי?

יוחנן פלסנר: השר לעניינים אסטרטגיים.

יוחנן פלסנר: סידר לעצמו ג'ובים כאלה וג'ובים כאלה, וראש תחום כזה וראש תחום כזה.

יוחנן פלסנר: הרי כל הגופים המקצועיים בתחום קבלת ההחלטות, בתחום מדיניות הביטחון הלאומי – אני רוצה לראות החלטה אחת שהם השפיעו עליה.

יוחנן פלסנר: אבל ג'ובים?

יוחנן פלסנר: יש.

יוחנן פלסנר: ואני לא רוצה להגיד – אנחנו עשינו, כשהכנו תקציב אלטרנטיבי למשרדים, אני לא זוכר אם זה היה מעל 100 מיליון או עשרות מיליונים; אני לא רוצה לזרוק מעל הדוכן כאן מספר, אבל מדובר במספרים גדולים.

יוחנן פלסנר: וכמובן, הציגו כאן את הגדלת התקציבים להתנחלויות ולסקטורים שמתחזקים את ראש הממשלה.

יוחנן פלסנר: יש כסף במדינת ישראל, השאלה היא סדרי עדיפויות.

יוחנן פלסנר: אנחנו לא אומרים לא לנהל – – –

יצחק וקנין: משפט אחרון.

יוחנן פלסנר: אנחנו לא אומרים לא לנהל מדיניות פיסקלית אחראית.

יוחנן פלסנר: אנחנו אומרים לקיים מדיניות כלכלית שמנווטת באחריות, עם סדרי עדיפויות.

יוחנן פלסנר: וכדי שהדבר הזה יתבצע – ומכיוון שלא היה דיון כלכלי – ואני מגיע לסיכום דברי, אדוני היושב-ראש – אנחנו קוראים לראש הממשלה מכאן לעצור.

יוחנן פלסנר: להקפיא.

יוחנן פלסנר: לרדת במקום.

יוחנן פלסנר: אנחנו רוצים לקיים דיון כלכלי רציני, לא איזו שורת גזירות.

יוחנן פלסנר: דיון אמיתי על סדרי עדיפויות, לשם כך הבניין הזה קיים.

יוחנן פלסנר: יש כאן ועדות, יש כאן צוות מקצועי.

יוחנן פלסנר: אפשר לדון על כל הפרטים, כדי שהציבור הישראלי שעכשיו נדרש לשלם את המחיר של האין-עדיפויות של מר נתניהו, של ההעדפה של הסקטורים, כדי שהציבור הזה, שעכשיו נכנסים לו עוד פעם לכיס, שמרוויח פחות מממוצע ה-OECD ומשלם הרבה יותר בכל אחד מהפרמטרים – כדי שלציבור הישראלי הזה נוכל להסתכל בעיניים, אנחנו אומרים בואו נעצור, בואו נקיים את כל הדיון הזה במסגרת של דיון רציני, כלכלי, אחראי.

יוחנן פלסנר: ואותו אדם – –

יצחק וקנין: תודה.

יוחנן פלסנר: – – שהיה מסבירן מצוין, אולי יחזור להיות מסבירן אחרי שאנחנו נדיח אותו מראשות הממשלה.

יוחנן פלסנר: אותו אדם, לא צריך לתת לו ולאפשר לו את כל מה שהוא מבקש אם אין בכך שום היגיון.

יוחנן פלסנר: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יוחנן פלסנר.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת מיכאל בן-ארי.

יצחק וקנין: חבר הכנסת בר-און איננו, אז בן-ארי עולה עכשיו, ואחריו – חבר הכנסת ישראל חסון.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אני פוגש אנשים כל הזמן; המצוקה היא אמיתית, אבל אני הייתי יכול לבוא ולהגיד להם: תשמעו, יש מצוקה למדינה, ואז הם באים ואומרים לי: חבר הכנסת בן-ארי, לפני חודש העליתם לעצמכם את המשכורת.

מיכאל בן-ארי: יש לכם פה שולחן ממשלה של 30 שרים.

מיכאל בן-ארי: סגני שרים.

מיכאל בן-ארי: לפני שבוע ראש הממשלה רצה להוסיף עוד סגני שרים.

מיכאל בן-ארי: ואז הראש שלי ברצפה ואין לי מה להגיד.

מיכאל בן-ארי: אין לי מה להגיד.

מיכאל בן-ארי: כשלי מוסיפים למשכורת, אני לא יכול להגיד לבן-אדם שיש מצוקה ואני צריך להוסיף 1% במע"מ ו-1% במס הכנסה.

מיכאל בן-ארי: אני לא יכול להגיד.

מיכאל בן-ארי: אין לי פֶה להשיב ולא מצח להרים ראש.

מיכאל בן-ארי: אם אין פה דוגמה אישית – – –

מרינה סולודקין: צודק.

מיכאל בן-ארי: אם אין פה דוגמה אישית, איך נבוא לציבור?

מיכאל בן-ארי: איך נבוא לקחת להם את פת הלחם?

מיכאל בן-ארי: איך אני יכול להרים את ראשי בפני הציבור אם אנחנו לא מתחילים מפה, אם אין פה איזה קיצוץ?

מיכאל בן-ארי: אם פה אין מעצור בפיתוח של הבניין?

מיכאל בן-ארי: עכשיו מחליפים לנו את כל הלשכות.

מיכאל בן-ארי: תפסיקו, לא רוצים לשכות.

מיכאל בן-ארי: נסתדר בלי זה.

מיכאל בן-ארי: יש מצוקה.

מיכאל בן-ארי: יש מצוקה אמיתית, ככה אומרים.

מיכאל בן-ארי: אני מאמין, אני לא כלכלן.

מיכאל בן-ארי: אבל בואו נקצץ קודם כול לעצמנו, נראה דוגמה אישית, נוריד את השכר שלנו ב-20%.

מיכאל בן-ארי: לא נרעב ללחם.

מיכאל בן-ארי: אני מגדל שמונה ילדים, תאמינו לי, לא ארעב ללחם.

מיכאל בן-ארי: אבל איפה הדוגמה האישית?

מיכאל בן-ארי: הדוגמה האישית זה לקחת לחלפון, ולקחת לסויסה, ולקחת למירצברג?

מיכאל בן-ארי: למי?

מיכאל בן-ארי: למי אנחנו לוקחים את פת הלחם?

מיכאל בן-ארי: רבותי, איפה הדוגמה האישית שלנו?

מיכאל בן-ארי: אין לי פה להשיב ולא מצח להרים ראש.

מיכאל בן-ארי: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מיכאל בן-ארי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת ישראל חסון, ואחריו – חבר הכנסת אריה אלדד.

יצחק וקנין: אורי אריאל?

יצחק וקנין: חבר הכנסת אורי אריאל – לא נמצא.

יצחק וקנין: אם הוא לא יהיה – חברת הכנסת יוליה שמאלוב-ברקוביץ.

יצחק וקנין: אם היא לא תהיה – חבר הכנסת אורי אורבך.

ישראל חסון: תודה לך.

יצחק וקנין: שלוש דקות.

ישראל חסון: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אני תמיד שואל את עצמי כמה אנחנו משקפים את דעת הציבור.

ישראל חסון: ומאחר שאמרו כבר שהאומר דברים בשם אומרם כאילו הביא גאולה לעולם, אני רוצה לשתף את הכנסת ואת הציבור במכתב ששלחה גברת בשם מרב ברונשטיין, ירושלמית ותיקה, שנשואה לספי, שעובדים מאוד קשה, שגידלו שתי בנות לתפארת, האחת קצינה בחיל האוויר, שנשואה לטייס, והשנייה, ששירתה בחמ"ל של "עופרת יצוקה".

ישראל חסון: והיא שלחה לי את המכתב הבא, ובעצם הוא יגיד, בעיני, כמעט את הכול.

ישראל חסון: היא כותבת הגיגים.

ישראל חסון: "ראיתי אותנו, את כולנו, במראה.

ישראל חסון: ראיתי אותנו, המכונים בימים אלה של הגדרות יתר, כמי שנושאים בנטל.

ישראל חסון: עושים בגאון צבא ומילואים, בדרך כלל גם יותר ממה שצריך, עדיין עובדים מהנץ החמה ועד צאת הנשמה, פותחים בכל פעם את הכיס רחב יותר, ליד הארוכה של מס הכנסה, מע"מ, מס מימון השוחד הפוליטי התורן, מתגלחים על-כורחנו מכספי הקיום העתידי עם נפילה של כל טייקון תורן, חרדים מהאפשרות שנגיע לגיל פנסיה, או-טו-טו, רק כדי לגלות שהשאירו לנו קופה ריקה, מתרגלים לשלם יותר על הכול, כל הזמן, ולקבל פחות ופחות.

ישראל חסון: כן כן, הנושאים בנטל מתרגלים, זו מהותם.

ישראל חסון: על כך בונים בחלונות הגבוהים, האיכר והחמור.

ישראל חסון: "ראיתי אותנו משתאים בכל פעם לגלות שאנחנו מתגעגעים לראש הממשלה הקודם, כי הנוכחי גרוע ממנו.

ישראל חסון: ראיתי אותנו מגיעים לגיל שכבר פרענו את המשכנתה, מוצאים זמן להתנדב למען האחר, שלחנו את הילדים לצבא, ליווינו אותם לחופה, שכיום הם מממנים לבד, לא הצלחנו לעזור להם ברכישת הדירה, שילמנו לאוניברסיטה אבל לא לשכר דירה, כי זה גם כך יקר גם לנו.

ישראל חסון: ראינו גם אותם נשאבים ללופ של הנץ החמה עד צאת הנשמה.

ישראל חסון: התחלנו לטפל בהורים שלנו, שהקדמה מביאה אותם לשיבה מופלגת אבל אין לה מענה לאיכות חייהם, לזיקנה שלעתים מביישת.

ישראל חסון: למדנו להילחם בעבורם עם הביטוח הלאומי, והפטור ממס הכנסה, וקופות-החולים, והוועדות האין-סופיות, ועם המענה הקולי הארור.

ישראל חסון: "למדנו שהאותיות הקטנות דפקו אותנו בביטוחי הבריאות, בפנסיה, באחוזי הסלולר, אבל עדיין לא למדנו לקרוא אותן, חרף משקפי הקריאה שכבר אימצנו.

ישראל חסון: יצאנו לראשונה בחיינו להפגנה או שתיים, מונעים באש הכורח בשינוי.

ישראל חסון: השינוי, נו, זה, בחלוקה צודקת של הנטל, בסדר עדיפויות לאומי – חברה, כלכלה, חינוך, בריאות – הדברים הזניחים האלה.

ישראל חסון: אבל שוב הצליחו לייאש אותנו, וחזרנו לראות את האמיצים על גבי המרקע.

ישראל חסון: "הפנמנו השבוע ביטוי שלטוני חדש ומכונן של שר המשתה: 'זה לא כיפי להטיל מסים'.

ישראל חסון: אנחנו מכירים גם את הריטואל: כלכלני העולם ישבחו את כלכלתנו החזקה והיציבה, ביבי יתמוגג, ואנחנו לא נדע שאנחנו כאלה.

ישראל חסון: כלכלתנו.

ישראל חסון: שמענו שביבי וברק קוראים לזה – – –

יצחק וקנין: אם אפשר לקצר.

ישראל חסון: שלושה משפטים, לכבודה של מרב, לא לי.

ישראל חסון: "שמענו שביבי וברק קוראים לזה 'תקיפה באירן' כדי שלא נחשוב שזאת מלחמה וחלילה נבין.

ישראל חסון: ראינו את התחרות של מי גדול יותר ואיזה דרג יכריע אם כן ולא, ומי בסוף קשקש, הזנב או הכלב.

ישראל חסון: משפט אחרון, אדוני היושב-ראש.

ישראל חסון: "אבל מה, מה אם אנחנו הפעם באמת על סף שבר?

ישראל חסון: מה אם הרעש העמום הזה הוא הבקע המתרחב עד אימה בכנפי עוף החול שאנחנו?

ישראל חסון: מה אם הפניקס כבר לא יצליח להתרומם?

ישראל חסון: מה אם הקונספציה תקרוס, ויש לה מנהג מגונה שכזה, ובאמת יהיה יותר גרוע?

ישראל חסון: " סליחה על הפסימיות או הריאליות.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת ישראל חסון.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אורי אריאל – איננו.

יצחק וקנין: חברת הכנסת יוליה שמאלוב-ברקוביץ, ואחריה – חבר הכנסת אורי אורבך.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: צהריים טובים, אני שמחה שנמצא כאן שר האוצר, וגם שר המשפטים, ואני רוצה להגיד לכם – – –

יובל שטייניץ: וסגן שר האוצר.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: וסגן שר האוצר, לא ראיתי אותו, אני שמחה תמיד לראות אותו.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני רוצה להגיד לכם משהו שאולי יהיה לכם קשה להאמין, אבל כבר כמה פעמים אני מגיעה לכנסת ישראל תוך כדי שאני מחזיקה בידי תינוק בן חצי שנה אצלי באוטו, נותנת לו את הבקבוק, נותנת לו את השתייה, ומקדימה נוהג העוזר הנאמן שלי, נריה מעודה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: התינוק הוא לא שלי, התינוק הוא שלו.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ולמה אני עושה את זה?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כי אשתו התחילה לעבוד ואין לה כסף למטפלת, אדוני היושב-ראש.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הם עשו חשבון שלשלם למטפלת 40 שקל לשעה זה יותר ממה שאשתו מרוויחה, שזה 25 שקל לשעה – אולי, אני לא יודעת, אולי אני לא מדייקת בכמה היא מרוויחה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ואני נאלצת או להגיד לו: שב בבית, ואז לא להגיע לכנסת כי אני זקוקה לעוזר שלי, או פשוט לעזור לו, ולמשך 40 דקות, שעה וחצי, להיות שמרטפית; ואני מאוד נהנית כי יש לו ילד מקסים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל מה שקורה פה – – –

נסים זאב: צריכים לפתוח גם מעון בכנסת, מה קרה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: יופי.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הנה, פתרת את הבעיה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אז קודם כול, אדוני חבר הכנסת נסים זאב, אני מבינה שההמלצה לטרכטנברג צריכה להיות להקים מעון לכל ילדי ישראל בכנסת.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זה יכול להיות רעיון יוצא מן הכלל.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני גם חושבת שאולי אם אנחנו, חברי הכנסת, נשמור על הילדים, אולי נלמד מהם משהו.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: יכול להיות.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני רוצה להגיד לך, אדוני היושב-ראש, היו לי דמעות בעיניים היום כשנסעתי אתו ברכב.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כבר יש כאלה שראו פה שאני מזילה דמעה מדי פעם על דוכן הכנסת.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כאב לי נורא.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כאב לי נורא לשמוע את הבחור הזה שהתחתן לפני שנה, ואני יודעת שאין לו סיכוי לרכוש דירה, כנראה לא בעשר השנים הקרובות, אלא אם כן אראלה ממפעל הפיס תתקשר אליו, אבל גם מינוי הוא לא עושה כי זה עולה כסף.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני לא רוצה לדבר עכשיו על המע"מ או על מס הכנסה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני – חבל מאוד, אדוני שר האוצר, שאתה הולך.

יצחק כהן: לא, לא, לא הולך.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: יכול להיות שתשכיל, שאולי משהו יעשה לך, יזיז לך משהו, כי אני לא רוצה לדבר אתך על אותו 1% של מע"מ, שבעיני זה נורא.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני רוצה לשאול, חברים יקרים, איך אנחנו – יושבים פה 120 חברי כנסת, ולא מצליחים לעשות שום דבר עם יוקר המחיה, אדוני היושב-ראש?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מדוע משפחה שרוצה לנסוע עכשיו, בשיא הקיץ, לנפוש שלושה-ארבעה ימים, צריכה לשלם 1,600 שקל בקיבוץ?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: למה?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מה קרה?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מה זה, ברזים מזהב, המיטה שם היא מיטה מיוחדת?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מה קרה בכמה שנים האחרונות, שמשפחה לא יכולה לצאת, לנפוש?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ואני, קשה לי לנפוש.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כן, אני חברת כנסת, ברוך השם, מרוויחה יותר טוב מ-8,000 שקל שמנסים להעלות להם את המע"מ עכשיו.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני – כבר, אדוני, ממש שנייה.

יצחק וקנין: אני אפילו לא מעיר לך.

יצחק וקנין: אם אפשר – – –

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: למה צריך להיות מצב, אדוני היושב-ראש, שמשפחה עם שלושה ילדים – אני עוד פעם חוזרת לקיץ – הולכים לקיסריה, ומבקשים מהם 38 שקל לכרטיס כניסה לקיסריה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מה קרה?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: למי זה שייך, קיסריה הזאת?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: שלושה ילדים פלוס אבא ואמא זה 200 שקל, לפני שהם קנו בקבוק מים ב-12 שקל.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: השתגענו?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ואני רוצה להגיד שהגיע הזמן להפסיק עם הפיקציה – –

יצחק וקנין: תודה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: – – שמדינת ישראל נמצאת במצב הזה – שנייה, אתה תאהב לשמוע את זה, אדוני – בגלל חרדים – –

יצחק וקנין: חברת הכנסת יוליה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: – – או בגלל התנחלויות.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זה שקר, שקר אחד גדול.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הבעיה היא בעיה ערכית – –

יצחק וקנין: משפט אחרון.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: – – שהגענו למצב שהיום משפחה במדינת ישראל, משפחה נורמטיבית, בחורים צעירים, בחורות צעירות – 70% בתל-אביב רווקים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: למה, אתם חושבים שהם אוהבים את זה?

יצחק וקנין: תודה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כי אין להם אפשרות לרכוש דירה, אין להם אפשרות להקים משפחה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אז אני חושבת שהגיע הזמן – – –

יצחק וקנין: חברת הכנסת שמאלוב.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני מסיימת, משפט אחרון.

יצחק וקנין: אני מבין, אני מבין את ההתרגשות שלך, אבל את חייבת לסיים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זאת התרגשות באמת.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני רוצה להגיד לך שזאת רק ההתחלה – – –

יצחק וקנין: את רואה שאני מאפשר לך, אבל – –

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: רגע, אתה כבר סיימת?

יצחק וקנין: – – את צריכה לסיים פעם, לא?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אה, סיימת את השעון?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: חשבתי שעוד לא הדלקת אותו.

יצחק וקנין: כבר עברו חמש דקות נוספות.

יצחק וקנין: אם אפשר, משפט אחרון.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אדוני, אני מסיימת במשפט אחרון, בבקשה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני חושבת שהגיע הזמן, חברי חברי הכנסת מהאופוזיציה ומהקואליציה, אנחנו 120 איש שחיים כאן, חיים פה – סליחה, שנמצאים כאן, שבאנו בתור שליחות לשרת את אזרחי מדינת ישראל.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני חושבת שאם אנחנו לא נתחיל לטפל ביוקר המחיה פה, פשוט בנס, בנס, המדינה הזאת מתקיימת – –

יצחק וקנין: תודה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: – – והגיע הזמן שנתעורר כולנו ונעשה משהו עם הדבר הזה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: הודעה למזכירת הכנסת, ואחריה – אורי אורבך.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות היושב-ראש, הנני מתכבדת להודיעכם, כי מונחות בזה על שולחן הכנסת – החלטת ועדת הכספים בדבר צו מס ערך מוסף (שיעור המס על עסקה ועל ייבוא טובין) (תיקון מס' 2), התשע"ב–2012.

ירדנה מלר-הורוביץ: הצו האמור טעון אישור הכנסת; החלטת ועדת הכספים בדבר צו מס ערך מוסף (שיעור המס על מלכ"רים ומוסדות כספיים) (תיקון), התשע"ב–2012.

ירדנה מלר-הורוביץ: הצו האמור טעון אישור הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יצחק וקנין: תודה למזכירת הכנסת.

יצחק וקנין: (קריאה ראשונה)

יצחק וקנין: חבר הכנסת אורי אורבך, שלוש דקות, ואחריך – חברת הכנסת מרינה סולודקין.

אורי אורבך: תודה.

אורי אורבך: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני לא יכול לגייס את הלהט ששמענו פה עכשיו, כיוון שבסופו של דבר, כחבר בקואליציה, אני צריך להצביע בעד הגזירות.

אורי אורבך: אז אם אני נורא מתלהב בצעקות שלי נגד הממשלה, אחר כך השאלה על ההצבעה שלי היא שאלה עם סימן שאלה הרבה יותר גדול.

אורי אורבך: לכן אני ממתן את הטון, לא את התוכן, כדי שלא יהיה פער גדול מההצבעה שלי.

אורי אורבך: הרבה פעמים העברית פה לא מובנת לי.

אורי אורבך: כשמדברים פה על הצעת החוק לצמצום הגירעון, אני מבין שיעד הגירעון עולה, ל-3% או ל3.5%.

אורי אורבך: זאת מין עברית הפוכה כזאת.

אורי אורבך: צמצום הגירעון – הכוונה שלוקחים מהמינוס ומוסיפים לתקציב, ואז הגירעון – אבל זה בסוף מאותו כיס, אין הבור מתמלא מחולייתו.

אורי אורבך: אבל מעבר להערה הלשונית, אני רוצה להעיר שתי הערות קטנות של סגנון.

אורי אורבך: אחת מהן לגבי הערתו של ראש הממשלה שאין ארוחות חינם, כאילו ראש הממשלה נוזף בנו, האזרחים: תראו, נתנו לכם כסף לרופאים ולמורים ולהשכלה הגבוהה, ואת כל הטוב הזה.

אורי אורבך: ועכשיו מישהו צריך לשלם את החשבון, כאילו אנחנו אשמים.

אורי אורבך: רבותי, אדוני ראש הממשלה, הדברים שעשית הם דברים טובים, הם לא דברים שצריך להתנצל עליהם, והביטוי "אין ארוחות חינם", הוא כאילו אומר לנו שאנחנו מבזבזים את כספי המדינה ועכשיו נגזר עלינו לשלם.

אורי אורבך: זה ביטוי, אני חושב, שלא ראוי שראש הממשלה יאמר לנתיניו, אלא צריך להציג את זה בצורה קצת שונה, אני חושב, ולא באמצעות הביטוי הזה.

אורי אורבך: אבל אני רוצה, במעט הזמן שנותר לי, להביא משהו שקשור לימים אלה.

אורי אורבך: אנחנו ציינו לא מזמן את ימי האבל על חורבן בית-המקדש.

אורי אורבך: אנשים שקשורים לחורבן – לא המקדש, אבל תקופה מאוד סמוכה לזה – הם אספסיאנוס קיסר וטיטוס קיסר.

אורי אורבך: אספסיאנוס, שלימים, אחרי שהוא שלט ביהודה, היה גם קיסר רומי, ידוע כמי שהטיל מס על השירותים הציבוריים, על הלטרינות, שמצויים דוגמתם ברחבי ארץ-ישראל ובכל האימפריה הרומית.

אורי אורבך: טיטוס בנו, שניהם רשעים מרושעים, שם רשעים ירקב, לא מצא חן בעיניו המס הזה שמטילים על העניים הפשוטים ביותר שנזקקים לשירותים הציבוריים.

אורי אורבך: ואז, מהמטבע הראשון שהגיע מהמסים הגיש אספסיאנוס לטיטוס ואמר לו: תריח, יש לזה ריח?

אורי אורבך: לא, אמר טיטוס.

אורי אורבך: ומכאן נולד הביטוי בלטינית, שאני אומר אותו בעברית: לכסף אין ריח.

אורי אורבך: אבל יש משפט פחות ידוע שאספסיאנוס אמר לטיטוס אחרי שגם הוא ראה שלכסף אין ריח, כלומר, שאפשר לקחת כסף מהכול.

אורי אורבך: אמר אספסיאנוס קיסר עוד משפט.

אורי אורבך: הוא אמר: אבל בכל זאת יש לזה ריח של שתן, במחילה מכבודכם.

אורי אורבך: זאת אומרת שכן, לוקחים מהעניים המרודים ביותר, לוקחים כסף מכל דבר.

אורי אורבך: מה זה, בסך הכול עוד 1% ממע"מ, עוד מס על השירותים הציבוריים – אני מקווה שאני לא נותן פה רעיונות לממשלה.

אורי אורבך: אבל בכל זאת יש לזה ריח רע, מבין גם השליט.

אורי אורבך: לכן אני אומר: גם אם תרבו מסים, ומע"מ, ומכסים, ועוד דברים, כי צריך, כי מוכרחים, זכרו שני דברים יחד: כשאתם מטילים את המסים תפנקו את עצמכם במשפט: לכסף אין ריח ומותר לקחת מכל דבר.

אורי אורבך: אבל תדעו שבסוף, מהמסים שאתם לוקחים מהעניים – קוראים לזה רגרסיבי, קוראים לזה מע"מ, לא משנה – תדעו שבסוף כסף שלוקחים מהעניים המרודים ביותר, בכל זאת יש לזה ריח רע, ויש לזה מחירים.

אורי אורבך: והיזהרו מאוד מהמסים שאתם מטילים על העניים המרודים ביותר, כפי שאספסיאנוס, להבדיל, ידע שהוא חייב אולי לקחת מסים, אבל ידע שיש לזה ריח רע מאוד.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אורי אורבך.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת מרינה סולודקין, ואחריה – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

מרינה סולודקין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, כנסת נכבדה, הרבה דברים אמרו היום, וחבל מאוד שהאנשים שצריכים לשמוע את מה שאנחנו אומרים כאן, שר האוצר וסגן שר האוצר ואנשים אחרים, הם לא כאן.

מרינה סולודקין: שר האוצר, לצערי הרב, לא למד פיננסים וכלכלה באוניברסיטה, הוא בתחום אחר, אז אולי כדאי היה לשמוע חברי כנסת אחרי שנים של ניסיון מדברים כאן.

מרינה סולודקין: אני לא רוצה לחזור על דברים שאמרו כאן, ואמרו הרבה הרבה דברים נכונים.

מרינה סולודקין: אני קצת מודאגת, כי לפני תשע שנים אני הבנתי את ראש הממשלה, כשהוא עשה את התוכנית שלו ב-2003, תוכנית כלכלית, תוכנית חירום.

מרינה סולודקין: קיצץ בכל דבר.

מרינה סולודקין: הוא היה אז מעריץ של תומס פרידמן ווילהלם האייק, ניאו-ליברלים מובהקים.

אחמד טיבי: מילטון פרידמן.

מרינה סולודקין: מילטון פרידמן ופרידריך האייק.

מרינה סולודקין: הוא היה מעריץ שלהם.

מרינה סולודקין: הוא קיצץ – משפחות חד-הוריות, וזה, ואחר כך הוא שילם; הוא וגם ממשלת הליכוד שילמו בבחירות 2006.

מרינה סולודקין: עכשיו, כשראש הממשלה ושר האוצר מזגזגים, את זה אני לא מבינה.

מרינה סולודקין: למה?

מרינה סולודקין: אז – לפני כמה חודשים אמרו לנו שלהגדיל גירעון זה בסדר.

מרינה סולודקין: לא, זה מאוד לא בסדר להגדיל את הגירעון.

מרינה סולודקין: בשלוש וחצי השנים של הקדנציה הזאת היו העלאות שכר של הרבה אנשים, וכל כלכלן אחראי וכל פיננסיסט אחראי, הם מבינים שזקוקים למקורות מימון, ולא היו.

מרינה סולודקין: וזה לא אתמול וזה לא לפני חודש שהבינו את זה.

מרינה סולודקין: כשאנחנו היינו בוועדת הכספים אנחנו שמענו את פישר אומר: איפה מקורות המימון לדברים האלה?

מרינה סולודקין: והוא צדק.

מרינה סולודקין: לא כל דבר רע, מה שעשו עכשיו, כי אני מאוד משבחת את מס היסף.

מרינה סולודקין: אנחנו שנים דיברנו כאן שחייבים מס יסף במדינה.

מרינה סולודקין: אמרו לנו אלף סיבות למה זה בלתי אפשרי לקחת מס יסף.

מרינה סולודקין: עכשיו זה אפשרי.

מרינה סולודקין: אז אני אומרת לאוצר ולראש הממשלה: אם מס יסף אפשרי, אולי אנחנו גם צריכים לקחת מס עיזבון על ירושות גדולות, ירושות כמו 10 מיליון ומעלה.

מרינה סולודקין: זה, אני חושבת, צודק, ולפני שיש מיסוי של חלשים במדינה שלנו.

מרינה סולודקין: הצעדים שנקטה הממשלה כדי לצמצם את הגירעון הנוכחי הם צעדים לא עקביים, וחלקית הם צעדים שגויים.

מרינה סולודקין: אני מברכת את משרד האוצר שאזר סוף-סוף אומץ כדי להטיל מס יסף על אנשים שמרוויחים 67,000 ש"ח לחודש ויותר, אך איני מבינה מדוע אי-אפשר להגדיל את המיסוי על רווחי החברות הגדולות.

מרינה סולודקין: חבר הכנסת שטרית דיבר כאן – – –

יצחק וקנין: אם אפשר לסיים, זה יהיה טוב.

מרינה סולודקין: אני רוצה לומר שאני לא מבינה למה "טבע" משלמת רק 3% מסים; למה לא להוסיף 1% או 2%?

מרינה סולודקין: אני מאוד מברכת על הדבר שגילינו היום, שלא יתחילו את המיסוי מ-8,800 שקלים, אלא מ-14,000.

מרינה סולודקין: אני מברכת את ועדת הכספים, את יושב-ראש הוועדה, וגם את האופוזיציה, שהציעה את הדבר הזה, כי זה נכון ויותר צודק.

מרינה סולודקין: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת מרינה סולודקין.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, ואחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת – – –

יצחק וקנין: רבותי, אולי לפניכם מונחת רשימה אחרת.

יצחק וקנין: אצלי רשום בכתב ידו של היושב-ראש הקודם מה שהוא אישר.

יצחק וקנין: אז מסעוד גנאים, אתה גם מופיע ברשימה, וגם עפו אגבאריה.

יצחק וקנין: טלב אלסאנע, גם אתה מופיע.

יצחק וקנין: זה בכתב יד וכנראה זה לא מופיע במחשב.

יצחק וקנין: אדוני, אני לא אגזול את זמנך.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, נדמה לי שמגיעות לי חמש דקות, לפי – נראה, יכול להיות שאני אנצל פחות.

ג'מאל זחאלקה: בעולם הזה, כך אמר בנימין פרנקלין, אין דבר בטוח חוץ ממוות ומסים – In this world nothing is certain but death and taxes.

ג'מאל זחאלקה: האמת היא שממשלת בנימין נתניהו – ובנימין נתניהו האיש מנסה להשתמש כל השנים במכשיר של המסים כדי להעביר או לממש את האידיאולוגיה הערכית שלו, והכלכלית שלו, והחברתית שלו, שמתמצית בכך שכלכלה וחברה יכולות לשגשג, על-פי תפיסת עולמו, אם נותנים לחזקים לדהור קדימה, אם נותנים ומאפשרים לעשירים להתעשר, אם מאפשרים לבעלי ההון לפעול ביתר חופשיות, וכל מיני מלים – בסופו של דבר, תפקידה של הממשלה הוא לאפשר להון לפעול – לפעול בחופשיות, לממש את רווחיהם, לעשות עוד יותר הון, כך שבעלי ההון בישראל יכולים לישון בשקט.

ג'מאל זחאלקה: לא רק שיש להם נציג בממשלה, לא רק שיש להם שר בממשלה – יש להם ראש ממשלה.

ג'מאל זחאלקה: הוא נציג שלהם לא פחות מאחד מהם.

ג'מאל זחאלקה: כלומר, יכול איש – יכולים בעלי הבנקים, מחזיקי המניות הגדולים בבנקים, מנהלי הבנקים, מנהלי החברות הגדולות, המונופולים הגדולים, לישון בשקט; יש מי שדואג לאינטרסים שלהם.

ג'מאל זחאלקה: בנימין נתניהו ניסה לשכנע את כולם שהוא דואג גם לאחרים, והאמת היא שהוא עשה כמה צעדים בעניין חינוך לגיל הרך, בעניין חינוך פה ושם, הוספת תקציבים.

ג'מאל זחאלקה: אבל שים לב – תמיד כאשר בנימין נתניהו נתן לאזרח הקטן 100 שקל ביד ימין, הוא הכניס תמיד אחר כך את ידו לכיסו של האזרח ולקח 200.

ג'מאל זחאלקה: תמיד.

ג'מאל זחאלקה: אפשר להביא את זה משנת 2003, מאז התוכנית הכלכלית המפורסמת.

ג'מאל זחאלקה: אני על התוכנית הזאת רוצה להעיר כמה הערות, כבוד היושב-ראש.

ג'מאל זחאלקה: אני לא יודע מה זמני.

יצחק וקנין: הוספתי לך דקה, ואני מוסיף לך עוד דקה, כי אתה צריך עוד חמש דקות.

ג'מאל זחאלקה: דווקא כאשר הוא מגיש את הגזירות הכלכליות שלו, הוא מחמם את הגזרה עם אירן.

ג'מאל זחאלקה: הוא בא ומקצץ בתקציבים החברתיים, פועל נגד האזרחים על-ידי העלאת המע"מ ועל-ידי צעדים נוספים, גם צעדים שהוא מתכנן לעשות בהם פגיעה רצינית בהסכמי העבודה במשק.

ג'מאל זחאלקה: נשקלות הצעות היום – מדברים על הצעות, חבר הכנסת טלב אלסאנע, להוריד דמי הבראה בחצי; נשקלת הצעה להקפיא את ההעלאה בדרגות במשק בכלל; נשקלות הצעות כמו לא לעדכן שכר מינימום – כולן הפרה של הסכמי העבודה במשק.

יצחק וקנין: אם אפשר לסיים.

ג'מאל זחאלקה: לכן אנחנו רואים שיש כאן מגמה.

ג'מאל זחאלקה: בנימין נתניהו מנצל את המשבר הכלכלי כדי להעביר שינויים מרחיקי לכת בכלכלה ובמדיניות החברתית-כלכלית.

ג'מאל זחאלקה: זה מה שהוא עשה בשנת 2003, וזה מה שהוא עושה הפעם.

ג'מאל זחאלקה: הדמגוגיה שלו פועלת – בצורה דמגוגית – הוא מעביר את הגזירות, ובאותו זמן מדבר על סכנה אירנית ועל חימום הגזרה כדי שהאנשים ישבו בבית, יראו שיש סכנה ביטחונית, וכשמדברים ביטחון, אף אחד לא מדבר על ביטחון סוציאלי.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אחמד טיבי, ואחריו – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

יצחק וקנין: רשום אצלי אריה אלדד, אבל אני מבין שאתה מתחלף אתו.

יצחק וקנין: אתה תדבר אחרי מסעוד גנאים.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, עד לפני כמה שבועות, תמיד שמענו מראש הממשלה, וגם משר האוצר, שכלכלת ישראל היא כלכלה יציבה, המצב טוב.

אחמד טיבי: זה היה כלי גם בקידום או בשיווק מדיניות הממשלה, בעיקר המדיניות הכלכלית.

אחמד טיבי: עד שהתבשרנו לפני כמה ימים, שכנראה כל מה שנאמר קודם היה מסך עשן, שהכלכלה בכי רע: יש ירידה בהכנסות, ולכן צריך לעשות גזירות כלכליות.

אחמד טיבי: מילת הקוד של העלאת מסים – העלאת המס בשיעור של 1% היא לכאורה שוויונית, אבל מי בסופו של דבר ניזוק ממנה?

אחמד טיבי: מעמד הביניים והשכבות החלשות.

אחמד טיבי: העלאת המע"מ – אני רוצה לגעת בתחום הבריאות, כי העלאת המע"מ תביא בסופו של דבר להעלאת מחיר התרופות.

אחמד טיבי: הגזירות גם יביאו לכך שיותר אנשים לא ילכו לביקורים אצל הרופאים.

אחמד טיבי: מה חושבת לה הממשלה שרוב מצביעיה, רוב מוחץ של מצביעיה, הם לא מאיון עליון, אלא עמך, הציבור?

אחמד טיבי: ובכל זאת – מכה, אחר מכה, אחר מכה.

אחמד טיבי: אני מתנגד לעישון, בעיקר כרופא, אבל יש אנשים שמעשנים.

אחמד טיבי: הגזירות האחרונות גורמות לעלייה של 3 שקלים במחיר החפיסה.

אחמד טיבי: למי שמשתכר פחות מ-5,800 שקל – אגב, אם נוציא את בעלי המשכורות הגבוהות, אז כמעט 50% מהציבור בארץ נופלים בקטגוריה הזאת – יש כאן קיצוץ, למעשה, יש כאן הוצאה של 100 שקל יותר בחודש, וקיצוץ של 1.7% בהכנסה של האנשים האלה, שכל שקל חשוב להם.

אחמד טיבי: עד איפה יימשכו הגזירות האלה?

אחמד טיבי: אבל, הוא אומר, אין ארוחות חינם.

אחמד טיבי: אני אגיד לכם איפה יש ארוחות חינם: בהתנחלויות.

אחמד טיבי: ההשקעה בתחום המוניציפלי ברשות מקומית בהתנחלויות היא פי-שניים בממוצע מההשקעה כאן בארץ.

אחמד טיבי: יש יותר – – –

יעקב כץ: – – –

אחמד טיבי: תיכף אגיע אליך.

אחמד טיבי: יש שם 38% יותר השקעות.

אחמד טיבי: איפה אין עוני במדינת ישראל, חבר הכנסת כץ?

אחמד טיבי: בתוך מדינת ישראל יש עוני.

יצחק וקנין: חבר הכנסת כץ, אתה תיכף עולה.

יעקב כץ: – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת כץ, הוא סיים את הזמן.

יצחק וקנין: אתה תענה לו כאשר תעלה.

יצחק וקנין: אתה תעלה אחרי כן ותענה לו מה שאתה רוצה.

יצחק וקנין: אדוני ימשיך.

אחמד טיבי: בתוך מדינת ישראל יש עוני בכל מקום.

אחמד טיבי: יש עוני בתל-אביב, יש עוני בחדרה, יש עוני בטייבה, באום-אל-פחם.

אחמד טיבי: איפה אין עוני?

אחמד טיבי: בתפוח, באריאל, בגוש-עציון,so called, אין עוני.

אחמד טיבי: שמעתם פעם, ראיתם כתבה על פריג'ידר של משפחת מתנחלים שאין בו כלום?

אחמד טיבי: בשלומי יש כתבות כאלה, בטייבה יש, בכפר-מנדא יש; בהתנחלויות אין עוני.

אחמד טיבי: אתם אוכלי חינם בתמיכת ראש הממשלה.

אחמד טיבי: זו גזלת הכסף הציבורי.

אורי אורבך: – – –

אחמד טיבי: לכן השקעה בכם מביאה להעמקת העוני בתוך גבולות "הקו הירוק".

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת מסעוד גנאים, אחריו – חבר הכנסת יעקב כץ, ואחריו – חבר הכנסת טלב אלסאנע.

טלב אלסאנע: – – –

יצחק וקנין: מה אתה רוצה, לפניו או אחריו?

יצחק וקנין: לא משנה.

יצחק וקנין: דרך אגב, את אותה שאלה אני יכול לשאול עליך, כי גם אתה לא היית ברשימת הדוברים.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, יש אמרה של אלברט איינשטיין, שהמדינה נוצרה למען האדם, ולא האדם למען המדינה.

מסעוד גנאים: בנימין נתניהו, במשנתו, הופך את כל הדברים האלה, הופך את הכלל ומשעבד את האדם ואת האזרח למדינה שהוא רואה לפי ראייתו.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, אני לא יודע.

מסעוד גנאים: מה שקורה – בנימין נתניהו השתמש בהרבה דברים כדי להצדיק את המדיניות שלו: בחוץ, את האירן-פוביה – הכניס את העולם להיסטריה מאירן, ועכשיו בפנים, כדי להצדיק את הגזירות שלו, יש יוון-פוביה, יש ספרד-פוביה.

מסעוד גנאים: אני חושב שזאת לא יוון-פוביה, אלא זאת טרגדיה יוונית שראש הממשלה מכניס אליה את כל המדינה.

מסעוד גנאים: לכן היום מבקשת הממשלה את הסכמתנו לחוק צמצום הגירעון ולהתמודדות עם השלכות המשבר בכלכלה העולמית.

מסעוד גנאים: למה?

מסעוד גנאים: מה קרה?

מסעוד גנאים: שר האוצר ושר-העל תמיד הודיעו לנו פה מעל בימת הכנסת שכלכלת ישראל חסינה, שהיא התגברה על המשבר העולמי, והיא אפילו גוברת על כל הכלכלות באירופה.

מסעוד גנאים: מה קרה עכשיו?

מסעוד גנאים: למה הצמיחה נעצרה?

מסעוד גנאים: למה יש גירעון?

מסעוד גנאים: ראש הממשלה מוכן להאשים את כל העולם, אבל הוא לא מאשים את עצמו.

מסעוד גנאים: מה שקורה עכשיו, אדוני היושב-ראש, הוא בדיוק מימוש משנתו של ראש הממשלה, הקפיטליסטית, הניאו-ליברלית.

מסעוד גנאים: אבל בעלי המשנה הזאת לא מאשימים את עצמם, לא את המדיניות שלהם ולא את האידיאולוגיה שלהם, אלא הם מאשימים את האזרח הפשוט, את כיסו של האזרח, משום שהפתרון טמון באפשרות ללכת ולגזול כל מה שיש לאזרח הפשוט בכיס שלו, ובסוף, כדי שראש הממשלה יגיד: אני לא אשם אלא אתם אשמים.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, אני חושב שממשלה שבמשמרת שלה אנשים מציתים את עצמם מאכזבה ומייאוש, מוטל עליה לא להתעסק בכיבוי שרפות ובהאשמות כזב ושווא, אלא במניעת האזרחים מלשרוף את עצמם דרך ראייה וכיוון חדש, שיהפוך את המדינה למדינת רווחה למען אזרחיה, ולא שעבוד האזרחים למדיניות הקפיטליסטית של ראש הממשלה, שגם תומכת בכיבוש ובהתנחלויות.

מסעוד גנאים: תודה, אדוני היושב-ראש.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת יעקב כץ, ואחריו – חבר הכנסת טלב אלסאנע.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

יעקב כץ: תודה לאדוני היושב-ראש על שאפשרת לי לדבר, תודה, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, א.

יעקב כץ: אני שמח לשבת פה בכנסת כל היום ולשמוע את אחינו הערבים מדברים בשבח ההתנחלויות, שהפריג'ידרים מלאים.

יעקב כץ: תדעו לכם שגם אצלנו, אחמד טיבי, חברי חברי הכנסת, יש, לצערנו הרב – לא יחדל אביון מקרב הארץ.

יעקב כץ: גם אצלנו יש אנשים שקשה להם.

יעקב כץ: יש להם הרבה ילדים, החינוך עולה הרבה כסף, האוכל עולה הרבה כסף, וכמו בכל קהילה – גם אצלנו.

יעקב כץ: אבל אצלנו, היהודים – שלא כמו אצל הסורים, ששוחטים האחד את השני, מוסלמים – מוסלמים, עלאווים – מוסלמים, ילדים, תינוקות, מפציצים – אצלנו עוזרים.

יעקב כץ: תלך לקהילה של זה שיושב מאחוריך, חבר הכנסת אייכלר, או של זה שיושב מימינך, ותראה איך מסייעים לזה שהפריג'ידר שלו באמת ריק שהפריג'ידר יהיה מלא.

יעקב כץ: לא תשמע שיהודים הולכים ושוחטים, כמו אתמול בסיני – –

אחמד טיבי: – – –

יעקב כץ: – – שמוסלמים סונים הולכים ושוחטים את האחים שלהם בערב, ברמדאן.

יעקב כץ: 16 אחים.

יעקב כץ: שוחטים אותם.

יעקב כץ: שוחטים.

יעקב כץ: אחים שוחטים אחים.

יעקב כץ: לא תשמע שמדינת ישראל מפציצה במטוסים את תל-אביב או את חיפה והורגת ילדים ופוגעת במסגדים.

יעקב כץ: לא תשמע, כי אצלנו היהודים, גם כשיש עניים, גם כשיש אנשים שאין להם אחמד טיבי, עוזרים האחד לשני.

יעקב כץ: אצלכם – שוחטים.

יעקב כץ: מטוסים, תותחים, ילדים, תינוקות, ערים.

יעקב כץ: הורגים האחד את השני.

מסעוד גנאים: מה הקשר?

מסעוד גנאים: מה הקשר?

יעקב כץ: אתמול בערב, בסעודת הרמדאן, מוסלמים סונים נכנסים לתוך מחנה צבאי ושוחטים מוסלמים סונים.

יעקב כץ: איפה שמענו על דבר כזה בעולם?

יעקב כץ: איפה השמעת מלה אחת נגד הרצח הזה?

יעקב כץ: איפה השמעת מלה נגד הרצח של הילדים והתינוקות בסוריה, יום-יום, שעה-שעה?

יעקב כץ: בדקה זו, כמה ילדים מוסלמים נרצחים על-ידי מוסלמים?

יעקב כץ: לכן, ברוך השם, עם ישראל – – –

קריאה: – – –

יעקב כץ: היא לא מדינה.

יעקב כץ: המדינה היהודית העתידית.

יעקב כץ: יש פה השר נאמן, שהוא איש תורה, איש חסד, איש שלומד דף יומי, איש שכל החיים שלו מקושר למצוות.

אחמד טיבי: – – – אתה לא מקשיב.

יעקב כץ: המדינה היהודית בסופו של יום תהיה מדינת הלכה, אבל הלכה יהודית – לא קומוניסטית, לא סוציאליסטית, לא קפיטליסטית.

יעקב כץ: תורת ישראל.

יעקב כץ: נכון, השר נאמן?

יעקב כץ: תורת ישראל, כמו בזמן דוד המלך, כמו בעידן שלמה המלך.

יעקב כץ: כשנלך על-פי תורת ישראל ונלך על-פי ההלכה היהודית, אז הכלכלה היהודית תפרח, מדינת ישראל תפרח – –

זהבה גלאון: – – –

יעקב כץ: – – והכול, בעזרת השם, יבוא על מקומו בשלום.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יעקב כץ.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת טלב אלסאנע, ואחריו – חבר הכנסת שי חרמש.

יצחק וקנין: עפו אגבאריה גם הוא רשום.

יצחק וקנין: כולם רשומים בכתב.

יצחק וקנין: כבודו ידבר.

יצחק וקנין: אחרי שי חרמש – עפו אגבאריה, ואחרי עפו אגבאריה – ישראל אייכלר, הרב ישראל אייכלר, ואחריו – נסים זאב, אחרון.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, שמעתי מחבר הכנסת, קודמי, שמדבר על "אתם" ועל הערבים, בהכללה, כאילו זה חלק מההתנהגות.

טלב אלסאנע: אני רק רוצה להזכיר לך שיהודה המכבי שאתה מרומם – מה בסך הכול הוא עשה?

טלב אלסאנע: כפרים של יהודים הוא חיסל כאשר הרומים נכנסו, לפי הגרסה שלכם, לבית-המקדש, וגם תוך כדי, היהודים חיסלו האחד את השני.

טלב אלסאנע: ההיסטוריה של היהודים נגד המתייוונים ונגד המתבוללים ידועה לכולנו, ואפילו בעידן החדש, בין התנועות, כאשר נלחמו האחד נגד השני.

טלב אלסאנע: לכן, זה לא רלוונטי.

טלב אלסאנע: אבל הגישה שבה אתה מדבר, על-ידי הכללות, כאשר יש כל מיני טרוריסטים, יש אנשים משתפי פעולה – אף אחד לא יודע מי שילם להם, מי שלח אותם, אבל כאלה תמיד יש, נמצאים בכל עם.

טלב אלסאנע: אבל אתה האחרון שצריך לדבר.

טלב אלסאנע: הממשלה שאתה שותף לה, שאתם מקדמים אותה, גרמה לכך שאזרחים בתל-אביב ובמקומות אחרים מציתים את עצמם, שורפים את עצמם.

טלב אלסאנע: איפה קרה?

טלב אלסאנע: מה הייעוד של מדינה?

טלב אלסאנע: למה קמה מדינה?

טלב אלסאנע: למה אנשים ויתרו על החירות שלהם כדי להתאגד בתוך מדינה?

טלב אלסאנע: כדי שתשמור על רווחתם, ביטחונם.

טלב אלסאנע: וכאשר מדינה לא מספקת את הדברים הבסיסיים האלה, היא איבדה את זכות הקיום שלה.

טלב אלסאנע: אנשים שמציתים את עצמם אלה אנשים שזעקו ואף אחד לא הקשיב להם; ניסו ואף אחד לא התעניין בהם.

טלב אלסאנע: הדבר האחרון שנותר להם זה לשרוף את עצמם, כי אולי מישהו יקשיב.

טלב אלסאנע: הוא לא יחזיר אותם לחיים, אבל אולי הוא יכול למנוע אסון ויכול למנוע מצב שאנשים חיים ללא כבוד.

טלב אלסאנע: אנשים שחיים בעוני, באבטלה, הם אנשים שחיים בלא כבוד.

טלב אלסאנע: ומי שאחראי למצב הזה הוא מי ששולט בהגה.

טלב אלסאנע: הוא צריך לתת את הדין.

טלב אלסאנע: אם יש שומר שביום בהיר אחד התעורר ויש חוב של 30 מיליארד – לא 100 מיליון, לא מיליארד, לא 2 – 30 מיליארד שקל.

טלב אלסאנע: מה קרה?

טלב אלסאנע: איפה היו?

טלב אלסאנע: מה עשו?

טלב אלסאנע: מי שנכשל צריך לתת את הדין, ולא להטיל את האחריות על הקורבן.

טלב אלסאנע: הגישה הזאת, להלך אימים על האזרחים, יום אחד להגיד להם: אירן, להפחיד אותם.

טלב אלסאנע: למה?

טלב אלסאנע: כדי לזעזע את הביטחון העצמי שלהם.

טלב אלסאנע: להגיד: אנחנו צריכים להחזיק באנשים האלה שמחזיקים את ההגה.

טלב אלסאנע: רק הם יושיעו אותנו, רק הם יצילו אותנו.

טלב אלסאנע: או יוון, או ספרד.

טלב אלסאנע: העם הפך להיות פרנואיד מרוב איומים.

טלב אלסאנע: האנשים איבדו את הביטחון העצמי שלהם.

טלב אלסאנע: מה אחוז הצמיחה במדינת ישראל?

טלב אלסאנע: אחרי שיש לנו, אומרים, האטה, זה 2.7%.

טלב אלסאנע: גרמניה הגדולה זה כמעט 1%, אמריקה – כמעט 1%, אירופה, צרפת – 0.5%.

טלב אלסאנע: אז 2.5%, לדבר על מצוקה וכבר להגיד לאנשים שצריך להתכונן לגזירות כלכליות; לראות צל הרים כהרים?

טלב אלסאנע: לראות שיש בעיה, יש אסון?

טלב אלסאנע: להתחיל להטיל את הקנס הזה של מע"מ?

טלב אלסאנע: זה לא מס, זה קנס, כי פשוט מאוד מענישים את האנשים.

טלב אלסאנע: על איזו הכנסה?

טלב אלסאנע: זה שהוא קנה לחם, צריך להטיל עליו קנס?

טלב אלסאנע: אז מה, לוותר על הלחם?

יצחק וקנין: תודה.

טלב אלסאנע: חמש דקות מגיע לי.

טלב אלסאנע: ולכן, המדיניות הזאת היא מדיניות שמגלה אטימות, חוסר רגישות, חוסר אחריות.

טלב אלסאנע: אבל הדבר המזעזע, רבותי – באוקטובר 2010 צעיר תוניסאי – שעבד, הוא לא היה מובטל, עובד, אבל ההכנסה שלו לא הבטיחה את הקיום המכובד – כאשר מנעו ממנו את האפשרות להתקיים בכבוד הוא הצית את עצמו, והדבר הזה גרם לתוצאות שאנחנו עדים להן עד היום.

טלב אלסאנע: במדינת ישראל, לפני שאנשים יצאו בהפגנות בקריאה לצדק חברתי, מה הממשלה עושה?

טלב אלסאנע: במקום להיענות לקריאות שלהם היא מטילה עוד גזירות.

טלב אלסאנע: היא מצפצפת עליהם.

טלב אלסאנע: יורקים לאנשים בפנים ואנשים ממשיכים לתמוך בממשלה.

טלב אלסאנע: אז למה לבוא בטענות לבנימין נתניהו, שאפילו לא טרח לבוא להציג את הדבר, ולהגיד לאנשים: בכאב רב אנחנו הולכים לגזירות האלה; אני חש את המצוקה, אני משתתף אתכם.

טלב אלסאנע: אבל תקשיבו, הוא אפילו מצפצף על הכנסת.

טלב אלסאנע: הוא לא מגיע לדיון כאן.

טלב אלסאנע: אם היה לנו טיפת כבוד, לא היינו מוכנים לקיים דיון.

טלב אלסאנע: למה שהכנסת תקיים דיון בהיעדר ראש הממשלה שהביא את הגזירות האלה?

טלב אלסאנע: והדבר השני, כאשר הוא מטיל גזירות ורואים את התוצאות בסקרים, אז הוא יגיד: ככל שאני אתעלל יותר באזרחים, אני אקבל יותר תמיכה.

טלב אלסאנע: כמו שאשה התמכרה לאלימות של בעלה – ככל שהוא מכה אותה יותר, היא תלויה בו יותר.

טלב אלסאנע: היא חושבת שהעולם שלה ייחרב אם היא תתגרש ממנו, אם היא תיפרד ממנו.

טלב אלסאנע: זה לא המצב.

טלב אלסאנע: יום אחד אנשים יתעשתו ויגידו לו: ביי-ביי ולא להתראות למדיניות האומללה הזאת בכל תחום ותחום.

טלב אלסאנע: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה רבה לחבר הכנסת טלב אלסאנע.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת שי חרמש, ואחריו – חבר הכנסת עפו אגבאריה.

אחמד טיבי: – – – על סוריה – – –

שי חרמש: כן, אני רוצה לדבר על סוריה, ואני אתחיל, ד"ר טיבי.

שי חרמש: מכובדי היושב-ראש, כבוד השר, כנסת נכבדה, תביטו, אני מוכרח לומר שאני עשרות שנים עוסק בתחום הכלכלה ומעולם לא הצליחו לבלבל אותי כמו שבלבלו אותי בשבועיים האחרונים.

שי חרמש: אנחנו יושבים בוועדת הכספים, מקבלים נתונים שמתחלפים חדשות לבקרים.

שי חרמש: רגע, מה פתאום חדשות לבקרים?

שי חרמש: מהרגע להרגע.

שי חרמש: מספרים הולכים קדימה, מספרים הולכים אחורה.

שי חרמש: אני עוד לא רואה איך המספרים האלה נסגרים.

שי חרמש: אני אתן כמה דוגמאות.

שי חרמש: קודם כול, כל תפיסת הכלכלה של ממשלת נתניהו נבנתה על שלושה יסודות שקרסו האחד אחרי השני.

שי חרמש: הראשון הוא המצאת המאה – התקציב הדו-שנתי, שהדבר היחיד שהוא עשה, הוא הצליח לסמא את עיני כולנו.

שי חרמש: כולנו זה גם את האופוזיציה, גם את הקואליציה, גם את בעלי המקצוע.

שי חרמש: מעת שתקציב במציאות משתנה – כמו שאנו חיים בה כרגע – איננו ניתן לבדיקה תקופתית קצרה וכל מה שנקבע לפני שנתיים טוב היום, אז לא פלא שמתעוררים בוקר אחד ומגלים שהבור עומקו מכאן ועד לקצה כדור-הארץ, ואז לך תמצא דרך לסתום את הבור.

שי חרמש: הדבר השני הוא מיתוס מתווה המס היורד.

שי חרמש: מה שנכון היה לעשות בתקופה של רווחה, בתקופה של שגשוג, בתקופה של פרוספריטי, בתקופה של רגיעה, בתקופה של קיפאון, בתקופה של סטגנציה, בתקופה שבה השווקים העולמיים מאותתים מצוקה – מתווה מס יורד הוא אֵם אבות הכישלון ליצור גירעון תקציבי.

שי חרמש: והדבר השלישי – פטנט נוסף שקראנו לו הכלל הפיסקלי החדש.

שי חרמש: אנחנו יודעים היום מראש, מרגע זה, מרגע הינתן האות, שכל שנה יש נתון קבוע; לוקח את עשר השנים האחרונות, קובע את הממוצע שממלא את תקרת ההוצאה.

שי חרמש: יש הכנסות, אין הכנסות, תקרת ההוצאה עולה.

שי חרמש: באשר לבלבול הגדול, מכובדי – 2010 ו-2011, ותנו לי, זו תהיה המחמאה הראשונה והאחרונה שאני מעניק לממשלה הזאת – 2010–2011 היו שנות פרוספריטי.

שי חרמש: התוצר גדל ב-4.8% בשנה אחת, 4.6% בשנה השנייה.

שי חרמש: היתה אפשרות ליצור רזרבה וכרי ביטחון.

שי חרמש: השכילה הממשלה בשנתיים האלה חרף הצמיחה הגדולה לגמור את שתי שנות התקציב עם גירעון של 3%.

שי חרמש: 3% גירעון בכל שנה, משמעותו יצירת חוב נוסף של 30 מיליארד שקל.

שי חרמש: מה אנו מלינים היום, איך אומרים – שהמשבר והקיפאון והגלים מחוף הים הרחוק מתחילים להתקרב אלינו, כשבשנתיים שאפשר היה לעשות את המעשה, הדברים האלה לא נעשו?

שי חרמש: ועכשיו נרוץ מהר כדי להספיק עוד לומר עוד כמה מלים.

שי חרמש: בחודש מאי הורידו את המסים על אלקטרוניקה בידורית ב-700 מיליון שקל.

שי חרמש: חודשיים אחרי זה התברר שחסר כסף, אז עשו קיצוץ רוחבי במה?

שי חרמש: ב-700 מיליון שקל.

שי חרמש: אבל אז התברר שש"ס וסיעת העצמאות אינן מרוצות, אז ביטלו את הקיצוץ ב-540 מיליון שקל.

שי חרמש: אבל אז היה צריך להעניש את שר הביטחון, שהענישו אותו ב-100 מיליון שקל.

שי חרמש: מ-100 מיליון השקל לקחו 50 ל"ברזילי" – –

יצחק וקנין: משפט אחרון.

שי חרמש: – – אבל יומיים אחרי זה החזירו את 100 המיליון, ושאלתי איפה "ברזילי".

שי חרמש: רבותי, אני מבולבל.

שי חרמש: אם מישהו פה לא מבולבל – שיקום.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת שי חרמש.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת עפו אגבאריה, ואחריו – חבר הכנסת ישראל אייכלר, ואחריו – חבר הכנסת נסים זאב, אחרון הדוברים.

יובל שטייניץ: – – –

שי חרמש: – – – יובל המבולבל, הצלחת לבלבל אותי.

עפו אגבאריה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת – נשפכו המים.

יצחק וקנין: אה, סדרן.

עפו אגבאריה: נגעתי לא בזמן.

עפו אגבאריה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ידוע – – –

רוברט טיבייב: ד"ר עפו, שר האוצר מכבד אותך.

עפו אגבאריה: – – – כבוד שר האוצר והשרים הנוכחים, ברצוני כמובן לדבר על המדיניות של התקציב, שפתאום יש איזה חור בתקציב, יש איזה גירעון, ובסופו של דבר מי שהולך לשלם את החור הזה ואת הגירעון הזה זה בעיקר השכבות החלשות.

עפו אגבאריה: וכנראה זה באופנה שכולם או מספר חברי כנסת התחילו לדבר על זה שהאוכלוסייה הערבית לא משלמת מסים ולא ארנונה, ולא כפי שאמרו עכשיו, ולא ביטוח לאומי ולא מס הכנסה, וצריך להביא גדוד של חיילים לאבטח את גובי מס הכנסה.

עפו אגבאריה: אני חושב, כבוד השר וחברי הכנסת, זו שערורייה שאין כמוה.

עפו אגבאריה: הרי כולכם יודעים שהאוכלוסייה הערבית, יותר מ-50% ממנה נחשבת לאוכלוסיית עוני, מתחת לקו העוני.

יעקב כץ: – – –

עפו אגבאריה: אז כשאתם מדברים על דברים כאלה, זה רק להדיר את תשומת הלב מהעיקר.

עפו אגבאריה: וכולנו יודעים שהכתובת על הקיר.

עפו אגבאריה: איפה נמצא החור התקציבי?

עפו אגבאריה: הן בביטחון – ועכשיו מפחידים את כולם מהעניין האירני.

עפו אגבאריה: זה הרי עובד, עובד טוב.

עפו אגבאריה: תראה איך זה עבד על מסמוס המחאה החברתית, כאשר מדברים על הבעיה האירנית, ההפחדה מאירן, וכולם יודעים בתוך תוכם שהכול שקר אחד גדול.

עפו אגבאריה: אף אחד לא משתמש בפצצת אטום בעולם הזה.

עפו אגבאריה: גם האירנים, אם הם בכלל חושבים ואם בכלל תהיה להם פצצת אטום, אף אחד לא ישתמש בזה.

עפו אגבאריה: אף אחד לא ישתמש בזה.

ציון פיניאן: – – –

עפו אגבאריה: זו תהיה התאבדות לכל מי שהולך להשתמש.

עפו אגבאריה: היחידים שהשתמשו בפצצת אטום – הדמוקרטיה הגדולה ביותר, ארצות-הברית, ועכשיו, עכשיו, מציינים את נגסקי והירושימה.

עפו אגבאריה: הם שהשתמשו בפצצות האלה.

עפו אגבאריה: אז מספיק להפחיד את האנשים ולהגיד להם: בגלל זה תהדקו את החגורות, בגלל זה לא ניתן לכם כסף לבריאות, בגלל זה לא ניתן לכם כסף לרווחה.

עפו אגבאריה: והחור השני נמצא מעבר ל"קו הירוק", בשטחים הכבושים.

עפו אגבאריה: ידוע שהכספים של ההתנחלויות אף פעם לא הצטמצמו, ההיפך הוא הנכון.

עפו אגבאריה: כל פעם, ותראו, בשנים האחרונות רק מגדילים את התקציבים.

עפו אגבאריה: מדוע?

עפו אגבאריה: בשביל מה?

עפו אגבאריה: ראש הממשלה מדבר על שתי מדינות, מצד אחד; ומצד שני, הוא מחזק את ההתנחלויות.

יצחק וקנין: משפט אחרון.

עפו אגבאריה: הרי בסופו של דבר אם זה יהיה, לא יהיה שלום ולא תהיה רווחה.

עפו אגבאריה: הדבר האחרון שאני רוצה לדבר עליו זה באמת האוכלוסייה הערבית.

עפו אגבאריה: מספיק כבר להאשים את הקורבן.

עפו אגבאריה: לא רק האוכלוסייה הערבית, גם הפריפריה של מדינת ישראל, האנשים העניים הם שמשלמים את הגירעון הזה.

יצחק וקנין: תודה.

עפו אגבאריה: אדוני היושב-ראש, ברצוני רק להביא לתשומת לבכם שתסתכלו, ממדיניות הרווחה, שגם האוכלוסייה הערבית וגם הפריפריה – תוחלת החיים שלהם פחותה בארבע שנים מבמרכז העשיר.

עפו אגבאריה: אז מדוע אתם גוזרים עליהם עוד גזירות ולא נותנים להם לחיות בכבוד?

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: אני מודה לחבר הכנסת עפו אגבאריה.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת ישראל אייכלר, ואחריו – חבר הכנסת נסים זאב, אחרון הדוברים, ואחריו – שר האוצר יסכם את הדיון בהצעת החוק.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, כבוד השרים, חברי הכנסת, לפני שאפתח בדברי – אני שמעתי את חבר הכנסת עפו אגבאריה אומר שכל הסיפור האירני הוא שקר ואף אחד לא מתכוון להטיל פצצת אטום ולהשמיד את ישראל.

ישראל אייכלר: אם כבודו יכול להביא לי משהו בכתב או בעל-פה בפומבי של עלי חמינאי ואחמדינג'אד שיגידו שכל מה שאמר עפו אגבאריה זה נכון, כולנו נירגע.

עפו אגבאריה: – – –

רוברט אילטוב: – – –

עפו אגבאריה: – – – לי אישור, אני אסע ואביא את זה.

ישראל אייכלר: אני יכול לדבר עם ראש הממשלה שייתן לך אישור.

ישראל אייכלר: תביא פתק כזה בכתב, בהתחייבות – אנחנו לא יכולים להיות כל כך רגועים, אבל לפחות לא נוכל להגיד לממשלה: אתם לא יכולים לקחת כסף בשביל העניין הזה – – –

קריאה: – – –

ישראל אייכלר: אבל כל זמן שאתה לא מביא אישור כזה יש בעיה.

ישראל אייכלר: אבל זה רק כפתיחה.

ישראל אייכלר: רבותי, אני יודע שמאוד קל ומאוד נוח, וגם לי, להאשים את שר האוצר ואת ראש הממשלה.

ישראל אייכלר: אבל לדאבוני אני יודע שמי שקובע, ועל זה אני מדבר הרבה, זה לא שר האוצר ולא ראש הממשלה.

ישראל אייכלר: אתם לא מסוגלים אפילו לדעת ב-400 מיליארד שקל שיוצאים מהאוצר איזה סעיף בדיוק ואיזה קריטריונים הפקידים עושים לכם ומכינים לכם תקציב.

ישראל אייכלר: רוני בר-און היה פעם שר האוצר, אני מקווה שגם הוא יודה בדבר הזה, ששר האוצר לא יכול לדעת לאן הולכים 400 מיליארד שקלים בשנה.

ישראל אייכלר: ופה קבור הכלב של הכלכלה הישראלית.

ישראל אייכלר: יושבים פקידים ומשפטנים, ושנים רבות ידענו שפקיד ממשלה יושב 30 שנה, אי-אפשר להיפטר ממנו.

ישראל אייכלר: משרד האוצר הוא המשרד הצעיר ביותר.

ישראל אייכלר: איך זה קורה?

ישראל אייכלר: כי יושבים פקידים שמתואמים עם אנשי ההון והשלטון, יושבים כמה שנים, משרתים את האידיאולוגיה הקפיטליסטית – להעשיר את העשירים ולרושש את העניים, ואחרי כמה שנים – הופ, קפיצה, התפנה מקום – בחור צעיר מתקבל אצל איזה טייקון באיזה מפעל תעשייה, יועצים בהון עתק.

ישראל אייכלר: רבותי, במדינה שמעמידה לדין ראשי ממשלה על שני ניקובים בכרטיס טיסה לארצות-הברית לא בודקים מה קורה בקשר בין הון לשלטון במשרדי הממשלה.

ישראל אייכלר: זה דבר הכי חמור שקורה.

ישראל אייכלר: ולכן, העניין הזה של השוחד הגלוי, וגם החוקי, בין הון לשלטון בהעסקת פקידי האוצר במגזר הפרטי, והם מייד הופכים מפקידים לאנשי העשירון העליון, זאת הבעיה של רוב האזרחים.

ישראל אייכלר: היתה כאן פעם מדינה, היו פה פקידים שראו את עצמם אנשי המגזר הציבורי, הם לא היו רואים את עצמם סוכני העולם המסחרי.

ישראל אייכלר: אני לא אומר – – –

ראובן ריבלין: נא לסיים.

ישראל אייכלר: אני רק הרגע התחלתי, וכבודו אמר חמש דקות.

ראובן ריבלין: הרגע התחלת, וחמש דקות עברו, אתה רואה?

ישראל אייכלר: בכל מקרה, אני רוצה לומר, אדוני היושב-ראש, הגזירות של היום, באופן אובייקטיבי – חוץ מהמע"מ, ש-1% לעניים זה מאוד קשה – מס היסף אין בעיה.

ישראל אייכלר: לזכותם של חברי הרב משה גפני ושר האוצר, שביטלו את הגזירה של מס הכנסה על אלה שמרוויחים עד 14,000 שקלים – זה דבר חשוב.

ישראל אייכלר: אני רוצה לסיים, אדוני היושב-ראש, אבל אני חייב לומר פה – טוב, יש לי הרבה דברים לומר, אבל אתה תרשה לי רק את הפסוקים שהכנתי.

ראובן ריבלין: ברצון רב.

ישראל אייכלר: חלק מהפסוקים.

ישראל אייכלר: בפרשת השבוע אנחנו מוזהרים – קראנו על "קינג ביבי" – הישמר לך פן תשכח את ה' אלוקיך לבלתי שמור מצוותיו ומשפטיו וחוקותיו אשר אנוכי מצווך היום – ואני מדלג – ואמרת בלבבך כוחי ועוצם ידי עשה לי את החיל הזה.

ישראל אייכלר: וזכרת את ה' אלוקיך כי הוא הנותן לך כוח לעשות חיל.

ישראל אייכלר: כי ראש הממשלה כבר היה קינג ביבי – – –

ראובן ריבלין: גמרת לצטט?

ישראל אייכלר: הפסוקים גמרתי.

ישראל אייכלר: הוא כבר היה כאילו קינג ביבי – כוחי ועוצם ידי – הנה הוכחה לשיטת הקפיטליזם שלי, שהצליחה.

ישראל אייכלר: עכשיו הם באים כעניים בפתח ואומרים: חסר לי 40 מיליארד שקלים ואני רוצה לקחת את זה שוב מהעניים, ולכן זה עוול גדול שעושים את הדבר הזה.

ישראל אייכלר: ואני רוצה – – –

ראובן ריבלין: לא לא, אתה מצטט.

ישראל אייכלר: לא, גמרתי לצטט.

ראובן ריבלין: אז גמרת גם את דבריך.

ישראל אייכלר: אה, בסדר.

ראובן ריבלין: מסיימים בדבר תורה, לא מוסיפים.

ישראל אייכלר: אז זהו, אז לכבוד התורה אני מסיים.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת אייכלר, ואני מזמין את אחרון הדוברים, את חבר הכנסת נסים זאב.

ראובן ריבלין: אחריו יעלה שר האוצר להשיב.

ראובן ריבלין: לאחר מכן, ובטרם הצבעה, נקיים אזכרה לחבר הכנסת המנוח דגני, שהלך לעולמו – שהיה עוד מהכנסת השלישית, הרביעית, והחמישית, מלח הארץ – ולאחר מכן אנחנו נעבור להצבעה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נסים זאב.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, אתה יכול להמשיך.

ראובן ריבלין: תיבדל לחיים ארוכים, וטובים ונעימים.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, אתה יכול להמשיך לשים את הכיפה על הראש – –

ראובן ריבלין: אוקיי.

נסים זאב: – – אני אמשיך את הפסוקים של ר' ישראל אייכלר, אבל אני אומַר מהצד החיובי – בפרשת השבוע, בהמשך הפסוקים – כי ה' אלוהיך מביאך אל ארץ טובה, ארץ נחלי מים עיינות ותהומות יוצאים בבקעה ובהר, ארץ חיטה ושעורה – יש שבעת המינים – וגפן ותאנה ורימון, ארץ זֵית שמן ודבש, ארץ אשר לא במסכנות תאכל בה לחם.

נסים זאב: אני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש, מדינת ישראל, ברוך השם, היא מדינה של שפע.

נסים זאב: ארץ-ישראל, יש בה שפע כלכלי, ואנחנו צריכים לדעת איך להשתמש בשפע הזה, שהקדוש-ברוך-הוא נתן לנו.

נסים זאב: ואני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש, אני לא חושב שאין משבר גלובלי; יש משבר כלכלי בעולם, ובוודאי צריך לנקוט צעדים, אבל אי-אפשר שאותם הצעדים יפגעו בחלשים.

נסים זאב: ואני בדקתי מה קורה בעולם; למשל בארצות-הברית יש מע"מ, על מזון, יש מוצרים שאין עליהם מע"מ.

נסים זאב: בכלל.

נסים זאב: יש מוצרים עם 8%, יש מוצרים עם 10% ו-12%.

נסים זאב: אין בעיה, אפשר באופן דיפרנציאלי לבוא ולומר – על מוצרים x, y, אפשר להעלות את המע"מ, במוצרים אחרים להוריד את המע"מ, וזה בעצם להתחשב באותן שכבות חלשות.

נסים זאב: אני רוצה לדבר בשתי נקודות חשובות, אדוני היושב-ראש.

נסים זאב: אין ספק שמה שהממשלה עשתה לגבי אותם שמרוויחים מעל 800,000 שקל בשנה – להעלות עוד 2% מס מיוחד בשנה – זה דבר טוב; על העשירים שמשכורתם מעל 14,000 או 15,000 שקלים, זה בסדר, אבל בוודאי אנחנו חייבים להתחשב באותן שכבות חלשות.

נסים זאב: ואני רוצה להתייחס לדירה השנייה, שהממשלה, יש לה אולי איזו אשליה.

נסים זאב: ואני אומר לך, אדוני היושב-ראש, מתוך ידיעה: אנשים רוכשים, כחיסכון – את כל רכושם, את כל כספם שמים בדירה השנייה.

נסים זאב: בעצם מה אתה עושה?

נסים זאב: אתה מונע, בגלל המסים שאתה מטיל על אותן משפחות, לקנות דירה שנייה.

נסים זאב: אני חושב שזוהי טעות.

נסים זאב: אני שמעתי את הבקשה הזאת מפי משפחות רבות, ואומרים – תנסו להתחשב גם בדירה השנייה, אדוני שר האוצר, כי בסופו של דבר יש אנשים שאת כספם שמים בבנקים, אולי לקבל איזה 0.5% ריבית – אם במקרה, אם יש בכלל דבר כזה – אבל רובם המכריע, יש להם תרבות של לקנות דירה כדי לחיות ולהתפרנס.

נסים זאב: ואני אומר לך, בדרך כלל תמצא את זה אצל משפחות לא עשירות במיוחד, אולי בשכבות הביניים, במקסימום, ואפילו משפחות חלשות, כי זו התוכנית היחידה שהם חושבים שאולי אפשר להתפרנס ולהשאיר איזו הכנסה.

נסים זאב: לכן אני אומר – להביא את זה בחשבון, אולי בכל זאת להיטיב עמם.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת נסים זאב.

ראובן ריבלין: אני מתכבד להזמין את שר האוצר יובל שטייניץ כדי שיסכם את הדיון.

ראובן ריבלין: לאחר מכן אנחנו נזכיר את המנוח עמוס דגני אשר הלך לעולמו, זיכרונו לברכה, ואנחנו נעבור להצבעות.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, עברנו ביממה האחרונה פיגוע קשה מאוד, חמור מאוד, בגבול ישראל–מצרים.

יובל שטייניץ: אומנם, תודה לאל, לא היו נפגעים בצד הישראלי, לצערנו הרב היו הרוגים בצד המצרי, אבל אי-אפשר להמעיט בחומרת הפיגוע, כי אינני זוכר בשנים האחרונות מקרה של חוליית מחבלים שמנתה 15 מחבלים, שמנסה לפרוץ לתוככי מדינת ישראל – חוליה כל כך גדולה, עם השריוניות שהיא הצליחה להשתלט עליהן.

יובל שטייניץ: ולכן, גם כשהפיגוע הזה נגמר באין נפגעים בצד הישראלי, זה פיגוע חמור ביותר, ואמר ראש הממשלה – נכון שעם כל חשיבות הסיוע והתיאום, בסוף בסוף, כשמדובר בביטחוננו, בהגנת מדינת ישראל, בהגנת אזרחי ישראל, אנחנו יכולים לסמוך רק על עצמנו, על צה"ל ועל זרועות הביטחון.

יובל שטייניץ: אותו דבר, אדוני היושב-ראש, נכון גם בתחום הכלכלי.

יובל שטייניץ: כמו בתחום הביטחוני, גם בתחום הכלכלי, בעת משבר אין לנו על מי לסמוך אלא על עצמנו, וכמובן גם על אבינו שבשמים, אבל – שייתן לנו חוכמה לנהוג נכון בתקופה הזאת.

יובל שטייניץ: אנחנו מחויבים להגן על מדינת ישראל בפני איומים חיצוניים ביטחוניים ובפני איומים חיצוניים כלכליים.

יובל שטייניץ: אנחנו מאוימים גם ביטחונית, כפי שראינו בגבול הדרום אתמול, וגם כלכלית, כפי שאנחנו רואים בארבע השנים האחרונות, כשכל מדינות העולם, אבל ישראל בתוכן, מאוימות על-ידי המשבר הגלובלי.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, אני מדגיש את הנקודה, כי אנחנו תמיד מודים, ובצדק, על הסיוע הצבאי מארצות-הברית, על 70 מיליון הדולר הנוספים ל"כיפת ברזל", על הערבויות שחודשו, שזה בהחלט תמיכה וגיבוי כלכלי, רק לאחרונה.

יובל שטייניץ: אבל בחשבון אחרון, גם מבחינה כלכלית, איננו חלק מגוש היורו ומהאיחוד האירופי, בדיוק כמו שאיננו חלק מנאט"ו.

יובל שטייניץ: לכן, גם מבחינה ביטחונית וגם מבחינה כלכלית אין לנו לא את נאט"ו ולא את האיחוד האירופי ואת גוש היורו.

יובל שטייניץ: שלא כמו אירלנד ופורטוגל, ושלא כמו ספרד, יוון ואיטליה, אין לנו רשת ביטחון של מאות מיליארדי דולרים במקרה שחלילה וחס ניקלע למצוקה כלכלית ופיננסית ולהורדות דירוג משמעותיות ורבות כפי שנקלעו אותן מדינות מערביות ואירופיות.

יובל שטייניץ: מכיוון שגם מבחינה כלכלית אין לנו על מי לסמוך אלא על עצמנו, אנחנו כבר ארבע שנים מנהלים קרב מגן על כלכלת ישראל ועל אזרחי ישראל.

יובל שטייניץ: כמו בביטחון, כך בכלכלה אנחנו שומרים על אזרחי ישראל מפני הסכנה הכבדה והחמורה של צמיחה שלילית ואבטלה המונית.

יובל שטייניץ: הצלחנו למנוע את זה עד הלום, וכעת, כדי להמשיך להגן על כלכלת ישראל, על הצמיחה ועל התעסוקה, אנחנו מחויבים באחריות ורצינות.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, לפני שלושה שבועות, כמעט ארבעה שבועות, בכנס קיסריה, הודעתי שאינני מתכוון להמתין, ובתוך כמה שבועות אביא לממשלה ולכנסת חבילת צעדים כדי לעמוד ביעד הגירעון.

יובל שטייניץ: אני מקיים את ההתחייבות הזאת כלפי העולם כולו.

רוני בר-און: העולם כולו.

יובל שטייניץ: אפשר להתווכח על צעד כזה או אחר, אפשר להכניס שינויים כאלה או אחרים בתוך החבילה, אבל המסגרת כולה נשמרת.

יובל שטייניץ: אנחנו הבאנו לממשלה, ואנחנו מביאים היום לכנסת, עם כמה שינויים פנימיים, חבילה של 14 מיליארד שקל בהכנסות המדינה ל-2013 שתאפשר לנו לעמוד ביעד הגירעון שנקבע על 3%.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, אני זוכר שהיו המון ויכוחים וחששות לגבי הדיון בממשלה, ואחר כך בוועדת הכספים של הכנסת.

יובל שטייניץ: העובדה שהחבילה הבסיסית הזאת בסך 14 מיליארד שקלים פלוס עברה ברוב גדול בממשלה ובוועדת הכספים בשבוע שעבר מצביעה על דבר אחד: – –

שלמה מולה: אחרי ששיחדתם את ש"ס ואחרים.

רוני בר-און: העולם כולו.

רוני בר-און: כולו.

יובל שטייניץ: – – יש בישראל משילות כלכלית.

יובל שטייניץ: אני חוזר על זה כאן, כשראש הממשלה נמצא.

יובל שטייניץ: אדוני ראש הממשלה, הרי זה דבר חשוב מאין כמותו.

יובל שטייניץ: אנחנו הוכחנו בממשלה, ואנחנו מוכיחים היום בכנסת, ובשבוע שעבר, שיש בישראל משילות כלכלית, ועושים את מה שצריך.

שלמה מולה: אבל איך נוצר בור של 30 מיליארד שקל?

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: תודה.

שלמה מולה: משילות – – – זה בור?

ראובן ריבלין: מספיק.

יובל שטייניץ: אנחנו לא עוסקים בכלכלת בחירות, אדוני היושב-ראש.

שלמה מולה: זו לא כלכלת בחירות.

יובל שטייניץ: אני חושב שזה ברור לכל בר-דעת.

יובל שטייניץ: אין פה פופוליזם ואין פה כלכלת בחירות.

יובל שטייניץ: יש פה צעדים מדודים, נכונים ואמיצים – –

שלמה מולה: 30 מיליארד זה משילות?

יובל שטייניץ: – – שישמרו על כלכלת ישראל ועל אזרחי ישראל מפני המשבר הגלובלי.

יובל שטייניץ: למה אני מדגיש זאת, אדוני?

יובל שטייניץ: אני מדגיש זאת – – –

רוני בר-און: שר הביטחון – – –

אהוד ברק: – – –

זהבה גלאון: מה קורה פה בממשלה?

ראובן ריבלין: חברת הכנסת גלאון, את לא יכולה להיות אחראית לכל הממשלה.

זהבה גלאון: אני מנסה.

ראובן ריבלין: את לא יכולה להיות אחראית לכל הממשלה.

זהבה גלאון: מה קורה פה?

קריאה: אי-אפשר – – –

ראובן ריבלין: ההתנדבות היא חשובה, אבל את לא יכולה להיות אחראית.

יצחק הרצוג: – – –

ראובן ריבלין: רבותי, אין יותר קריאות ביניים.

זהבה גלאון: שר הביטחון – – –

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: גם אין יותר הערות.

רוני בר-און: – – –

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, צריך להדגיש את זה שוב ושוב: – –

רוני בר-און: ושוב.

יובל שטייניץ: – – אין בישראל פופוליזם וכלכלת בחירות; יש בישראל משילות כלכלית.

יובל שטייניץ: אנחנו ראינו מה קרה לחלק ממדינות אירופה כשבשעת המשבר לא הצליחו להגיע למשילות כלכלית, ואנחנו מקיימים כאן משילות כלכלית.

יובל שטייניץ: אדוני ראש הממשלה, אני רוצה להדגיש שבהסכמה, בתיאום, הכנסנו כמה שינויים בחבילה שמוגשת היום לכנסת, והם יעובדו בדיונים בוועדת הכספים.

יובל שטייניץ: היו פגישות של אנשי עם חבר הכנסת חיים כץ וחבר הכנסת משה גפני.

ראובן ריבלין: האם אדוני מבקש מהכנסת לקיים את ההצבעות בקריאה שנייה ושלישית לאחר סיום הדיונים בוועדה?

יובל שטייניץ: בהחלט.

יובל שטייניץ: אני חושב שזה חשוב.

ראובן ריבלין: אז אני מציע שנזדרז, כי אחרת – – –

יובל שטייניץ: אני אזדרז.

שלמה מולה: הוא מחפש את 30 מיליארד השקל – – –

ראובן ריבלין: נא לא להעיר הערות.

קריאה: – – – לשר האוצר.

ראובן ריבלין: נא לא להעיר הערות על הערותי.

ראובן ריבלין: בבקשה.

רוני בר-און: לצחוק מותר?

יובל שטייניץ: אדוני, אנחנו הסכמנו שה-1% במס הכנסה יועלה רק מארבע-עשרה אלף שקל, זאת אומרת עד ארבע-עשרה אלף שקל לא יהיה שינוי במס – – –

רוני בר-און: ארבעה-עשר.

יובל שטייניץ: ארבעה-עשר.

יובל שטייניץ: תודה, רוני.

יובל שטייניץ: עד ארבעה-עשר.

יובל שטייניץ: השכבות החלשות ומעמד הביניים הנמוך – לגביו לא יהיה שינוי במס הכנסה.

יובל שטייניץ: זה יתאזן על-ידי תיקונים במדרגות המס בין ארבע-עשרה אלף – – –

רוני בר-און: ארבעה-עשר.

יובל שטייניץ: ארבעה-עשר, 14,430, ובין 20,000 ל-21,800.

רוני בר-און: מקיים הבטחות לעולם כולו.

ראובן ריבלין: שר האוצר לשעבר, להירגע.

יוחנן פלסנר: קשה לו עם המספרים.

ראובן ריבלין: תודה.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, התיקונים הללו מביאים לאותה תוצאה בדיוק מבחינה כלכלית, מבחינת החבילה כולה.

יובל שטייניץ: הם מקלים על מעמד הביניים הנמוך והחלשים תמורת תוספת קלה בנטל למעמד הגבוה ומעמד הביניים העליון.

יובל שטייניץ: לכן הם תיקונים סבירים ואפילו נכונים.

יובל שטייניץ: אני רוצה – –

רוני בר-און: להגיד שוב ושוב.

יובל שטייניץ: – – לסיים, אדוני היושב-ראש, ולומר שאני חושב שממשלת ישראל וכנסת ישראל יכולות להיות גאות בעובדה שאנחנו הוכחנו כאן בשנים האחרונות – –

מרינה סולודקין: תקציב דו-שנתי.

יובל שטייניץ: – – שאנחנו מגלים שוב ושוב לא רק תעוזה כלכלית – –

יוחנן פלסנר: כמו בחריין.

יובל שטייניץ: – – אלא גם משילות כלכלית – –

רוני בר-און: ויצירתיות.

יובל שטייניץ: – – ויצירתיות.

יובל שטייניץ: תודה רבה.

רוני בר-און: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בר-און, מספיק.

ראובן ריבלין: מספיק.

ראובן ריבלין: אתה לא יכול להיות – – –

יובל שטייניץ: אתה יודע שכשהוא היה שר אוצר שנה וחצי לא קראתי לו קריאת ביניים אחת.

יובל שטייניץ: לכן, עכשיו הוא מחזיר לי כגמולי.

יובל שטייניץ: אבל זה בסדר גמור.

רוני בר-און: לא כגמולך – – –

יובל שטייניץ: דבר אחד – – –

ראובן ריבלין: אני הייתי באופוזיציה יחד אתך.

ראובן ריבלין: אני עזרתי לו כאשר היינו צריכים לייצב את כלכלת ישראל.

יובל שטייניץ: כך ראוי.

יובל שטייניץ: כך נוהגת אופוזיציה אחראית.

ראובן ריבלין: בהנחייתו של ראש האופוזיציה דאז, ראש הממשלה.

רוני בר-און: נכון.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, במבחן התוצאה, מזה שלוש וחצי שנים, לאחר אבטלה גבוהה וצמיחה שלילית, הצלחנו לחזור לצמיחה גבוהה ואבטלה נמוכה.

רוני בר-און: א

רוני בר-און: בטלה גבוהה כבר שבע – – –

יובל שטייניץ: במבחן התוצאה ממשלת ישראל, ומדינת ישראל, השכילה להתמודד עם המשבר הגלובלי: – –

שלמה מולה: לא.

שלמה מולה: יסודות הצמיחה – – –

יובל שטייניץ: – – עלייה גדולה בהשתתפות בכוח העבודה, עלייה בצמיחה ועלייה בהשקעות.

שלמה מולה: יסודות הצמיחה – מהממשלה הקודמת.

מגלי והבה: הישג היסטורי.

שלמה מולה: – – – היסטורית של 30 מיליארד שקל.

יובל שטייניץ: ההחלטה של הכנסת היום משרתת את כלכלת ישראל ושומרת על אזרחי ישראל.

יובל שטייניץ: היא מופת להימנעות מכלכלת בחירות – –

שלמה מולה: – – –

רוברט טיבייב: איפה הכסף?

יובל שטייניץ: – – ולמשילות כלכלית ראויה ונכונה – –

ראובן ריבלין: רבותי – – –

יובל שטייניץ: – – משילות כלכלית אמיתית לטובת כלכלת ישראל ואזרחי ישראל.

יובל שטייניץ: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: לא, לא, לא.

ראובן ריבלין: לא למחוא כפיים בשום אופן.

ראובן ריבלין: אדוני ראש הממשלה, רבותי השרים, חברי הכנסת, חברי מפלגת העבודה, מפא"י לשעבר, לפני כשבוע הלך לעולמו חבר הכנסת לשעבר, מבני האבות המייסדים, חבר הכנסת עמוס דגני, זיכרונו לברכה.

ראובן ריבלין: נקום לכבד את זכרו בדקת דומייה.

ראובן ריבלין: (חברי הכנסת מכבדים בקימה את זכרו של המנוח.

ראובן ריבלין: )

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: נא לשבת.

ראובן ריבלין: עמוס נבחר לכנסת השלישית מטעם מפא"י כצעיר חברי הכנסת, ומאז נבחר לכהונות נוספות בכנסת הרביעית, החמישית והשישית.

ראובן ריבלין: לעמוס זכויות היסטוריות רבות, והוא אחראי במידה רבה להבאתה המהירה של גולת בולגריה לארץ-ישראל בימים שלאחר קום המדינה.

ראובן ריבלין: עמוס לקח חלק פעיל בהנהגת תנועת בני המושבים, היה מדריך נוער ואחד מרבים שיצאו בשמה של תנועה זו להדרכת מושבי העולים החדשים בחבל תאשור שבנגב.

ראובן ריבלין: למרות היותו איש ציבור שהתמחה בכלכלה, תקציב ומדיניות ציבורית, עמוס דגני נשאר בנשמתו מושבניק בן כפר-ויתקין, אדם הקשור יותר מכול לעבודת האדמה, לקרקע, לפרדסים ולחקלאות הארץ-ישראלית.

ראובן ריבלין: השבוע ב"יומן השבוע" בערוץ הראשון היתה אולי באופן סמלי הכתבה האחרונה של פרדי גרובר, שבה הוא צילם, תיאר ושר שיר לזורעים בדמעה וקוצרים ברינה, אחד הדברים אולי היותר-יפים שהיו בטלוויזיה הישראלית.

ראובן ריבלין: אולי הם לא קשורים בעבודתו, באישיותו של עמוס דגני, אבל בהחלט הם מתקשרים.

ראובן ריבלין: בכל שנות פעילותו הציבורית הוא החזיק משק פעיל וראה את עצמו מושבניק מן השורה.

ראובן ריבלין: במשך שנים ארוכות, 20 שנה, שימש עמוס כיושב-ראש מועצת עמק-חפר, תפקיד שהוא, בחוש הפוליטי המיוחד שלו, הגדיר כראש ממשלת עמק-חפר.

ראובן ריבלין: אני, שאשתי היא בת המושב בית-חרות, הקרוב למקום מגוריו של עמוס, כפר-ויתקין – אשתי היא מחרות ולא מבית-חרות – יצא לי להיפגש אתו בהזדמנויות כאלה ואחרות ולשתף אתו פעולה בדאגתו הכנה לתושבי עמק-חפר, למושבניקים ולחקלאים.

ראובן ריבלין: כנסת ישראל שולחת את תנחומיה למשפחתו, לאשתו יהודית, לבנותיו, נכדיו, ניניו ואחיו.

ראובן ריבלין: יהי זכרו של איש זה ברוך.

ראובן ריבלין: תהא נשמתו צרורה בצרור החיים.

ראובן ריבלין: מלים לתיאור דמותו יאמר חבר הכנסת עמוס ברוורמן בשם מפא"י לדורותיה.

מאיר שטרית: אבישי.

ראובן ריבלין: אבישי ברוורמן.

מאיר שטרית: ייבדל לחיים ארוכים.

ראובן ריבלין: ייבדל לחיים ארוכים, כמו פרדי גרובר, שאם לא אמרתי זאת, ייבדל לחיים ארוכים וטובים, שכן היתה איזו מחשבה שהיא מחשבה מוטעית.

ראובן ריבלין: בבקשה.

אבישי ברוורמן: אדוני היושב-ראש, כבוד ראש הממשלה, שרים, חברי כנסת – –

ראובן ריבלין: פרדי גרובר, פרדי גרובר.

אבישי ברוורמן: – – משפחת דגני עדיין יושבת שבעה.

אבישי ברוורמן: בתור נער צעיר ברמת-גן זכיתי להכיר את עמוס דגני, אבל הסתכלתי עליו מלמעלה למטה בהערכה.

אבישי ברוורמן: לפני כ-20 שנה, חותנתי, שהיא חברה של עמוס כבר 50 שנה, חיברה אותי בקשר הרבה יותר עמוק.

אבישי ברוורמן: אני רוצה להגיד מלה אישית ומלה בשם מפלגת העבודה המתחדשת.

אבישי ברוורמן: עמוס דגני, כמו שאמר כבוד יושב-ראש הכנסת, היה משרת ציבור במובן האמיתי של המלה.

אבישי ברוורמן: איש צנוע.

אבישי ברוורמן: כל מי שפגש אותו היה מסתכל על אור עיניו.

אבישי ברוורמן: אדם שבכנסת עשה את שלו.

אבישי ברוורמן: בהעפלה פעל למען יהדות בולגריה.

אבישי ברוורמן: היה הולך אחרי בן-גוריון, וכשבן-גוריון קרא לו לרדת לתאשור – ירד, עלה לנגב, ולאחר מכן גם בכנסת.

אבישי ברוורמן: כשעזב אותה, כמו שאמר היושב-ראש, שירת את עמק-חפר והיה לדוגמה.

אבישי ברוורמן: אבל היה משהו מאוד מיוחד בדרך שלו, שהיום במחאה החברתית אנחנו מנסים – הילדים הצעירים שלנו מחפשים למצוא דמויות שיש בהן צניעות, שיש בהן דרך ארץ ושיש בהן אהבת הארץ.

אבישי ברוורמן: עמוס דגני הוא איש שכזה.

אבישי ברוורמן: אנחנו מספידים גם כאן וגם במקומות אחרים רבים.

אבישי ברוורמן: כהרגלנו, מפריזים.

אבישי ברוורמן: אחרי מות קדושים אמור, ואנחנו מפריזים – מפריזים בתכונות החיוביות, מקטינים במגרעות.

אבישי ברוורמן: עמוס דגני הוא אחר מיחידי סגולה שמה שאמרו עליו בחייו אומרים בדיוק אחרי מותו.

אבישי ברוורמן: בשבילי הוא דוגמה למשרת ציבור ולדרך שכל אחד מאתנו צריך ללמוד.

אבישי ברוורמן: יהי זכרו ברוך.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת אבישי ברוורמן.

ראובן ריבלין: רבותי, עד כאן אזכרתו.

ראובן ריבלין: (קריאה ראשונה)

ראובן ריבלין: אנחנו חוזרים לסדר-היום.

ראובן ריבלין: על סדר-היום, לאחר דיון כללי של כל חברי הכנסת שבו השתתפו למעלה מ-40 חברי כנסת, אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק לצמצום הגירעון ולהתמודדות עם השלכות המשבר בכלכלה העולמית (תיקוני חקיקה), כפי שהוצגה על-ידי השר יצחק כהן, סגן שר האוצר, וסוכמה על-ידי שר האוצר יובל שטייניץ.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה ראשונה.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 1 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 40 נגד – 27 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק לצמצום הגירעון ולהתמודדות עם השלכות המשבר בכלכלה העולמית (תיקוני חקיקה), התשע"ב–2012, לוועדת הכספים נתקבלה.

ראובן ריבלין: 40 בעד, 27 נגד, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת חוק לצמצום הגירעון ולהתמודדות עם השלכות המשבר בכלכלה העולמית (תיקוני חקיקה), התשע"ב–2012, עברה בקריאה ראשונה, ועוברת מייד לוועדת הכספים על מנת להכינה לקריאה שנייה ושלישית.

ראובן ריבלין: אם יש עכבות כלשהן, נא להודיעני.

ראובן ריבלין: הישיבה תימשך, וברגע שאתם תסיימו, אנחנו בתום סדר-היום נקרא את ההצעה בקריאה שנייה ושלישית.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/724).

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים לסעיף הבא בסדר-היום, והוא הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 109), התשע"ב-2012, שיציג בפנינו השר יעקב מרגי.

ראובן ריבלין: בבקשה, יעלה ויבוא.

ראובן ריבלין: רבותי, נרשמו רבים להצעה הזאת.

ראובן ריבלין: הנושא הוא אומנם במסגרת פקודת התעבורה, אבל הוא שייך לאוצר לחלוטין.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מרגי מציג אותו במקום שר התחבורה, אבל למעשה מדובר באגרת הרדיו של רשות השידור – אגרת רדיו במכוניות, ולכן זה שייך לפקודת התעבורה.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, מכובדי ראש הממשלה, חברי חברי הכנסת והשרים, הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 109), התשע"ב–2012, לקריאה ראשונה.

יעקב מרגי: הצעת החוק לתיקון פקודת התעבורה בעניין העלאת הסכום הנוסף לאגרת הרכב המיועד לרשות השידור אושרה בממשלה ובוועדת שרים לענייני חקיקה.

יעקב מרגי: מטרת העברת החוק היא לאפשר יציאה לדרך של הרפורמה ברשות השידור, שמטרתה לחזק ולשדרג את השידור הציבורי.

יעקב מרגי: החוק משקף את המלצות הוועדה לבחינת חלופות לאגרת רשות השידור ולאופן גבייתה, שבה לקחו חלק כל גורמי המקצוע הרלוונטיים, לאחר שנבחנו כמה אלטרנטיבות.

יעקב מרגי: יישום החוק יפחית את סך התשלומים שישלם האזרח בגין אגרת רשות השידור, שכוללת טלוויזיה פלוס רדיו.

יעקב מרגי: אזרח בעל רכב ובעל מקלט טלוויזיה משלם היום 483 ש"ח לשנה.

יעקב מרגי: בעקבות השינויים המוצעים ישלם האזרח רק 474 ש"ח לשנה בשנת 2013 ו-465 ש"ח בשנת 2014.

יעקב מרגי: כיום אגרת הטלוויזיה מסתכמת ב-369 ש"ח לשנה.

יעקב מרגי: אגרת הרדיו מסתכמת ב-114 ש"ח לשנה.

יעקב מרגי: אגרת הטלוויזיה תפחת ב-5%, ומנגד אגרת הרדיו תעלה רק במחצית הסכום.

יעקב מרגי: לאור העובדה שבסיס הגבייה באמצעות אגרת הרדיו רחב יותר, אפשר להפחית את הגבייה ועדיין לשמור על ההכנסות הנדרשות לרשות לצורך פעולותיה.

יעקב מרגי: בשנות הרפורמה, שהן 2013–2018, תופחת אגרת הטלוויזיה ב-98 ש"ח, ומנגד אגרת הרדיו תעלה ב-54 ש"ח במצטבר.

יעקב מרגי: יישום החוק יאפשר לצאת לדרך עם תוכנית כלכלית מאוזנת לרשות השידור.

יעקב מרגי: על כן אבקש לתמוך בהצעת החוק בקריאה ראשונה.

יעקב מרגי: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: רבותי, אני סוגר את הרשימה בעוד חצי דקה ולא אאפשר לאנשים נוספים לדבר.

ראובן ריבלין: ראשונת הדוברות – חברת הכנסת זהבה גלאון, ואחריה – אילן גילאון; מוותר.

ראובן ריבלין: אחרי זהבה גלאון – שלי יחימוביץ.

ראובן ריבלין: רבותי, נרשמו חנא סוייד, דב חנין, עפו אגבאריה, עמיר פרץ, אבישי ברוורמן, גאלב מג'אדלה, אורי אריאל, מאיר שטרית, יובל צלנר, שלמה מולה, זאב בילסקי, מגלי והבה, רוברט טיבייב, יוחנן פלסנר, רוני בר-און, מיכאל בן-ארי, ישראל חסון, אריה אלדד, אורי אורבך, ג'מאל זחאלקה, ישראל אייכלר, נסים זאב, מסעוד גנאים ואחמד טיבי.

ראובן ריבלין: הרשימה סגורה.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, תודה רבה – – –

ראובן ריבלין: אחד מכל סיעה מדבר חמש דקות.

מאיר שטרית: היושב-ראש, כדאי להוסיף שמי שלא נמצא מאבד את זכות הדיבור.

ראובן ריבלין: זה ברור.

ראובן ריבלין: ברור כשמש.

מאיר שטרית: יש כאלה שלא מקיימים את זה.

ראובן ריבלין: לא לא לא.

מאיר שטרית: אתה בקלות קובע את זה.

ראובן ריבלין: לא לא לא, אני קובע ואני גם מכריז על המובן מאליו.

ראובן ריבלין: כן.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לנצל את ההזדמנות, בדיון על אגרת רשות השידור, על ההסדרים ברשות השידור, כדי לדבר על שלטון הטרור והפחד ברשות השידור.

ראובן ריבלין: אם את מדברת על רשות השידור – ויש לנו ביקורת על רשות השידור, אם היא רשות ממלכתית, או ציבורית, או בעלת עמדות כאלה או אחרות – אני רוצה לומר שמגיע צל"ש לרשות השידור על הכתבה של פרדי גרובר, ואנחנו מאחלים לו הצלחה.

ראובן ריבלין: אנחנו מצטערים שזאת היתה הכתבה האחרונה שלו, אבל באמת, בהקשרו של המנוח, דגני, ציינו אותו, אבל נדמה לי שאוהבי הארץ הזאת, אוהבי אדמתה ושמיה, ואוהבי העבודה, ואוהבי החיים – באמת – הנאורים, הטובים והזכים ביותר, ראו בחרדת קודש ובהנאה מרובה את הכתבה של פרדי גרובר ביום שישי.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להצטרף לדבריך המרגשים, אני מסכימה אתך, לכן כל כך חשוב שידור ציבורי, כל כך חשוב שתהיה רשות שמאפשרת לשדר בדיוק כתבות מהסוג הזה שאתה תיארת, כמו הכתבה האחרונה של פרדי גרובר.

זהבה גלאון: אנחנו יודעים שכתבות כאלה אי-אפשר למצוא בערוץ המסחרי, ולכן כל כך נורא בעיני מה שמתחולל בתקופה האחרונה ברשות השידור.

זהבה גלאון: אנחנו רואים שלטון של טרור, של פחד, של איזונים שאין להם מקום, של משגיחי כשרות שממנים לקרן נויבך, לענת דוידוב, שמשעים את מיקי שושן; מה קורה שם, ברשות השידור, אדוני?

זהבה גלאון: מה הפוליטיזציה הזאת של רשות השידור?

זהבה גלאון: אני חושבת שהממשלה הזאת קצת התבלבלה – רשות השידור צריכה לשרת את האינטרסים של הציבור, ולא את האינטרסים של ראש הממשלה.

זהבה גלאון: אני רוצה לנצל את העובדה שאני עומדת כאן על הבמה ולקרוא לראש הממשלה, באמצעות שלוחיו מול רשות השידור, להפסיק להשתמש ברשות השידור ככלי להעברת מסרים פוליטיים ולמנוע מהאופוזיציה ביקורת לגיטימית.

זהבה גלאון: אדוני, אני מתראיינת לעתים ברשות השידור, ואני חושבת שהדבר הזה של השלטון הזה, שבודק בציציות, אם יש איזון כזה או כזה וכמה פעמים לקחו מישהי ממרצ לעומת כמה פעמים לקחו מישהו מהליכוד, או קדימה, או במפלגת העבודה – לא היה כדבר הזה; הפוליטיזציה השתלטה על רשות השידור.

זהבה גלאון: אני חוזרת ואומרת: משגיחי כשרות אין להם מקום – אין להם מקום ברשות ממלכתית.

זהבה גלאון: עכשיו יש עיצומים, חברי חברי הכנסת, בתוכניות הבוקר ברשת ב'.

זהבה גלאון: יש עיצומים כי עיתונאים לא מוכנים לבלוע את הדבר הזה ששמים להם משגיחים מטעם.

זהבה גלאון: ואני פונה לראש הממשלה: תסיר את ידיך מהרשות הממלכתית, מהרשות הציבורית, כי השידור הממלכתי הוא של כולם.

זהבה גלאון: תודה רבה, אדוני.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חנא סוייד.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת דב חנין – אז לרשותך חמש דקות.

ראובן ריבלין: כנראה הרשימה מתקצרת בהרבה – מאיר שטרית הוא הבא אחריו כנראה.

מאיר שטרית: כל האחרים ירדו?

ראובן ריבלין: ירדו.

ראובן ריבלין: כן.

ראובן ריבלין: לא לא, יש עוד אחד שלא ירד, אבל הוא לא נמצא.

מאיר שטרית: רווח נקי.

ראובן ריבלין: לכן אני אתן לך לדבר חמש דקות, כראשון הסיעה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך, הממשלה, אני מבין, נעדרת מהדיון הזה?

מאיר שטרית: הממשלה נעדרת בכלל.

ראובן ריבלין: לא לא לא, בכלל לא עולה על הדעת.

ראובן ריבלין: השר בגין, נדמה לי, הוא – לא, השר יעלון.

ראובן ריבלין: אני אפסיק את הדיון עד – זו הצעה של הממשלה.

ראובן ריבלין: השר איתן נמצא פה?

ראובן ריבלין: רבותי, אני אפסיק אם – – –

גאלב מג'אדלה: השר בגין בחוץ.

מאיר שטרית: – – – שרים.

דב חנין: הז'קט של השרים נוכח.

דב חנין: הז'קט של השרים נוכח.

דב חנין: יש גם פתקאות, חבר הכנסת שטרית – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת שטרית, ברגע שהז'קט יוכל להצביע – –

דב חנין: – – יש תיקים, אבל הם לא באים.

ראובן ריבלין: – – נראה בו שר.

ראובן ריבלין: אני אראה בו שר.

ראובן ריבלין: אנחנו חייבים – כבוד השר בגין, אומנם אדוני לא התורן, אבל אני רק רוצה לומר: יוזמה של הממשלה, חברי כנסת מדברים, ואין נוכח ולו שר?

ראובן ריבלין: ואדוני מקפיד בכבודה של הכנסת ובכבודה של הממלכה בישראל.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

זאב בנימין בגין: אבקש להסיר טעות.

זאב בנימין בגין: אני לא מתנדב, אכן אני התורן.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

דב חנין: מכובדי השר בגין, אדוני היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, משהו רקוב בממלכת דנמרק.

דב חנין: אני אומר את הדברים בצער ובכאב, מכיוון שממלכת דנמרק שאני מדבר עליה נמצאת במזרח התיכון, ושוכנת על חוף הים התיכון, ומכל ממלכת דנמרק, הסימבולי ביותר למשהו הרקוב הזה זה מה שקורה ברשות השידור.

דב חנין: וצריך להתחיל באמת בשאלת החירויות והמרחב של הדיון והדיבור, וכל אותם דיבורים פסולים והזויים על איזונים, שנועדו בעצם להשתיק ולדומם סדר-יום חברתי, העלאה לדיון של נושאים שהציבור מעוניין לדון בהם אבל אולי יש מישהו שמפחד מהם – אולי יש מישהו שמפחד מהם, אולי יש מישהו שהדברים האלה אינם נוחים לו, ולכן תוכנית כל כך משמעותית, כל כך מעניינת, כל כך לא דורשת איזון, כי היא מאוזנת מעצם טיבה, כמו תוכניתה של קרן נויבך, נמצאת כיעד למתקפה שיטתית ומאורגנת, שבה בכל פעם ממציאים המצאה חדשה למישהו אחר שאולי יאזן את קרן נויבך, אם זה גיבור של תוכנית ריאליטי לשעבר, או איזה בדרן שלא נמצאה לו תעסוקה בזמן האחרון, או אנשים אחרים, שלכל אחד מהם יש בוודאי זכויותיו; שמעתי גם שאיש אקדמיה שמתמחה בענייני המזרח התיכון התבקש להתגייס למערכה הזאת.

דב חנין: כולם כמובן אנשים שאין להם שום ניסיון בשידור, שום ידע בשידור, שום יכולת להוביל תוכנית רדיו רצינית ומקצועית.

דב חנין: והדברים, אדוני היושב-ראש, מעוררים לא רק דאגה, אלא חשש עמוק שמישהו לחלוטין לא מבין את ההבדל הגדול שאתה, אדוני היושב-ראש, חוזר ומדגיש אותו, בין שידור ציבורי לבין שידור ממשלתי.

דב חנין: לממשלה יש בהחלט מעמד, ויש לה זכויות גם בשידור הציבורי – – –

ראובן ריבלין: צריך גם להבחין בין שידור ציבורי לשידור דוקטרינרי.

דב חנין: בוודאי.

דב חנין: בוודאי.

ראובן ריבלין: גם כשמדברים בשידור ציבורי צריך לזכור שהדוקטרינה היא במקום אחר.

דב חנין: בהחלט.

דב חנין: שידור ציבורי לא צריך להיות דוקטרינרי, ולא צריך להיות ממשלתי, הוא צריך להעלות לסדר-היום שאלות, נושאים, אינפורמציה, לפעמים ביקורת נוקבת, לפעמים תשובות לביקורות הנוקבות, וזה מה שנעשה.

דב חנין: אבל רוח רעה נושבת שם, במסדרונות רוממה, והרוח הרעה הזו לא מגיעה רק לקרן נויבך אלא נושבת בחוזקה ומאיימת על יכולתם של אנשי השידור הציבורי, אותם עיתונאים, אותן עיתונאיות, לעשות את מלאכתם בצורה אמיתית ונאמנה.

דב חנין: כאשר סדר-היום הזה נדחק הצדה, באופן טבעי אנחנו חוזרים לאותו סדר-יום, שהוא אולי ישן וחבוט ומוכר, ואולי מישהו רוצה שרק בזה נעסוק, בשאלות של איומים מבחוץ ואויבים שבהם צריך להילחם, ואז לא נצטרף לעסוק, לא בצדק חברתי ולא בתיקון החברה ולא בהתמודדות עם העוולות ועם הליקויים ועם הדרישות של העם לצדק חברתי.

דב חנין: נתעסק במלחמה, הנה, נמצא לנו אויב, נסמן לעצמנו אויב, נטען גם שהוא מאיים על עצם קיומנו ונתארגן למלחמה.

דב חנין: כשמתארגנים למלחמה לא צריך לא דיבור חופשי ולא דיון ביקורתי, אלא צריך רק דברים ודוברים של הממשלה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אנחנו נצביע נגד ההצעה הזאת.

דב חנין: אנחנו נצביע נגד ההצעה הזאת שהממשלה מביאה היום בפנינו – הצעת החוק שהממשלה מציעה היום בפנינו – כצעד של מחאה ביחס למדיניותה ההרסנית של הממשלה וביחס להתנהלותו הבלתי דמוקרטית של ראש הממשלה בכל הנוגע לרשות השידור.

דב חנין: זה התחיל, אדוני היושב-ראש, מאותה פרשה של השר יולי אדלשטיין, שלזמן קצר היה השר הממונה, עד שהבין שהוא לא יהיה ממונה באמת, וזה נמשך היום בשדרים, בשדרות, בעיתונאים ובעיתונאיות הטובים ביותר שיש לנו.

דב חנין: על השתקת השידור הציבורי אנחנו נאמר – אסור.

דב חנין: לא נעבור על זה לסדר-היום ולא נאפשר את זה במציאות.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: הואיל וקראתי כבר לחבר הכנסת שטרית, אז הוא יהיה, אף שאריה אלדד מחליף.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת שטרית, ולאחר מכן חבר הכנסת אריה אלדד, כי כבר הכרזתי על חבר הכנסת שטרית.

ראובן ריבלין: גם לו, כנציג קדימה, וגם לך, יהיו חמש דקות.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני רוצה, אדוני היושב-ראש, להתייחס להצעת החוק עצמה, שהממשלה מביאה.

מאיר שטרית: אני מוכן להגיד, אדוני היושב-ראש, שאני אינני מבין, הממשלה גם לא מסבירה, מדוע היא מביאה את החוק הזה.

מאיר שטרית: אני מבין את ההיגיון הכלכלי שבהצעה.

מאיר שטרית: אבל אני שואל, אדוני היושב-ראש, למה לא להרחיק לכת וללכת עם המהלך הזה עד הסוף?

מאיר שטרית: אני רוצה לציין בפני חברי הכנסת, כי הנחתי הצעת חוק על שולחן הכנסת, בכנסת הקודמת, שלצערי לא עברה, במושב הקודם, זה לא עבר, שמציעה את מה שהממשלה מציעה, רק ללכת עד הסוף.

מאיר שטרית: דהיינו, לבטל לחלוטין את אגרת הטלוויזיה, להפחית את גודל האגרה בשליש ולגבות את האגרה הזו דרך אגרת הרכב.

מאיר שטרית: הממשלה עושה את זה פה בצעדים קטנים.

מאיר שטרית: אני לא מבין למה.

מאיר שטרית: אני אומר לכם, בדקתי את זה.

מאיר שטרית: אם מקטינים את אגרת הטלוויזיה בשליש במכה אחת וגובים אותה דרך אגרת הרכב, זה עושה כמה פעולות ביחד.

מאיר שטרית: ראשית, רשות השידור תקבל יותר כסף ממה שהיא מקבלת היום דרך אגרת הטלוויזיה.

מאיר שטרית: למה?

מאיר שטרית: כי אז כולם ישלמו.

מאיר שטרית: רבותי, זה לא סוד, ידוע שסקטורים שלמים לא משלמים גרוש אגרת טלוויזיה, ויכולת האכיפה של מערכת הגבייה של רשות השידור עליהם היא נמוכה ביותר.

מאיר שטרית: לכן הם בעצם פטורים מאגרה.

מאיר שטרית: שנית, זה עושה צדק חברתי, כיוון שמי לא ישלם אגרת טלוויזיה?

מאיר שטרית: מי שאין לו רכב.

מאיר שטרית: מי שאין לו רכב, כידוע, לא נמנה בדיוק בין העשירים.

מאיר שטרית: דווקא האוכלוסיות החלשות, שאין להם רכב, יהיו פטורים מאגרת הטלוויזיה, כי אז הם לא ישלמו דרך אגרת הרכב.

מאיר שטרית: אז כולם יוצאים מרוויחים.

מאיר שטרית: אגרת הטלוויזיה תפחת לאפס.

מאיר שטרית: הציבור לא יצטרך לשלם פעמיים אגרה.

מאיר שטרית: מי שיש לו רכב ישלם את זה יחד עם הרשיון, פעם אחת כל שנה, ובזה נגמר העניין.

מאיר שטרית: שלישית, רשות השידור תוכל לחסוך 60 עובדים, שעובדים במחלקת הגבייה, כי לא יהיה צורך בה.

מאיר שטרית: גם רשות השידור תחסוך הרבה מאוד זמן שידור.

מאיר שטרית: במקום השידור הזה "שלם את האגרה בזמן", שמשדרים אותו חזור ושדר, יכולים להיות שידורי חסות, שיכניסו עוד כסף לרשות השידור.

מאיר שטרית: מכל הבחינות ההצעה הזו היא בעיני הצעה סבירה, שהיתה פותרת את העניין לחלוטין.

מאיר שטרית: אני לא יודע לאיזה ועדה מתכוונים להעביר את הצעת החוק הזו, אולי כלכלה, אני מניח.

מאיר שטרית: אני מציע לוועדת הכלכלה, שדנה עכשיו בקריאה הראשונה, לשנות את החוק למתכונת שאני מציע: לבטל לחלוטין את האגרה, להקטין אותה בשליש, לגבות אותה דרך אגרת הרכב.

מאיר שטרית: בזה, לדעתי תבוא הישועה לישראל.

מאיר שטרית: אני חושב, הרי הציבור נורא מרוגז מאגרת הטלוויזיה.

מאיר שטרית: משום מה, קשה להסביר – אני אגב מגן על כך שתהיה אגרת רשות שידור.

מאיר שטרית: אני חושב שחייבים לקיים את רשות השידור.

מאיר שטרית: חייבים לקיים ערוץ ציבורי שממומן על-ידי הציבור, כדי שהוא לא ירד לתת-רמה שקיימת בכל השידורים, של הריאליזם, של מה שנקרא ה"ריאל פוליטיק" בכל הערוצים, שיורדים פשוט למכנה המשותף הנמוך ביותר.

מאיר שטרית: אני בעד שהציבור ישלם אגרה.

מאיר שטרית: קשה להסביר לציבור למה הוא משלם אגרה.

מאיר שטרית: בעיקר אותו ציבור שמשלם לכבלים בלי לצייץ, 250–300 שקל לחודש, מי שיש לו אגרת הכבלים; אגב, מוגזם ביותר.

מאיר שטרית: באירופה משלמים על חבילה של 500 ערוצים פחות מחצי ממה שהישראלי הרגיל משלם.

מאיר שטרית: אז אני אומר את זה לשר התקשורת, שטיפל בתקשורת האלחוטית, זו סוגיה שצריך לטפל בה גם כן, שאין לה שום הצדקה.

מאיר שטרית: אבל הציבור, שמשלם מאות שקלים לחודש, לא מבין למה הוא צריך לשלם אגרת טלוויזיה.

מאיר שטרית: בדרך שאני מציע, הבעיה הזו נפתרת מאליה.

מאיר שטרית: לא פוגעים ברשות השידור.

מאיר שטרית: רשות השידור תקבל, אדוני, יותר כסף ממה שהיא מקבלת היום, וגם כולם ישלמו, כי מי שמוציא רשיון רכב יהיה חייב לשלם את האגרה.

מאיר שטרית: אז יימצא שכל פעולת הגבייה אומנם נעשית דרך אגרת הרכב, והיא לא צריכה את כל המהלך הזה.

מאיר שטרית: בזמנה, אדוני היושב-ראש, הממשלה שללה את הצעת החוק שלי.

מאיר שטרית: מה היתה הטענה שלהם?

מאיר שטרית: מה פתאום יגבו את האגרה דרך אגרת הרכב?

מאיר שטרית: היא הנותנת, הנה עכשיו עושים את זה רק חלקית, כל שנה מגדילים קצת את אגרת הרכב ומורידים קצת בטלוויזיה.

מאיר שטרית: כבר עשינו את המהלך הזה לפני שנים באגרת הרדיו.

מאיר שטרית: כזכור לך, פעם היו משלמים אגרת רדיו נוסף על אגרת הטלוויזיה, העבירו את זה באמת לאגרת הרכב, ואז הציבור אכן משלם את זה דרך הרשיון, כולם משלמים.

מאיר שטרית: הנימוק של הממשלה, שהיה אז, לא תקף עכשיו, כי היא בעצמה עושה את זה.

דוד רותם: – – – לא הבאת את זה כשהיית שר המשפטים.

מאיר שטרית: לא, לא, הבאתי את זה כחבר כנסת, ולצערי הממשלה הפילה את זה.

מאיר שטרית: אני חושב שזה לא היה נכון.

מאיר שטרית: ניתן עכשיו בוועדה לתקן את זה עכשיו ולהפוך את זה באמת, לחסל את הסוגיה הזו אחת ולתמיד.

מאיר שטרית: אני מקווה שיהיה שכל שם בוועדה לבצע את זה.

מאיר שטרית: תודה.

אורי אורבך: תודה רבה.

אורי אורבך: חבר הכנסת אריה אלדד, בבקשה.

אורי אורבך: שלוש דקות.

אורי אורבך: אחריו – חבר הכנסת שלמה מולה.

אריה אלדד: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מבקש לדבר על האולימפיאדה ועל הסיבה להישגים הנמוכים שלנו שם, והכול כתוב פה בחוק הזה; הכול מהחוק הזה.

אריה אלדד: בדרך כלל נוטים להאשים את האנטישמיות בהישגים הנמוכים שלנו באולימפיאדה, אבל אני רוצה להציע הסבר אחר.

אריה אלדד: הסיבה היא שפשוט מתחרים במקצועות הלא-נכונים.

אריה אלדד: לו היו מוסיפים את האקרובטיקה לאחד מהמקצועות המוכרים באולימפיאדה, היינו מנצחים.

אריה אלדד: עכשיו אני אקרא לכם את דברי ההסבר בחוק ותבינו למה אנחנו אלופי העולם באולימפיאדה באקרובטיקה, עוד לפני שהתחלנו להתמודד: "מטרת הצעת החוק היא לבצע את המלצות ועדת החלופות ולהגשים את עמדת הממשלה לגבי הצורך בהקטנת סך התשלומים הכולל שמוטל כיום על האזרח הממוצע".

אריה אלדד: א-בראבו, יישר כוח, הממשלה רוצה לקחת מאתנו פחות כסף.

אריה אלדד: אני ממשיך: "ועם זאת, לשמור על האיזון בהכנסות הרשות בדרך של הגדלת הסכום הנוסף".

אריה אלדד: כלומר, אנחנו רוצים לקחת ממך פחות, אבל בינתיים אנחנו לוקחים ממך יותר – היפוך ראשון: "כך שבמה

אריה אלדד: לך השנים 2013–2018 ירד סכום האגרה המשולמת כיום בסך הכול ב-111 שקלים".

אריה אלדד: א-בראבו, מחיאות כפיים, מדליה.

אריה אלדד: מדליה.

אריה אלדד: הם מורידים לאזרח את הכסף שהוא צריך לשלם בתור עונש על זה שהוא צריך לראות את הערוץ הראשון בטלוויזיה.

אריה אלדד: אבל "ואילו הסכום הנוסף יעלה בסך הכול ב-54 שקלים חדשים בלבד".

אריה אלדד: עוד פעם, לפי החשבון שלי, 111 פחות 54 – הרווחנו.

אריה אלדד: ממש הרווחנו.

אריה אלדד: רבותי, האקרובטיקה נמשכת.

אריה אלדד: "יובהר, כי סכומים אלה כפופים לשינויים במדד המחירים לצרכן", וכו', "הצעת החוק נדרשת בדחיפות".

אריה אלדד: אדוני היושב-ראש, אחת מהססמאות הידועות של האולימפיאדה היא: מהר יותר, רחוק יותר, דחוף יותר.

אריה אלדד: החוק הזה דחוף מאוד כדי שהממשלה תוכל מהר מאוד לתת לאזרח עוד כסף שדרוש לו להוצאות ריפוי, כשהוא מסתכל בערוץ הראשון, שדרוש לו כשהוא מקשיב לערוץ השני או לרשת ב'.

אריה אלדד: ממש הוא צריך ריפוי בשביל כל הדברים האלה, ולכן הממשלה מזדרזת.

אריה אלדד: החוק דרוש בדחיפות כדי לתת לנו את הכסף.

אריה אלדד: אלא מה מסתבר?

אריה אלדד: לא נותנים לנו יותר כסף; לוקחים לנו יותר כסף.

אריה אלדד: סעיף קטן (ג) קובע ברישא שבו את ההפחתה לגבי הסכום הנוסף, ובסיפא שבו את עדכונו של הסכום הנוסף, כאמור.

אריה אלדד: חברים, אורתופד מוצלח לא יוציא אתכם מהאקרובטיקה הזאת שהממשלה הכניסה אותנו לתוכה עם התעבורה ועם הטלוויזיה.

אריה אלדד: לא פשוט יותר לבטל את האגרה המיותרת הזאת וגמרנו?

אריה אלדד: אבל אז גם באקרובטיקה לא נקבל מדליה.

אריה אלדד: תודה רבה.

אורי אורבך: תודה רבה.

אורי אורבך: חבר הכנסת שלמה מולה – לא נמצא; חבר הכנסת זאב בילסקי – לא רואים אותו כאן; מגלי והבה – גם לא.

מאיר שטרית: הצבעה.

אורי אורבך: לאט לך, לאט לך.

אורי אורבך: אנחנו נעשה את זה יותר לאט ממה שאתה רוצה ויותר מהר ממה שאני יכול.

אורי אורבך: חבר הכנסת רוברט טיבייב – איננו.

רוברט טיבייב: פה.

אורי אורבך: בבקשה.

אורי אורבך: אתה שקט מדי.

אורי אורבך: יש לך שלוש דקות, תנצל אותן עד תום.

רוברט טיבייב: תודה.

רוברט טיבייב: אדוני היושב-ראש, העניין של רשות השידור – אתם יודעים מה זה מזכיר, לי לפחות?

רוברט טיבייב: הגעתי מברית-המועצות לשעבר.

מאיר שטרית: "פראבדה".

רוברט טיבייב: הרבה יותר גרוע.

רוברט טיבייב: ב"פראבדה" לפחות היה איזה צל שאפשר להכניס משהו.

אורי אורבך: "איזבסטיה".

רוברט טיבייב: פה ממש הכניסו קומיסרים לרשות השידור.

רוברט טיבייב: אי-אפשר להגיד עלי שאני מכוכבי רשות השידור ואני משתתף בתוכנית של קרן נויבך.

רוברט טיבייב: אי-אפשר להגיד את זה.

רוברט טיבייב: אני אגיד לכם יותר מזה: אף פעם לא השתתפתי שם.

רוברט טיבייב: אף פעם קרן נויבך לא הזמינה אותי.

רוברט טיבייב: למה?

רוברט טיבייב: סיפור אחר.

רוברט טיבייב: יכול להיות שבגלל המבטא, יכול להיות שבגלל אוצר המלים הצנוע.

רוברט טיבייב: לא יודע.

אורי אורבך: שומרים אותך לטלוויזיה, יפים כמוך.

רוברט טיבייב: יכול להיות.

מאיר שטרית: אתה לא מספיק אופוזיציה.

אנסטסיה מיכאלי: – – – מתקשרים אלי – – –

רוברט טיבייב: מאוד יכול להיות.

רוברט טיבייב: אבל, יש "אבל" אחד גדול: אי-אפשר להגיד שמהתוכנית הזאת, במיוחד אם מדברים כבר על קרן נויבך, אי-אפשר לקבל איזה מידע.

רוברט טיבייב: אני, כחבר הכנסת, בשביל להרחיב את האופקים שלי באיזה נושא, הייתי שומע והייתי מרחיב את הידע, את התפיסות.

רוברט טיבייב: יושב-ראש הכנסת אמר פה שיכול להיות שיש שם דוקטרינות.

רוברט טיבייב: מאוד יכול להיות, אבל הציבור רצה את זה.

רוברט טיבייב: הציבור כנראה מקבל את הדוקטרינות.

רוברט טיבייב: יכול להיות שקרן נויבך – גם אני קיבלתי את זה.

רוברט טיבייב: יכול להיות שלא תמיד הסכמתי עם זה, אבל היה משהו בנוי ויפה.

רוברט טיבייב: פתאום הממשלה החליטה להצמיד קומיסרים.

רוברט טיבייב: אני כמעט בטוח שיבוא הזמן שמשרד ראש הממשלה יביא לשם מפסק של המיקרופון, לרשות השידור.

רוברט טיבייב: למי שהם רוצים לשמוע הם ישימו on, ולמי שלא – ישימו off.

רוברט טיבייב: זה עכשיו המשחק של הממשלה הנוכחית, ולא סתם אמרתי שזה מזכיר לי שמות מהזמן של הקומוניסטים, שהכול בשליטה טוטלית.

רוברט טיבייב: גם פה, במקרה הזה, הממשלה רוצה לשלוט שליטה טוטלית, ולא פלא, עוד הפעם, ששר בורח לנו בנושאים החשובים, וכל הקואליציה, חוץ מישראל ביתנו, כן – אני לא יודע מה העמדות שלהם – בורחת היום מהמשימה, באמת דברים חשובים שעומדים על סדר-היום.

רוברט אילטוב: אל תדאג – – –

רוברט טיבייב: אבל, לדעתי, הממשלה צריכה לשקול את דברי, ויכול להיות שאם כבר אנחנו מתגעגעים לדמוקרטיה במדינת ישראל, אז לא צריך להרוג את הדמוקרטיה, אדוני היושב-ראש.

רוברט טיבייב: תודה רבה.

דני דנון: תודה רבה לחבר הכנסת רוברט טיבייב.

דני דנון: חבר הכנסת זאב בילסקי, הגעת באיחור, אבל אנחנו לא נוותר על הזכות לשמוע את דבריך.

דני דנון: אחריו – חבר הכנסת מגלי והבה, אם הוא נמצא.

זאב בילסקי: תודה.

זאב בילסקי: אדוני היושב-ראש, זה שניסחת "לא נוותר – – –

מאיר שטרית: אני לא רוצה לפגוע באדוני זאב בילסקי – – – לפי תקנון הכנסת, מי שלא נמצא בזמן שהוא אמור לדבר – זכותו לדבר בטלה.

מאיר שטרית: היושב-ראש הודיע על כך בתחילת דברי – – – ויש להקפיד על זה.

מאיר שטרית: מי שלא היה פה, לא מדבר.

מאיר שטרית: אין לזה סוף.

מאיר שטרית: אנשים שנמצאים פה כל הזמן – – –

דוד רותם: חבר הכנסת שטרית, אתה לא יכול – – –

דני דנון: תודה.

דני דנון: הזכות הזאת נתונה ליושב-ראש הישיבה – – –

מאיר שטרית: היושב-ראש הודיע – – –

דני דנון: יושב-ראש הישיבה, וכרגע אני יושב-ראש הישיבה – – –

מאיר שטרית: יש סעיף בתקנון.

דני דנון: לא, לא, לא.

דני דנון: אני לא מכיר את הסעיף בתקנון.

דני דנון: אני אשמח אם תפנה אותי לסעיף הרלוונטי בתקנון.

דני דנון: אני מכיר שהזכות נתונה ליושב-ראש הישיבה ולא ליושב-ראש הכנסת, וכרגע אני יושב-ראש הישיבה, ומכיוון שהוא איחר בכמה שניות – אני אפשרתי לחבר הכנסת בילסקי להגיע.

דני דנון: בבקשה, חבר הכנסת – – –

מאיר שטרית: – – –

דוד רותם: – – –

זאב בילסקי: אם אתה רוצה רק יותר לפרט – "אני שמח שהוא עולה לדבר".

זאב בילסקי: מרוב שאתה שמח אתה עכשיו – היושב-ראש, איך אומרים?

זאב בילסקי: מסדר לי – – –

מאיר שטרית: – – –

דני דנון: אתה מאלץ אותי להגן על חבר כנסת מקדימה שיכול לדבר, חבר הכנסת שטרית.

מאיר שטרית: – – –

דוד רותם: אדוני היושב-ראש, תעזור – – –

דני דנון: בבקשה, חבר הכנסת בילסקי.

זאב בילסקי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה.

זאב בילסקי: אני נמצא כאן כדי לחשוב יחד אתכם על כל מה שקרה פה בחודשים האחרונים, וטוב שיושב-ראש המפלגה ויושב-ראש האופוזיציה נמצא כאן, כי אני זוכר שלפני כמה חודשים, בהיותי חבר בוועדת חוץ וביטחון, שאלתי את חבר הכנסת מופז: תגיד לי, מאיפה יש להם כל כך הרבה כסף?

זאב בילסקי: לא, אתה יודע, פתאום – הוא סיפר לי שהם רוצים לביטחון ככה ולביטחון ככה ועוד לביטחון, וחוץ מזה, יום לפני כן – לכבישים, וגם למחלפים, ואחר כך גם לחינוך מגיל שלוש.

זאב בילסקי: אתה יודע, חלומם של כל ראשי ממשלה ושרי החינוך לדורותיהם היה להוריד לגיל שלוש.

זאב בילסקי: הצעות חוק שוכבות פה.

זאב בילסקי: שאלתי אותו – בכל אופן, יש לו יותר ניסיון:

זאב בילסקי: אולי אתה יודע מאיפה יש לו הכסף?

זאב בילסקי: מה, יש משהו שהוא יודע ואנחנו לא יודעים?

זאב בילסקי: ומה אני אגיד לך, לא פיללתי שזה יהיה מצב כל כך קשה, כשאנחנו עכשיו עומדים עכשיו בפני שוקת שבורה ואותו בור – ולא מדובר על הבור שיושבים בו אנשים שמנהלים מלחמות, אלא בור כספי שאף אחד כבר לא יודע אפילו כמה זה.

זאב בילסקי: יש כאלה אומרים 30 מיליארד, יש כאלה – 40 מיליארד.

זאב בילסקי: כשאתה שומע את הסכומים אתה אומר: כל הגזירות, שביום אחד, פתאום, הכול נוחת עלינו – מילא אם זה היה מרפא את כל התחלואים וסוגר את הבור, מילא, אבל כנראה זה אפילו לא חצי מהבור שנפער.

זאב בילסקי: ואני אומר לעצמי, הלוא בסך הכול אנחנו נתנו את המנדט לראש הממשלה כדי לנהל בשביל כולנו – אלה שהצביעו בשבילו, אלה שלא הצביעו בשבילו – את העניינים שלנו, בטח בנושאים הכלכליים, ומן המפורסמות הוא – והוא גם דואג להזכיר את זה – שהוא היה שר אוצר שדאג לכלכלת מדינת ישראל.

זאב בילסקי: מה היה לפני שישה חודשים, שלושה חודשים, שלא קורה היום?

זאב בילסקי: איזה דבר פתאומי קרה שלא ידענו אותו?

זאב בילסקי: לצערי הרב, אני נאלץ להגיד לכם, ידידי חברי הכנסת, ידידי השר, שכנראה פשוט כשאנשים לא מתכננים ולא בודקים ולא נוהגים באחריות, אחר כך מגיעים למצב שהגענו אליו.

זאב בילסקי: והטרגדיה היא שמי שמשלמים את המחיר הזה הם אותם אנשים שאין להם, אותם אנשים שצריכים לשלם את המע"מ עכשיו, אותם אנשים שיקצצו להם דרך הרשויות המקומיות, שיהיו להם פחות רווחה ופחות חינוך.

זאב בילסקי: כואב הלב באמת שהגענו למצב כזה שאותו ראש ממשלה שהפקדנו בידיו את ניהול המדינה עושה את זה בחוסר אחריות, ואנחנו מגיעים היום לכך שאותם אנשים שבטח אף אחד לא התכוון שהם ישלמו את המחיר של חוסר התכנון צריכים לשלם אותו.

זאב בילסקי: אדוני היושב-ראש, אני מודה לך על כך שמצאת לנכון לאפשר לי לדבר, למרות האיחור ולמרות ההערות שנשמעו מכל מיני חברי כנסת, ואני לא יודע למה דווקא בדיוק כשאני עולה הם נזכרים.

זאב בילסקי: תודה רבה.

דני דנון: תודה רבה.

דני דנון: חבר הכנסת בילסקי, כל פעם שיהיו בעיות פנימיות בקדימה תקרא לי, אני אהיה האינסטלטור.

דני דנון: אנחנו בהחלט, חבר הכנסת שטרית, נקפיד עכשיו להקריא את שמות הח"כים, ואם הם לא נמצאים נמחק אותם מהרשימה.

מאיר שטרית: – – –

דני דנון: חבר הכנסת יוחנן פלסנר – אינו נמצא; חבר הכנסת רוני בר-און – אינו נמצא; חבר הכנסת מיכאל בן-ארי – אינו נמצא; חבר הכנסת ישראל חסון – אינו נמצא; חבר הכנסת אריה אלדד – אינו נמצא.

דני דנון: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

ג'מאל זחאלקה: אלדד דיבר כבר.

דני דנון: אז אנחנו נמחק אותו מהרשימה.

דני דנון: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, בבקשה.

דני דנון: אני מקריא מהרשימה, אדוני.

דני דנון: אחריו יש בסך הכול עוד ארבעה דוברים רשומים: חברי הכנסת אייכלר, זאב, גנאים וטיבי.

דני דנון: בבקשה, לרשותך שלוש דקות.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, במסיבת התה המקורית בבוסטון נאמר – או הססמה שלה היתה – אין מסים בלי ייצוג.

ג'מאל זחאלקה: וכאן, כבוד היושב-ראש, אני חושב שלא ראוי לגבות מס על שירות כשאתה לא מקבל את השירות הזה.

ג'מאל זחאלקה: ההיגיון של המס בכל העולם – והמס הזה לא קיים רק בישראל, הוא קיים בכל העולם – הוא שירות שידור ציבורי.

ג'מאל זחאלקה: וכאן נשאלות שתי שאלות.

ג'מאל זחאלקה: האחת – האם אכן קיים בארץ שירות שידור ציבורי?

ג'מאל זחאלקה: לפי ההתנהגות של הממשלה כלפי רשות השידור בתקופה האחרונה, מדובר בשירות שידור ממשלתי.

ג'מאל זחאלקה: הוא יותר ממשלתי ופחות ציבורי.

ג'מאל זחאלקה: יכול להיות שיתעורר אפילו על הנושא הזה ויכוח, אבל, חבר הכנסת גנאים, אין ויכוח שאין שירות שידור ציבורי בשפה הערבית.

ג'מאל זחאלקה: מה שיש זה שירות שידור, או רשות שידור, שירות לשידור ממלכתי ממשלתי, לא ציבורי.

ג'מאל זחאלקה: הציבור הערבי אינו חלק בניהול, בהתוויית מדיניות, בתכנון, בקביעת תוכן של השירות או השידור בשפה הערבית.

ג'מאל זחאלקה: ועל כן, אין זכות לממשלה – אני חושב שצריך להתנגד בכלל למדיניות הממשלה בנושא הזה, אבל כלפי הציבור הערבי כאן קיים משבר עמוק; לא שירות ציבורי שפוגעים בו, אין בכלל, לא היה מעולם – מעולם לא קיבלנו.

ג'מאל זחאלקה: לא שהיה משהו טוב ופוגעים בו עכשיו.

ג'מאל זחאלקה: מעולם לא היה לציבור הערבי שידור ציבורי.

ג'מאל זחאלקה: ולכן, אני מציע לפטור את כל הציבור הערבי מתשלום אגרה, עד שיהיה – אני בעד שיהיה, ואנחנו נהיה מוכנים לשלם כאשר אכן יהיה שידור ציבורי בשפה הערבית.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שכל ציבור בעולם, לא רק בארץ, צריך לשלם עבור שידור ציבורי, אבל מה לעשות כשאין לך?

ג'מאל זחאלקה: אני חושב – לא לעשות: תשלם עכשיו ואנחנו נדון.

ג'מאל זחאלקה: כבר 30-20 שנה אומרים לנו: יהיה שידור ציבורי בשפה הערבית.

ג'מאל זחאלקה: מה שיש זה שידור מטעם.

דני דנון: תודה.

ג'מאל זחאלקה: זה שידור שמנוהל על-ידי השב"כ, על-ידי מזרחנים, על-ידי כל מיני אנשים שאין להם – מסתובב פה כתב טלוויזיה בערבית שמעולם לא ראיין חבר כנסת ערבי, פעם בשלושה חודשים מראיין חבר כנסת ערבי, והוא מראיין את חברי הכנסת דוברי הערבית שהיו בשב"כ עשר פעמים בשבוע.

ג'מאל זחאלקה: על איזה שידור ציבורי אתם מדברים?

דני דנון: נא לסיים.

דני דנון: בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שצריכים – יש היום קריאות בציבור הערבי לעשות מרד אגרה, כי אנחנו לא מקבלים שידור ציבורי.

ג'מאל זחאלקה: מגיע לנו.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

דני דנון: תודה רבה.

דני דנון: אני לא מסכים לדבריך, חבר הכנסת זחאלקה, אבל אחוזי הגבייה במגזר הערבי, למיטב ידיעתי, הם נמוכים ביותר – –

ג'מאל זחאלקה: לא, משלמים אגרת רכב – – –

דני דנון: – – אחוזי הגבייה נמוכים ביותר, אז – אני לא יודע אם זה בעקבות דבריך או בגלל דבריך.

דני דנון: חבר הכנסת ישראל אייכלר, בבקשה.

דב חנין: – – – אגרת רכב.

גאלב מג'אדלה: הם רואים את ירדן, רואים את מצרים, "אל-ג'זירה", לא רואים את ישראל.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הנושא של השידור הציבורי הוא אחת הפיקציות הגדולות ביותר במדינת ישראל.

ישראל אייכלר: כאשר מדברים על עם, על מדינה, יש פה אוסף של שבטים ועמים, ואף אחד לא ידבר על הציבור – אף אחד לא מייצג את הציבור.

ישראל אייכלר: יש 20% של הציבור הערבי, כפי שאמר חבר הכנסת זחאלקה, שאין להם שום ביטוי בשידור הציבורי, אז שאף אחד לא ידבר על שידור ציבורי.

ישראל אייכלר: יש ציבורים נוספים, למשל חלק גדול מהציבור הרוסי לא מרגיש מיוצג בשידור הציבורי.

גאלב מג'אדלה: יש להם ערוץ לבד, יש להם ערוץ משלהם.

ישראל אייכלר: יש ערוץ-9, אבל הם היו רוצים להיות בערוץ הכללי, הם לא היו רוצים להיות דווקא בגטו הסגור של ערוץ-9.

ישראל אייכלר: אני רוצה לומר לכם, בשבוע שעבר – ביום שישי זה שמעתי פתיח של "קול ישראל" – ולפני שאני מדבר על "קול ישראל" אני חייב לומר שיש שיפור שם, זה כבר לא אותו מעוז של שמאל קיצוני מרחביה ששולט בכולו; יש כבר קצת פלורליזם שם.

ישראל אייכלר: שומעים כבר לפעמים גם קולות אחרים.

ישראל אייכלר: אבל הפתיח היה שהיו השבוע כמה אירועים: האירוע המרכזי כמובן באנגליה, ספורט; האירוע השני היה מצעד גאווה של כמה אלפי – אני לא רוצה אפילו להזכיר אותם בשמם כפי שהם קרויים בתורה; והיה עוד משהו, ביטול חוק טל.

ישראל אייכלר: אף חצי מלה על מאות אלפי יהודים בארץ ובעולם שסיימו את לימוד הש"ס, הדף היומי, במשך שבע וחצי שנים.

ישראל אייכלר: ואני לא בא בטענה למה לא הזכרתם, אני בטוח שמי שכתב את הפתיח לא זכר את זה בכלל.

ישראל אייכלר: אז שלא יספרו לנו שזה שידור ציבורי.

ישראל אייכלר: אין פה שידור ציבורי.

מאיר שטרית: הוא לא יודע מה זה ש"ס, הוא חושב שש"ס זו מפלגה.

ישראל אייכלר: כן, יש אנשים שאומרים: מה זה סיום הש"ס, סוגרים את המפלגה?

ישראל אייכלר: האמת היא שבחוק רשות השידור יש סעיף הנחלת ערכי היהדות והמורשת, וכל הסיפור הזה, אבל בפועל ולמעשה – אני לא נכנס עכשיו אם צריכה להיות שדרנית כזאת ויביאו איזה סהרורי ממקום אחר ולאזן בתוך אותה תוכנית.

ישראל אייכלר: אני לא בעד המשקולות האלה.

ישראל אייכלר: צריך כן לאפשר שידורים רבגוניים, פלורליסטיים, שיהיו לכל המגזרים, גם יהודים, גם ערבים, גם חרדים וגם חילונים, שהאנשים ירגישו.

ישראל אייכלר: אבל העוול שנעשה היום, עם החוק הזה, שהולכים להעלות את האגרה לבעלי הרכב כדי לממן את בעלי הטלוויזיות, כי יש הרבה אנשים שאינם משתמשים בטלוויזיה, זה מעשה עוול ועושק וגזל, אומנם של כסף קטן, אבל אדם שאין לו טלוויזיה לא צריך לשלם אגרת טלוויזיה, ואדם שיש לו רדיו צריך לשלם אגרת רדיו.

ישראל אייכלר: ללכת ולהעלות את אגרת הרדיו ברכב כדי לממן את אגרת הטלוויזיה זה עוול גדול מאוד, ואנחנו צריכים להתנגד לו.

ישראל אייכלר: תודה.

דני דנון: תודה רבה לחבר הכנסת אייכלר.

דני דנון: חבר הכנסת נסים זאב – אינו נמצא.

דני דנון: חבר הכנסת מסעוד גנאים, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת טיבי.

מאיר שטרית: כמה דוברים יש?

דני דנון: עוד שניים.

מסעוד גנאים: זה יכול להטעות, אנחנו בצום, אי-אפשר לשתות.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, האמת, אני רציתי לדבר על מהלך שאתמול היה, ושר החינוך היה, אבל הוא יצא, וזה פיטוריו של המרכז או המפקח על מקצוע האזרחות, מר אדר כהן.

מסעוד גנאים: אתמול הוא פוטר מתפקידו – – –

דני דנון: אתה מברך על כך?

מסעוד גנאים: אני בכלל לא מברך, אני חושב שזו טעות, זו שגיאה של משרד החינוך, שלא היה צריך ליפול בה.

מסעוד גנאים: תראה מי מברך, חבר הכנסת דנון, תראה מי מברך.

מסעוד גנאים: אתמול היתה שמחה, צהלה, באתרי הימין, שם כתבו: זה ניצחון גדול למחנה הציוני.

מסעוד גנאים: אני לא יודע מה, אדר כהן – מהו?

מסעוד גנאים: מאיפה הוא?

מסעוד גנאים: מה, הוא אויב של מדינת ישראל?

מסעוד גנאים: אויב של הציונות?

מסעוד גנאים: כתבו שם גם: אסור – אחרי פיטוריו – אסור שיישמע קולם של אנשים שרואים באדמתם קללה.

מסעוד גנאים: למה כל זה?

מסעוד גנאים: כי הם רואים באדר כהן כאילו הוא לא פטריוט יהודי ציוני מספיק.

מסעוד גנאים: כל אשמתו שהוא מאמין בדמוקרטיה, מאמין בפלורליזם, רוצה שהשקפת עולמן של כל השכבות בישראל תהיה בתוכנית האזרחות ובספר האזרחות.

מסעוד גנאים: והיה מסע – ומשרד החינוך יודעים את זה, היה דיון בוועדת החינוך – היה מסע מגורמים בימין, כאשר ראש ועדת החינוך בכנסת היה אלכס מילר.

מסעוד גנאים: הוא קיים דיון לפני הפגרה, כדי רק לערוך לו בית-משפט שדה, למר אדר כהן.

מסעוד גנאים: אני חושב – ושר החינוך גם שומע אותי – ומתוך ידיעה מהשטח, יש מורים, יש מרכזים שהם מאוד זועמים, מאוד ממורמרים, אלפים, כי דעתם לא נשמעה, וביקשו להשמיע את קולם למנכ"לית, למשרד החינוך, אבל הם נדחו.

מסעוד גנאים: נכון, הם עשו הפגנה, הם עשו הרבה דברים, אבל הם רצו להביע דעתם, שאסור לפטר בן-אדם שהוא מאוד מוערך, שעשה רבות לתוכנית האזרחות ולמקצוע האזרחות ולספר האזרחות, וכל זה בגלל – או העילה כאילו הוא עשה טעויות ושגיאות מקצועיות באישור הספר "יוצאים לדרך אזרחית", אף שידוע שלא רק המפקח או מרכז המקצוע הוא שמאשר.

מסעוד גנאים: יש שם ועדה, יש שרשרת של מקבלי החלטות, וגם הם אולי צריכים להיענש, אם העונש שלו הוא רק על אישור ספר כזה.

ליה שמטוב: תודה.

ליה שמטוב: הודעה של סגן מזכירת הכנסת.

נאזם בדר: ברשות היושבת-ראש, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת החלטת ועדת הכספים בדבר פיצול הצעת חוק לצמצום הגירעון ולהתמודדות עם השלכות המשבר בכלכלה העולמית (תיקוני חקיקה), התשע"ב–2012.

נאזם בדר: תודה.

ליה שמטוב: תודה.

ליה שמטוב: (קריאה ראשונה)

ליה שמטוב: חבר הכנסת זאב אלקין.

ליה שמטוב: יסכם את הדיון השר זאב בגין.

זאב אלקין: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה, חברי השרים, חברי חברי הכנסת, אדוני יושב-ראש האופוזיציה, שמעתי כאן בדברי הדוברים שהיו לפני לא מעט כעס על עצם המושג "האגרה של רשות השידור", ואני חייב להגיד שאני מבין אותו.

זאב אלקין: דווקא השר שטרית היה חריג, היה יוצא מן הכלל.

מאיר שטרית: – – –

זאב אלקין: אני יודע.

זאב אלקין: אני חייב להגיד שאני מבין את הכעס הזה, כי באמת יש לא מעט שאלות גם על עצם העלות של רשות השידור והניצול הנכון של המשאבים, והשאלה אם צריך לחייב את האזרח לעמוד בתשלום הזה.

זאב אלקין: השר שטרית הזכיר תשלומים אחרים של האזרחים לערוצי טלוויזיה אחרים, ואני רוצה להזכיר לכבוד השר, שבשונה מאגרת רשות השידור, שם זה מעשה וולונטרי, מי שרוצה – מזמין, מי שלא – לא – – –

מאיר שטרית: נכון.

זאב אלקין: – – – וברשות השידור זה שונה מאוד.

זאב אלקין: ולכן ישנה כמובן בעיה מסוימת גם עם עצם קיום האגרה, בוודאי בעיה עם הגובה שלה.

זאב אלקין: אבל בואו נשאל את עצמנו מה יקרה אם החוק שכאן מובא לעיון הכנסת לא יעבור.

זאב אלקין: נניח, הממשלה לא היתה מעבירה את החוק.

זאב אלקין: הרי בחקיקה הקיימת היום ישנה אפשרות לממשלה לא לבצע ברגע שנחתם ההסכם, וזה לא סוד שנחתם ההסכם לגבי הבראת רשות השידור.

זאב אלקין: רק אתמול היתה חגיגה – – –

מאיר שטרית: – – –

זאב אלקין: אתה כן, הסיעה שלך לא.

זאב אלקין: אני מנסה לשכנע את שאר חבריך – – –

מאיר שטרית: אני לא בטוח שהם – – –

זאב אלקין: אולי תעזור לי לשכנע אותם.

זאב אלקין: הרי מה יקרה אם החוק לא יאושר – הממשלה תשתמש בסעיף שקיים בחוק לגבי ההפחתה המתוכננת בגובה של אגרת רשות השידור, ואז כמובן היא לא תקזז חלק מהסכום מאגרת רשיון הרכב.

זאב אלקין: עם מה יצאו האזרחים אם החוק לא יאושר?

זאב אלקין: ברור – ישלמו יותר כסף.

זאב אלקין: כי בגדול אנחנו מדברים כאן על מתווה שלמשל אם מדברים על השנה הקרובה, יורידו לאזרח כ-20 שקל מתשלום האגרה, ומצד שני ייקחו ממנו כ-9 שקלים לאגרת הרדיו.

זאב אלקין: אז אלה שאינם בעלי מכוניות ירוויחו 20 שקלים, ואלה שהם בעלי מכוניות ירוויחו 11 שקל.

זאב אלקין: אבל במידה שהחוק לא יאושר כולם ישלמו את 20 השקלים האלה, כי ברור שהממשלה לא תשאיר את רשות השידור בלי משאבים לקיום.

זאב אלקין: ואם אנחנו מדברים על החוק בהיקף המלא שלו, כפי שמסבירים דברי ההסבר לחוק, הסכומים מאוד פשוטים: החוק מאפשר לממשלה להוריד סך הכול בתוך חמש שנים כ-111 שקל מהעלות של אגרת רשות השידור ולהוסיף לאגרת הרדיו 54 שקלים, כחצי מהסכום הזה.

זאב אלקין: זאת אומרת שאם אנחנו לא מאשרים את החוק, למעשה, כמעט בוודאות אוטומטית אנחנו הטלנו על האזרח לשלם כ-60 שקלים, שהוא ממש לא היה מחויב לשלם.

מגלי והבה: איזה רחמנים, אלקין, איזה רחמנים אתם.

זאב אלקין: לא, זו המציאות.

זאב אלקין: כי זה לא עניין של רחמנים או לא רחמנים, מגלי; אתה יכול להגיד, אני רוצה שאגרת רשות השידור לא תפחת, אין בעיה.

מגלי והבה: דבר על הקיצוצים.

זאב אלקין: אבל אם אתה רוצה לדבר בהיגיון, אם אתה – –

שלמה מולה: שלא תהיה אגרת רשות השידור.

זאב אלקין: – – רוצה לדבר – – –

מגלי והבה: דבר על הגזירות.

זאב אלקין: אם אתה רוצה לדבר בהיגיון – – –

שלמה מולה: במס העקיף – – –

זאב אלקין: ההיגיון הפשוט – אבל זה לא החוק להשתת אגרת רשות השידור, זה חוק להפחתה של אגרת רשות השידור.

זאב אלקין: אני מבין שהרבה פעמים ההיגיון לא עובד בבית הזה ואנשים מצביעים לפי הכותרות.

מגלי והבה: מדבר אתך על הגזירות.

זאב אלקין: אבל אני מציע באמת לחברי מסיעת קדימה לפנות – –

שלמה מולה: אלקין, למה אתה מדבר רק על ההפחתה?

זאב אלקין: – – לחבר הכנסת מאיר שטרית שדיבר כאן כמה דקות לפני, וגם אמר עכשיו כאן כקריאת ביניים לדברים שלי, שהוא תומך בחוק.

זאב אלקין: הוא חושב שהחוק אולי לא מספיק, שצריך לחזק אותו – זה בסדר, אני יכול להבין אותו, אבל אם החוק הזה לא עובר האזרח ישלם רק יותר.

שלמה מולה: עוד יחסי ציבור.

זאב אלקין: ולכן, כל מי שמעוניין שהפחתה של אגרת רשות השידור תתבצע, ברור לי שחובתו לתמוך בחוק הזה, אחרת בסוף אנחנו נשלח את האזרחים לבוא אליו בטענות.

זאב אלקין: תודה רבה, גברתי.

ליה שמטוב: תודה רבה.

ליה שמטוב: בבקשה, השר בני בגין יסכם את הדיון.

מגלי והבה: אלקין, אנחנו אתך, אבל מה עם הגזירות?

מגלי והבה: רצינו לשמוע.

שלמה מולה: רגע, השר בגין, אתה ממונה על רשות השידור פה, או שאתה משיב בשם הממשלה?

גאלב מג'אדלה: אנחנו משוכנעים, השר בגין.

גאלב מג'אדלה: אנחנו משוכנעים.

זאב בנימין בגין: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, חברי, אני חושב שכולנו צריכים לברך על השינוי, על חתימת ההסכם לגבי השידור הציבורי, אין ערוך לחשיבותו.

זאב בנימין בגין: אם מישהו חשב לפני שנים אחדות שניתן יהיה להחליף שידור ציבורי בריבוי של ערוצים, והשלה את עצמו שריבוי של ערוצים פירושו ריבוי דעות, וריבוי דעות המשוחררות מאינטרסים או של קבוצות או של בעלי-הבית – אז השלה את עצמו.

זאב בנימין בגין: אנחנו מבינים היום ששידור ציבורי שיכול בתנאים טובים, בתנאים שהם אחרי ההבראה, בתנאים בריאים, להביא ערך מוסף לציבור על-ידי שידורים שהם חינוכיים ביסודם, שהם מוצר ציבורי במובן הכלכלי, כלומר, מוצר כזה שהשוק החופשי, הפרטי, איננו יכול מסיבות כלכליות, מסיבות הקרויות בלעז רייטינג, כלומר מספר הצופים, הגורר כמובן את ריבוי הפרסומת ומחזיק באופן כלכלי את אותם ערוצים – אני חושב שאנחנו נוכל בעקבות ההבראה של השידור הציבורי שלנו, החשוב כל כך, להגיע למצב הזה.

זאב בנימין בגין: יש דוגמאות כאלה בעולם.

מיכאל איתן: אני חושב שזה הכול עניין של רייטינג.

מיכאל איתן: גם הרייטינג של חברי הכנסת משפיע על אורך הנאום שלהם.

זאב בנימין בגין: כן, בסדר, אוקיי.

זאב בנימין בגין: אני מוגבל, אני מבין שאני מוגבל גם – אני מקווה שאני מוגבל גם בלוח הזמנים.

זאב בנימין בגין: אבל בסדר – יש לי תפקיד מסוים כידוע לוותיקי הבית.

זאב בנימין בגין: ואנחנו שומעים מדי פעם – – –

אהוד ברק: זה חיוך של הערכה הדדית, לא כמו החיוך שהיה קודם.

זאב בנימין בגין: אם שר הביטחון פה, אנחנו כבר קרובים ליכולת של הצבעה והכרעה – להשתמש בכל כוח ההכרעה העומד לרשותו כדי – –

קריאה: הוא פה.

קריאה: הוא פה.

זאב בנימין בגין: פה, פה.

זאב בנימין בגין: – – להביא לשינוי המיוחל בסדר הכוחות של המצביעים משני או משלושת עברי הבית.

זאב בנימין בגין: לכן, אסור להיוואש.

זאב בנימין בגין: היו תקופות קשות שבהן ההנחה היתה שאין החבוש מתיר עצמו מבית-האסורים, לא יהיה אפשר להביא לידי הבראה את הגוף החולה הזה, שעובדיו, עובדים רבים בו, מסכימים שאין בו עודף של בריאות לפחות.

זאב בנימין בגין: הוא איננו מאפשר – גם בגלל תנאי העבודה, גם בגלל תנאים מגבילים אחרים וגם בגלל התנאים הטכניים, הוא איננו מאפשר לעשות את מלאכתו כפי שאנחנו היינו רוצים וכפי שדוגמאות לא מעטות בעולם מצביעות על כך שהדבר הוא אכן אפשרי; כפי שאומרים אצלנו בהדלקת המשואות ביום העצמאות, כדי שיהיה שידור ציבורי, "לתפארת מדינת ישראל", ועל-פי החוק, לכל מרכיביה ולהשקפות השונות.

זאב בנימין בגין: אני ער לוויכוח שפרץ לאחרונה בדבר איזון.

זאב בנימין בגין: כמובן שאיזון דרוש לכל גוף עיתונאי, לכל גוף שעוסק בהפצת ידע להמונים, אבל כמובן, באופן טכני היום, עם האמצעים העומדים לרשות הפצת הידע, קשה לצפות לאיזון מיידי מיניה וביה.

זאב בנימין בגין: תישמע דעה כזאת, גם הפוכה.

זאב בנימין בגין: כמובן, בסוף השידור או בסוף היום או בסוף השבוע צריכה להיות התחושה שאותו שידור ציבורי משקף נכונה את מגוון הדעות בציבור.

זאב בנימין בגין: על כן, גברתי היושבת-ראש, אני חושב שמכיוון שההצעה שלפנינו נועדה לסייע בהבראת השידור הציבורי וביישום ההסכמים שנחתמו לא מכבר – אולי אפילו לא יבשה עדיין הדיו על החתימות האלה – אני חושב שכדאי שאכן ניגש להצבעה, נצביע בעד ונקבל את הרעיון שהצעת החוק הזאת מביאה לביטוי בהצבעה כאן במליאת הכנסת.

זאב בנימין בגין: תודה, גברתי היושבת-ראש.

ראובן ריבלין: תודה רבה לשר בגין.

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו עוברים להצבעה.

ראובן ריבלין: נא לשבת, כדי שלא יתחילו לרוץ פה.

ראובן ריבלין: אנחנו מצביעים על הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 109), התשע"ב–2012, בקריאה ראשונה.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 31 נגד – 18 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 109), התשע"ב–2012, לוועדת הכלכלה נתקבלה.

ראובן ריבלין: 31 בעד, 18 נגד, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 109), התשע"ב–2012, עברה בקריאה ראשונה ותועבר לוועדת הכלכלה על מנת להכינה לקריאה שנייה ושלישית.

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: [נספחות.

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: רבותי, היתה הכרזה לפני דקות מספר על כך שוועדת הכנסת החליטה לפצל את החוק שעבר בקריאה ראשונה לפני שעה קלה, את הצעת חוק לצמצום הגירעון ולהתמודדות עם השלכות המשבר בכלכלה העולמית (תיקוני חקיקה) – לפצל לשתי מערכות הצבעה.

ראובן ריבלין: החלטת ועדת הכספים בדבר פיצול הצעת חוק לצמצום הגירעון ולהתמודדות עם השלכות המשבר בכלכלה העולמית (תיקוני חקיקה) – אנחנו עוברים להצבעה.

מאיר שטרית: רגע, נשמע הסבר למה.

ראובן ריבלין: בהחלט.

ראובן ריבלין: חשבתי שאתה הולך לומר לי עוד דבר יותר קשה.

ראובן ריבלין: אני רק רציתי – – –

מאיר שטרית: – – –

ראובן ריבלין: אתה צודק, אני רציתי לראות אם אני – אדוני יושב-ראש ועדת הכספים, נא להציג את הנושא.

משה גפני: אדוני יושב-ראש הכנסת, רבותי השרים, חברי – – –

שלמה מולה: אפשר להירשם אחרי ההודעה שלו.

ראובן ריבלין: אני לא אמרתי לך, אפשר להירשם.

ראובן ריבלין: ברגע שפורסם, אפשר להירשם.

ראובן ריבלין: הנרשם היחידי היה מאיר שטרית.

ראובן ריבלין: אם אתם רוצים עוד – לא, לא, לא להוסיף עכשיו.

ראובן ריבלין: אלא אם כן אתם רוצים שנישאר פה עד 24:00, אין לי בעיה.

משה גפני: מאיר, יש אחרי זה הסתייגויות.

רוני בר-און: אתה מבין מה קרה שם, מי שילם ולמי.

משה גפני: נו, בחייך.

משה גפני: תעשו לי טובה.

משה גפני: אני היחיד פה שעובד ממלכתי.

ראובן ריבלין: שמעת?

ראובן ריבלין: הוא עובד ממלכתי, הוא לא עובד – – –

משה גפני: כן.

משה גפני: אתה יודע מה, אני – – –

רוני בר-און: 10% מזה ו-10% מזה.

משה גפני: מאה אחוז.

משה גפני: אני יכול להביא את זה עכשיו לאישור, שיעלו את מס הרכישה בחקיקה מהירה.

משה גפני: אתם רוצים?

משה גפני: בניגוד לעובדה הזאת – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת, כבוד יושב-ראש ועדת הכספים, אתה מבקש שיצביעו, וזכותם ללכת לפי התקנון.

משה גפני: אני מבקש אישור להחלטה בדבר פיצול הצעת חוק לצמצום הגירעון ולהתמודדות עם השלכות המשבר בכלכלה העולמית (תיקוני חקיקה), התשע"ב–2012.

משה גפני: אגב, אנחנו נשנה את השם הזה, הוא שם ארוך מדי.

משה גפני: אנחנו כבר החלטנו על שינוי השם.

משה גפני: אני, בהסכמה עם הממשלה, בהסכמה עם משרד האוצר, כדי להשלים את החקיקה היום, אני מבקש לפצל את סעיף 2 מהחוק.

משה גפני: הנושא של מס רכישה, אני חושב שצריך דיון יותר ארוך.

משה גפני: הוא יתקיים מייד אחרי – – –

ראובן ריבלין: סעיף 2 מפוצל – – –

משה גפני: מפצלים אותו מהחוק, ואני מבקש, אדוני יושב-ראש הכנסת – – –

קריאה: במה הוא עוסק?

ראובן ריבלין: במס הרכישה.

משה גפני: על מס רכישה.

משה גפני: אנחנו נאשר אותו בספטמבר, בעזרת השם.

משה גפני: יש שם כמה דברים שצריך לעשות.

משה גפני: אין לנו הזמן לעניין הזה, אנחנו רוצים להביא את החוק היום לקריאה שנייה ושלישית.

ראובן ריבלין: כבוד שר האוצר, האם אתם תמשכו את החוק בגלל זה, או אתם מסכימים?

יובל שטייניץ: לא, סיכמנו את זה.

ראובן ריבלין: מצוין.

משה גפני: יש הסכמה של הממשלה, יש הסכמה של השר.

ראובן ריבלין: כדי להסיר כל ספק.

יובל שטייניץ: הוסכם, אבל יש סיכום שלא אושר.

משה גפני: מה?

יובל שטייניץ: מס רכישה.

משה גפני: זה סעיף 2 לחוק.

ראובן ריבלין: הם רוצים לפצל את סעיף 2.

משה גפני: כן, אני מבקש – – –

ראובן ריבלין: טוב, רבותי.

ראובן ריבלין: הדבר ברור.

משה גפני: בסדר.

רוני בר-און: לא בסדר.

משה גפני: אתה רוצה שאני אתחיל לדבר על מה שלא בסדר?

משה גפני: בסדר.

ראובן ריבלין: רבותי, מה נשתנה?

משה גפני: אני מבקש את אישור המליאה.

משה גפני: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: יפה.

ראובן ריבלין: עכשיו כך, הדבר פורסם – אתה נרשמת, חבר הכנסת שטרית – הדבר פורסם לפני כחצי שעה.

ראובן ריבלין: עד עכשיו ביקש להירשם אדם אחד.

ראובן ריבלין: הואיל ולא נרשמו, אני סוגר את הרשימה.

ראובן ריבלין: אבל אם רוצים עוד שלושה אנשים, אחד מפה ושניים מפה, אני ארשה.

ראובן ריבלין: מאיר שטרית, בבקשה לעלות.

ראובן ריבלין: חנין, אתה רוצה?

ראובן ריבלין: אחד מכל סיעה, בילסקי.

ראובן ריבלין: אתה רוצה, חנין?

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: אני רק שואל כדי למנוע כל – אתם רוצים?

ראובן ריבלין: לא רוצים.

ראובן ריבלין: ברור שלא.

ראובן ריבלין: חברים, חבל למשוך זמן על דבר שהוא – – –

שלמה מולה: זה בסדר, אנחנו סיכמנו בוועדת כספים.

ראובן ריבלין: אני יודע.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, אנחנו כידוע התנגדנו להצעת החוק הזו והצבענו נגדה, בגלל העובדה, כפי שסקרתי מעל הבמה, שלדעתנו המדיניות – – –

משה גפני: הוא הצביע בעד – – –

ראובן ריבלין: טוב, חבר הכנסת גפני.

ראובן ריבלין: הם מצביעים מתוך מחאה עכשיו.

ראובן ריבלין: מה אתה רוצה?

מאיר שטרית: חבר הכנסת גפני, הסיעה שלי הצביעה נגד החוק הזה כולו.

ראובן ריבלין: או.

מאיר שטרית: זה מה שאמרתי, הצבענו נגד החוק כולו, כי אנחנו חושבים שהמדיניות הכלכלית של הממשלה היא לא נכונה.

מאיר שטרית: היא לא רק לא נכונה, היא פוגעת בחלשים, בשכבות הביניים.

מאיר שטרית: ואני לא מבין איך חברי לשעבר בליכוד נותנים יד למהלך כזה, שאני יודע שיפגע בהם פוליטית.

מאיר שטרית: פשוט, אני לא מסוגל להבין מה קרה לכם.

מאיר שטרית: מה, אתם כבר שכחתם מהאוכלוסיות החלשות, מהעוני?

מאיר שטרית: הולכים לדפוק את החלשים עוד פעם, ממשיכים לתת צ'ופרים לעשירים?

מאיר שטרית: מה קרה לחברי הליכוד?

מאיר שטרית: מה נהייתם כולכם שותקים, עדר כבשים?

מאיר שטרית: פעם היו אומרים עדר כבשים של שרון, עכשיו עדר כבשים של ביבי.

מאיר שטרית: מה קרה?

מאיר שטרית: מותר לכם להתווכח אתו.

מאיר שטרית: שרים בממשלה לא חייבים לקבל כל דבר מוכתב מאליו.

מאיר שטרית: המדיניות שאתם הולכים בה, ואנחנו צועקים את זה כמה שנים, היא מדיניות מוטעית.

מאיר שטרית: הורדת המסים לחברות היא טעות איומה.

מאיר שטרית: לא צריך לעשות את זה.

מאיר שטרית: אתם עכשיו מעלים מסים עוד פעם לאזרחים, ממשיכים לתת הטבות לחברות.

מאיר שטרית: תגדילו את מס החברות, תגדילו את המס על יצואנים.

מאיר שטרית: במקום שישלמו מס הכנסה 6%–12%, שישלמו 15%–20%.

מאיר שטרית: מה, מסכנים היצואנים.

מאיר שטרית: אני ממש בוכה בלילה כשאני רואה את המסכנות שלהם.

מאיר שטרית: הם הרי משלמים על הרווחים.

מאיר שטרית: אתם יכולים רק דרך זה לספוג מהיצואנים ולספוג מהחברות סדר-גודל של 5 מיליארד שקל.

מאיר שטרית: תילחמו בהון השחור.

מאיר שטרית: ההון השחור, על-פי הנתונים הבין-לאומיים, במדינת ישראל עומד על 23%.

מאיר שטרית: בארצות-הברית הוא עומד על 9%; בבריטניה – 13%.

מאיר שטרית: אני לא רוצה להגיע לארצות-הברית; בריטניה – 13%.

מאיר שטרית: 23% הון שחור פירושו ש-200 מיליארד שקל לא מדווחים.

מאיר שטרית: פירושו הפסד הכנסות למדינת ישראל, סדר גודל של 100 מיליארד.

מאיר שטרית: אני לא מגזים ואני אומר: נרד ל-13%.

מאיר שטרית: אז נגבה, אתה יודע מה, לא 100 מיליארד, 20 מיליארד, חצי מהחצי.

מאיר שטרית: אתה לא צריך את כל הקיצוצים האלה.

מאיר שטרית: אני יכול להביא, אדוני היושב-ראש, ועוד נדבר על זה בהמשך בהצעה לסדר-היום, שורה של נושאים שבהם אפשר לגבות את כל הכסף מהציבור בצורה צודקת יותר מאנשים שיש להם, במקום לגבות את זה מאנשים שאין להם.

מאיר שטרית: אתם מטילים מס, מגדילים את המס על בירה, אבל על אלכוהול לא.

מאיר שטרית: תגידו לי, מה, אתם השתגעתם?

מאיר שטרית: אתם רוצים שיעברו לשתות אלכוהול חריף במקום בירה?

מאיר שטרית: מי שותה בירה?

מאיר שטרית: הצעירים, אנשים, חבר'ה רגילים.

מאיר שטרית: מעלים מס על סיגריות.

ראובן ריבלין: הם רוצים שישתו מים.

מאיר שטרית: הוא שותה בירה, מה אתם מעלים לו את המס?

מאיר שטרית: הוא לא יכול לשלם על הבירה.

מאיר שטרית: סיגריות וסיגרים – על סיגרים אין העלאה, על סיגריות כן.

מאיר שטרית: למה?

מאיר שטרית: כי שם יש יותר מסים?

שלמה מולה: על וודקה.

מאיר שטרית: על וודקה אין העלאה.

מאיר שטרית: חברים, אני מזכיר לחבר הכנסת גפני – הוא פה?

מאיר שטרית: אתה זוכר את הוויכוח שלי על הבמה על המסים על הבשר והשרצים?

מאיר שטרית: שעל השרצים אפס ועל הבשר 190%?

מאיר שטרית: הממשלה סוף-סוף החליטה להוריד את זה ל-90%.

מאיר שטרית: זאת אומרת, אפשר היה לעשות את זה גם קודם.

מאיר שטרית: חברים, אתם נותנים יד – אני אומר את זה לחברי בליכוד, שבאמת, חברים שהייתי אתם המון שנים – איך אתם נותנים יד למהלכים האלה?

מאיר שטרית: תצעקו.

רוני בר-און: ועוד תהיה.

מאיר שטרית: חברים – מיקי, אתה היית אתי במחנה שלי, נלחמנו תמיד נגד כולם על השלום, נכון?

מאיר שטרית: לא פחדת, לא קרה לך כלום, לא קרה לי כלום – –

רוני בר-און: אמרתי שאתה תהיה.

מאיר שטרית: – – למרות עמדות הליכוד.

מאיר שטרית: וגם עכשיו, תילחמו על נושאים חברתיים.

מאיר שטרית: מה יש לחשוש?

מאיר שטרית: אתם עושים טעות.

מאיר שטרית: אני עומד על הבמה הזאת ואומר לכם, חברי, אתם טועים בגדול.

מאיר שטרית: בגדול.

מאיר שטרית: טוב לי כאופוזיציה שתטעו – –

ראובן ריבלין: תודה רבה.

מאיר שטרית: – – טוב לי שתגיעו לבחירות ותתרסקו, כי הציבור ישלם לכם – –

ראובן ריבלין: תודה.

מאיר שטרית: – – וישלם.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

מאיר שטרית: ואני אומר לכם כאופוזיציה, בכל זאת יש מדינה בדרך, יש עם – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת שטרית – –

מאיר שטרית: – – אל תעשו את הטעויות האלה.

ראובן ריבלין: – – סיימת את הזמן.

מאיר שטרית: לכן, אדוני – – –

ראובן ריבלין: לא, לא, אני – אתה – – – לכן אתה מתנגד.

מאיר שטרית: משפט אחרון, אדוני.

ראובן ריבלין: בבקשה.

מאיר שטרית: מה עוד שהחוק הזה שאתם מפצלים, תחליטו, אתם עושים זיגזג, פעם מעלים, פעם מורידים.

מאיר שטרית: החוק, מה שמפצלים, מציע להגדיל את מס הרכישה ל-6% במקום 5% על דירה מעל מיליון שקל.

מאיר שטרית: אני מוכרח להגיד לך, אדוני שר האוצר – –

ראובן ריבלין: אתה מתחיל עכשיו נאום חדש.

מאיר שטרית: – – אתם מגזימים גם בזה.

מאיר שטרית: בסוף אנשים לא קונים דירות.

מאיר שטרית: אנשים משקיעים בדברים אחרים, מחפשים אלטרנטיבות.

ראובן ריבלין: תודה.

מאיר שטרית: המסים מגיעים לרמה לא סבירה, אנשים לא ישלמו אותם.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת שטרית, אתה בזבזת את כל שלוש הדקות להסביר לנו למה היינו צריכים להתנגד בקריאה ראשונה לחוק.

ראובן ריבלין: כל מה שעשה חבר הכנסת גפני, יושב-ראש הוועדה, הביא את ועדתו לבוא ולומר שסעיף 2 מוציאים מה – זאת אומרת, כל מי שרוצה להתייחס מדוע לא צריך להוציא את סעיף 2, אם כי אינני יכול להיות צנזור על האומרים.

ראובן ריבלין: לכן אני נותן, אף שעבר הזמן, לנציגי סיעות – חבר הכנסת דב חנין?

ראובן ריבלין: כן – דב חנין וחבר הכנסת זחאלקה ביקשו.

ראובן ריבלין: העבודה, אם אתם רוצים – והקואליציה לא רוצה.

קריאה: יש 13 סיעות באופוזיציה.

ראובן ריבלין: אבל יש לנו כמה בקואליציה, ברוך השם.

ראובן ריבלין: אם אתה רוצה, אתה יכול לדבר – – –

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: אני מבקש, רבותי, אנחנו נמצאים פה על הזמן של כולנו.

ראובן ריבלין: עכשיו אני מודיע לכם, אנחנו נקיים את הדיון לפי התקנון, רק אני יכול להפעיל את התקנון כי רק מאיר שטרית נרשם.

ראובן ריבלין: השני שהיה זה בילסקי – כבר – אבל אמרתי, עבר זמנו.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לשאול שאלה, ברשותך.

שלמה מולה: למה אנחנו כולם לחוצים?

שלמה מולה: אפשר להמשיך את הדיון מחר.

שלמה מולה: למה, מה קרה?

ראובן ריבלין: אנחנו לא לחוצים לשום דבר.

ראובן ריבלין: אני – חבר הכנסת מולה, נדמה לי שגם אתה – נמצא פה כל יום, לי אין בעיה.

ראובן ריבלין: אין לי בעיה.

שלמה מולה: גם אני נמצא פה כל יום.

שלמה מולה: אין לי בעיה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חנין.

ראובן ריבלין: ואחריו – חבר הכנסת זחאלקה.

ראובן ריבלין: בבקשה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, רבותי השרים, עמיתי חברי הכנסת, אני הקשבתי בקשב רב לדברי חבר הכנסת גפני, יושב-ראש ועדת הכספים, ואני דווקא השתכנעתי מהטעם המרכזי שהוא הביא לפיצול הצעת החוק.

דב חנין: אומר לנו חבר הכנסת גפני: סעיף 2 ראוי לדיון יותר מעמיק, יותר רציני ויותר כולל; ואני מסכים אתו.

דב חנין: אבל לדעתי, זה בדיוק המצב גם ביחס לסעיף 1, וזה המצב גם ביחס לסעיף 3 ו-4.

דב חנין: כל החוק הזה, עמיתי חברי הכנסת, הוא חוק שראוי לדיון יותר רציני.

דב חנין: אנחנו, המוסד המחוקק – – –

ראובן ריבלין: היה לנו מפקד בתותחנים, חבר הכנסת חנין, שהיה אומר לנו: יריתם לאט, ולעומת זאת, לא מדויק.

דב חנין: לכן, אדוני היושב-ראש, אני אומר יש פה טעם לפגם בצורת העבודה של הממשלה.

דב חנין: אנחנו עוסקים בשאלות של מדיניות כלכלית, והשאלות האלה ראויות לדיון, ראויות לבחינה, ראויות להתלבטות, לשמיעת חוות דעת מקצועיות.

דב חנין: אפשר לשמוע גם כלכלנים, אפשר לשמוע אנשים נוספים שידעו לסייע לנו.

דב חנין: כל ההליך המהיר הזה שהממשלה מציעה לנו – פתאום נזכרו במשבר הכלכלי.

דב חנין: ופתאום מביאים אותו לכנסת.

דב חנין: וחייבים לגמור את כל המשבר הכלכלי ביום אחד, לחסל את כל המשבר הכלכלי, חברים, חבר הכנסת ברוורמן, ביום אחד.

דב חנין: כי אם לא נחסל אותו היום, אוי ואבוי מה יהיה מחר.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, זו לא דרך התנהלות ראויה של ממשלה.

דב חנין: ואני אומר לכם במלוא הצער והכנות, זו גם לא דרך התנהלות ראויה של כנסת.

דב חנין: אם היינו מכבדים את עצמנו, היינו מבקשים ודורשים – לעצמנו לפחות – את מסגרת הזמן הראויה, את מסגרת ההתלבטות הראויה כדי שנכבד את עצמנו, גם אם הממשלה לא מכבדת אותנו.

דב חנין: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זחאלקה, בבקשה.

ראובן ריבלין: מפלגת העבודה הודיעה וממרצ הודיעו שאינם מבקשים להשתתף בדיון זה.

ראובן ריבלין: אפשר להתכונן להצבעה, נא לצלצל.

ראובן ריבלין: בבקשה, שלוש דקות.

ג'מאל זחאלקה: מכובדי היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, בדיון הקודם אני ציטטתי את בנימין פרנקלין, שאמר – – –

קריאה: – – –

ג'מאל זחאלקה: בנימין פרנקלין.

ג'מאל זחאלקה: "Nothing in our world is certain but death and taxes" – בעולמנו אין דבר בטוח חוץ ממוות ומסים.

ג'מאל זחאלקה: שר האוצר וממשלת נתניהו עושים את המוות לאזרחים במסים.

ג'מאל זחאלקה: יש – – –

ראובן ריבלין: אתה לא צריך – הם לא צריכים להפריע.

ג'מאל זחאלקה: ואכן, השר שטייניץ, ומר בנימין נתניהו, וחברי הממשלה כולם, עושים את המוות לאזרחים בענייני מסים.

ג'מאל זחאלקה: ככה, תוך דמגוגיה וצעקות שיש משבר, ויש סכנה מאירן, ויש – יוצרים אנדרלמוסיה בתקשורת, ומעלים את המע"מ ב-1%, שזה מס עקיף, רגרסיבי לחלוטין.

ג'מאל זחאלקה: הם יכלו לעשות – עניין המיסוי הוא עניין של בחירה.

ג'מאל זחאלקה: שלא יספרו לנו שזה מס אין ברירה.

ג'מאל זחאלקה: זה מס ברירה.

ג'מאל זחאלקה: כי כשיש לך בחירה, יש לך ברירה.

ג'מאל זחאלקה: אתה יכול לבחור ב-a או ב-b.

ג'מאל זחאלקה: ואם אתה בחרת, אז סימן שיש לך במה.

ג'מאל זחאלקה: ואם עושים את זה, אז סימן שזה לא עניין של להציל את הכלכלה, וסכנה עולמית, וסכנת קריסת הכלכלה של העולם, וזה יגיע לכאן, ואנחנו נשלם על זה וכו', וכו' וכו'.

ג'מאל זחאלקה: הממשלה יכלה להשיג את אותו כסף בדרכים אחרות.

ג'מאל זחאלקה: מראים לנו טבלאות של כמה משלמים מס הכנסה, למשל.

ג'מאל זחאלקה: והאזרחים – וכמה חברי כנסת – שואלים כמה משלמים בפועל; לא כמה רשום בספר.

ג'מאל זחאלקה: כמה החברה שמרוויחה מיליארדים, מה האחוז שהיא משלמת בפועל?

ג'מאל זחאלקה: ועל זה צריכה לקום ועדת חקירה.

ג'מאל זחאלקה: איך יכול להיות שחברה שמגלגלת מיליארדים משלמת 3%, 4%, 5%, 6%?

ג'מאל זחאלקה: איך יכול להיות דבר כזה?

ג'מאל זחאלקה: האזרח שמשלם 20%, ו-30% ו-40%; הרופא שעובד משמרות, שעובד 70 שעות בשבוע; האדם, עורך-הדין, פועל הבניין, המהנדס, פועל המפעל – כולם שואלים למה אנחנו צריכים לשלם 30% ו-40% והחברות האלה שמגלגלות מיליארדים משלמות רק 3% ו-4% ו-5%.

ג'מאל זחאלקה: כי נתנו להם נתיבי מילוט.

ג'מאל זחאלקה: כי הכניסו הרבה סעיפים בחוקים שאפשרו להם להימלט מתשלום מס.

ג'מאל זחאלקה: כי נתנו פתח לעבריין.

ג'מאל זחאלקה: ברשות.

ג'מאל זחאלקה: על זה צריך לדבר.

ג'מאל זחאלקה: ואני חוזר – לא, אני לא מסכים עם בנימין פרנקלין, יש דברים אחרים – –

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ג'מאל זחאלקה: – – קבועים בחיים חוץ ממוות וממסים, אבל בטוח מדיניות המסים של הממשלה עושה את המוות לרוב האזרחים.

ג'מאל זחאלקה: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת זחאלקה.

ראובן ריבלין: נא לשבת, רבותי.

ראובן ריבלין: אנחנו מצביעים על החלטת ועדת הכספים לפצל את הצעת חוק לצמצום הגירעון ולהתמודדות עם השלכות המשבר בכלכלה העולמית (תיקוני חקיקה), התשע"ב–2012.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד הפיצול?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 3 בעד הצעת ועדת הכספים – 39 נגד – 8 נמנעים – אין הצעת ועדת הכספים בדבר פיצול הצעת חוק לצמצום הגירעון ולהתמודדות עם השפעות המשבר בכלכלה העולמית (תיקוני חקיקה), התשע"ב–2012, נתקבלה.

ראובן ריבלין: 39 בעד, שמונה נגד, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת הפיצול של ועדת הכספים – אדוני יושב-ראש הוועדה, אתם יכולים לחזור לעבודתכם.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת ליה שמטוב, סגנית היושב-ראש.

ראובן ריבלין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/722).

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים להצעת חוק לעידוד השקעות הון (תיקון מס' 69 והוראת שעה), שקיבלה פטור מחובת הנחה.

ראובן ריבלין: יציג את ההצעה כבוד השר יצחק כהן, סגן שר האוצר.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

יצחק כהן: זהבה גלאון, אני מציע שתקשיבי טוב, זה בהמשך לשאילתות שלך.

ישראל חסון: חבר הכנסת כהן, אל תיקח את זה אישית, אנחנו הולכים לוועדת – – –

יצחק כהן: אבל זה – אה, אוקיי.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, כבוד השר – נאזם, אפשר?

ליה שמטוב: כן כן.

יצחק כהן: חוק לעידוד השקעות הון (תיקון), התשע"ב–2012, לקריאה ראשונה.

יצחק כהן: חוק לעידוד השקעות הון, התשי"ט–1959, טרם תיקונו בתיקון מס' 68 מיום 1 בינואר 2011, קבע תקופות שונות של פטור מתשלום מס חברות לחברה בעלת מפעל מאושר או מוטב, בהתאם לאזור הפיתוח ולשיעור השקעת החוץ בחברה.

יצחק כהן: יחד עם זאת, החוק קבע כי אם חולק דיבידנד מתוך הכנסה של מפעל שהושגה בתקופה שבה היתה החברה פטורה ממס חברות, החברה תהיה חייבת בשנת המס שבה חולק הדיבידנד במס חברות על סכום הדיבידנד המחולק בשיעור מס החברות שהיתה חייבת בו אילולא היתה פטורה ממס חברות.

יצחק כהן: שיעור מס החברות, חבר הכנסת מאיר שטרית, שר האוצר לשעבר, שחל על החברות במועד חלוקת דיבידנד נע בין 10% – –

מאיר שטרית: 25%.

יצחק כהן: – – 25% – יפה – לפי שיעור השקעת החוץ בחברה, בעוד ששיעור המס החל על דיבידנד הינו 15%, קרי מס אפקטיבי מקסימלי של 36%, בחישוב של 25% מס חברות ו-15% מס על דיבידנד לאחר ניכוי מס החברות.

יצחק כהן: מורי ורבותי, המצב המתואר לעיל גרם לכך שחברות שקיבלו פטור ממס לפי החוק נמנעו מחלוקת דיבידנד, כדי שלא לשאת במס האפקטיבי, שהוא גבוה בעת החלוקה.

יצחק כהן: כך למעשה במהלך תקופה ארוכה, ארוכה מאוד, לא נגבו כלל מסים בגין ההכנסות הפטורות בתקופה של עשר שנים, זהבה גלאון.

זהבה גלאון: מי אשם בזה?

יצחק כהן: יושב לידך שר האוצר לשעבר, תשאלי אותו.

מאיר שטרית: הם לא משכו דיבידנדים?

זהבה גלאון: רשות המסים – – –

יצחק כהן: בתקופה של עשר שנים, זהבה.

זהבה גלאון: עשר שנים – – –

יצחק כהן: מול רווחים של 120 מיליארד, כמה גבינו?

יצחק כהן: כמה הממשלה גבתה, לדורותיה, בעשר השנים האחרונות?

מאיר שטרית: אפס.

יצחק כהן: כמעט, כמעט.

זהבה גלאון: 5.3%.

יצחק כהן: כמעט.

יצחק כהן: 500 מיליון ש"ח – 120 מיליארד.

יצחק כהן: אשר על כן, אנחנו רואים פה אירוע מס שהוא כמעט אפס מס, צריכים להפוך אותו לאירוע של מס, צריכים לחשוב יצירתית, לחשוב מה עושים.

יצחק כהן: מה עושים, זהבה?

יצחק כהן: ב-6 בינואר 2011 פורסם תיקון מס' 68 אשר שינה משמעותית את הוראת החוק, כדי שיחולו שיעורי מס קבועים בין 6% ל-12%, וזאת בהתאם לאזורי הפיתוח שבהם נמצאים המפעלים: אזור פיתוח א', אזור פיתוח ב' – זה החוק החדש, וללא קשר לשיעור השקעת החוץ בחברה.

יצחק כהן: זה תיקון חשוב מאוד, חשוב מאוד.

יצחק כהן: בנוסף נקבע כי בעת חלוקת הדיבידנד יחול שיעור מס של 15% בלבד.

יצחק כהן: כלומר, ההסדר החדש אינו מקנה פטור ממס אלא שיעורי מס מופחתים, ובמקביל אינו קובע הוראות בדבר מיסוי מיוחד בעת חלוקת הדיבידנד.

יצחק כהן: תיקון מס' 68 לא חייב את החברות לעבור למסלול הקבוע בו, ואף לא קבע הוראות מעבר לגבי הרווחים הצבורים של החברות שיבחרו לעבור למסלול זה.

יצחק כהן: על כל פנים, גברתי היושבת-ראש, מטרת החוק המוצע, לנסות ולהתגבר על בעיית הרווחים הפטורים שנצברו בחברות, ושכאמור אינם מחולקים ולא משולם מס בגינם.

יצחק כהן: עד כאן?

מאיר שטרית: מה התיקון?

יצחק כהן: או.

זהבה גלאון: 3 מיליארד – – –

יצחק כהן: או.

יצחק כהן: קודם כול, זהבה, 3 במקום אפס – עדיף 3.

קריאה: – – –

יצחק כהן: 3 במקום אפס – עדיף 3.

יצחק כהן: ההסדר האמור, שלפיו ניתן פטור ממס מותנה ולאחר מכן חל מס בשיעור גבוה, אינו משיג את מטרתו ואף יוצר תמריץ שלילי לשלם מס בגין הרווחים הפטורים.

מאיר שטרית: סגן השר, יש לי הצעה בשבילך.

יצחק כהן: יצוין – אני מסיים.

יצחק כהן: אני מסיים.

מאיר שטרית: הצעה קטנה.

יצחק כהן: נו.

מאיר שטרית: תציעו לחברות ישראליות לשלם דיבידנד 15% במקום 25%.

מאיר שטרית: אתם תקבלו לא 3 מיליארד, אתם תקבלו 30 מיליארד.

מאיר שטרית: אני מוכן להתערב אתך.

מאיר שטרית: תציעו לשנה אחת, כמו שאתם עושים פה, לחברות ישראליות, מי שרוצה לשלם דיבידנד עכשיו, יקבל 15% במקום 25%.

מאיר שטרית: אני מבטיח לך שאתה תקבל לא 3 מיליארד – 30 מיליארד.

יצחק כהן: קודם כול, אני בטוח שנקבל יותר מ-3 מיליארד.

יצחק כהן: לי אין ספק, אני חולק על חברי – – –

מאיר שטרית: בסדר – – –

יצחק כהן: אני חולק על חברי המקצוענים שטוענים – אבל הם לוקחים מספר מאוד זהיר.

יצחק כהן: אבל אני אומר, מאיר, שאין לי ספק שיהיה יותר מ-3 מיליארד.

יצחק כהן: על כל מקרה, אמרנו שמס בשיעור גבוה אינו משיג מטרתו ואף יוצר תמריץ שלילי לשלם מס בגין הרווחים הפטורים.

יצחק כהן: יצוין, חברי, כי מצב שבו לא משולם מס בגין הרווחים הצבורים במשך תקופה ארוכה, יוצר שחיקה של הכסף, שכן בתקופה זו מממנת המדינה למעשה את מחיר האשראי של השארת המס המגיע לה מידי החברות.

יצחק כהן: החוק המוצע יביא לגביית מס מיידית.

יצחק כהן: בנוסף – מאיר, חבל שאתה לא מקשיב, אתה מפריע גם לזהבה להקשיב.

יצחק כהן: מאיר, תן לה, היא כבר שואלת את השאלה הזאת כבר כמה שבועות רצוף.

יצחק כהן: בנוסף, בשל העובדה כי תיקון מס' 68 נכנס לתוקף לאחרונה, יש לשאוף למצב שבו החברות יעברו להסדר הקבוע על-פיו, ללא שהן גוררות אחריהן את הרווחים מההסדר הישן.

יצחק כהן: לאור האמור, מוצע בהצעת חוק זו לקבוע שיעורי מס מופחתים בהתאם לאחוז הרווחים שתפשיר החברה מתוך כלל ההכנסה הפטורה, אשר ינועו בין 40% ל-70% בשיעור המס המקורי שהיה חל על החברות.

יצחק כהן: בכל מקרה לא יפחת מ-6% שיעור המס המינימלי לפי החוק החדש למפעל מועדף רגיל.

יצחק כהן: אני צופה שתהיה גבייה של יותר מ-3 מיליארד.

יצחק כהן: המקצוענים במשרד האוצר קבעו את המספר 3 מיליארד מתוך זהירות, אבל לי אין ספק שהמספר יהיה הרבה יותר גבוה.

יצחק כהן: לאחר ששכנעתי אתכם, חברי, אבקש מכם לאשר את הצעת החוק בקריאה ראשונה ולהעבירה לוועדת הכספים להכנה לשנייה ושלישית.

יצחק כהן: תודה רבה.

ליה שמטוב: תודה רבה לסגן השר יצחק כהן.

ליה שמטוב: להצעת החוק לעידוד השקעות הון (תיקון מס' 69 והוראת שעה) נרשמו מספר דוברים.

ליה שמטוב: הראשונה – חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

זהבה גלאון: סליחה, אני ראשונה.

ליה שמטוב: אה, את – – –

זהבה גלאון: סליחה, אני ראשונת הדוברים בכל ההצעות היום.

ליה שמטוב: בסדר.

ליה שמטוב: חברת הכנסת זהבה גלאון, ואחריה – חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

זהבה גלאון: אחרי אילן גילאון.

ליה שמטוב: בסדר.

ליה שמטוב: מחוק פשוט.

שלי יחימוביץ': אצלנו כתוב: זהבה גלאון, אילן גילאון – – –

ליה שמטוב: הרשימה סגורה.

ליה שמטוב: יש לנו פה 25 דוברים.

זהבה גלאון: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, שמעתי את דברי סגן השר יצחק כהן – חבר הכנסת מאיר שטרית מפריע גם לסגן השר כהן – חברי חברי הכנסת, זו זריית חול בעיניים.

זהבה גלאון: החוק לעידוד השקעות הון, צריך לשנות לו את השם לחוק השוד הגדול, ככה צריך לקרוא לו.

זהבה גלאון: חוק השוד הגדול, גזל של הקופה הציבורית, זה מה שאתם עושים.

זהבה גלאון: הולכים לתת הטבות מופקרות בכ-30 מיליארד דולר; אתם נותנים פרוטקציות בחסות החוק החדש לחברות הכי עשירות במשק.

זהבה גלאון: וחברי חברי הכנסת, אני בכלל רוצה לדבר כאן על כל ההתפלפלות החשבונאית הזאת שעשה כאן סגן השר כהן.

זהבה גלאון: אני מסתכלת על זה – תתרכז בי, כן כן, תתרכז בי, אדוני – אני מסתכלת על זה מהפריזמה של צדק ושוויון בפני החוק, ואני אומרת לכם שהחוק החדש שמובא כאן היום למליאה הולך לשנות את כללי המשחק, ושלא יבלבלו לכם את המוח.

זהבה גלאון: זה כן פטור, חברי חברי הכנסת, ולא הגדלת הגבייה כמו שאמר סגן השר כהן.

זהבה גלאון: זה לא אפס או 3 מיליארד, זה פטור, קוראים לזה פטור, זה לא שפתאום אתה גובה 3 מיליארד.

זהבה גלאון: זה פתאום אתה מוותר, אדוני סגן השר, על הכנסות לקופת המדינה, של בין 20 ל-30 מיליארד שקל.

יצחק כהן: זה לא נכון.

זהבה גלאון: ועל זה שאתה מוותר, אנחנו, הציבור ישלם מהכיס שלו.

זהבה גלאון: תעזוב כבר את כל ההתפלפלויות האלה.

יצחק כהן: זה לא נכון.

זהבה גלאון: תעזוב, תעזוב.

זהבה גלאון: הסיפור הוא על השוויון בפני החוק.

זהבה גלאון: הסיפור הוא, שאצל ראש הממשלה נתניהו ואצל שר האוצר שטייניץ יש אנשים שיש להם זכות לנהל משא-ומתן עם המדינה על כמה מס הם משלמים.

זהבה גלאון: יש כאלה, חברי חברי הכנסת, שאין להם הזכות הזאת.

זהבה גלאון: מה שאתה עושה כאן, סגן השר כהן, אתה עושה דיל פסול; דיל פסול של מי שמקורב לשלטון ויכול להנדס לעצמו פטורים ממס ללא הגבלה.

זהבה גלאון: עכשיו אני רוצה להגיד לכם: אם אני, או לצורך העניין, אדם מן היישוב ילך למס הכנסה ויבקש הנחה, הרי הפקידים יצחקו עליו.

זהבה גלאון: תראו, חברי חברי הכנסת, מה עשו למשה סילמן בגין חוב של כמה אלפי שקלים לביטוח הלאומי.

זהבה גלאון: רדפו אותו, שלחו אליו את ההוצאה לפועל.

זהבה גלאון: אבל החברות האלו שאנחנו מדברים עליהן עכשיו חייבות מיליארדים למדינה, אבל מכיוון שהן עשירות ויש להן מיטב עורכי-הדין ורואי-החשבון ומכיוון ששטייניץ ונתניהו עומדים בפני גירעון משתולל שהם אלו שאחראים לו; הם אחראים לגירעון הזה והם מוכנים עכשיו – עומד כאן סגן השר על הדוכן, הם מוכנים להיענות לדרישות של החברות האלה ולקוות לקושש עוד איזה 3 מיליארד שקלים במקום סכום הגדול פי אני לא יודעת כמה, פי-עשרה ממה שהן חייבות.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, אדוני השר, זאת לא מדיניות כלכלית, זה שוד לאור היום של הקופה הציבורית.

זהבה גלאון: זאת יריקה בפרצוף של כל מי שמצפה שיהיה בישראל שוויון בפני החוק.

זהבה גלאון: אין שוויון בפני החוק.

זהבה גלאון: אני רוצה לתת לכם נתונים שנתן לי סגן השר כהן – חבר הכנסת שטרית, תקשיב – נתונים שנתן לי סגן השר כהן בשבוע שעבר במליאה; אלה נתונים של מינהל הכנסות המדינה.

זהבה גלאון: בשנת 2006 שיעור המס הממוצע שהחברות האלה שילמו ירד מ-10.5% בשנת 2006, ובשנת 2010 – ל-3.3%.

זהבה גלאון: 3.3%, שימו לב.

זהבה גלאון: לסיכום, גברתי, ההצעה שמובאת לכאן היום, אני קוראת לכם להצביע נגדה.

זהבה גלאון: ההצעה הזאת שאומרת שנותנים פרס לחברות שלא גבו מהן שומות.

זהבה גלאון: השערורייה שרשות המסים לא גבתה מהן שומות עד היום והפכה למשת"פית של החברות האלה – השערורייה הזאת צריכה להיפסק.

זהבה גלאון: לא צריך לתת להם פרס, צריך לגבות מהם, אדוני סגן השר.

זהבה גלאון: אנחנו, חברי חברי הכנסת, צריכים להצביע נגד.

זהבה גלאון: תודה רבה.

ליה שמטוב: תודה.

ליה שמטוב: חבר הכנסת אילן גילאון, בבקשה.

ליה שמטוב: שלוש דקות.

אילן גילאון: אדוני השר בגין, חברי חברי הכנסת, כספים כלואים – חשבתי, גברתי, בהתחלה שאלה כספים שקולעים אותם כמו צמות.

אילן גילאון: יש כל כך הרבה כסף, אפשר לעשות מהם צמות של כסף, אפשר לקלות אותם בתנור כמו גרעינים קלויים.

אילן גילאון: אבל הכספים האלה כלואים כי הם בבית-הכלא.

אילן גילאון: אבל בית-הכלא, גברתי, זה מי שקבע אותו, זה לשמור בפנים – אדון סגן השר, הסכת ושמע; מאשדודי לאשקלוני אני רוצה לדבר אתך.

אילן גילאון: אם היינו עושים חשבון, כבוד סגן השר, נדמה לי שמדובר ב-100 מיליארד שקלים?

יצחק כהן: 120.

אילן גילאון: אתה יודע, אני מהממעיטים, מהצנועים.

אילן גילאון: אני לא אוהב להתלהם, אני אומר 100.

אילן גילאון: נניח שהמס היה צריך להיות 25%.

אילן גילאון: הרי על מה מדובר כאן?

אילן גילאון: אנחנו באופן חוקי מאפשרים העלמת מס, כאילו.

אילן גילאון: באופן חוקי אנחנו אומרים לאנשים: תשמרו את הכסף בפנים, רק שאר הכסף הולך ונערם לערימות כדי לעשות ממנו כסף כלוא.

אילן גילאון: ואז אנחנו באים אומרים: אבל כדאי לנו לקבל לפחות 3.7% לעומת לא לקבל שום דבר.

אילן גילאון: או, במלים אחרות, תעצרו, זה שוד ברשיון.

אילן גילאון: לו היו עושים את החשבון באופן הגון היינו צריכים לקבל 25%.

אילן גילאון: נגיד שהיינו הולכים לקראתם ועושים להם מחיר, גברתי, אז היינו לכל הפחות צריכים לדבר על 15 מיליארד שקלים שיוספו בכסף הזה.

אילן גילאון: בהנחה הגורפת ביותר, מתוך תפיסת עולם שאומרת:

אילן גילאון: תנו לעשירים כי בסוף העשירים ייתנו לעניים.

אילן גילאון: חבר הכנסת יצחק כהן, התפיסה שאומרת, תנו לעשירים כי בסוף משהו מהפירורים האלה ייקחו וייתנו לעניים – הדוגמה שחברתי זהבה גלאון הביאה לנו, של סילמן ז"ל, היא אחת מתוך אלפי דוגמאות שאנחנו מקבלים וקובעים כל יום, על אנשים שקצה נפשם, שהם מגיעים לייאוש מוחלט.

אילן גילאון: אני מתפלא על אדוני, לפחות, שאני יודע, עד כמה שאני מכיר אותו ומוקיר אותו ומעריך אותו, הוא מסתובב בסביבה הזאת יותר מאשר באותם כנסים של קיסריה, שרק המבנה של ארמונות החמאה בקרח עולה יותר ממה שמשפחה ממוצעת יכולה להשתכר במשך אולי חודשים רבים.

אילן גילאון: איך יכול להיות שאתם אין לכם בושה אפילו ואתה בא ומעלה פה דברים שבא לי להגיד לך: אדוני, מה קרה לך, אתה בלעת נפט?

אילן גילאון: אתה בסדר?

אילן גילאון: משהו לא בסדר אצלכם?

אילן גילאון: עד איפה אפשר להגיע עם החוצפה הזאת?

אילן גילאון: זה כסף, גברתי, שממנו אפשר לבנות 2,000 דירות.

אילן גילאון: אפשר היה להכניס מאות מיטות חדשות בבתי-חולים, מאות שוטרים, מאות שעות לסייעות.

אילן גילאון: מאות ומאות ואלפים של דברים.

אילן גילאון: למי אנחנו נותנים את הכסף הזה?

אילן גילאון: למי שכל כך יש לו?

אילן גילאון: לכן, גברתי, אני אומר שכספים כלואים ואזרחים כלואים – באותה מדיניות שנותנת תמיד למיעוט וחומסת תמיד את הרוב.

ליה שמטוב: תודה.

ליה שמטוב: חברת הכנסת שלי יחימוביץ, ואחריה – חבר הכנסת חנא סוייד.

שלי יחימוביץ': גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני סגן השר, תגידו, אתם יצאתם מדעתכם?

שלי יחימוביץ': יצאתם מדעתכם?

שלי יחימוביץ': יצאתם מדעתכם?

שלי יחימוביץ': תארו לעצמכם עכשיו בעל חנות מכולת, המכולת ליד הבית שלי, של האחים אבי ואורן.

שלי יחימוביץ': תארו לעצמכם שהם היו משלמים מס של 3% במשך שנה אחרי שנה, והיו מגיעים להסכם עם שלטונות המס שביום שהם יחלקו את הרווחים הם יחזירו וישלימו ל-25%.

שלי יחימוביץ': אז מגיע יום התשלום וראש הממשלה בנימין נתניהו מחוקק במיוחד בשביל אבי ואורן חוק מיוחד שבו הוא מוחל להם על כל חובותיהם ושומט אותם רטרואקטיבית.

שלי יחימוביץ': עכשיו, הם כבר חייבים.

שלי יחימוביץ': על-פי חוק הם כבר צברו חוב למס הכנסה, הם צריכים לשלם את הכסף.

שלי יחימוביץ': באופן לא חוקתי ולא חוקי מחוקקים חוק רטרואקטיבי כדי לפטור אותם בדיעבד מהחובות שהם כבר חייבים למס הכנסה.

שלי יחימוביץ': לא יהיו חייבים בעתיד; חייבים כי הם לא שילמו במשך שנים.

שלי יחימוביץ': אתה יודע מה?

שלי יחימוביץ': אני מתפלאת עליך.

שלי יחימוביץ': אתה מייצג אוכלוסייה חלשה.

שלי יחימוביץ': הבוחרים שלך הם אנשים עניים, חלקים גדולים מהם, או מעמד ביניים נמוך.

שלי יחימוביץ': עומד ראש הממשלה, הוא צריך לבחור במה למלא את הבור.

שלי יחימוביץ': האם למלא את הבור בהטלת מע"מ על מצרכי מזון, על מצרכי בסיס, או אולי להגיש שומה ולגבות חובות שמגיעים כחוק למדינה?

שלי יחימוביץ': במה יבחר ראש הממשלה?

שלי יחימוביץ': הבה ונתלבט ונתחבט במה הוא יבחר.

שלי יחימוביץ': האם לגבות את עשרות המיליארדים שמגיעים למדינה על-פי חוק, או להטיל עוד 1% מע"מ על המשפחות העניות ביותר?

יצחק כהן: זה לא נכון.

שלי יחימוביץ': במה הוא בוחר?

שלי יחימוביץ': אתם לא מתביישים?

שלי יחימוביץ': זאת טעות כלכלית, זאת טעות חברתית, זאת טעות מוסרית.

שלי יחימוביץ': זה לא שוויוני, זה לא חוקתי.

שלי יחימוביץ': איך אתם מעזים לפטור רטרואקטיבית את החברות העשירות והמבוססות ביותר?

שלי יחימוביץ': אתה יודע מה?

שלי יחימוביץ': אני דיברתי עם מנכ"ל אחת החברות האלה.

שלי יחימוביץ': הוא אמר לי: חיכינו להזדמנות, הכסף ישב.

שלי יחימוביץ': חיכינו להזדמנות.

שלי יחימוביץ': חשבנו, הוא אמר בגילוי לב, היינו מוכנים להתפשר וחשבנו שיגידו לנו: תשלמו 10% מס.

שלי יחימוביץ': היינו מסכימים.

שלי יחימוביץ': פתאום מביאים לנו את המתנה הזאת, למה שנגיד לא?

שלי יחימוביץ': עכשיו אתה אומר: נגיד שהייתם פוטרים רטרואקטיבית מתשלום מס שמגיע כחוק ומחוקקים חוק מיוחד רטרואקטיבי לא חוקתי, אבל מתנים שהכסף ישוחרר בהשקעה בארץ, בתעשייה כחול-לבן שתעסיק אנשים, שתסייע לצמיחה.

שלי יחימוביץ': לא, אפילו את זה אתם לא עושים.

שלי יחימוביץ': אתם פשוט יצאתם מדעתכם.

שלי יחימוביץ': הייתי אומרת, מילא, גם מתנות לעשירים, לחגורת השומן, אבל בכל זאת, ייקחו את הכסף, ישקיעו אותו בתעשייה הישראלית.

שלי יחימוביץ': אפילו את הדבר הזה אתם לא עושים.

שלי יחימוביץ': מה עובר בראשיכם, אני שואלת את עצמי, איך אתם מעזים בכלל?

שלי יחימוביץ': איך לא יבשה בוועדת שרים לחקיקה ידם של כל השרים החברתיים שהצביעו שם בעד החוק הזה שנחקק במיוחד לטובת העשירים והחזקים במיוחד?

שלי יחימוביץ': עכשיו תראו, קוראים לזה רווחים כלואים.

שלי יחימוביץ': כן, 120 מיליארד שקל רווחים כלואים.

שלי יחימוביץ': הם כלואים?

שלי יחימוביץ': לא כלואים?

שלי יחימוביץ': מה, הם כלואים בכלא?

שלי יחימוביץ': מה גם שחלק מהם כבר הוצאו.

שלי יחימוביץ': החוק אומר – החוק לעידוד השקעות הון מגדיר מפורשות מה המשמעות של דיבידנד, והגדרת החוק היא מאוד רחבה.

שלי יחימוביץ': על-פי הגדרת החוק הרחבה, בעצם חלק גדול מהכסף הזה כבר בכלל לא כלוא, הוא שוחרר.

שלי יחימוביץ': הוא חולק על-ידי החברות האלה לחברות בנות, ולחברות אמהות, והוא הושקע, ואפשר להוציא עליו כאן ועכשיו שומה – כאן ועכשיו שומת מס הכנסה ולגבות את הכסף.

שלי יחימוביץ': אני לא מדברת על החובות ששוכבים ומחכים לאותה מתנה מופלאה, שהם משפשפים את עיניהם ולא מאמינים למזלם הטוב.

שלי יחימוביץ': אני מדברת על מה שכבר יצא, ועל מה שבמשמעות המרחיבה של החוק אפשר להוציא עליו שומה ולגבות את הכסף.

שלי יחימוביץ': מה אמורים לחשוב בני תמותה רגילים, שמשלמים מס הכנסה רגיל, שמשלמים מס חברות רגיל של 25%?

שלי יחימוביץ': מה הם אמורים לחשוב?

ליה שמטוב: תודה רבה.

שלי יחימוביץ': משפט אחד, ברשותך, לסיום.

שלי יחימוביץ': כבר אמרתי הרי מה צורם כאן במיוחד, כי זה היה צורם בכל מקרה – שאתם עומדים על שפתות בור ותוהים: במה נמלא את הבור, בכסף של העניים או בכסף של העשירים?

שלי יחימוביץ': ברור שבכסף של העניים, וגם נחלק את המתנה הזאת לחברות.

יצחק כהן: – – –

שלי יחימוביץ': עכשיו, הטיעון הזה שאין ארוחות חינם – מתברר שיש ארוחות חינם.

שלי יחימוביץ': אבל לא רק שהציבור הרחב לא נהנה מהסעודה הזאת, הוא ממשיך לממן מכספו הדל ארוחות חינם של עשירים.

שלי יחימוביץ': תודה רבה.

ליה שמטוב: תודה.

ליה שמטוב: חבר הכנסת חנא סוייד, ואחריו – דב חנין, ואחריו – עפו אגבאריה.

ליה שמטוב: לרשותך שלוש דקות.

חנא סוייד: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, מעניין אותי חוסר הסנכרון והמתאם בין הדיון שמתקיים כאן בכנסת לבין הדיון הציבורי, במיוחד בכלי התקשורת לפחות בשבוע האחרון.

חנא סוייד: כאן אנחנו מדברים על הנושאים התקציביים, אבל כל כלי התקשורת – הדיון הציבורי נסוב סביב הגרעין האירני: מתקיפים, לא מתקיפים; החלטה ישראלית, החלטה אמריקנית; החלטה משותפת.

חנא סוייד: אני לא רוצה לטעון שהדיון שלנו כאן הוא לא חשוב, הוא חשוב מאוד.

חנא סוייד: אבל אנחנו צריכים להסכים גם שהדיון על הנושא האירני וההחלטה הסופית לגבי הנושא האירני, היא פי כמה יותר חשובה מהדיון שאנחנו מדברים כאן.

חנא סוייד: עוד 1% על המע"מ, זה קשה, זה פוגע בשכבות החלשות, אבל מי יודע מה התוצאות של ההתפתחות בנושא האירני.

חנא סוייד: כמובן יש ויכוח – הנושא האירני, באיזו מידה הוא מהווה סיכון, אם בכלל, כמובן; האם בכלל אירן תבשיל לשלב הגרעיני, האם זה באמת יהווה סיכון במדינת ישראל או לא?

חנא סוייד: אנחנו יודעים שיש מחלוקת בין הדרג המדיני לבין הדרג הביטחוני; אפילו בשמינייה יש מחנות, יש ויכוחים בתוך הממשלה על העניין הזה.

חנא סוייד: ואם הממסד הביטחוני והממסד המדיני חלוקים, אז ברור שחשוב שגם כאן, בכנסת, אנחנו נדון בעניין הזה, ושראש הממשלה יעלה את הנושא הזה לדיון ציבורי.

חנא סוייד: אני חושב שיש שתי עמדות בקשר לוויכוח הזה סביב העניין האירני.

חנא סוייד: או שהגרעין האירני מהווה סכנה לעצם קיום ישראל כמדינה – זו אפשרות אחת, ואז אני לא הייתי חושב שמערכות הביטחון בישראל היו באמת נוטות לא להגיב ולא לענות על האיום הזה, כי בכל זאת מדובר בסכנה קיומית.

חנא סוייד: אני הייתי מאמין גם שארצות-הברית, גם אובמה "אויב ישראל", בעזרת ובלחץ הלובי לא היה נותן לדבר הזה לעבור.

חנא סוייד: אבל אני לא חושב שהדבר הזה נכון.

חנא סוייד: אני חושב שהגרעין האירני הוא game changer .

חנא סוייד: הוא משנה את כללי המשחק והוא מסכן את המדיניות שיש כאילו מעצמה אזורית אחת, היא רוצה לכבוש, היא רוצה להתנחל, היא רוצה להעביר כל מדיניות שהיא רוצה, ואין מי שיעצור בעד זה.

חנא סוייד: הגרעין האירני, נכון, הואgame changer , הוא ישנה, הוא יכריח את המעצמות ואת מדינות המזרח התיכון להתייחס לבעיה הפלסטינית ולמצוא פתרון, כי לא יכול להיות – – –

מאיר שטרית: אתה אומר שאירן מפתחת גרעין בגלל הבעיה הפלסטינית?

חנא סוייד: לא, אני לא אומר את זה, להיפך, הם מנצלים את הבעיה הפלסטינית בשביל לפתח נשק גרעיני למטרות שלהם.

חנא סוייד: אבל זה בעצם נכנס לתוך המשחק המזרח-תיכוני, ועדיף כמובן לפתור את הבעיה הפלסטינית ללא האיום של הגרעין האירני, כי זה צורך של כולנו.

חנא סוייד: תאמין לי, אדוני שר האוצר לשעבר, זה יותר חשוב מ-1% מע"מ שאנחנו מתקוטטים עליו כאן.

מאיר שטרית: אני מסכים אתך.

ליה שמטוב: תודה.

ליה שמטוב: חבר הכנסת דב חנין, אחריו – חבר הכנסת עפו אגבאריה.

ליה שמטוב: אחריו – אורי אריאל.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, ראש הממשלה אמר בשבוע שעבר – אין ארוחות חינם.

דב חנין: החוק הזה מלמד אותנו שארוחות חינם ישנן, וראש הממשלה, אגב, צריך לדעת היטב שיש ארוחות חינם כי הוא ממלא בארוחות החינם האלה את תפקיד המלצר, הוא זה שמגיש את המנות, הוא זה שעורך את השולחן, הוא זה שמגיש את האוכל לאותם בעלי הון שהוא משרת.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, לחוק הזה צריך לקרוא חוק ארוחות החינם.

דב חנין: מה החוק הזה בעצם אומר?

דב חנין: החוק הזה בעצם אומר שרווחי עתק של גורמים שהרוויחו כסף – אנחנו מדברים על 120 מיליארד, אבל יש מספרים שאומרים שהמספרים הם אפילו יותר גדולים.

דב חנין: אבל בואו נדבר על 120 מיליארד.

דב חנין: 120 מיליארד האלה, במקום לשלם עליהם מסים, כמו שכל אחד ואחת מאתנו משלם ואמור לשלם, על הכסף הזה לא ישלמו מסים.

דב חנין: הכסף הזה בעצם יזכה להקלות פנטסטיות, ולשיעור מס מזערי במיוחד.

דב חנין: לזה, עמיתי חברי הכנסת, קוראים ארוחות חינם.

דב חנין: מי שמקבל את ארוחות החינם האלה זה אותם בעלי הון ענקי שממילא, אגב, נהנים מכל מיני מנגנונים של עידוד והקלות והטבות מסוגים שונים ומשונים.

דב חנין: הם ימשיכו לקבל את ההטבות ואת ההנחות.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, אין לומר לגבי הממשלה הזו אלא שזו ממשלה שלחלוטין איבדה את הבושה.

דב חנין: מה שאחרים היו עושים לפעמים בשקט ובמחבוא, הממשלה הזו עושה בריש גלי ומעל המקפצה.

דב חנין: היא ללא שום היסוס וללא שום פקפוק מעזה להביא לכנסת הצעת חוק שמשמעותה היא ההיפך הגמור מצדק חברתי, ההיפך הגמור מהתייחסות לבעיות החברתיות, ההיפך הגמור מפתרון בעיות של עניים, של שכבות מוחלשות, של שכבות ביניים בחברה הישראלית.

דב חנין: הממשלה הזאת, גברתי היושבת-ראש, מוכיחה פעם נוספת שהיא קמה כדי לשרת את בעלי ההון, אין לה מעצורים בדרך הזאת, היא תמשיך בדרך הזאת, כל עוד נאפשר לה.

דב חנין: ולכן, גברתי היושבת-ראש, אני פונה לציבור הישראלי שצופה בנו בחלקו ברגעים אלה ואומר לעם בישראל: אם אנחנו רוצים צדק חברתי, אם אנחנו רוצים שינוי חברתי, אנחנו צריכים להעביר את ממשלת הזדון הזו מן הארץ, אנחנו צריכים להפסיק את ההפקרות הזו של מתן הטבות ומתנות לבעלי ההון, אנחנו צריכים מדיניות אחרת והפוכה.

ליה שמטוב: תודה.

ליה שמטוב: בבקשה, חבר הכנסת עפו אגבאריה, ואחריו – חבר הכנסת אורי אריאל.

ליה שמטוב: אם הוא לא יהיה, אחריו – חבר הכנסת מאיר שטרית.

ליה שמטוב: לרשותך שלוש דקות.

עפו אגבאריה: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, ברצוני לדבר על האולימפיאדה.

מאיר שטרית: או-אה.

מאיר שטרית: – – – ריצת 100 מטר – – –

עפו אגבאריה: כן, גם זה, אבל אני רוצה לדבר על זה, על עידוד ההשקעות של ההון, ואנחנו לא רואים שממשלת ישראל אפילו מעודדת את ההשקעה בספורט.

עפו אגבאריה: רוב המאמץ של ממשלת ישראל היה להציג מבחינה פוליטית את מדינת ישראל באולימפיאדה, ולא מבחינה ספורטיבית, כי רוב הספורטאים שאנחנו ראינו שהם בעלי שיעור קומה, שהצליחו להגיע לאולימפיאדה, הם יוצאי ברית-המועצות – מה לעשות?

עפו אגבאריה: איוואנוב, פטרוב, מי עוד?

עפו אגבאריה: שטילוב?

עפו אגבאריה: כולם.

עפו אגבאריה: אז הם השקיעו ובאו מוכנים לכאן.

עפו אגבאריה: אני מסתכל על מדינות אחרות ועל הספורטאים שמייצגים את המדינות האלה.

עפו אגבאריה: הספורטאים שמייצגים את צרפת, איטליה, שבדיה, נורבגיה, אנגליה, לא ראיתי שכולם אנגלים, איטלקים, שבדים.

עפו אגבאריה: ראיתי שהם יוצאים גם כן ממדינות מאפריקה.

עפו אגבאריה: אז זה מראה על ההשקעות של המדינות האלה בבן-אדם.

מאיר שטרית: אפריקה?

עפו אגבאריה: לא.

עפו אגבאריה: הספורטאים מאירופה, שהם אפריקנים, ממוצא אפריקני, אבל הם מייצגים מדינות באירופה.

עפו אגבאריה: אז אני רואה איך המדינות האלה משקיעות באזרחים שלהן, שהם לא לגמרי שבדים ונורבגים ואנגלים, אבל הם אזרחים.

שלמה מולה: יש כאלה שבאו מאפריקה וגם לא משקיעים בהם.

עפו אגבאריה: יש כאלה.

עפו אגבאריה: אבל הם אזרחים שלהם, אז הם השקיעו בהם.

עפו אגבאריה: ואם אנחנו ניקח מהו האחוז של האוכלוסיות האלה במדינות האלה – הוא הרבה פחות מ-20%, מה שהאוכלוסייה הערבית במדינת ישראל.

עפו אגבאריה: אז איפה ההשקעה של המדינה לפחות באזרחים שלה?

עפו אגבאריה: לא רק באזרחים הערבים, גם באזרחים המתגוררים בפריפריה ומהעדות המוחלשות, שיכול להיות שמבניהן באמת יש אפשרות להוציא אנשים עם רקורד אולימפי הרבה יותר טוב מההשקעות היקרות בייצוג המדינה, וכאילו היא משקיעה.

עפו אגבאריה: והאמת?

עפו אגבאריה: היא לא משקיעה.

עפו אגבאריה: אם אנחנו נשווה את ההשקעות האלה שהמדינה הולכת להשקיע בחברות הון לעשירים, מדוע לא להשקיע בחברה, בתלמידים, בבתי-הספר, כדי שמתוכם נוכל לחנך גם נוער ספורטיבי, גם נוער טוב, וגם שהוא יתרחק מהאלימות.

עפו אגבאריה: זו הדרך הנכונה, ולא לעודד את הניצול הקפיטליסטי הנורא גם של השכבות החלשות.

עפו אגבאריה: וזה מה שמעודדת התוכנית הזו, וזה מה שמעודדת המדינה.

ליה שמטוב: תודה.

ליה שמטוב: חבר הכנסת אורי אריאל – לא נמצא.

ליה שמטוב: חבר הכנסת מאיר שטרית, בבקשה.

ליה שמטוב: אחריו – חבר הכנסת יובל צלנר.

מאיר שטרית: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, ראשית, צריך לומר, אני מוכרח לומר את זה בתחילת דברי לשבחו של שר האוצר הנוכחי.

מאיר שטרית: זה מוזר שאני, כאיש אופוזיציה, אומר את זה, שהוא הראשון שהחליט לטפל בסוגיה הזו של רווחים כלואים.

מאיר שטרית: עובדה היא שלפניו היו באמת הרבה ממשלות, אף אחד לא נגע בסוגיה, והחברות האלה קיבלו פטור ממס, כמעט מלא, לאורך כל הדרך.

מאיר שטרית: אבל לדעתי, כוונתו טובה, אני לא בטוח שמעשיו נכונים.

מאיר שטרית: הגשת הצעת חוק שעכשיו פוטרת את החברות האלה כמעט ממס, אחרי צבירה של רווחים של 100 מיליארד שקל, אני לא בטוח שהיא מעשה נכון.

מאיר שטרית: ייתכן שהחשבון של שר האוצר אומר: שווה לי לגבות 3 מיליארד שקל במקום אפס, וכך, כאילו, להקטין את הקיצוץ בתקציב.

מאיר שטרית: השאלה אם זה נכון.

מאיר שטרית: אני לא בטוח שזה נכון משתי סיבות.

מאיר שטרית: האחת, גברתי היושבת-ראש, נדמה לי שאם שר האוצר רצה להשיג את 3 המיליארד, הוא יכול היה לנהל אתם משא-ומתן ולהגיע להסכמה, ללא חוק שפוטר אותם; לנסות לקבל את הכסף, כמה שהוא יכול יותר, תוך משא-ומתן, כאשר הוא יכול להניח על השולחן את האיום בחקיקה, שבמידה שהם לא ישלמו, הוא יפעל להגשת הצעת חוק שתגבה מהם מסים כחוק.

מאיר שטרית: אני רוצה להזכיר את הפרשה של ועדת-ששינסקי לגבי הרווחים הגלומים מהנפט, ששם הוא כן העז והקים ועדה שדנה בכל העניין מחדש והציעה לשנות רטרואקטיבית את החקיקה לגבי המיסוי של רווחי הגז.

מאיר שטרית: יכול להיות, ואני אומר את זה לשר האוצר, שגם המקרה הזה היה מצדיק הקמת ועדה ציבורית שתבחן את הסוגיה הזו לעומק ואולי תגיע למסקנות אחרות שיחייבו גביית כסף הרבה יותר גדול.

מאיר שטרית: הדבר השני, גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, הוא שאני מתפלא על משרד האוצר למה הוא מוכן עכשיו, כדי להרוויח 3 מיליארד שקל, לפטור חברות של 100 מיליארד שקל רווחים – לפטור אותן לחלוטין, כמעט, ממס.

מאיר שטרית: אם אתה כל כך נדיב, והמטרה שלך היא רק לגבות כסף – אמרתי את זה קודם בקריאת ביניים לסגן שר האוצר; אני מציע למשרד האוצר הצעה אלטרנטיבית: תציע לחברות הישראליות, החברות הרווחיות הישראליות, שמי שמושך דיבידנד – כהוראת שעה לשנה, יש שנת מצוקה ב-2013?

מאיר שטרית: – מי שמושך דיבידנד בשנת 2013 ישלם במקום 25% מס או במקום 30%, 15% מס.

מאיר שטרית: אני בטוח שהאוצר יקבל במקרה הזה לא 3 מיליארד – 20 או 30 מיליארד.

מאיר שטרית: אני יודע לומר כמה חברות במשק, ישראליות, מחזיקות כספים רבים מאוד בחברות, והם לא מושכים אותם בגלל המיסוי הגבוה על דיבידנדים.

מאיר שטרית: אילו היו מורידים את הדיבידנד לחברות ישראליות, אני בטוח ששר האוצר – המדינה היתה מקבלת עשרות מיליארדים.

מאיר שטרית: אדוני יושב-ראש ועדת הכספים, מאחר שהחוק מגיע אליך אני מבקש שתשמע את ההערה הזו שלי, היא חשובה.

מאיר שטרית: קודם כול, שתדע – אני שיבחתי את שר האוצר על זה שהוא בכלל מטפל בסוגיה.

מאיר שטרית: אבל הפתרון שלו, בעיני, הוא לא נכון, כי לבוא ולעשות חוק שפוטר את החברות האלה ממס זה מעשה לא נכון.

מאיר שטרית: יכול להיות שצריך להקים ועדה ציבורית נוסח ששינסקי, שתדון בעניין הזה.

מאיר שטרית: והצעתי דבר אחר: שר האוצר עושה את זה כדי לגבות 3 מיליארד שקל.

מאיר שטרית: אני אומר: ריבונו של עולם, אני אומר לך, משה, ידידי, חבר הכנסת משה גפני: בחברות הישראליות יש רווחים עצומים שאנשים לא מושכים בגלל תשלום הדיבידנד של 30%.

מאיר שטרית: הצעתי שאם שר האוצר רוצה להיות נדיב, ואני מציע לך – אתה יכול להוביל את המהלך הזה.

מאיר שטרית: תקבעו – אגב, עשו את זה בשנת 2012.

מאיר שטרית: תעשו ב-2013 הוראת שעה של שנה, שמי שמושך דיבידנד מהחברות הישראליות ב-2013 ישלם 15% דיבידנד במקום 30%.

מאיר שטרית: אני בטוח שהאוצר יקבל אז 20 מיליארד שקל לפחות, לשנה.

מאיר שטרית: אתם יכולים לקבל הרבה מאוד כסף.

מאיר שטרית: הנה, שמע אותי גם סגן שר האוצר.

מאיר שטרית: עשו את זה כבר.

מאיר שטרית: סגן שר האוצר אמר לי שעשו את זה לפני כמה שנים.

מאיר שטרית: תעשו את זה עכשיו.

מאיר שטרית: אתם תקבלו עשרות מיליארדים.

מאיר שטרית: למה להסתפק ב-3 מיליארד ולעשות חוק שפוטר אותם ממסים?

מאיר שטרית: זה לא דבר נכון.

מאיר שטרית: זהו, גברתי.

ליה שמטוב: תודה.

ליה שמטוב: חבר הכנסת יובל צלנר, בבקשה.

ליה שמטוב: יובל?

ליה שמטוב: אז חבר הכנסת שלמה מולה.

ליה שמטוב: אחריו – חבר הכנסת זאב בילסקי.

ליה שמטוב: לרשותך שלוש דקות.

שלמה מולה: גברתי היושבת-ראש, קודם כול אני מברך אותך.

שלמה מולה: פעם ראשונה אני נואם כשאת נמצאת כאן.

שלמה מולה: אדוני השר בגין, אני רוצה לפנות אליך ולומר לך: כשאני שומע את ראש הממשלה מדבר על הנושאים המדיניים – כדי לא להתקדם בנושא השלום הוא שולף לנו את אירן.

שלמה מולה: הוא מפחיד את אזרחי ישראל ימים ולילות: הנה, או-טו-טו יש לאירן נשק גרעיני, אנחנו עומדים להיות כאילו מושמדים.

שלמה מולה: כשאנחנו שומעים את ראש הממשלה, הציבור הישראלי זועק.

שלמה מולה: בעיקר אלה שנושאים בנטל, אלה שמשרתים, אלה שהם משלמי המסים, מעמד הביניים, האוכלוסיות החלשות שמגיעות לשירותי הרווחה ברשויות, שמבקשים עזרה, וראש הממשלה בוחר להטיל עליהם מסים.

שלמה מולה: למה?

שלמה מולה: במשך שלוש וחצי שנים ראש הממשלה ניהל את כלכלת ישראל בצורה לא נכונה.

שלמה מולה: יצרו בור של 30 מיליארד שקל.

שלמה מולה: כשמדברים אתו על כך שהוא פוגע באוכלוסיות החלשות הוא מזכיר לנו, יש לו עכשיו פוקר חדש, שנקרא: יוון-ספרד.

שלמה מולה: ראש הממשלה הזה בונה את מנהיגותו בעצם על הפחדה של הציבור הישראלי, שהציבור הישראלי יהיה כל הזמן מפוחד כדי שהוא יוכל להמשיך להנהיג, ולא להנהיג אלא לשרוד – הישרדות בלבד.

שלמה מולה: האמת היא – כשאנחנו דיברנו בוועדת הכספים על הכספים הכלואים בהתחלה אמרו לנו: יש 100 מיליארד שקל, חלקו הגדול של הכסף בעצם מדינת ישראל נתנה כסיוע לאותן חברות, ואז החברות האלה לא מושכות את הכסף, לא מוציאות את הכסף לחוץ-לארץ כדי שלא לשלם מס.

שלמה מולה: אנחנו חשבנו שהוא באמת יוליך מהלך.

שלמה מולה: לא רק שהוא ייקח 3 מיליארד שקל, אלא יעשה 6%, 7%–10%, ייצר איזה תהליך שבו הוא יוכל לקבל את הכסף.

שלמה מולה: אבל מה?

שלמה מולה: ראש הממשלה מתקשה, בעצם בעיקר שר האוצר.

שלמה מולה: האמת היא, אני מעדיף לדבר על ראש הממשלה.

שלמה מולה: הרי הוא אמר לנו הוא שר-על, הוא מעל שר האוצר.

שלמה מולה: הוא עושה את הכול מעל ראשו של שר האוצר.

שלמה מולה: חשבנו שהוא ימצא דרך אולי נאותה יותר שתקל על השכבות החלשות.

שלמה מולה: במקום זה הוא מטיל עליהן גזירות, גזירות כלכליות, והציבור מאס בממשלת הליכוד-ש"ס.

שלמה מולה: האמת היא, ש"ס בכלל היא מפלגה אנטיתזה, אנטי-חברתית, שהיתה אמורה לייצג את האוכלוסיות החלשות, אבל היא מייצגת סקטור אחד שנקרא חרדים.

שלמה מולה: לא עובדים, לא משרתים, לא משלמים מסים.

שלמה מולה: אבל הם בונים את התזה שלהם, ללכת אל הבוחר עוד הפעם בדמגוגיה זולה, יבואו ויגידו: אנחנו מצפון-אפריקה.

שלמה מולה: בעצם מזכירים לכם את מה שעשו אבות אבותינו.

שלמה מולה: לכן, כדאי לכם שנחזיר עטרה ליושנה ותבחרו בנו.

שלמה מולה: איזה דמגוגיה זולה, כפי שהליכוד נוהג לעשות כל הזמן.

שלמה מולה: אני רוצה לבוא ולהגיד לספסלים הריקים של הליכוד: הציבור הישראלי הרבה יותר מפוכח משר האוצר שלו שמטיל עליו גזירות כלכליות; בוודאי מראש הממשלה שאינו מנהיג, אלא שרדן פוליטי.

שלמה מולה: תמיד בוחר את שותפיו הטבעיים, ולכן הוא הצליח אפילו בתקופה קצרה להוציא את קדימה, כי הוא לא עשה שום דבר.

שלמה מולה: האמת היא, ראש הממשלה הזה, אף אחד לא מאמין לו.

שלמה מולה: אנחנו לא מאמינים לו, הציבור גם לא יאמין לו.

אורי אורבך: תודה רבה.

אורי אורבך: תודה, חבר הכנסת שלמה מולה.

אורי אורבך: חבר הכנסת זאב בילסקי, בבקשה.

אורי אורבך: ואחריו – מגלי והבה.

זאב בילסקי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת הנכבדים, משום מה בשיח עד עכשיו, ואני מתייחס לדברייך, חברת הכנסת שלי יחימוביץ; דיברת על כך, אמרת: אתה יודע, אילו לפחות היינו מצליחים לשכנע אותם להשקיע את הכסף בישראל, לבנות עוד, להשקיע, ליצור מקומות תעסוקה, יש בזה מן ההיגיון.

זאב בילסקי: יש בזה הרבה מאוד.

זאב בילסקי: אבל האמת היא שהכסף שהם הולכים להוציא לא רק שלא מושקע בארץ, הוא נוסע לחוץ-לארץ.

זאב בילסקי: הוא אפילו לא יישאר פה.

זאב בילסקי: מילא, את יודעת מה?

זאב בילסקי: אם לא בתעשייה, לפחות תשקיעו בבנקים.

זאב בילסקי: נו, בוא נניח.

זאב בילסקי: תשקיעו את הכסף בארץ.

זאב בילסקי: תחכו להזדמנויות עסקיות, ניצור בשבילכם הזדמנויות עסקיות.

זאב בילסקי: הרבה מאוד מתקדם פה במדינה, יכול להיות שתהיה לכם אפשרות.

זאב בילסקי: אבל הכסף הזה לא רק שלא משולם עליו מס אמת, אלא הוא עוזב וכנראה גם לא יחזור.

זאב בילסקי: לכן, יש היגיון מסוים.

זאב בילסקי: אם יצרנו פה תנאים לחברה להצליח, ואנחנו שמחים שהחברה מצליחה, אנחנו שמחים שהיא מרוויחה, אבל לפחות שיהיה איזה איזון מול ההצלחה הכספית שלך.

זאב בילסקי: נכון שבאת למדינת ישראל, נכון שהשקעת, לקחת סיכונים.

זאב בילסקי: אבל בכל אופן, איפה אנחנו בכל הסיפור הזה?

זאב בילסקי: ולכן, כנראה המצוקה של האוצר כל כך כל כך קשה שאנחנו באמת מגיעים לרגע הזה.

זאב בילסקי: ופה בדקה וחצי שעוד נותרה לי, ידידי היושב-ראש – אני כל הזמן יושב וחושב, ואני אומר, איך יכול להיות שאנחנו – אומרים עלינו העם נבחר, אומרים עלינו שאנחנו עם בחירה, אומרים עלינו – – –

טלב אלסאנע: – – – אנחנו אומרים לעצמנו – – –

זאב בילסקי: זה נכון, אבל מרוב שאמרנו לעצמנו – – –

טלב אלסאנע: – – –

זאב בילסקי: נכון, אבל מרוב שאמרנו לעצמנו התרגלנו והתחלנו גם להאמין בזה.

זאב בילסקי: עכשיו, איך יכול להיות שאנחנו, עם שכביכול חכם כל כך הגיע לבור של 30–40 מיליארד שקל ואין לנו מושג מאיפה נכסה את זה.

זאב בילסקי: עכשיו, זה אם התנאים בשנה-שנתיים הקרובות יהיו אותו דבר – הלוואי, אני חותם היום.

זאב בילסקי: אבל תראו מה קרה אתמול.

זאב בילסקי: תראו איזה אירוע ביטחוני קרה אתמול, וזאת הזדמנות באמת מעל הבמה הזאת לברך את שירות הביטחון ואת צה"ל על ההצלחה הבלתי רגילה.

זאב בילסקי: ותראו מה יש כאן.

זאב בילסקי: עכשיו, אירוע כזה או אירוע אחר יכול ברגע אחד להדליק פה את כל האזור.

זאב בילסקי: עכשיו, אם מישהו לא יודע, בואו אני אגיד לכם.

זאב בילסקי: כל יום של מלחמה, מלבד כל ההרג והצער שכרוך בזה, גם עולה הרבה כסף.

זאב בילסקי: אתם רוצים לדעת כמה?

זאב בילסקי: מיליארד שקל ליום.

זאב בילסקי: תעשו חשבון.

זאב בילסקי: לא הרבה זמן, עשרה ימים, שבועיים, עוד 14 מיליארד נוסף על ה-40 הקיימים.

זאב בילסקי: מאיפה תכסה את זה?

דב חנין: – – –

זאב בילסקי: יכול להיות.

זאב בילסקי: ולכן, חוסר האחריות בכך שממשלת ישראל הביאה אותנו למצב כזה שאנחנו צריכים לכסות היום בור של 30–40 מיליארד שקל ולקוות, א.

זאב בילסקי: שלא יהיה פה שום עימות כולל, אדוני שר האוצר; וב.

זאב בילסקי: שהמצב באירופה לפחות יישאר כמו היום, כי גם זה אתה יודע, ושנינו יודעים, שאין ברירה.

זאב בילסקי: לכן, אדוני שר האוצר – פשוט נכנסת ואני – – –

יובל שטייניץ: אמרו לי שאתה מדבר אז נכנסתי.

זאב בילסקי: אני מודה לך.

אורי אורבך: – – – למשפט הסיום שלו.

יובל שטייניץ: – – –

זאב בילסקי: עד עכשיו זה היה דברי טעם.

זאב בילסקי: עכשיו, ברגע שנכנסת, בגלל הידידות העמוקה קשה לי להתבטא פעם נוספת.

אורי אורבך: אתם יכולים לצאת להתחבק בחוץ.

אורי אורבך: בבקשה.

זאב בילסקי: אבל היושב-ראש אפשר לי משפט סיום אז רק אני אגיד לך דבר אחד, ידידי שר האוצר.

זאב בילסקי: אני מתפלל בשביל כולנו שכל התנאים שנמצאים היום לא יורעו, כי אנחנו לא הבאנו בחשבון את הבור הקיים, ואתה לא מביא בחשבון גם אירועים עתידיים שעלולים להשפיע לרעה על מצבנו כמדינה.

זאב בילסקי: ולכן, בוא נתפלל כולנו שהמהלך הזה יצליח.

אורי אורבך: תודה רבה.

אורי אורבך: חבר הכנסת מגלי והבה – שא מדברותיך.

אורי אורבך: ואחריו – חבר הכנסת טיבייב.

אורי אורבך: בבקשה.

מגלי והבה: אדוני היושב-ראש, תרשה לי לברך אותך כי זו לי הפעם הראשונה שאתה יושב בכס היושב-ראש.

אורי אורבך: העונג שלי.

מגלי והבה: וגם להזכירך, עכשיו תרגיש מה זה לשבת פה ולעשות סדר לאלה שיושבים למטה.

אורי אורבך: אני אשמח להוציא אותך בהזדמנות הראשונה.

מגלי והבה: – – – תחזיר קצת ממה שהיה.

מגלי והבה: אבל אני מברך אותך, וגם שתצליח.

אורי אורבך: תודה.

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, שר האוצר, אין ספק, אני זוכר את המלחמות שלנו החל מ-2003 בנושא חוק לעידוד השקעות הון.

מגלי והבה: היתה לו מטרה מאוד חשובה, והוא סייע באמת, אחרי שחוקק וטופל, סייע להמון חברות, ובמיוחד בפריפריה ובמקומות שונים.

מגלי והבה: אומנם בחלקים ממנו החוק התבצע וחלקים לא הצלחנו.

מגלי והבה: ובסופו של דבר, ראינו בעצם שמטרת הפטור בחוק, שבא לעודד בעצם חברות – היתה תמיד הבעיה הזאת בנושא חלוקת דיבידנדים.

מגלי והבה: אם בשנתיים שיש לך הפטור אתה מחלק את הדיבידנדים, אז אתה על זה צריך לשלם את המס.

מגלי והבה: והיה חוסר סדרים שונים, וידעו אלה שבעצם רצו להתחמק מתשלומים, ידעו לעשות את זה.

מגלי והבה: וגם, בוא נגיד את זה, ונגיד את האמת, שגם בהרבה מקרים גם האוצר או משרדי ממשלה השונים שיתפו פעולה בנושא בשביל לעודד.

מגלי והבה: ואם החוק הזה בא לעשות סדר והיגיון – אז אני מקווה, אני מקווה.

מגלי והבה: אבל אם אני רוצה להתייחס באמת לגזירות הכלכליות, וזו הזדמנות ששר האוצר כאן.

מגלי והבה: נכון שנעשו כל מיני עסקות שהאחוז היה מוטל על אלה שמרוויחים 8,800 שקל ועכשיו העלו את זה ל-14,000 שקל שזה הפרש מכובד.

מגלי והבה: אבל צריך לזכור, בסופו של דבר, כמה אותן שכבות חלשות כתוצאה מהגזירות יסבלו מחוסר הכנסה.

מגלי והבה: ואני אזכיר לשר האוצר, אנחנו מדברים על 730,000 שעובדים במגזר הציבורי ושליש מהם משתכרים פחות מהממוצע במשק, ושליש שני שבעצם משתכרים, או בעצם אפשר להגיד משתכרים, שני בני-הזוג עובדים, אבל הם נחשבים עניים.

מגלי והבה: ובאים ומטילים עליהם את הגזירות האלה במקום לעשות את הגזירות על החברות שיש להן.

מגלי והבה: ושמענו היום על חברות בכלל ענקיות, שמשלמות פחות מ-3%, או 3%.

מגלי והבה: עד מתי תימשך החגיגה הזאת?

מגלי והבה: מדוע הממשלה הזאת צריכה להתנפל על החלשים, על המשתכרים, על שכבות הביניים, ולהתעלם מהעשירים?

מגלי והבה: וזה דבר שחוזר כל הזמן בכל המדיניות הזאת.

מגלי והבה: אדוני שר האוצר, אתה צריך לעשות את המדיניות הזאת של ראש הממשלה, אבל מישהו חשב מה ההשלכות של קיצוצים במשרדי הממשלה?

מגלי והבה: נוסף על המסים הנוספים העקיפים, זה עוד מסים ועוד מטלות על האוכלוסייה.

מגלי והבה: אתה דמיינת לעצמך, אדוני שר האוצר, בריאות בלי שירותי בריאות?

מגלי והבה: אתה דמיינת לעצמך – אמרת, פתרנו את משבר הדיור – אין לנו פתרון למשבר הדיור, מישהו מחברי הכנסת שיקום ויגיד איפה אפשר לרכוש דירה ומי יש לו היכולת לרכוש דירה מאותן אוכלוסיות שאנחנו כאן כולנו בשביל להגן עליהן.

אורי אורבך: ולכן – משפט הסיום.

מגלי והבה: ולמשפט הסיום אני אומר גם כן – כשאני מדבר על עסקות שנעשו מול משרדי הממשלה השונים, שהחזרנו להם חלק מהכסף והחזרנו להם בשביל שיצביעו, ראינו את העזים שהכנסתם גם כן בחוקים והשיפורים האלה, זה לא יפטור אתכם מאחריות של הטלת גזירות קשות מאוד על אוכלוסייה חלשה, על שכבות הביניים, ועל כך תשלמו מחיר יקר ביום הבחירות, אני מקווה.

מגלי והבה: תודה.

אורי אורבך: תודה רבה.

אורי אורבך: חבר הכנסת רוברט טיבייב, ואחריו – חבר הכנסת יוחנן פלסנר.

אורי אורבך: אם הוא לא נמצא, אז רוני בר-און – לא נמצא, ואז מיכאל בן-ארי וישראל חסון וג'מאל זחאלקה.

אורי אורבך: יש לנו אי-נוכחות מלאה של הבאים.

זאב בילסקי: הם יבואו.

אורי אורבך: בעזרת השם.

רוברט טיבייב: אדוני היושב-ראש, תודה, כבוד השר, יושב-ראש האופוזיציה, למה אנחנו יושבים פה היום?

רוברט טיבייב: ועובדה, אף אחד, חוץ מכבוד השר, מחברי הקואליציה – ודיברנו על זה היום – לא נוכחים פה.

רוברט טיבייב: למה?

רוברט טיבייב: כי לא טוב להם, לא נוח להם, לא רוצים לשמוע את זה, ואני כמעט בטוח, הם פשוט מתביישים להיות פה ולשמוע את זה.

אורי אורבך: הם ודאי צופים בערוץ-99, הם לא רוצים להפסיד בריצה לכאן.

אורי אורבך: הם יבואו אחרי הנאום של אדוני.

רוברט טיבייב: כמובן וכמובן, הם פשוט לא רוצים להיות חלק מהגזירות האלה.

אורי אורבך: ההערה שלך נכונה.

רוברט טיבייב: אנחנו יודעים את זה, אדוני היושב-ראש, אבל אין מה לעשות, זה הקואליציה, זאת הממשלה – ממשלה הכי כבדה, הכי גדולה, 39 שרים וסגנים.

רוברט טיבייב: ויש שרים כנראה, אני תמיד צוחק, אני אומר, יש שר התקשורת – ואני מכבד אותו באופן אישי – אבל כנראה יש אפשרות גם להכניס את שר התקשורת האלחוטית, אולי שר התקשורת התת-קרקעית, יש המון אופציות.

רוברט טיבייב: אני פשוט רוצה לייעץ לראש הממשלה להכפיל את הממשלה בכל מיני תיקים.

רוברט טיבייב: אבל הדבר הכי חשוב, כי בסופו של דבר אני גר באופקים, ושר האוצר – באופן אישי אני באמת מכבד אותו – ואמרו פה, וגם שר האוצר, שאנחנו עברנו, אנחנו מעל המשבר, מעכשיו אנחנו נתייחס למחאות ולחברות ולבעיות.

רוברט טיבייב: אדוני שר האוצר, אני גר באופקים – לא מרגישים את זה.

רוברט טיבייב: באופקים, בפריפריה, לא מרגישים את ההקלות.

רוברט טיבייב: אנחנו לא מרגישים שיותר קל לנו.

רוברט טיבייב: לא יודע למה.

רוברט טיבייב: יכול להיות שבמקום אחר, בפריפריה אחרת, באוכלוסייה אחרת, מרגישים את זה, אני באופקים – והשכנים שלי ובשכונה שלי ובעיר שלי – כלום.

רוברט טיבייב: למה?

רוברט טיבייב: זאת שאלה ששואלים אותי גם כן, ואין לי תשובה לתת להם.

רוברט טיבייב: יכול להיות שאדוני השר ייתן את התשובה, אני מאוד מקווה, אבל לצערי הרב, יכול להיות שאני עכשיו אגיד דברים קשים – כנראה הפקידים במשרד שלך כל כך שולטים בכל מיני דברים, ולא מתייחסים לאדם הפשוט, פשוט לא מתייחסים.

רוברט טיבייב: מה זה הדבר הזה לחברה ענקית מס 3%?

רוברט טיבייב: איך זה נשמע?

רוברט טיבייב: זה פשוט לא מוסרי, זה פשוט בעניין של מוסר – לא יודע, אין לי מלים איך להסביר את התופעה.

רוברט טיבייב: איך אני יכול להסביר לאותו תושב אופקים שאחוז האבטלה אצלו גבוה, שדירה הוא לא יכול לקנות ואין לו כסף; מה אני אסביר לו?

רוברט טיבייב: תודה, אדוני היושב-ראש.

אורי אורבך: תודה רבה.

אורי אורבך: בואו נראה מי נמצא.

אורי אורבך: חבר הכנסת פלסנר לא נמצא, חבר הכנסת רוני בר-און איננו, מיכאל בן-ארי לא נמצא, ישראל חסון גם נעדר, חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה לא כאן, הרב ישראל אייכלר לא כאן, נסים זאב לא כאן – – –

זאב בילסקי: הם ביקשו שאני אדבר בשמם.

אברהם מיכאלי: אין דבר כזה נסים זאב – – –

טלב אלסאנע: זה נס שזאב איננו – – –

אורי אורבך: אם הסדרנים יכולים לגרור את נסים זאב פנימה, וגם זאב אלקין לא נמצא כאן, אז אדוני השר צריך לתת את תשובתו.

קריאות: – – –

קריאה: הצבעה.

קריאה: הצבעה, היושב-ראש.

אורי אורבך: השר יסכם, והקואליציה תדדה פנימה.

מגלי והבה: או שנצביע, אדוני, בלעדיהם.

אורי אורבך: יכול להיות.

אורי אורבך: מייד כשהשר יסיים את דברו אנחנו נעבור להצבעה, לא נעכב.

יובל שטייניץ: באמת, אני כבר לא זוכר את עצמי מתי הייתי פה רק בחברת אנשי האופוזיציה – –

אורי אורבך: מזל שהיושב-ראש הוא מהקואליציה.

יובל שטייניץ: – – אבל הם לא פחות נחמדים מאנשי הקואליציה, ברמה האישית אני מחבב את כולם, ככה שזה בהחלט במקום.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, לפני שאני אגע בסוגיה שלפנינו, שאלת הדיבידנדים הכלואים, אני רוצה להשיב כאן על שני דברים שנאמרו.

יובל שטייניץ: ראשית, שמעתי מכמה דוברים, לא אנקוב בשמותיהם, התקפה חריפה על אנשי האוצר ועל פקידי האוצר.

יובל שטייניץ: דובר אחד אפילו אמר שאנשי האוצר באופן מסורתי דואגים לבעלי ההון – הוא כינה אותם טייקונים – מתוך הנחה שלאחר מכן הם ימצאו עבודה אצל אותם בעלי הון.

יובל שטייניץ: אני רוצה לומר, אדוני היושב-ראש, לציבור וגם לכנסת הנכבדה – די עם ההתקפות הפרועות הללו, ההסתה הקיצונית הזו נגד אנשי האוצר.

יובל שטייניץ: אני לא מכיר שום ציבור עובדים במדינת ישראל שמשתלחים בו – וזה כאילו נתפס כלגיטימי – כמו עובדי האוצר, כאילו בכלל הם לא עובדים, לא אזרחים נאמנים של מדינת ישראל.

יובל שטייניץ: ביקורת כן, אבל השתלחות חסרת בסיס, שלוחת רסן בפקידי האוצר, בעובדי האוצר המסורים, אנשים שמסורים מאין כמותם לכלכלת ישראל, לאזרחי ישראל, למדינת ישראל, מהעובדים המסורים ביותר והמקצועיים ביותר שקיימים במדינת ישראל – ההשתלחות שלוחת הרסן הזו, פעם אחרי פעם, נגד אנשי האוצר או פקידי האוצר, אין לה מקום.

יובל שטייניץ: אין לה מקום בבית-הנבחרים, אין לה מקום בתקשורת – אני לא אנקוב בשמות אבל מי שעולה כאן על הבמה הזו ומכנה את אנשי האוצר "רשעים" או שמות גנאי דומים לזה, אין לזה מקום.

יובל שטייניץ: זה אנשי מדינה, פקידי מדינה, עובדי מדינה מסורים מאין כמותם, ואדוני היושב-ראש, אני חושב שהגיע הזמן לשים קץ להשתלחות הזאת בפקידים, בעובדים, במנהלים, מהטובים ביותר שיש למדינת ישראל.

רוני בר-און: אתה אשם בזה.

יובל שטייניץ: בתקופתך זה לא היה, רוני.

רוני בר-און: לא היו.

יובל שטייניץ: לא השתלחו באנשי האוצר.

רוני בר-און: לא היה.

יובל שטייניץ: באנשי האוצר, לצערי הרב, השתלחו פעמים רבות – –

רוני בר-און: אתה אשם בזה.

יובל שטייניץ: – – וזו תופעה שלא התחילה היום ולא אתמול, והתופעה הזו ראויה לכל גנאי, ואני מגנה אותה כאן בתוקף.

יובל שטייניץ: אין סיבה להשתלח בשום ציבור מסור של עובדים במדינת ישראל, ודאי ודאי לא בציבור העובדים המקצועיים והמסורים באוצר – –

רוני בר-און: דרך אגב, גם אצל נתניהו כשר אוצר זה לא היה.

יובל שטייניץ: – – שתרם ותורם תרומה בלתי רגילה לכלכלת ישראל.

יובל שטייניץ: דרך אגב, בלי קשר לשאלה מי הממשלה המכהנת.

יובל שטייניץ: יש כאן אנשים מקצועיים, פקידים מקצועיים, שראויים לשבח, ובמקום זה, לפעמים, במקום שבח מקבלים השתלחות.

יובל שטייניץ: אני רואה פה את ראש רשות המסים, אבל הוא לא היחידי שעושה עבודה מקצועית ומסורה אלא רבים-רבים כמותו באוצר על כל אגפיו.

יובל שטייניץ: אני מבקש מחברי הכנסת, למרות הוויכוחים הפוליטיים, לשמור על כבודם של עובדי ציבור ולשמור על כבודם של אנשי האוצר ופקידי האוצר.

רוני בר-און: – – – ראש רשות המסים.

רוני בר-און: אתה – – –

יובל שטייניץ: אני רוצה – – –

אורי אורבך: חבר הכנסת בר-און.

רוני בר-און: אתה הלכת לבג"ץ כדי למנות איש פוליטי לראש רשות המסים – –

אורי אורבך: חבר הכנסת בר-און.

רוני בר-און: – – ואתה רוצה לשמור על כבודו.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש – – –

אורי אורבך: חבר הכנסת בר-און, היתה לך הזדמנות לדבר והחמצת אותה לפני עשר דקות.

אורי אורבך: אז אל תכפר על זה בקריאות ביניים.

רוני בר-און: זו לא החמצה ראשונה – – –

אורי אורבך: נכון, ולא הגדולה – – –

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, הדבר השני – אני ישבתי באולם, אדוני ראש האופוזיציה, ושמעתי חלק מאנשי האופוזיציה, כולל ממפלגתך שלך, מדברים נגד הגזירות הקשות ונגד הבור שנוצר בתקציב.

יובל שטייניץ: הם מתכוונים, כמובן, לגירעון שמחייב כעת את התיקון הזה בהכנסות המדינה.

יובל שטייניץ: אומר מייד במאמר מוסגר שהפשרה שהושגה היום היא לא פשרה אלא שינוי כיוון שחבילת ההכנסות נשארת בדיוק כפי שהיתה, ואולי תזוזה של כמה עשרות מיליונים לכאן או לכאן.

יובל שטייניץ: אבל החבילה של מעל 14 מיליארד שקלים נשארת בדיוק כמו שהיתה ותישאר בדיוק כמו שהיתה.

יובל שטייניץ: יושב-ראש ועדת הכספים וחבר הכנסת חיים כץ – – –

רוני בר-און: אתה יודע שזה לא נכון.

רוני בר-און: לא נשאר מהחלטת הממשלה כלום.

רוני בר-און: כלום.

יובל שטייניץ: לא העזו גם – – –

אורי אורבך: בבקשה שם, קצת יותר בשקט.

אורי אורבך: לצעוק בשקט יותר.

רוני בר-און: אבל זה נכון להיות אחראי – – – האמת.

יובל שטייניץ: מתוך תחושת האחריות שלהם איש גם לא הציע לקצץ באותה חבילה, אלא נערכו בה שינויים פנימיים.

יובל שטייניץ: אני אומר את זה כדי לחדד חוסר בהירות מסוים שראיתי באמצעי התקשורת.

רוני בר-און: לא נשאר כלום.

יובל שטייניץ: אבל, אדוני יושב-ראש האופוזיציה, חברי סיעתך, חלקם לפחות, עמדו כאן וטענו שהחבילה של חמש-עשרה מיליארד, ארבע-עשרה מיליארד, היא חבילה גדולה וקשה.

יובל שטייניץ: אני רוצה להזכיר לכבודו ולאנשי מפלגתו שכבודו בעצם, בהיותו חבר ממשלה, רק לפני שבועיים-שלושה, הצביע למעשה בעד חבילה או בעד צורך במסים גדול בחמש-עשרה מיליארד.

רוני בר-און: – – – העלאת הגירעון.

רוני בר-און: למה אתה – – –?

רוברט טיבייב: – – –

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש – – –

אורי אורבך: רבותי, אנחנו לא מתערבים בתוכן של הנואמים ולא מתקנים להם גם את העברית.

רוברט טיבייב: זה מתחת לחגורה.

אורי אורבך: אנחנו שומרים פה על סדר.

אורי אורבך: אז, בבקשה.

רוברט טיבייב: זה מתחת – – –

אורי אורבך: – – – הוא נר לרגלי כאן.

יובל שטייניץ: מי שהצביע נגד הגדלת הגירעון הצביע בעצם בעד השארת הגירעון על 1.5% ונגד הגדלת הגירעון ל-3%.

יובל שטייניץ: ההצבעה הזאת היתה מחייבת חבילת מסים לא של ארבע-עשרה מיליארד אלא של 29 מיליארד, כי 1.5% בגירעון שווה חמש-עשרה מיליארד.

יובל שטייניץ: לכן ידעו אזרחי המדינה – –

שאול מופז: איך הגעת – – –?

רוני בר-און: חמישה-עשר, חמישה-עשר.

רוני בר-און: אי-אפשר לשמוע את העברית הזאת.

יובל שטייניץ: – – וחברי קדימה שיושב-ראש האופוזיציה – –

יעקב כץ: – – –

יובל שטייניץ: – – חבר הכנסת שאול מופז, הצביע בממשלה בעד חבילה גדולה יותר של 29 מיליארדי שקלים – –

מרינה סולודקין: הכול בגלל מופז.

רוברט טיבייב: זה לא יפה.

רוני בר-און: אתה גם לא מבין וגם לא – – –

אורי אורבך: רבותי, קדימה.

יובל שטייניץ: – – כי ככל שהגירעון נמוך יותר הפער בהכנסות גדול יותר, וזה מחייב חבילת מסים כמעט כפולה.

יובל שטייניץ: אחד השיקולים בוויכוח בין 2.5% ל-3% היה בדיוק השאלה האם להטיל עוד 5 מיליארד שקלים מסים, שזה מה שהיה קורה אם הגירעון היה נשאר ב-2.5%.

רוני בר-און: למה שלא תקצץ בהוצאות הממשלה?

רוני בר-און: למה – – – ההבל האלה?

יובל שטייניץ: לעומת זה, 1.5% היו מחייבים עכשיו את הממשלה – –

מרינה סולודקין: מה עם החרדים?

יובל שטייניץ: – – להביא חבילה של 30 מיליארד או 29 מיליארד.

יובל שטייניץ: לכן אני חייב לומר ליושב-ראש האופוזיציה, שכאשר כבודו הצביע נגד הגדלת הגירעון, כבודו הצביע, למעשה, בעד חבילה כפולה מחבילת המסים הנוכחית.

רוני בר-און: – – –

שלמה מולה: אבל אתה דיברת – – –

אורי אורבך: רבותי, שר האוצר מדבר עכשיו, ואחר כך – כל אחד בתורו, וגם קודם.

שלמה מולה: אבל אמרת שהכלכלה מצוינת ושיש עודף גבייה.

שלמה מולה: מה חדש עכשיו?

אורי אורבך: חבר הכנסת מולה.

אורי אורבך: בבקשה.

שלמה מולה: אני רק אומר לשר – – –

אורי אורבך: אני רק מעיר לך.

אורי אורבך: אתה רק אומר, ואני רק מעיר.

אורי אורבך: בבקשה.

שלמה מולה: אמרתם שהכלכלה מצוינת, אין בעיה.

יובל שטייניץ: אנחנו הסברנו את הירידה בהכנסות המדינה.

יובל שטייניץ: אתה היית בוועדת הכספים כשהסברתי את זה – –

שלמה מולה: נכון.

יובל שטייניץ: – – ואני בטוח שהבנת.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, אני אגע עכשיו בנושא הדיבידנדים הכלואים.

יובל שטייניץ: אני רוצה לפתוח בדברים שאמר פה חבר כנסת מהאופוזיציה, שר אוצר לשעבר, מאיר שטרית.

יובל שטייניץ: עמד כאן חבר הכנסת מאיר שטרית ואמר ביושר: במשך שנים לא נעשה דבר כדי לגבות את אותם מיליארדים מאותן חברות גדולות ובינוניות – –

רוני בר-און: עוד פעם תקדים עולמי.

יובל שטייניץ: – – ושום שר אוצר לא ביצע מהלך כלשהו להביא לאותה גבייה של מיליארדים מהדיבידנדים הכלואים.

יובל שטייניץ: והנה, בפעם הראשונה – – –

רוני בר-און: תקדים עולמי.

אורי אורבך: חבר הכנסת רוני בר-און, אני לא רוצה לקרוא אותך קריאה ראשונה בפעם הראשונה.

אורי אורבך: אז – – –

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, אתה יודע, אמרתי את זה כבר קודם אבל אני אחזור על זה.

יובל שטייניץ: מר רוני בר-און כיהן כשר אוצר – לשעבר – שנה וחצי.

יובל שטייניץ: אני חושב שלא קראתי לו קריאת ביניים אחת – – –

קריאה: – – –

רוני בר-און: ככה אתה סופר גם את הגירעון.

שלי יחימוביץ': – – – כלכלה פשוט.

אורי אורבך: אולי המדיניות שלו היתה מושלמת פשוט.

יובל שטייניץ: אבל מאחר שהוא סמל לעדינות ונימוסים אז הוא קורא לי הרבה קריאות ביניים.

יובל שטייניץ: אני לא יכול להתנגד לזה.

יובל שטייניץ: זכותו.

אורי אורבך: בגבולות המותר, כן.

יובל שטייניץ: זו שאלה של היושב-ראש להגביל פה את קריאות הביניים.

אורי אורבך: אני ליברל בינתיים, אבל גם הסבלנות של ליברלים פוקעת לפעמים.

רוני בר-און: אוה, כך – – –

אהוד ברק: איך שאני נכנס – – –

אורי אורבך: זה לא קומזיץ.

אורי אורבך: סליחה, אדוני שר הביטחון.

אורי אורבך: חבר הכנסת רוני בר-און, תקרא קריאות ביניים לנאום שאתה מקשיב לו ולא רק לקרוא קריאות ביניים.

אורי אורבך: בבקשה, שר האוצר.

רוני בר-און: אדוני היושב-ראש, סליחה, איך שאני מקשיב – – –

אורי אורבך: לא.

אורי אורבך: רוב הנאום שלו זה קריאות ביניים שלך.

קריאה: אדוני היושב-ראש, זו – – – מוקדמת.

מרינה סולודקין: – – –

רוני בר-און: אני לא יכול להיות אחראי גם לנאום שלו.

אורי אורבך: נכון.

אורי אורבך: גם אני לא אחראי לנאום שלו.

אורי אורבך: אני אחראי לזה שאפשר יהיה להקשיב לנאום שלו.

אורי אורבך: יותר מזה – קצרה ידי.

רוני בר-און: והשומע ייהנה.

אורי אורבך: בבקשה.

יובל שטייניץ: לאחר שנים שבהן מדינת ישראל לא ראתה כספים מאותם דיבידנדים כלואים – אני יכול לומר לכנסת שבשמונה השנים האחרונות, למשל, לא נכנסו כספים לקופת המדינה מאותם דיבידנדים כלואים – החלטתי לעשות הכול כדי לגבות את הסכום המקסימלי האפשרי מהרווחים של אותן חברות.

יובל שטייניץ: הדרך היחידה לגבות סכומים של מיליארדים מאותן חברות היא הדרך שמוצעת כעת לכנסת, והיא חקיקת חוק בהוראת שעה שיאפשר לאותן חברות לשלם מס מופחת, אבל סוף-סוף לאחר שנים שלא שילמו דבר והכספים הללו הלכו ונשחקו בעקבות הריבית, אנחנו מקווים לגבות מאותן חברות מיליארדי שקלים בשנה הבאה.

רוני בר-און: מה יהיה יותר – מהגז מיליארדים או מזה מיליארדים?

יובל שטייניץ: נדמה לי שאתה הצבעת בעד ההצעה שהבאתי כאן לגבי תמלוגי הגז והנפט.

רוני בר-און: ממש לא, ממש לא, ממש לא.

יובל שטייניץ: לא?

יובל שטייניץ: אני לא זוכר שהצבעת נגד.

רוני בר-און: מזה לא תביא ומזה לא תביא.

יובל שטייניץ: לא זוכר שהצבעת נגד.

רוני בר-און: אתה לא זוכר הרבה דברים – – –

יובל שטייניץ: על כל פנים, אני גאה ולא אבוש בזה שכשר אוצר פעלתי כדי שמדינת ישראל תקבל מאות מיליארדי שקלים תוספת ב-30 השנים הקרובות מתמלוגי הגז והנפט באמצעות הקמת ועדת-ששינסקי, באמצעות הובלת החקיקה הזאת בכנסת.

יובל שטייניץ: נכון, גם שר האוצר שלפני היה יכול לעשות את זה, אבל עלי הוטלה המלאכה ואכן השלמתי אותה.

רוני בר-און: תקדים עולמי.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, אני גאה שהיום אני ניצב כאן, לאחר שמונה שנים – – –

רוני בר-און: כמה שנים – – –

אורי אורבך: רק שנייה.

אורי אורבך: השר שמחון, בבקשה לא להפנות אלינו את גבך אף כי מראהו נאה.

אורי אורבך: בבקשה.

יובל שטייניץ: לאחר שמונה שנים שבהן מדינת ישראל ואזרחיה לא ראו פרוטה מאותם דיבידנדים כלואים, אנחנו פועלים סוף-סוף על מנת לגבות מיליארדים של שקלים.

זהבה גלאון: איזה מיליארדים?

זהבה גלאון: שלושה.

יובל שטייניץ: 3 מיליארד ומעלה, אנחנו מקווים.

אורית זוארץ: 4.5 מיליארד – – –

רוני בר-און: מה אתה רוצה מהציבור?

רוני בר-און: יש לך מאות מיליארדים מהחברות – – – מה אתה רוצה מהאומללים האלה?

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, תדריך אותי מתי להמשיך ואני אמתין.

אורי אורבך: חבר הכנסת בר-און, בבקשה.

זהבה גלאון: למה להעלות את המע"מ ב-1%?

זהבה גלאון: אפשר עוד מיליארד.

אורי אורבך: בבקשה, שר האוצר.

יובל שטייניץ: אתה רואה, אני גם מתרגז, לכן אני מפסיק.

אורי אורבך: לא צריך להתייחס לכל קריאת ביניים.

אורי אורבך: חלק זה יהיה להקשיב לסאונד.

יובל שטייניץ: לא, אתה תיתן לי לדבר בצורה מסודרת – – –

אורי אורבך: טוב, בסדר, רק שנייה.

אורי אורבך: בוא נעשה פה סדר.

אורי אורבך: אדוני סגן יושב-ראש הכנסת, אתה רוצה לשוחח אתם?

אורי אורבך: חבר הכנסת וקנין, אז שב לידם ותשוחח.

אורי אורבך: גם בצדדים קצת שקט, בבקשה.

אורי אורבך: קריאות ביניים במשורה.

זהבה גלאון: שר הביטחון הוא הגורם הכי מפריע פה.

אורי אורבך: שר הביטחון מוזמן להסתכל אל הנואם.

אהוד ברק: – – – אני רגיל להסתכל לכיוון – – –

אורי אורבך: לא, לא, זה מפאת כבודו של הנואם וכבודה של הכנסת.

אורי אורבך: בבקשה, אדוני שר האוצר.

יובל שטייניץ: אני יכול להמשיך?

אורי אורבך: כן.

אורי אורבך: חבר הכנסת פלסנר, בבקשה, בלי הסלולרי.

אורי אורבך: טוב, בבקשה.

יובל שטייניץ: תודה.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, כשנודע לי לפני יותר משנה על סיפור הדיבידנדים הכלואים, שאלתי כיצד אפשר לגבות את הכספים האלה למען מדינת ישראל.

יובל שטייניץ: נאמר לי על-ידי רשות המסים וכל הייעוץ המשפטי ברשות המסים שאין שום דרך חוקית, כיוון שהחברות שבהן מדובר לא עברו על החוק.

יובל שטייניץ: דרך אגב, מדובר בחוק עידוד השקעות הון הישן שפג תוקפו ב-2010, והגיבנת הזו של דיבידנדים כלואים זו גיבנת מהעבר.

יובל שטייניץ: לא השלמתי עם זה.

יובל שטייניץ: אמרתי: אני מבקש לראות, תציעו הצעות איך אפשר לגבות ולו לפחות מקצת מהכסף הזה לטובת מדינת ישראל ואזרחיה.

יובל שטייניץ: והסתבר שהדרך היחידה שבאה בחשבון היא לעשות מבצע מס לאותן חברות כדי שישלמו מיליארדי שקלים מסים.

יובל שטייניץ: עכשיו אני רוצה לומר, ודאי שאם היינו יכולים לאלץ את אותן חברות למשוך את כל הרווחים והדיבידנדים שלהן, להשקיע אותם בחו"ל – לפי חוק המסים שהיה פה, חוק עידוד השקעות הון, עד לפני שלוש שנים, הן צריכות להשקיע את הרווחים בחו"ל ואז אפשר לגבות מהן מס מלא, כל חברה לפי המחויבות שלה והמסלול שלה.

יובל שטייניץ: אם אפשר היה לחייב את אותן חברות להשקיע את הכספים בחו"ל ולגבות מס מלא – –

אורי אורבך: רק שנייה.

אורי אורבך: ספסלי קדימה, בבקשה להירגע.

יובל שטייניץ: – – מוטב – – –

אורי אורבך: יושב-ראש הקואליציה, הניסיונות לצרף עוד מפלגות לא צריכים להיערך במליאת הכנסת.

אורי אורבך: חבר הכנסת אלקין.

רוני בר-און: אני קורא אותך לסדר, אדוני היושב-ראש.

אורי אורבך: אני חייב להשליט פה משמעת מסוימת.

אורי אורבך: בבקשה, אפשר להמשיך.

רוני בר-און: אפשר להמשיך, אבל צריך לסיים.

אורי אורבך: אני לא יכול להגביל את זמנו של שר בישראל.

אורי אורבך: קטונתי.

אורי אורבך: עבדי התקנון אנחנו.

יולי יואל אדלשטיין: למה לא ביקשת קודם?

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, כנסת ישראל, אנחנו היום, לאחר הזנחה של שמונה שנים, מתכוונים לגבות מיליארדים מהרווחים הכלואים בחברות הללו.

יובל שטייניץ: אלו חברות שלא עברו על החוק, אבל חברות שחוק עידוד הון השקעות הישן אפשר להן להימנע מתשלום מסים כל עוד הן לא משקיעות את הרווחים בחו"ל והן נמנעו מהשקעה כזו.

יובל שטייניץ: אנחנו מקווים שבמהלך הנוכחי אנחנו נגבה מהחברות האלה בין 3 מיליארד – זה יכול להגיע גם עד 8 מיליארדי שקלים.

יובל שטייניץ: אלמלא הצעד הזה היינו צריכים לגבות את אותם מיליארדי שקלים במסים נוספים מאזרחי ישראל.

יובל שטייניץ: עדיף לגבות את אותם מיליארדים מהחברות ולא לוותר לחברות על אותם מיליארדים שאין שום דרך אחרת לגבות אותם, ולגבות את אותם מיליארדים מאזרחי – – –

רוני בר-און: מה עם העברית?

אורי אורבך: אנחנו לא מתקנים שגיאות בעברית כאן.

אורית זוארץ: אבל למה לא עשית את זה כל השנה?

יובל שטייניץ: – – – ולגבות את אותם מיליארדים מאזרחי מדינת ישראל.

אורית זוארץ: הצבתם יעד ונכשלתם.

יובל שטייניץ: לא עשינו את זה בעשור האחרון – – –

אורית זוארץ: בשנה האחרונה.

יובל שטייניץ: – – – בשנה האחרונה ובעשור האחרון, ואנחנו עושים את זה עכשיו.

יובל שטייניץ: תודה רבה.

אורית זוארץ: הגיע הזמן.

אורי אורבך: תודה, אדוני שר האוצר.

אורי אורבך: גש נא למקומך.

אורי אורבך: אנחנו עוברים להצבעה – כל אחד יגבש בשניות האלה את עמדתו.

אורי אורבך: בטוח שיהיו הפתעות.

אהוד ברק: איך אפשר במהירות כזאת?

אורי אורבך: אני בטוח שהפנמתם.

אורי אורבך: בבקשה, הצבעה.

אורי אורבך: הצבעה מס' 4 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 31 נגד – 20 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק לעידוד השקעות הון (תיקון מס' 69 והוראת שעה), התשע"ב–2012, לוועדת הכספים נתקבלה.

אורי אורבך: תודה.

אורי אורבך: ההצבעה על החוק לעידוד השקעות הון – 31 בעד, 20 נגד, אין נמנעים.

אורי אורבך: הצעת החוק עוברת לוועדת הכספים להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

אורי אורבך: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/722).

אורי אורבך: ]

אורי אורבך: אנחנו עוברים לחוק הבא.

אורי אורבך: את החוק הבא יציג השר בנימין זאב בגין.

אורי אורבך: הצעת חוק איסור הלבנת הון (הוצאת כספים מישראל בעבור מסתנן – עבירת מקור) (הוראת שעה), התשע"ב–2012, לקריאה ראשונה – היא קיבלה פטור מחובת הנחה בכפוף להנחה על שולחן הכנסת.

אורי אורבך: כבוד השר, בבקשה.

אורי אורבך: אדוני, השר זאב בנימין בגין, בבקשה.

זאב בנימין בגין: אדוני היושב-ראש, ברשותך, חברי הכנסת – –

אורי אורבך: רבותי, להירגע.

אורי אורבך: מי שרוצה לשוחח – בחוץ.

זאב בנימין בגין: – – אני מתכבד להביא בפני הכנסת הצעת חוק איסור הלבנת הון (הוצאת כספים מישראל בעבור מסתנן – עבירת מקור) (הוראת שעה), התשע"ב–2012.

זאב בנימין בגין: הצעת חוק איסור הלבנת הון (הוצאת כספים מישראל בעבור מסתנן – עבירת מקור) (הוראת שעה), התשע"ב–2012, מטעם הממשלה, מבקשת לתקן בהוראת שעה שתוקפה שנה את התוספת הראשונה לחוק איסור הלבנת הון, התש"ס–2000, ולהוסיף עבירה של הוצאת כספי מסתנן מישראל לרשימת העבירות בתוספת.

זאב בנימין בגין: בתאריך ו' באב תשע"ב, 25 ביולי 2012, עברה בקריאה ראשונה הצעת חוק למניעת הסתננות (עבירות ושיפוט) (איסור הוצאה מישראל של כספי מסתנן – הוראת שעה), התשע"ב–2012, אשר נועדה לסייע בהתמודדות עם תופעת ההסתננות לישראל באמצעות קביעת איסור על הוצאת כספי מסתנן מישראל הן על המסתנן עצמו והן על אדם אחר המוציא כספים מישראל בעבור מסתנן, שהפרתו מהווה עבירה פלילית.

זאב בנימין בגין: הצעת חוק זו באה בהמשך להצעת החוק למניעת הסתננות ומציעה לקבוע את העבירה האוסרת על אדם להוציא כספים מישראל בעבור מסתנן, סעיף 7ג(ב) להצעת החוק האמורה, כעבירת מקור לפי חוק איסור הלבנת הון, התש"ס–2000, וזאת במטרה לאפשר אכיפה יעילה של האיסור על הוצאת כספים מישראל בעבור מסתנן.

זאב בנימין בגין: סעיף 7ב להצעת החוק למניעת הסתננות קובע איסור על כל אדם להוציא כספים מישראל עבור מסתנן, זאת לצד האיסור על המסתנן עצמו להוציא כספים מישראל, המוצע בסעיף 7א לחוק.

זאב בנימין בגין: העונש על הפרת הוראת סעיף 7ב המוצע, כפי שנקבע בסעיף 7ג(ב) המוצע, הוא מאסר שנה, או הקנס הקבוע בסעיף 61(א)(2) לחוק העונשין, התשל"ז–1977, או פי-שניים מסכום הכספים שהוציא עובר העבירה מישראל או שהתכוון להוציא מישראל בעבור אותו מסתנן, לפי הגבוה מביניהם.

זאב בנימין בגין: משמעות הוספת סעיף 7ג(ב) לרשימת עבירות המקור היא שהמונח "רכוש אסור", הרלוונטי לעבירות לפי סעיפים 3(א) ו-(4) לחוק איסור הלבנת הון, יכלול גם רכוש שמקורו, במישרין או בעקיפין, בעבירה של הוצאת כספים בעבור מסתנן, רכוש ששימש לביצוע עבירה כאמור או שאפשר את ביצועה ורכוש שנעברה בו העבירה כאמור.

זאב בנימין בגין: בנוסף, החובות בדבר זיהוי, דיווח לרשות לאיסור הלבנת הון ומימון טרור ושמירת מסמכים, הקבועות בצווים שהוצאו לפי סעיף 7 לחוק איסור הלבנת הון, יחולו גם לגבי עבירות לפי סעיפים 3 ו-4 לחוק איסור הלבנת הון שמקורן בעבירה של איסור הוצאת כספים בעבור מסתנן.

זאב בנימין בגין: כפי שתמצאו בדברי ההסבר להצעת החוק, מנתונים שהוצגו על-ידי המשטרה ושירות הביטחון הכללי עולה כי כבר היום נוטלים גורמים עברייניים חלק בתהליך העברת כספי המסתננים לחוץ-לארץ.

זאב בנימין בגין: במקרים רבים, לאחר שמוצאים כספים מידיו של המסתנן עצמו, הם מועברים לבלדרים אשר מגלגלים אותם הלאה על מנת להסוות את מקורם, עד שיצאו מישראל.

זאב בנימין בגין: לגבי חלק מהגורמים המעורבים בהעברת הכספים כאמור עלולה להיטען הטענה כי אין הם מודעים לכך שמדובר בכספי מסתננים שייעודם לצאת מישראל, ובמצב דברים זה לא ניתן יהיה להעמידם לדין בעבירה של הוצאות כספי מסתנן מישראל, וזאת אף שעסקו בגלגול כספים, לעתים במטרה להסתיר או להסוות את מקורם, וקיבלו עמלה על כך, בהיותם מודעים לכך שמדובר בכספים שנועדו לביצוע עבירה.

זאב בנימין בגין: הוספת העבירה האמורה לרשימת עבירות המקור בחוק איסור הלבנת הון תאפשר לייעל את האכיפה, מכיוון שתאפשר העברת מידע ממוקד מהרשות לאיסור הלבנת הון ומימון טרור לרשויות החקירה.

זאב בנימין בגין: כמו כן יחולו בעניין זה הסדרי החילוט המיוחדים הקבועים בחוק איסור הלבנת הון המאפשרים חילוט בשווי.

זאב בנימין בגין: ההסדר האמור מוצע כהוראת שעה לתקופה של שנה, וזאת בשל הצורך לבחון את יעילות החלת משטר איסור הלבנת ההון על עבירה של הוצאת כספים מישראל בעבור מסתנן.

זאב בנימין בגין: כמו כן, בתקופה זו ייבחנו במקביל הסדרים חלופיים שיאפשרו אכיפה יעילה של האיסור גם ללא קביעת העבירה כעבירת מקור.

זאב בנימין בגין: אשר על כן מתבקשת הכנסת לאשר את הצעת החוק האמורה ולהעבירה לוועדת הפנים והגנת הסביבה להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

זאב בנימין בגין: תודה לך, אדוני היושב-ראש, על סבלנותך למקרא כל הסעיפים, סעיפי הסעיפים, בלי סוגריים ועם סוגריים.

אורי אורבך: בלי לפסוח על הסעיפים.

זאב בנימין בגין: תודה.

אורי אורבך: אנחנו מעבירים את זה לוועדת החוקה?

קריאה: פנים – – –

זאב אלקין: זה אמור להצטרף לחוק שכבר העברנו.

אורי אורבך: ועדת הפנים.

אורי אורבך: בסדר.

אורי אורבך: ראשונת הדוברים בדיון – חברת הכנסת זהבה גלאון.

אורי אורבך: בבקשה.

אורי אורבך: ואחריה – אילן גילאון – לא? אתה מוותר?

אורי אורבך: ואז – חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

זהבה גלאון: תודה רבה, אדוני.

זהבה גלאון: על זה אומרים: הרצחתם וגם ירשתם?

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, חוק איסור הלבנת הון, לא פחות ולא יותר.

זהבה גלאון: המסתננים או מה שקרויים "המסתננים" כאילו מדובר באוליגרכים, בעברייני נשק, סוחרי סמים, סוחרי נשים, אנשים שעושים כאן מיליונים על גבם של אחרים, שעליהם מפעילים את חוק איסור הלבנת הון.

זהבה גלאון: אנחנו מדברים על אנשים קשי-יום שמתגנבים לארץ, שנכנסים לארץ באורח בלתי חוקי, שעובדים כאן כדי להתפרנס, שבורחים מאזורים שעושים שם רצח עם וטבח עם; באים לארץ, עובדים כאן, ועכשיו רוצים לגרש אותם וגם לקחת מהם את הכסף שלהם.

זאב בנימין בגין: לא.

זהבה גלאון: ואיפה יישאר הכסף שלהם?

זהבה גלאון: בקופת המדינה.

זהבה גלאון: זה מה שהם – – –

קריאה: – – –

זהבה גלאון: חוק איסור הלבנת הון.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, מה שאתם מתבקשים לעשות כאן זה לקבוע מגבלות מאוד מאוד חמורות על אופן השימוש בכסף שמבקשי המקלט הרוויחו מעבודה בישראל.

זהבה גלאון: מדינת ישראל, כנסת ישראל חוקקה את חוק כבוד האדם וחירותו, היא לא חוקקה את חוק כבוד האזרח וחירותו.

זהבה גלאון: חוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו מדבר על זכויות אדם, ואתם עכשיו מבקשים לשלול את זכותו של אדם.

זהבה גלאון: אדם, שברוב המקרים בכלל אין כל אפשרות או כוונה להרחיקו מישראל, אתם שוללים ממנו את הזכות לעשות ברכוש הפרטי שלו כראות עיניו.

זהבה גלאון: אני מאוד מאוד חוששת וחרדה, חברי חברי הכנסת, שהתוצאה של הצעת החוק הזאת, שהתיקון לחוק איסור הלבנת הון יגרום לכך שכל מיני גורמים עברייניים, כל מיני ספסרי אדם, ינצלו את אותם אנשים שעובדים כאן ובקושי מתפרנסים כאן, יבקשו להעביר את הכסף וינצלו את הכסף זה.

זהבה גלאון: הדבר הזה גם עלול, חברי חברי הכנסת, לעודד תעשייה מזוויעה, ואנחנו יודעים את זה, של חטיפות, עינויים, אונס, קציר איברים, סחר באיברים, סחר בבני-אדם.

זהבה גלאון: אנחנו יודעים שזה מתחולל בסיני.

זהבה גלאון: זה לא בסין, זה כאן בסיני.

זהבה גלאון: מה בעצם האנשים האלה ירצו לעשות?

זהבה גלאון: האנשים האלה ירצו לפדות את הקרובים שלהם, את האנשים שמוחזקים במחנות עינויים, תמורת סכומי עתק, אותם סכומים שהם הרוויחו בעבודה בישראל.

זהבה גלאון: ואם תתקבל הצעת החוק הזאת, הרי הם לא יחדלו מכך, חברי חברי הכנסת, אדוני השר, אלא מה שהם יעשו, הם יעבירו את הכסף, אבל כל הדרך להעברת הכספים תהיה הרבה יותר מורכבת, הלחץ על אותם אנשים יהיה גדול יותר, יגבו מהם יותר כסף, יתגברו החטיפות, יתרבו הקורבנות, ואני מאוד מאוד חרדה, חברי חברי הכנסת, שמי שכך, בהינף יד, מצביע בעד חוק המסתננים עכשיו גם מצביע בעד תיקונים שיגבילו את האפשרות להעביר כסף.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, אני חושבת שאנחנו צריכים להתבייש.

זהבה גלאון: כנסת ישראל, שחוקקה את חוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו, יותר ויותר עוסקת בחוק האזרח וחירותו ולא בזכויות האדם של כל בני האדם.

זהבה גלאון: תודה רבה.

אורי אורבך: תודה.

אורי אורבך: חבר הכנסת דב חנין, ואחריו – חבר הכנסת אורי אריאל.

אורי אורבך: היכון.

טלב אלסאנע: עשינו החלפות.

אורי אורבך: אתה במקומו?

טלב אלסאנע: אני במקומו.

אורי אורבך: אז אתה תהיה הבא בתור.

אורי אורבך: אגב, זה בסדר הפעם, אבל זה דיון אישי ולא מחליפים איש ברעהו; רק בדיון סיעתי נציג הסיעה יכול להתחלף.

אורי אורבך: בסדר.

אורי אורבך: בבקשה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, עמיתי חברי הכנסת, הצעת החוק הזאת מדגימה בפנינו בצורה מאוד מאוד חדה להיכן אנחנו עלולים להידרדר כשאנחנו הולכים בנתיב הלא-נכון, ומקורה של הבעיה כמובן נמצא בהצעת החוק המקורית, הצעת החוק הממשלתית המקורית שאוסרת על אותם מבקשי חיים מאפריקה – אוסרת עליהם להוציא כספים שהם השתכרו כדין בישראל אל מחוץ לתחומי המדינה.

דב חנין: הצעת החוק המקורית הזאת היא כמובן הצעת חוק בעייתית, היא הצעת חוק שפוגעת בזכויות יסוד של האדם, היא פוגעת בחופש הקניין, היא פוגעת, כפי שאמרה חברתי חברת הכנסת זהבה גלאון קודם, בעקרונות היסוד שנקבעו על-ידי הכנסת בחוקי-יסוד.

דב חנין: הצעת החוק קובעת שככל שמדובר במבקש חיים מאפריקה, הוא איננו נחשב בישראל באמת כאדם שצריך לשמור על כבודו, שיש לו זכויות, שיש לו קניין, שיש לו יכולת לעשות מה שהוא רוצה בכסף שהוא הרוויח.

דב חנין: זה היה החטא הקדמון בנושא הזה, אבל החטא הקדמון הזה מוביל לחטאים נוספים.

דב חנין: והצעת החוק שבפנינו, עמיתי חברי הכנסת, היא דוגמה לחטאים נוספים כאלה.

דב חנין: איך אפשר ברמה ההגיונית, הלוגית, לעשות את הדרך מאותם מבקשי חיים מאפריקה להלבנת הון?

דב חנין: אני באמת לא מבין את הקפיצה הלוגית והמשפטית שנעשית כאן.

זהבה גלאון: סוחרי נשים.

דב חנין: חוק איסור הלבנת הון נועד להתמודד עם מנגנוני פשיעה כלכלית מתוחכמים ולכן הוא מקנה לרשויות סמכויות מרחיקות לכת וקיצוניות – כדי להתמודד עם אותם מנגנוני פשיעה כלכליים מתוחכמים.

דב חנין: איך מכאן מגיעים למבקשי החיים מאפריקה?

דב חנין: כל הדברים האלה, אדוני היושב ראש, כל אותן הצעות חוק חפוזות, לא אפויות, לא נכונות ברמה המוסרית, שגויות ברמה המשפטית, כולן באות במקום התבוננות אמיתית ומתן פתרונות אמיתיים לבעיה.

דב חנין: כולן באות במקום מתן מענה אמיתי לאותה מצוקה גדולה, שבה שותפים גם מבקשי החיים מאפריקה וגם תושבי השכונות המוחלשות, שאליהן הם מגיעים בדרום תל-אביב ובמקומות אחרים בארץ.

דב חנין: הגיע הזמן שהממשלה, במקום להפציץ אותנו בהצעות חוק בעייתיות, מסוכנות, לא מוסריות ולא חוקתיות, תתחיל לייצר פתרונות אמיתיים למצוקות האמיתיות שקיימות כאן.

אורי אורבך: תודה.

אורי אורבך: חבר הכנסת טלב אלסאנע, ואחריו – חבר הכנסת מאיר שטרית, או חבר הכנסת יובל צלנר, או חבר הכנסת שלמה מולה.

אורי אורבך: תקווה שקודמיך לא יבואו ואתה תירש את מקומם בתור.

אורי אורבך: בבקשה.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, המשורר ג'ובראן ח'ליל ג'ובראן אמר:

טלב אלסאנע: סארק אל-זהר מתהם בּסרקתה או מחכּום בּסרקתה וסארק אל-חקל ידעא אל-בּאסל אל-בּטל; משהו כזה.

טלב אלסאנע: זאת אומרת, מי שגונב דבר קטן אז הוא שודד, גנב, מעמידים אותו לדין, מרשיעים אותו, מה לא עושים לו.

טלב אלסאנע: אבל מי ששודד דברים גדולים הוא גיבור, מהללים אותו, משבחים אותו, הוא עשיר והוא תופס את המקום המכובד בתוך החברה.

אורי אורבך: השודדים הגדולים זה בדרך כלל פשוט ברשיון.

אורי אורבך: זה ההבדל.

טלב אלסאנע: כן.

טלב אלסאנע: העוצמה שלהם מקנה להם את ההיתר.

טלב אלסאנע: הרי כל החוק, יש כאלה שאומרים שהחוק כולו נחקק כדי לחול על החלשים.

טלב אלסאנע: חוקקו אותו, יזמו אותו חזקים, כדי לכפות אותו על החלשים.

טלב אלסאנע: מה שקורה, שאנחנו רואים, הטייקונים, אנשים שמתעשרים, מה לא עושה להם המדינה; גוזלת כספים מעניים כדי להעשיר אותם, כדי לתמוך בהם, כדי לסבסד אותם, כדי ליטול כל סיכון.

טלב אלסאנע: ואז הסיכונים על העניים והיתרונות לעשירים.

טלב אלסאנע: תארו לעצמכם מישהו, עבד חודש שלם, הלך, פדה את שכרו ומישהו שדד אותו.

טלב אלסאנע: מעמידים אותו לדין על עבירת שוד.

טלב אלסאנע: אבל כאשר המדינה שודדת את אותו עובד, זה לא פשע?

טלב אלסאנע: זה לא שוד?

טלב אלסאנע: מה עשו אותם אנשים אומללים שסיכנו את נפשם והגיעו עד כאן, ובוודאי לא עשו את זה בגלל שטוב להם שם, אלא בגלל שכל כך רע להם, וכל התלאות וכל הצרות וכל הקשיים, והגיעו לכאן והתחילו לעבוד.

טלב אלסאנע: אז אפשר להגיד שהם מסתננים, שהם עבריינים, להעמיד אותם לדין.

טלב אלסאנע: אבל את כספם, שקיבלו כשכרם, לגזול מהם?

טלב אלסאנע: לא לאפשר להם לפרנס את משפחותיהם ולהגיד שזה צודק?

טלב אלסאנע: אפשר להעניש אותו על עבירה שעשה, אבל אדם שביצע עבירה, אפשר לשלול ממנו את המשכורת שלו?

טלב אלסאנע: לקחת ממנו את שכר עמלו?

טלב אלסאנע: זה דבר חסר היגיון.

טלב אלסאנע: ונעשה את זה תחת הכותרת של איסור הלבנת הון – איזה הון הוא רוצה להלבין?

טלב אלסאנע: איך הוא מלבין?

טלב אלסאנע: הרי זה שכרו, שכר עבודתו, למה זה הלבנת הון?

טלב אלסאנע: לכן זה לאנוס את החוק, לעוות את הרעיון מאחוריו כדי להשיג מטרה פוליטית.

טלב אלסאנע: לא כך מתמודדים עם התופעה, לא על-ידי שדידת המשכורת, פרנסתם, ולא על-ידי גזלת שכרם.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, משפט אחרון.

טלב אלסאנע: אני רוצה לציין בקשר לעניין של החוק שיבוא לאחר מכן, בקשר לגזירות הכלכליות.

טלב אלסאנע: אם הממשלה, אדוני השר, רצינית בכוונותיה, איך אתה יכול להסביר לנו, לחברי הכנסת, שהיא מבטלת גזירות לאחר עסקאות והיא מגיעה להסכמים עם שר הפנים, שר השיכון, שר הביטחון?

טלב אלסאנע: או שהגזירות האלה הן פוליטיות, לא רציניות, או שהן רציניות, ולכן איך מבטלים גזירות לאחר הסכמים עם נציגי מפלגות?

טלב אלסאנע: זה גורם לעוד יותר חוסר אמון ומציג את הממשלה בחוסר נאמנות.

טלב אלסאנע: תודה רבה.

אורי אורבך: תודה רבה.

אורי אורבך: הדובר הבא, חבר הכנסת מאיר שטרית – לא נמצא; חבר הכנסת יובל צלנר – גם איננו.

אורי אורבך: חבר הכנסת שלמה מולה, אתה מוזמן.

אורי אורבך: אני מצטער שאני מפרק לכם את הטריאומווירט, אבל זו הדרך בבתי-הכנסת, כשאנשים מדברים, אז לוקחים אחד מהם ומעלים אותו לתורה.

אורי אורבך: אז דין הכנסת כדין בית-הכנסת לצורך העניין.

אורי אורבך: בבקשה, חבר הכנסת מולה.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, כשהצגת את החוק – אתה הקראת את החוק.

שלמה מולה: אני לא יודע אם באמת, בני בגין, אתה באמת תומך בהצעת החוק הזו.

שלמה מולה: אני פונה אליך ושואל, איך יכול להיות שאתה תתמוך בהצעת החוק הזו?

שלמה מולה: הצעת החוק הזו באמת איננה מידתית.

שלמה מולה: מדינת ישראל חייבת, צריכה להגן על גבולותיה, שהמסתננים לא יבואו, לטפל בזה בצורה נכונה וראויה.

שלמה מולה: אבל איך אפשר לבוא ולהגיד, שכל אדם שכאן עובד, שיש לו כסף, זה הקניין שלו, זה הזכויות שלו בעצם – באה ואמרה: אתה לא תוכל לקחת את הכסף אתך, או שאתה לא תוכל להעביר למישהו אחר.

שלמה מולה: זאת אומרת, בסופו של דבר, יש חוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו.

שלמה מולה: הזכויות הקנייניות מעוגנות בחוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו.

שלמה מולה: אבל אתה בעצם אומר לאותו מסתנן, בלי לעשות הבחנה כלשהי אפילו – מסתנן, פליט, מיהו?

שלמה מולה: למה?

שלמה מולה: על-פי הצעת החוק – הצעת החוק בכלל איננה מידתית, אדוני השר.

שלמה מולה: עכשיו אני, האמת היא, חברי הטוב, חבר הכנסת בר-און, שאלתי את עצמי, אני הייתי מסתנן בסודן בדרך לארץ.

שלמה מולה: היה משטר רודני באתיופיה, לא היה אפשר לנהל אורח חיים יהודי.

שלמה מולה: חשבתי על יותר מ-20,000 יהודים שהיו מסתננים בסודן.

שלמה מולה: אם כל אחד מהם היה צריך להביא כסף אתו, היה לו אתו כסף, אז אותה מדינה היתה באה ואומרת, מפני שאתם מסתננים, אנחנו לא מאפשרים לכם לקחת את הכסף.

שלמה מולה: שאלתי, חשבתי על זה באמת מחשבה מעמיקה, האם זה נכון או לא נכון.

שלמה מולה: לכן אני חושב, אדוני השר – צריך לטפל במסתננים, צריך להחזיר אותם הביתה, צריך לעשות בצורה דיפלומטית את החזרה שלהם הביתה.

שלמה מולה: אבל לרדת באמת לנכסים שלהם, בתקופה שהם עשו משהו, התקיימו ממשהו, נראה לי שזה לא מידתי, ולכן אני אבקש מסיעתי לאפשר לי להתנגד, אף שהסיעה שלי תומכת בחוק.

אורי אורבך: תודה רבה, חבר הכנסת מולה.

אורי אורבך: חבר הכנסת זאב בילסקי, אתה מוזמן לעלות.

ליה שמטוב: לרשותך שלוש דקות.

זאב בילסקי: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה, האמת – דיברתי קודם על כך שאנחנו עם בחירה והסברתי את היתרונות שבכך ואת מה שחושבים עלינו.

זאב בילסקי: ובאמת, אנשים כמונו מצופה מהם שיעשו את הדברים בשכל טוב ובזמן.

זאב בילסקי: עכשיו, הבעיה הזו של המסתננים היא בעיה שידועה הרבה מאוד שנים.

זאב בילסקי: אבל משום מה, כל הזמן לא טיפלנו בה, דחקנו אותה, קיווינו שיהיה איזה נס, קיווינו שמשהו יקרה.

זאב בילסקי: דווקא לזכותו של ראש הממשלה, הוא לקח את העניין של הגדר בשתי ידיים, דוחף את זה, ואנחנו עומדים בפני השלמת הגדר ואני מקווה שזה באמת יפחית את קצב כניסת המסתננים.

זאב בילסקי: אבל האמת היא, ידידי השר בגין, דעתי קצת לא נוחה היום.

זאב בילסקי: אני חושב, עד לאן אנחנו הולכים, בכל אופן אנחנו עם שאיכשהו יש לו מסורת ואנחנו מצווים בנושא גרים ואנחנו מצווים ביחס לגרים שחיים בתוכנו.

זאב בילסקי: והיום אני חש קצת אי-נוחות כשאני ניצב פה בפני הצעת החוק הזאת, שהיא חלק ממסע שלפעמים חורג מגבולות הסביר, כאשר אנחנו נלחמים באנשים שבמו-ידינו, אתה יודע, לקחנו אותם, כבוד השר בגין.

זאב בילסקי: לקחנו אותם במשאיות מהדרך, הבאנו אותם, השקינו אותם, האכלנו אותם, אחר כך נתנו להם אוטובוס, הבאנו אותם לתל-אביב ואמרנו להם: חבר'ה, אתם יודעים מה?

זאב בילסקי: מעכשיו תחיו בארץ.

זאב בילסקי: לכן המלחמה צריכה להיות קודם כול באלה – שלא ייכנסו יותר.

זאב בילסקי: אבל אני מאוד, ככה, חש אי-נוחות ממה שקורה פה.

זאב בילסקי: אני חושב שאת המלחמה צריך לעשות קודם כול באלה שעומדים להיכנס, שרוצים להיכנס.

זאב בילסקי: נכון שיש פה איזה מסר מסוים, אבל אני מאוד לא בטוח שאנחנו באיזה מקום לא עוברים את הסף של מחויבויות הומניות וערכיות שאנחנו מצווים בהן.

זאב בילסקי: וכדאי שנחשוב על כך.

זאב בילסקי: אבל מכיוון שאני פה, אני לא יכול שלא להזכיר לראש הממשלה – אגב, אני גם רואה שהוא החלים מהגבס בצורה מדהימה וכבר היום הצליח יחד עם שר הביטחון – באמת גם שר הביטחון, יש לו הספק טוב: היה פה בבוקר ואחר כך טס להצטלם ליד הנגמ"ש ועכשיו כבר חזר לפה, ובאמת המהירות הזאת של הצילומים – באמת יישר כוח.

זאב בילסקי: מהירות כזאת – מעניין אותי כמה צריך לחייב על טיסה כזאת בשביל צילום ליד נגמ"ש.

אילן גילאון: חבל שהוא לא הלך לאולימפיאדה.

זאב בילסקי: כן, חבל באמת שלא הצלחנו באולימפיאדה כמו שאנחנו מצליחים פה, אתה יודע, לדלג מהר.

זאב בילסקי: יחד עם זאת, אני חייב לחזור לדיון שהיה לנו קודם ולהגיד לך, אדוני שר האוצר, אני שמעתי אותך שוב ושוב, ואני ממש לא משתכנע שהצעדים שאתם עושים הם הצעדים הנבונים, ואני חושב שחובת

זאב בילסקי: כם לחשוב מחדש ולבוא אלינו עם פתרונות הרבה יותר טובים, כדי שאותן שכבות מוחלשות לא יצטרכו לשלם עבור חוסר התכנון של הממשלה.

זאב בילסקי: תודה רבה.

ליה שמטוב: תודה.

ליה שמטוב: בבקשה, חבר הכנסת רוברט טיבייב.

רוברט טיבייב: גברתי היושבת-ראש, קודם כול ברכות.

ליה שמטוב: לרשותך שלוש דקות.

רוברט טיבייב: אדוני השר, אני קודם כול מסתכל על הכותרת של החוק: איסור הלבנת הון.

רוברט טיבייב: כשאנחנו מדברים במושגים האלה אני חושב שאנחנו מדברים על משפחות הפשע או חברות גדולות שגונבות את הכסף.

רוברט טיבייב: תפסנו את הגנב – מסתננים.

רוברט טיבייב: אתה יודע מה, יכול להיות – אפשר להתווכח על זה, דרך אגב.

רוברט טיבייב: אם היינו אומרים שצריך להכניס על זה לבית-סוהר – עמדה; אפשר להתווכח, אפשר לא.

רוברט טיבייב: אבל איזשהו מצב שהממשלה איכשהו מנסה להתמודד עם זה.

רוברט טיבייב: ובאמת, אמר פה חבר הכנסת בילסקי שיש השלמת הגדר, ואני מברך על כך.

רוברט טיבייב: אבל להגיד "איסור הלבנת הון" על מסתננים?

רוברט טיבייב: זה לא מסתדר לי.

רוברט טיבייב: לא קיבלתי את התשובה על איזה סכום, בגדול, מדובר.

רוברט טיבייב: כי אם אנחנו מדברים – ההון השחור במדינת ישראל מגיע ל-25%.

רוברט טיבייב: זה באמת מיליארדים, ופה באמת צריך להפעיל חוק איסור הלבנת הון.

רוברט טיבייב: מסכים עם זה חד-משמעית.

רוברט טיבייב: אבל כשמדברים על מסתננים?

רוברט טיבייב: אני, דרך אגב, לא בעד שהם באמת יעברו את הגבול, יעברו על החוק, ייכנסו למדינת ישראל.

רוברט טיבייב: אני מתנגד לזה.

רוברט טיבייב: אבל חבל ההצלה של הממשלה בשביל לפתור את הבעיות – איסור הלבנת הון של מסתננים – בעיני זה פשוט מגוחך.

רוברט טיבייב: אמר פה מישהו שזה באמת החטא הקדמון.

רוברט טיבייב: אני מסכים עם זה לחלוטין.

רוברט טיבייב: איך אפשר לדבר על מסתננים והלבנת הון?

רוברט טיבייב: אפשר להגיד שיש להם הון של כספים והם מעבירים את זה – גונבים אותם.

רוברט טיבייב: סך הכול האנשים עבדו פה וזה כסף שלהם, כסף פרטי שלהם, זה לא שהם גנבו.

רוברט טיבייב: כי מה קורה בסופו של דבר?

רוברט טיבייב: יכול להיות, אין לי את הנתונים, אם אתה תגיד לי על איזה היקף נתונים, על איזה כספים מדובר, יכול להיות שאני אסכים.

רוברט טיבייב: אני לא יודע.

רוברט טיבייב: כשאנחנו מדברים על המושג "הלבנת הון" אני ישר משייך את זה למשפחות פשע.

רוברט טיבייב: אני לא יודע באמת מה תהיה עמדת הסיעה.

רוברט טיבייב: אני לא חושב שממשלת ישראל צריכה להתעסק עם הדבר הזה, הקטן; ואנחנו, בעיני הציבור הכללי, נהיה מגוחכים.

רוברט טיבייב: תודה, גברתי היושבת-ראש.

ליה שמטוב: תודה.

ליה שמטוב: בבקשה, חברת הכנסת מירי רגב.

מיכאל בן-ארי: למה מירי רגב?

מיכאל בן-ארי: זה לא הסדר.

מיכאל בן-ארי: זה לא הסדר.

מירי רגב: זה לא הסדר?

ליה שמטוב: זה פרוטקציה.

מיכאל בן-ארי: היא בסוף הרשימה.

מיכאל בן-ארי: גברתי היושבת-ראש, היא בסוף הרשימה.

מירי רגב: היא הקריאה את שמי, אני עליתי, חבר הכנסת בן-ארי.

מירי רגב: אני יכולה לרדת ולתת לך לעלות – –

מיכאל בן-ארי: לא, לא.

מירי רגב: – – אבל מי שמנהל פה את הדיון זה כבוד היושבת-ראש.

מיכאל בן-ארי: כשנשים שולטות אנחנו לא – – –

מירי רגב: אתה רואה, אם הנשים היו שולטות היה מזמן שלום בעולם הזה.

מירי רגב: כבוד היושבת-ראש, תודה רבה לך, כבוד השרים, חברי הכנסת, אני רוצה להודות ולברך את שר המשפטים על הצעת החוק האמיצה והחשובה הזאת.

מירי רגב: כידוע לנו, בעיית המסתננים, מהגרי העבודה, היא בעיה קשה.

מירי רגב: היא בעיה חברתית, היא בעיה דמוגרפית.

מירי רגב: שוב אני אומרת, חוזרת ואומרת: לא מדובר על פליטים.

מירי רגב: את הפליטים נקלוט בכל מקום במדינת ישראל, מדן ועד אילת.

מירי רגב: אבל כשמדובר על מהגרי עבודה שחוצים את הגדר בצורה עבריינית, נכנסים לשטח מדינה שלא שלהם, באים רק כדי למצוא עבודה – במצב כזה אנחנו לא יכולים לעודד את זה.

מירי רגב: במצב כזה עניי עירך קודמים.

מירי רגב: במצב כזה אנחנו צריכים לעשות הכול כדי להגן על הגבולות שלנו ולעשות את הכול כדי שאותם מסתנני עבודה יחזרו לארץ מוצאם, בצורה מכובדת, בצורה ראויה, אבל שיחזרו לארצות מוצאם, אחרת הם ימשיכו ויעודדו עוד ועוד אנשים להגיע למדינת ישראל, ונותר לנו רק לשלוח מטוסים ולהביא מאפריקה לפה את כל האנשים שאין להם מקומות עבודה.

מירי רגב: וכידוע לכם, הארץ שלנו קטנה ולא מסוגלת להכיל את כולם, ולכן הצעת החוק הזאת היא מבורכת, היא חשובה.

מירי רגב: אני כמובן באתי כדי להגיד את הדברים האלה, להשמיע אותם, ולהודות לשר המשפטים.

מירי רגב: אני מקווה גם שבמושב הבא נקדם את הצעת החוק שלי ושל אופיר אקוניס, על כל מה שקשור להלנה, להעסקה של מהגרי עבודה, של מי ששוהה פה באופן לא חוקי; כדי לעשות את כל מה שניתן כדי למגר את התופעה של מהגרי עבודה בארץ.

מירי רגב: תודה רבה לכם.

ליה שמטוב: תודה.

ליה שמטוב: חבר הכנסת יוחנן פלסנר – לא נמצא; רוני בר-און – לא נמצא; מיכאל בן-ארי, בבקשה.

מיכאל בן-ארי: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אני קורא את החוק הזה ואני רואה כמה מאוחר מדי, ולצערי הרב, כמה לא מוצלח.

מיכאל בן-ארי: כמה לא מוצלח.

מיכאל בן-ארי: אני כמובן לא הולך שולל אחרי כל מיני ממציאי ססמאות.

מיכאל בן-ארי: בהתחלה הם היו פליטים, אחרי זה – מבקשי מקלט, ועכשיו הם מבקשי חיים.

מיכאל בן-ארי: מבקשי חיים?

מיכאל בן-ארי: עבדתם, תתפרנסו, תאכלו מה שיש לכם; למה אתם צריכים לשלוח את זה לאפריקה?

מיכאל בן-ארי: תאכלו, אתם צריכים לחיות, אם זה מבקשי חיים.

מיכאל בן-ארי: אבל הבלוף והשקר חברו יחדיו בכל העניין הזה.

מיכאל בן-ארי: אבל פה, בחוק הזה, מי שקורא את דברי ההסבר:

מיכאל בן-ארי: מהנתונים שבידי המשטרה והשב"כ עולה כי כבר היום נוטלים גורמים עברייניים חלק בתהליך העברת כספי המסתננים לחו"ל.

מיכאל בן-ארי: במקרים רבים, לאחר שמוצאים כספים מידיו של המסתנן עצמו, הם מועברים לבלדרים אשר מגלגלים אותם הלאה כדי להסוות את מקורם, עד שיצאו מישראל.

מיכאל בן-ארי: אני מציע הצעה הרבה יותר פשוטה, חברת הכנסת מירי רגב, לשולחן הממשלה: פשוט לשלוח את הגנבים האלה – לא מבקשי חיים, גנבים שגנבו את הגבול למדינת ישראל, שבאים לקחת את לשד הארץ הזאת.

מיכאל בן-ארי: זה מה שצריך לכנות אותם, זאת המציאות האמיתית.

מיכאל בן-ארי: אין פה שום עניין – מי שמבקש חיים זה תושבי מדינת ישראל, שלא מוצאים מקומות עבודה, שלוקחים להם את מקומות העבודה, שלוקחים להם את מקומות המגורים.

מיכאל בן-ארי: אלו הרי העובדות, אלו העובדות האמיתיות.

מיכאל בן-ארי: ולצערנו הרב יש פה כמה שמוליכים שולל, ועוד אומרים: למה לא נותנים להם להוציא את הכסף?

מיכאל בן-ארי: הרי אם לא ייתנו להם להוציא את הכסף כך, הם יוציאו את הכסף באופן אחר.

מיכאל בן-ארי: כסף הרי אין לו ריח.

מיכאל בן-ארי: כסף אין לו ריח.

מיכאל בן-ארי: ולכן אני לא כל כך מתרשם וכל כך מאושר מהחוק הזה.

מיכאל בן-ארי: בינתיים, מאז ההכרזה על גירושם של תושבי דרום-סודן, אנחנו לא רואים שיש איזה שינוי במצב.

מיכאל בן-ארי: ועדיין יש פה 60,000–70,000 מסתננים שהולכים ומשרישים כאן בארץ, שמערכת החינוך שלנו הולכת עכשיו לתת להם את חוק חינוך חובה.

מיכאל בן-ארי: שואלים: איפה המיליארדים?

מיכאל בן-ארי: – שם המיליארדים.

מיכאל בן-ארי: למה מדינת ישראל צריכה לממן את זה?

מיכאל בן-ארי: למה?

מיכאל בן-ארי: שילמדו באפריקה, שהממשלה שלהם תשלם עבור זה, למה אנחנו צריכים לשלם את זה?

מיכאל בן-ארי: למה אזרחי ישראל צריכים לשלם את זה?

מיכאל בן-ארי: החוק הזה הוא עוד חוק, לצערי הרב, של זריית חול בעיניים.

מיכאל בן-ארי: אין בו פתרון.

מיכאל בן-ארי: אין בו פתרון.

מיכאל בן-ארי: יש פה רצון טוב אולי, אבל אין פה צעדים אמיצים.

מיכאל בן-ארי: לא צריך למנוע את הוצאת הכסף, צריך להוציא את המסתננים וכמה שיותר מהר.

מיכאל בן-ארי: תודה.

ליה שמטוב: תודה.

ליה שמטוב: הדובר הבא, ישראל חסון – לא נמצא, חבר הכנסת אריה אלדד – לא נמצא, ג'מאל זחאלקה – לא נמצא, ישראל אייכלר – לא נמצא, נסים זאב – לא נמצא, חבר הכנסת אלקין – איפה הוא?

ליה שמטוב: איפה אלקין?

ליה שמטוב: אז השר בני בגין, בבקשה, תעלה ותסכם את הדיון.

זאב בנימין בגין: אולי הוא בכל זאת רוצה לעלות?

זאב בנימין בגין: אני לא רוצה לגזול ממנו את האפשרות.

ליה שמטוב: חבר הכנסת אלקין?

זאב אלקין: לא, לא, השר מדבר.

ליה שמטוב: בבקשה.

זאב בנימין בגין: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, בדרך כלל חקיקה חדשה באה לענות על שינויים בחברה, וגם החקיקה הזאת אמורה לענות על שינויים שליליים בעיקרם שהם מנת חלקנו זה שנים אחדות.

זאב בנימין בגין: נכונה ציינו דוברים אחדים את העובדה שנושא זה הוזנח שנים אחדות.

זאב בנימין בגין: אמר לי סגן שר האוצר, חבר הכנסת כהן, לפני שבועות אחדים דברים מפי אביו מורו: אין דחוף, יש מוזנח; ואחרי שמזניחים חודשים אחדים או שנים אחדות אז צריך לעתים לפעול בדחיפות מסוימת.

זאב בנימין בגין: ואכן, כפי שציינו דוברים אחדים, הממשלה בראשותו של ראש הממשלה בנימין נתניהו, נחלצה כדי לטפל בבעיה זאת, שלא טופלה, ודאי לא טופלה כהלכה, בשנים הקודמות.

זאב בנימין בגין: המטרה של הצעדים אשר ננקטים, כולל הצעת חוק זאת, היא להכביד על אלה שעדיין חושבים לבוא לישראל, להסתנן, ליהנות מתנאים של משכורת הגבוהה, אם אני זוכר נכון, בערך פי-100 ממשכורות ממוצעת בארץ מוצאם.

זאב בנימין בגין: וההכבדה, או הצעדים שנועדו להכביד על מועמדים לחציית הגשר היבשתי בין אפריקה לבין ישראל, נועדה להראות להם, להפגין בפניהם שלא תהיה דרכם קלה ואין טעם רב לבוא הנה.

זאב בנימין בגין: אמר חבר הכנסת חנין: דרוש מענה, דרושים פתרונות.

זאב בנימין בגין: אמר חבר הכנסת מולה: צריך לעשות מעשים למניעת הסתננות.

זאב בנימין בגין: אכן, זה מה שהממשלה עושה.

זאב בנימין בגין: הביטוי "צריך", "צריך לעשות", איננו פותר את הבעיה כשלעצמו.

זאב בנימין בגין: אבל ברור גם שנדרש מגוון של צעדים, הגדר לבדה אינה מספיקה ולא תספיק כדי לחסום את הזרם הזה, המקשה עלינו מאוד, של מסתננים.

זאב בנימין בגין: לא של פליטים, לפליטים יש טיפול ראוי כשלעצמו.

זאב בנימין בגין: השאלה היא כפולה, האם הצעד המוצע כאן הוא יעיל מצד אחד ומידתי מצד שני.

זאב בנימין בגין: אני מבקש להסיר טעות, חברת הכנסת גלאון, חבר הכנסת טיבייב וחבר הכנסת בילסקי; הטעות היא זאת: אנחנו איננו גוזלים מן המתפרנס המסתנן את שכרו.

זאב בנימין בגין: באמצעות החוק הקודם אנחנו מונעים ממנו להעביר את כספו מדי חודש בחודשו, או כל שלושה חודשים, אלא הכסף הזה שמור לו כאן, וכשמסתיימת שהייתו, כשהוא עומד לצאת, הוא מקבל את מלוא כספו ויצא אתו כששכרו בידו.

זאב בנימין בגין: חברת הכנסת גלאון, את ציינת מקרים אפשריים, פדיון שבויים של קרובים.

זאב בנימין בגין: אכן תיקנו, גם בטיוטה המקורית של החוק הקודם, ויש בו סעיף כפי שהתבקש וכפי שביקשנו, שמחריג מקרים שנכנסים תחת הכותרת של בעיות הומניטריות.

זאב בנימין בגין: אני יכול לתאר לעצמי שבעיה כזו כפי שהעלית, או מחלה של בן משפחה, תבוא בפני אותה ועדת חריגים, ואני יכול לתאר לעצמי, על-פי המסורת שלנו, שאכן תוחרג.

זאב בנימין בגין: במובן הזה אני חושב שהחוק הוא מידתי.

זאב בנימין בגין: חבר הכנסת טיבייב, הלבנת ההון איננה נוגעת למסתננים עצמם אלא לאותם עבריינים המנצלים את מצבם ומנצלים את העובדה שהם מאוד רוצים להעביר את הכספים מדי חודש בחודשו או מדי רבעון ברבעונו, והם אלה שזקוקים לאותו טיפול משטרתי פלילי באמצעות תוספת לחוק איסור הלבנת הון.

זאב בנימין בגין: הם באמת אינם רחוקים ממשפחות פשע או מפושעים בדרך כלל.

זאב בנימין בגין: אנחנו איננו בטוחים, כפי שאמרתי בדברי, ביעילות של הצעד הזה.

זאב בנימין בגין: לכן אנחנו במידה של צניעות מביאים אותו בפני הכנסת כהוראת שעה לשנה אחת.

זאב בנימין בגין: החוק המקורי הובא גם הוא כהוראת שעה, אם כי לשלוש שנים.

זאב בנימין בגין: ייבחנו הדברים בשנה הזאת, ועל רקע הדברים האלה אני מבקש מן הכנסת לאשר את הצעת החוק הזאת.

זאב בנימין בגין: תודה, גברתי היושבת-ראש.

ליה שמטוב: תודה רבה.

ליה שמטוב: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק איסור הלבנת הון (הוצאת כספים מישראל בעבור מסתנן – עבירת מקור) (הוראת שעה), התשע"ב–2012, בקריאה ראשונה.

ליה שמטוב: הצבעה מס' 5 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 25 נגד – 12 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק איסור הלבנת הון (הוצאת כספים מישראל בעבור מסתנן – עבירת מקור) (הוראת שעה), התשע"ב–2012, לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

ליה שמטוב: בעד – 25, נגד – 12, אין נמנעים.

ליה שמטוב: הצעת חוק איסור הלבנת הון (הוצאת כספים מישראל בעבור מסתנן – עבירת מקור) (הוראת שעה) עברה בקריאה ראשונה, והיא עוברת לוועדת הפנים להכנה בקריאה שנייה ושלישית.

ליה שמטוב: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת החוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 108), התשע"ב–2012, שהחזירה ועדת הכלכלה.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: [מס' מ/724; "דברי הכנסת", חוברת זו, עמ' 31267; נספחות.

ירדנה מלר-הורוביץ: ]

ליה שמטוב: אנחנו ממשיכים.

ליה שמטוב: הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 108), התשע"ב–2012, לקריאה שנייה ובקריאה שלישית, קיבלה פטור מחובת ההנחה לכל הקריאות היום בבוקר בוועדת הכנסת.

ליה שמטוב: יציג את ההצעה חבר הכנסת וקנין, בבקשה.

יצחק וקנין: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מתכבד להציג לפניכם את הצעת החוק לתיקון פקודת התעבורה (תיקון מס' 108), התשע"ב–2012.

יצחק וקנין: תקציב רשות השידור מבוסס בעיקרו על שני מרכיבים: אגרת הטלוויזיה, הנגבית מכוח סעיף 28א לחוק רשות השידור, התשכ"ה–1965, שעניינו אגרה שנתית המוטלת על מי שמחזיק במקלט טלוויזיה; הסכום הנוסף, הנגבה מכוח סעיף 84 לפקודת התעבורה, הקובע כי לאגרת רשיון לרכב מנועי יתווסף סכום נוסף בעבור רשות השידור.

יצחק וקנין: בהתאם להוראות סעיף 28א(ב)(9) לחוק רשות השידור, משנת 2013 תחול הפחתה בגובה אגרת הטלוויזיה בשיעור של 5% בכל שנה.

יצחק וקנין: באופן דומה קובע סעיף 84 לפקודת התעבורה הפחתה ביחס לסכום הנוסף.

יצחק וקנין: עם זאת, בשני החוקים נקבעה הוראה שלפיה במקרה שבו נחתם הסכם מימון, השר הממונה על ביצוע החוק יהיה רשאי, בהסכמת שר האוצר, לקבוע בצו כי ההפחתה תהיה בשיעור 0%.

יצחק וקנין: חוק רשות השידור מגביל סמכות זו בכך שהוא מחייב את השר להפעיל את סמכותו האמורה רק לאחר שהוגשו לו מסקנות הוועדה לבחינת חלופות לאגרת רשות השידור וגבייתה.

יצחק וקנין: הוועדה הבין-משרדית לבחינת חלופות לאגרת רשות השידור בראשות מנכ"ל משרד ראש הממשלה הגישה את המלצותיה לראש הממשלה ולוועדה המשותפת לוועדת הכלכלה ולוועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת ביום 28 ביוני 2012.

יצחק וקנין: על דעת רוב חבריה, הוחלט לבחור בחלופה שלפיה האגרה תופחת ב-5%, לפי המתווה הקיים כיום בחוק רשות השידור, והסכום הנוסף יועלה.

יצחק וקנין: בהתאם לחוק המוצע, בכל אחת מהשנים 2013–2018 יועלה הסכום הנוסף ב-9 שקלים חדשים, בלי לגרוע ממתווה ההפחתה בשיעור של 5%, הן מהסכום הנוסף והן מאגרת הטלוויזיה.

יצחק וקנין: למעשה, במהלך שנים אלה ירד סכום אגרת הטלוויזיה המשולמת כיום בסך הכול ב-111 שקלים חדשים, ואילו הסכום הנוסף יעלה ב-54 שקלים חדשים בלבד.

יצחק וקנין: להצעת החוק לא הוגשו הסתייגויות, ואני מבקש מכם להצביע בעדה בקריאה השנייה ובקריאה השלישית.

יצחק וקנין: תודה, רבותי.

ליה שמטוב: תודה.

ליה שמטוב: אנחנו מצביעים בקריאה שנייה על הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 108), התשע"ב–2012.

ליה שמטוב: בבקשה, הצבעה.

ליה שמטוב: הצבעה מס' 6 בעד סעיף 1 – 25 נגד – 9 נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

ליה שמטוב: בעד – 25, נגד – 9, אין נמנעים.

ליה שמטוב: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית.

ליה שמטוב: הצבעה מס' 7 בעד החוק – 26 נגד – 9 נמנעים – אין חוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 108), התשע"ב–2012, נתקבל.

ליה שמטוב: בעד – 26, נגד – 9, אין נמנעים.

ליה שמטוב: החוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 108), התשע"ב–2012, אושר בקריאה שנייה ובקריאה שלישית וייכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

יצחק וקנין: – – –

רוני בר-און: מה קרה עכשיו?

ליה שמטוב: חבר כנסת וקנין רוצה להודות.

ליה שמטוב: בבקשה.

יצחק וקנין: שכחתי לעשות את זה בחלק הקודם.

יצחק וקנין: גברתי היושבת-ראש, אני רוצה להודות למזכירת הוועדה, למנהלת הוועדה לאה ורון, לאתי בנדלר ולכל אלה שעסקו בהכנת הצעת החוק כל כך מהר.

יצחק וקנין: אני מודה לכם.

יצחק וקנין: תודה לכולם.

ליה שמטוב: תודה.

רוני בר-און: אוקיי, ועכשיו מה?

ליה שמטוב: עכשיו הפסקה.

ליה שמטוב: [נספחות.

ליה שמטוב: ]

ליה שמטוב: טוב, אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

ליה שמטוב: אנחנו עוברים לסעיף הבא, דיון משולב בשני צווים – בקשת הממשלה לאשר את צו מס ערך מוסף (שיעור המס על מלכ"רים ומוסדות כספיים) (תיקון), התשע"ב–2012, והצו השני – בקשת הממשלה לאשר את צו מס ערך מוסף (שיעור המס על עסקה ועל ייבוא טובין) (תיקון מס' 2), התשע"ב–2012.

ליה שמטוב: יציג את שני הצווים – – –

רוני בר-און: זו הצבעה בלבד, אז בשביל מה אתה עולה?

משה גפני: להציג את זה.

ליה שמטוב: יהיה דיון משולב ויציג את שני הצווים יושב-ראש ועדת הכספים, חבר הכנסת משה גפני.

שלמה מולה: רגע, הרשימה – – –

ליה שמטוב: יש לנו רשימת דוברים.

שלמה מולה: על כל צו בנפרד, אבל הרשימה – – –

משה גפני: דיון משולב.

ליה שמטוב: על שניהם.

שלמה מולה: רק רגע, מה זה דיון משולב?

שלמה מולה: אני רוצה לדבר שש דקות, למה שלוש?

שלמה מולה: שני צווים, כל צו עומד בפני עצמו.

שלמה מולה: אני רוצה לדבר שש דקות, למה שלוש?

רוני בר-און: תגיד, אתה נפלת על הראש אתה?

ליה שמטוב: דיון משולב – שלוש דקות.

ליה שמטוב: בבקשה, מר גפני.

משה גפני: גברתי היושבת-ראש, הנני מתכבד להביא בפני הכנסת את בקשת הממשלה לאשר – – –

רוני בר-און: מתכבד, אתה אומר, אה.

רוני בר-און: מתבייש הייתי אומר.

משה גפני: מתכבד.

משה גפני: מתכבד.

שלמה מולה: הרי אתה לא תומך.

משה גפני: אני מתכבד להגיש – – –

שלמה מולה: אתה לא מאמין בטוב לבך, באמת, שהעלאת המע"מ זה טוב.

קריאה: אתה מציג את זה?

משה גפני: כן.

משה גפני: אני, כן.

משה גפני: למה?

משה גפני: יש בעיה?

קריאה: – – –

משה גפני: לא, זה אישור של ועדת הכספים.

משה גפני: לא אכפת לי שסגן שר האוצר יציג את זה, אבל הוועדה מביאה את זה עכשיו.

רוני בר-און: גפני מציג את המע"מ לחודש אוגוסט ומיקי איתן יציג את המע"מ לספטמבר.

שלמה מולה: אבל הרב גפני באמת הוא לא מאמין בהעלאת המע"מ, נכון?

שלמה מולה: תגיד את האמת.

רוני בר-און: – – –

שלמה מולה: הרב גפני, אתה לא מאמין בהעלאת המע"מ ב-1%.

שלמה מולה: נו, באמת, נו.

משה גפני: טוב, אני מאמין בקדוש-ברוך-הוא.

שלמה מולה: אה, זה כן.

שלמה מולה: זה אני – – –

משה גפני: אני חושב שצריך לעשות מה שצריך לעשות.

משה גפני: אני מתכבד להגיש לכנסת את בקשת הממשלה – – –

רוני בר-און: גפני, הוא עוד יאמין שאתה – – –

משה גפני: רגע, אולי תיתן לי לדבר?

רוני בר-און: – – –

משה גפני: צו מס ערך מוסף (שיעור המס על עסקה ועל ייבוא טובין) (תיקון מס' 2), התשע"ב–2012, וצו מס ערך מוסף (שיעור המס על מלכ"רים ומוסדות כספיים) (תיקון), התשע"ב–2012.

משה גפני: בצו מס ערך מוסף (שיעור המס על עסקה ועל ייבוא טובין) (תיקון מס' 2), התשע"ב–2012, המונח לפניכם, מוצע להעלות את שיעור מס ערך מוסף ל-17%, החל מיום י"ד באלול התשע"ב, 1 בספטמבר 2012.

משה גפני: בהתאמה מובא גם צו מס ערך מוסף (שיעור המס על מלכ"רים ומוסדות כספיים) (תיקון), התשע"ב–2012, אשר קובע העלאה של שיעור מס השכר והרווח על מוסד כספי ל-17%.

משה גפני: גם צו זה תחילתו ביום האמור.

משה גפני: שיעור מס השכר שחל על מלכ"רים לא שונה, לא הועלה, והוא ימשיך לעמוד על 7.5%.

משה גפני: ביום י"ג באב התשע"ב, 1 באוגוסט 2012, קיימה ועדת הכספים של הכנסת דיון בעניין הצו המעלה את שיעור המע"מ, אשר לגביו, על-פי החוק, קיימת חובת היוועצות של שר האוצר בוועדת הכספים, ורק לאחר סיום ההתייעצות ניתן לבקש את אישור המליאה בתוך שבועיים.

משה גפני: על מנת להעלות את מס השכר נדרש אישור המליאה על-פי הנוהג.

משה גפני: ועדת הכספים היא שמביאה בפני מליאת הכנסת, על דרך של הצעת החלטה, את צו מס השכר.

משה גפני: אני רוצה לומר לחברי הכנסת, אדוני שר האוצר, רבותי השרים, שהעלאת מס ערך מוסף היא לא משוש חיי.

משה גפני: לפי דעתי, היא גם לא משוש חייה של הממשלה, וגם לא של שר האוצר.

משה גפני: יש מצב שבו אנחנו צריכים להחליט – ואני משבח את שר האוצר על האומץ, וגם את ראש הממשלה, להביא את התיקונים הללו, שהם גזירות על הציבור.

משה גפני: היה אפשר לעמוד מהצד ולהגיד, שלום עלי נפשי, להיות פופוליסט ולהגיד: אנחנו לא עושים כלום.

שלמה מולה: אבל הם קלקלו – – –

משה גפני: חבר הכנסת מולה.

שלמה מולה: הם קלקלו, היו להם שלוש שנים, הכניסו אותנו לבור – – – נו באמת.

משה גפני: אני מדבר על נתונים שאתה כחבר בוועדת הכספים יודע.

משה גפני: יש נתון עובדתי שקרה בשנה האחרונה.

משה גפני: קרה מה שקרה באירופה, קרה מה שקרה בארצות-הברית.

משה גפני: אני לא אגיד ספרד ויוון, מפני שבאמת כבר לא צריך להגיד את זה.

משה גפני: לא צריך להגיד את זה.

משה גפני: אבל יש חסר במסים, יש חסר בהכנסות.

משה גפני: זה מלחך את שולי המשק הישראלי, ואנחנו מדינה מוטת ייצוא.

משה גפני: צריך עכשיו לעשות אחת מהשתיים – –

רוברט טיבייב: אבל עכשיו יש – – –

משה גפני: – – או לא לעשות כלום ולא יקרה כלום – אנחנו לא במצב חירום, לא יקרה שום דבר – או לעשות כדי למנוע את ההמשך, שיכולה להיות התרסקות.

רוני בר-און: גפני, תחסוך לנו את זה.

רוני בר-און: תחסוך את הפרטים האלה.

משה גפני: אני לא מתכוון לחסוך לכם כלום.

רוני בר-און: – – –

משה גפני: אני לא מתכוון לחסוך לכם כלום, מפני שאם אני לא אגיד לכם את זה, יהיה לכם זמן לדבר על תלמידי הישיבות, ואני לא רוצה לתת לכם את זה.

משה גפני: אז אני רוצה לדבר אמת.

רוני בר-און: למי אתה מוכר את הלוקש הזה?

רוני בר-און: היית מביא את זה ב-1 באוגוסט.

משה גפני: לאלה שמדברים כל היום – במקום לדבר על המצב הכלכלי, מדברים על תלמידי הישיבות.

רוני בר-און: אני לא דיברתי על תלמידי הישיבות.

משה גפני: אתה לא, המפלגה שלך מדברת.

רוני בר-און: אל תבלבל את המוח.

משה גפני: אתם נכנסתם לקואליציה.

רוני בר-און: למה זרקת 350 מיליון שקל לפח?

רוני בר-און: למה?

רוני בר-און: 6 מיליארד אישרת בשש דקות, וחוק טל לא היה לך זמן לאשר?

רוני בר-און: תפסיק עם הצביעות הזאת.

משה גפני: אני מבקש להתייחס למה שאומר חבר הכנסת רוני בר-און, שר האוצר לשעבר.

משה גפני: משרד האוצר עשה פשע גדול.

משה גפני: למה הוא חיכה לזה שאני אקח 300, 350 – יש חילוקי דעות על כמה כסף.

משה גפני: מדובר על חודש אוגוסט.

משה גפני: משרד האוצר היה יכול להביא את העלאת המע"מ לפני שנה – –

רוני בר-און: אז מה אתה משבח אותו כל כך?

משה גפני: – – ואז הוא היה מרוויח 4.2 מיליארד.

משה גפני: מעניין מה אז אתה היית אומר על זה שמעלים את המע"מ, לפני שנה, ומרוויחים 4.2 מיליארד.

רוני בר-און: לא הייתי אומר על דברי הצביעות שלך.

משה גפני: אגב, על חשבון האזרחים – מעמד הביניים, השכבות החלשות.

רוני בר-און: מה, אתה חושב שזה בני-ברק שאתה מוכר את הלוקשים האלה?

משה גפני: תשמעו מה הוא טוען נגדי.

משה גפני: תשמעו מה הוא טוען נגדי.

משה גפני: הוא טוען נגדי שמנעתי כסף מאוצר המדינה, 350 מיליון שקל.

משה גפני: ממי?

רוני בר-און: נכון, נכון.

משה גפני: מאזרחי המדינה, ממעמד הביניים.

משה גפני: רוני, ממי?

רוני בר-און: איי, איי.

משה גפני: אני גם לא מסכים.

משה גפני: עם כל הכבוד, אתה חבר באופוזיציה, וחשוב שיהיה לך כבוד לכנסת.

משה גפני: לא יכול להיות שב-1 באוגוסט זה יאושר בוועדת הכספים, היום זה יובא למליאת הכנסת, וזה יאושר רטרואקטיבית מ-1 באוגוסט.

רוני בר-און: קודם כול, זה יכול להיות.

משה גפני: הכול יכול להיות.

רוני בר-און: כבר היו דברים מעולם.

משה גפני: אבל אני, יש לי כבוד.

רוני בר-און: כן, כבוד.

רוני בר-און: תגיד כמה זה עלה לו, 350 המיליון האלה.

משה גפני: באמת?

רוני בר-און: כן, תגיד.

משה גפני: באמת, זה עלה 350 מיליון.

רוני בר-און: כן.

משה גפני: זה מה שזה עלה.

משה גפני: ואם אתה היית שר האוצר, היית נוהג אותו דבר.

רוני בר-און: באמת?

משה גפני: באמת, באמת, אלא אם כן היה לך יושב-ראש ועדת הכספים אחר.

משה גפני: אז זה משהו אחר.

משה גפני: אבל אם אני הייתי יושב-ראש ועדת הכספים, אתה היית שר האוצר, בחיים לא הייתי נותן דבר כזה.

משה גפני: יש כנסת, יש ועדה.

רוני בר-און: אתה גם שיבחת את – – –

משה גפני: אני לקחתי 350 מיליון שקל – ממי?

משה גפני: מאזרחי המדינה.

משה גפני: למה משרד האוצר לא הביא את זה לפני שנה?

משה גפני: אני משבח את שר האוצר על זה שבעצה אחת אתו אנחנו מביאים את זה, כמו בני-אדם נורמלים, ב-1 בספטמבר.

אורי אריאל: חבר הכנסת גפני, חבר הכנסת גפני – – –

משה גפני: אגב, אנחנו אישרנו בוועדת הכספים דיווח דו-חודשי – שהדיווח הדו-חודשי על המע"מ הוא ב-1 בספטמבר ולא ב-1 באוגוסט.

רוני בר-און: מה עם הדו-שנתי ששיבחת אותו?

משה גפני: לא שיבחתי.

רוני בר-און: אתה שיבחת אותו.

משה גפני: לא, לא, לא.

רוני בר-און: אתה הצבעת בעד – – –

משה גפני: חבר הכנסת רוני בר-און, לא שיבחתי, מה לעשות?

משה גפני: אני – לגופו של עניין.

משה גפני: אגב, כששר האוצר הנוכחי אומר שאנחנו צריכים לסמוך רק על עצמנו ולסמוך על אבינו שבשמים, אני משבח אותו על זה.

אורי אריאל: גפני, גפני – – –

משה גפני: מה אתה צוחק?

משה גפני: אני משבח אותו על זה.

משה גפני: שיבחתי אותו גם ב"גלי צה"ל" עכשיו.

אורי אריאל: גפני, אתה הורס לשר האוצר את הפריימריס, וזה לא פייר.

משה גפני: למה?

אורי אריאל: ככה.

משה גפני: אתה טועה.

משה גפני: אתם טועים.

משה גפני: לא, אם אני הורס לו בפריימריס, אני חוזר בי.

משה גפני: אבל אתה טועה.

משה גפני: אני אומר לכם, המציאות הזאת שבאים עם צעדים לא פופוליסטיים כדי להציל את המשק וכדי למנוע בעתיד נזק שיהיה בלתי הפיך, כמו שקורה ברבות ממדינות העולם – אני חושב שזה ראוי לשבח.

משה גפני: אני לא אוהב את העלאת המע"מ, כמו שאף אחד מאתנו לא אוהב.

משה גפני: יש דברים שאנחנו לא אוהבים לעשות; יש דברים שאנחנו חושבים שצריך להימנע מהם; יש מצבים שבהם גם כאשר יש משפחה, יש קושי במשפחה, עושים צעדים לא נעימים.

משה גפני: זה אחד הצעדים הלא-נעימים אבל מחויבי המציאות.

משה גפני: אני מתפלל לקדוש-ברוך-הוא שחבילת הצעדים שאנחנו מדברים עליה היום, שגם בעצה אחת עשינו אותם פחות מזיקים – אני מקווה שזאת תהיה החבילה האחרונה.

משה גפני: אני מקווה שהמצב לא יחריף, אני מקווה שהמצב ייעשה יותר טוב, שאנחנו נתקדם למצב כזה שבו אכן המשק יתייצב, לא נמשיך במגמה של הפחתת מסים, אלא זה יתייצב על המצב שבו אנחנו נמצאים היום, ואנחנו מכסים גם בהגדלת יעד הגירעון וגם בשורת הצעדים שננקטים עכשיו.

מאיר שטרית: אתה בעד העלאת מע"מ או נגד?

משה גפני: אני נגד העלאת מע"מ.

רוני בר-און: אבל הוא משבח את שר האוצר.

רוני בר-און: הוא משבח את שר האוצר.

משה גפני: אני, בסדר העדיפויות אם לעשות דבר שאני לא אוהב או לעשות דבר שאחרת יהיה קטסטרופה, אני מעדיף את זה.

משה גפני: זו תמונת המצב.

משה גפני: אגב, זה לא סוד.

משה גפני: גם אתה, אם היית שר אוצר, היית נוהג אותו דבר.

רוני בר-און: אל תהיה צדיק הרבה.

משה גפני: מה היית עושה?

רוני בר-און: אל תהיה צדיק הרבה.

מאיר שטרית: הצעתי לך הצעה אחת.

משה גפני: אה, אני מקבל את ההצעה הזאת.

משה גפני: אנחנו נדון, אין בעיה.

משה גפני: אני לוקח כל דבר הגיוני.

משה גפני: אנחנו דנים.

משה גפני: דרך אגב, אני רוצה לשבח את חברי קדימה בוועדת הכספים, שדנים לגופו של עניין, וכשהם מעלים הצעות שהן הצעות נכונות, אני מקבל אותן.

משה גפני: אנחנו ברוב המקרים מצביעים פה-אחד.

משה גפני: אגב, זה לא רק קדימה, זה גם מרצ, זה גם מפלגת העבודה.

משה גפני: דנים לגופו של עניין.

משה גפני: מה זה, יש לנו שני משקים?

משה גפני: יש רק משק אחד.

רוני בר-און: – – –

משה גפני: לא, אני אמרתי ככה: אם אני הורס את הפריימריס לשר האוצר, החלטתי להרוס גם לכם את הפריימריס.

זהבה גלאון: – – –

שלמה מולה: רגע, הרב גפני, ברגע שאתה שם אותנו מקשה אחת עם שר האוצר, קלקלת את הכול.

שלמה מולה: תחזור בך.

משה גפני: אני נוהג להגיד אמת, ואני מבקש את אישור המליאה לצווים.

משה גפני: ההצבעה היא על כל צו בנפרד.

משה גפני: תודה רבה.

ליה שמטוב: תודה רבה.

ליה שמטוב: יש לנו רשימת דוברים.

ליה שמטוב: אם מישהו עוד רוצה להירשם, בבקשה, כי אני סוגרת את הרשימה.

ליה שמטוב: ראשונת הדוברים, חברת הכנסת זהבה גלאון, בבקשה.

זהבה גלאון: יש רק בדיחה אחת שאני יודעת לספר – – –

ליה שמטוב: נו, אז תספרי, שכולם ישמעו.

זהבה גלאון: – – – לא, אבל רוני בר-און יודע יותר טוב.

ליה שמטוב: את מוותרת?

זהבה גלאון: כן.

ליה שמטוב: חבר הכנסת אילן גילאון – מוותר; שלי יחימוביץ – לא נמצאת; חנא סוייד – לא נמצא; דב חנין, בבקשה.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה, אני מציע, רבותי השרים, עמיתי חברי הכנסת, להצביע נגד ההצעה הזאת.

דב חנין: ההצעה הזאת היא הוכחה נוספת לכך שהממשלה הזאת לא הקשיבה, לא שמעה, לא נענתה ולא רצתה להיענות לדרישות המחאה החברתית הגדולה של הקיץ האחרון.

דב חנין: אחת הדרישות המרכזיות של המחאה הזאת היתה יותר צדק במערכת המיסוי.

דב חנין: יותר צדק במערכת המיסוי זה בדיוק העיקרון שאומר: הפחתת המסים הרגרסיביים, המסים שחלים באופן אחיד על כולם, על העניים ועל העשירים.

דב חנין: כולם צריכים לשלם אותו דבר, בדיוק לפי העיקרון המופלא שאומר שכולם חופשיים לישון תחת הגשר אם הם רוצים בכך.

דב חנין: העניים, כמובן, גברתי היושבת-ראש, משלמים יותר, כי החלק של המיסוי הרגרסיבי בהכנסותיהם הוא הרבה יותר גבוה מאשר החלק של המיסוי הרגרסיבי בהכנסותיהם של העשירים.

דב חנין: הדרישה היתה, לכן, להעלות את המסים על העשירים, להעלות את המסים על החברות, להעלות את המסים על בעלי ההון, למסות יותר את הטייקונים, למסות יותר את רווחי נכסי הטבע שנמצאים בישראל, משאבי הטבע השונים – אם מדברים על ים-המלח והחומרים שמופקים ממנו, אם מדברים על הגז והנפט בחופי ישראל או בפצלי השמן, אם מדברים על הפוספטים.

דב חנין: כל הדברים האלה, עמיתי חברי הכנסת, שיעור המסים בהם נמוך עד כדי גיחוך.

דב חנין: אבל במקום להעלות את המסים על רווחי בעלי ההון, על ההכנסות שמגיעות לטייקונים ולמיליארדרים מהפקת משאבי הטבע ששייכים לכולנו, לציבור הישראלי, במקום לעשות את הדברים האלה, הממשלה הזאת בוחרת שוב ושוב ללכת בדיוק בכיוון ההפוך.

דב חנין: וההצעה הנוכחית של העלאת שיעור המע"מ היא פגיעה קשה בציבור.

דב חנין: היא פגיעה קשה קודם כול בציבור של אלה שאין להם.

דב חנין: אלה שאין להם, גם עוד 1% במחיר המע"מ הוא 1% יותר מדי.

דב חנין: וה-1% הזה יהיה על לחם, וה-1% הזה יהיה על מים, וה-1% הזה יהיה על חשמל.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, האמת היא שזה יהיה גם יותר מ-1%.

דב חנין: מכיוון שברגע שמעלים את המע"מ, כמו שאנחנו יודעים – גם מהספרות הכלכלית – זהו טריגר להעלאה של מחירים ולעיגול המחירים כלפי מעלה, והתוצאה תהיה שאנחנו כולנו נצטרך לשלם יותר עבור מדיניות כלכלית קלוקלת, אנטי-חברתית, אנטי-כלכלית, אנטי-העם בישראל.

דב חנין: תודה רבה.

ליה שמטוב: תודה.

ליה שמטוב: חבר הכנסת עפו אגבאריה – לא נמצא.

ליה שמטוב: אורי אריאל, בבקשה – מוותר.

ליה שמטוב: מירי רגב.

מגלי והבה: מירי, את בעד הממשלה או נגד?

מירי רגב: חכו ותראו.

מירי רגב: יהיה לכם משהו מעניין.

מירי רגב: עוד מעט נבוא – – –

מגלי והבה: כן.

מגלי והבה: אבל תצביעי אתנו עכשיו.

מגלי והבה: תצביעי אתנו.

מירי רגב: כשאתה תעבור לליכוד, אני אצביע אתך.

שלמה מולה: רק הליכוד יכול – – –

מירי רגב: אין ספק שרק הליכוד יכול.

ליה שמטוב: לרשותך שלוש דקות.

מירי רגב: כבוד היושבת-ראש, תודה רבה.

מירי רגב: מנהיגות אחראית היא מנהיגות שמבינה שרגישות חברתית היא מתחייבת.

מירי רגב: ואין לי ספק שרק ראש הממשלה בנימין נתניהו יכול להמשיך להיות ראש הממשלה שלנו.

שלמה מולה: את לא מאמינה במה שאת אומרת.

מגלי והבה: – – –

מירי רגב: עם זאת, אסור לנו לעשות טעויות חברתיות.

מירי רגב: ושלא נתבלבל, שלי יחימוביץ נבנית לא על יתרונותיה, אלא גם על הטעויות שלנו.

מירי רגב: אני שמחה שהצלחנו, בהובלת חיים כץ וגפני, לשנות את החוק של העלאת מס הכנסה למי שמשתכר 10,000 שקל – חוק שהוא לא צודק.

מירי רגב: אני שמחה, וראינו שהאוצר יכול לשנות חוקים.

מירי רגב: ראינו שזה קורה, ויש בכנסת חברי כנסת חברתיים, בתוך הליכוד, והנה, הם יכולים והם משפיעים.

מירי רגב: צר לי שלא הצלחנו להשפיע בנושא המע"מ.

מירי רגב: צר לי שהמתנות שאנחנו מחלקים לחגים – כבוד יושב-ראש ועדת הכספים גפני, צר לי שהמתנות שאנחנו מחלקים לפני החגים זה העלאת המע"מ.

מירי רגב: חשבתי שלפחות נצליח להעלות את המע"מ או לדבר על מע"מ דיפרנציאלי אחרי החגים.

מירי רגב: מה קרה?

מירי רגב: אנחנו כל כך אוהבים להשוות את עצמנו למדינות העולם, כל כך אוהבים לדבר בגרפים ובדיאגרמות ובכל מיני צמיחות.

מירי רגב: למה אנחנו לא עושים מע"מ דיפרנציאלי?

מירי רגב: למה לא מדברים על זה אחרי החגים?

מירי רגב: אבל לפני החגים מעלים את מחירי הדלק, ומעלים את המע"מ, ומעלים את החשמל.

מירי רגב: למה שאנשים בחופש ייסעו בכיף ממקום למקום ויבלו?

מירי רגב: למה?

מירי רגב: נקשה עליהם את החיים.

מירי רגב: אז אני אומרת לכם, האוצר: צריכים להבין שאזרחי המדינה הם לא פרה חולבת.

מירי רגב: יש גבול למה שהם יכולים לשאת על כתפיהם.

מירי רגב: התחושה היא שאנחנו לא סופרים את הציבור, ואנחנו צריכים לספור אותם, כי אנחנו צריכים אותם, כי אנחנו המפלגה העממית הגדולה ביותר, וכך נישאר.

מירי רגב: אבל אסור לנו לאבד את החמלה, את הצניעות, את הרגישות החברתית.

רוני בר-און: את בליכוד?

מירי רגב: אני בליכוד.

מירי רגב: אני גאה להיות בליכוד.

מירי רגב: יש חברי כנסת חברתיים בליכוד, ואני לא אוכל להצביע בעד הצעת החוק הזאת.

מירי רגב: תודה רבה.

שלמה מולה: כל הכבוד.

מגלי והבה: בראבו.

ליה שמטוב: תודה.

מירי רגב: אתם תעברו לליכוד, אמרתי לכם.

מירי רגב: זה רק עניין של זמן.

ליה שמטוב: חבר הכנסת מאיר שטרית.

מאיר שטרית: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, אי-אפשר לעבור לסדר-היום כשהממשלה מביאה הצעת חוק להגדלת המע"מ ב-1% נוסף על הציבור – 1% שחמשת העשירונים התחתונים ישלמו 50% ממנו.

מאיר שטרית: זה כמו כבשת הרש.

מאיר שטרית: ממילא גובים היום מהאיש שחי מקצבה – אתם יודעים מה?

מאיר שטרית: לא ממשכורת.

מאיר שטרית: אנשים היום מקבלים קצבה של ביטוח לאומי, 2,500 שקל.

מאיר שטרית: מהקצבה הזאת האיש הזה נדרש לשלם עד היום 16% על כל מה שהוא קונה.

מאיר שטרית: עכשיו הוא ישלם 17%.

מאיר שטרית: תגידו, לכאורה, זה לא חשוב, 1% אחד מתוך 2,700, מה זה, 27 שקל?

מאיר שטרית: זה כאילו לא הרבה.

מאיר שטרית: להרבה אנשים 27 השקלים האלה זה עוד חמש או שש כיכרות לחם; זה עוד חמישה-שישה בקבוקי מים; זה עוד 2 קילו סוכר; זה עוד בקבוק שמן.

מאיר שטרית: חברים, אנשים, אין להם איך לגמור את החודש.

מאיר שטרית: ואני לא מסוגל להבין – חבר הכנסת גפני, אני יודע שאתה מתנגד להעלאת המע"מ.

מאיר שטרית: עכשיו, אם היינו באים ואומרים: אל תעלו מע"מ, אנחנו לא מציעים אלטרנטיבה – אני גם חסיד של נגד העלאת הגירעון.

מאיר שטרית: אני התנגדתי לחוק הגדלת הגירעון של המדינה.

מאיר שטרית: אני חושב שלא צריך להגדיל את הגירעון.

מאיר שטרית: הממשלה עשתה טעות חמורה בהגדלת הגירעון.

מאיר שטרית: ניתן למצוא, בנתונים הנוכחיים – אני יכול להביא לך שורה של סעיפים שמהם אפשר לגייס את הכסף.

מאיר שטרית: הבאתי לך דוגמה אחת, שאני מקווה באמת – אם תקדם אותה זו תהיה באמת ברכה רבה.

מאיר שטרית: אבל אני יכול להביא דוגמאות נוספות.

מאיר שטרית: העלאת מס חברות – אין סיבה שמס החברות לא יעלה ב-2%–3%.

מאיר שטרית: זה נותן לך 2.5 מיליארד שקל.

מאיר שטרית: דוגמה שנייה – מס מעסיקים.

מאיר שטרית: אתם זוכרים את הדבר הזה, שהמדינה משלמת במקום המעסיקים את כל המסים שלהם לביטוח הלאומי?

מאיר שטרית: מה יקרה אם יעלו קצת את מס המעסיקים?

מאיר שטרית: אתה יודע מה, ב-5%.

מאיר שטרית: זה ייתן לך עוד 5 מיליארד שקל.

מאיר שטרית: אתה לא פוגע באף עני.

מאיר שטרית: הם התרגלו שהמדינה משלמת במקומם.

מאיר שטרית: זה נהדר, זה מוצא חן בעיני המעסיקים, אבל מה עם האזרח הפשוט?

מאיר שטרית: דוגמה שלישית, לא פופולרית, אבל אני אומר אותה – אני לא יודע אם אתה יודע, אבל אני חושב שחברי הכנסת צריכים לדעת את זה, שאחת ההטבות הכי גדולות במשק זאת הטבת הפנסיה.

מאיר שטרית: הפרשה לפנסיה, מקבלים עליה הטבת מס בגובה המס השולי שלך.

מאיר שטרית: זאת אומרת, אם המס השולי שלך הוא 50%, אתה מקבל הטבת מס של 50% על הפנסיה.

מאיר שטרית: העניים, שהמס השולי שלהם הוא אפס, ההטבה שלהם היא כמעט אפס.

מאיר שטרית: זו הטבה ענקית, שאני אומר לך, עולה למשק מיליארדים, 5 מיליארד שקל בשנה.

מאיר שטרית: אני לא מציע לבטל אותה לגמרי, אבל אפשר לקבוע תקרה של ההטבה.

מאיר שטרית: אתה יכול לקחת 2.5 מיליארד שקל.

יעקב מרגי: מאיפה תיקח?

מאיר שטרית: על-ידי פגיעה בחזקים, לא בחלשים.

יעקב מרגי: – – –

מאיר שטרית: באמת?

יעקב מרגי: כמה – – –

מאיר שטרית: באמת?

מאיר שטרית: תבדוק.

מאיר שטרית: אני מציע לך לבדוק.

מאיר שטרית: חבר הכנסת מרגי, אני מציע לך לבדוק, בסדר?

יעקב מרגי: כמה?

מאיר שטרית: אני מציע לך לבדוק.

מאיר שטרית: אתה טועה.

מאיר שטרית: אתה טועה, ואני מציע לך לבדוק את עצמך.

מאיר שטרית: דוגמה נוספת – אני יכול להביא עוד דוגמאות – קרן השתלמות, שאין עליה מיסוי; אותו הדבר.

מאיר שטרית: למי יש קרן השתלמות?

מאיר שטרית: רק לחזקים במשק.

מאיר שטרית: לחלשים במשק אין שום קרן השתלמות.

מאיר שטרית: כלום.

מאיר שטרית: הם לא שם בכלל.

מאיר שטרית: וההטבה שם ענקית.

מאיר שטרית: זה לא פופולרי, אבל כשרוצים לעשות צדק חברתי, צריך לשנות את חלוקת ההכנסות.

מאיר שטרית: היום אנחנו נתנו – אתה יודע שהאלפיון העליון מחזיק 80% מהנכסים בארץ, מוישה?

מאיר שטרית: 80%.

מאיר שטרית: כל פירות הצמיחה בעשור האחרון הלכו לשני העשירונים העליונים.

מאיר שטרית: כל המחקרים מראים ששני העשירונים העליונים, מצבם השתפר מאוד.

מאיר שטרית: שלושת העשירונים מתחתיהם – מצבם נשאר אותו הדבר או השתפר מעט.

מאיר שטרית: חמשת העשירונים התחתונים, מצבם רע.

מאיר שטרית: ואתם ממשיכים לתמוך בהחלטות של הממשלה שדופקות את החלשים, את המסכנים ואת העניים.

מאיר שטרית: זה יפה מאוד לעמוד על הבמה פה ולדבר גבוהה-גבוהה.

מאיר שטרית: הדברים מגיעים בסוף להצבעות.

מאיר שטרית: ואם חברי הכנסת של הממשלה, שתומכים בממשלה, מצביעים בעד ההצעות הללו, אני מקווה שיום אחד הציבור יתעורר, והם ישלמו את המחיר.

ליה שמטוב: תודה.

ליה שמטוב: בבקשה, חבר הכנסת יובל צלנר.

ליה שמטוב: לרשותך שלוש דקות.

יובל צלנר: גברתי, תודה, חברים, אמר פה יושב-ראש ועדת הכספים שאלו צעדים לא נעימים.

יובל צלנר: אתם לא מבינים מה קורה ברחוב.

יובל צלנר: אתם לא חיים כנראה את הציבור הישראלי, אתם כנראה מנותקים.

יובל צלנר: אלו לא צעדים לא נעימים, אדוני יושב-ראש ועדת הכספים; זה יכול להיות הקש ששובר את גב הגמל.

יובל צלנר: בסופו של דבר מדובר פה לא רק בעשירונים התחתונים.

יובל צלנר: רוב האוכלוסייה בישראל לא יכולה יותר לשאת את הגזירות הכלכליות, את עול המחיה.

יובל צלנר: התקשר אלי היום חבר, יזם נדל"ן לא עלינו, ושאל אותי, מה אני עושה, האם אני מעלה היום את מחירי הדירות ב-1%?

יובל צלנר: איך אני משווק?

יובל צלנר: האם אני לא אגיע לנקודה, אותה נקודה שבה הציבור פשוט יישבר?

יובל צלנר: שאנשים יגידו לי: לא, אנחנו לא יכולים לשלם את הסכום הזה, לא יכולים לשאת בזה יותר?

יובל צלנר: 1% נראה לנו דבר שולי, דבר זניח.

יובל צלנר: זה לא זניח ולא שולי למעמד הביניים, ובטח ובטח לא לשכבות החלשות.

יובל צלנר: אנחנו חייבים לחשוב מחוץ לקופסה, חייבים לחשוב יצירתי.

יובל צלנר: שר האוצר נמצא פה, וכמי שקצת למד ויודע פילוסופיה – אנחנו מכירים את גדולי הפילוסופים שאמרו לנו: תחקור, תדרוש, תחשוב לפני שאתה מקבל את המובן מאליו.

יובל צלנר: האם המחשבה הנוכחית הכל-כך קלה, כל כך טריוויאלית, כל כך בנאלית, להפיל על מעמד הביניים עוד עול ועוד עול, זה הפתרון?

יובל צלנר: הצעתי היום פתרון, ואדוני שר האוצר, בוא תחשוב אתנו קצת מחוץ לקופסה, בוא תחשוב אתנו יצירתי.

יובל צלנר: אדוני יושב-ראש ועדת הכספים, מה יקרה אם אנחנו נפיל את המע"מ – סליחה שאני משתמש בביטוי להפיל – אבל נפיל את עול המע"מ הנוסף רק על חברות?

יובל צלנר: אתה בטח תגיד לי: איך אתה מפיל רק על חברות?

יובל צלנר: אני אגיד לך: בצורה מאוד פשוטה – נעשה דיפרנציאציה בין יחידים לחברות.

יובל צלנר: לא ניגע במע"מ על יחידים, אבל לחברות נכיר רק ב-90% ממע"מ תשומות, רק 90%.

יובל צלנר: מה יצרנו?

יובל צלנר: העלינו את המע"מ ב-2%–3% על חברות ולא נגענו ביחידים.

יובל צלנר: לא פגענו באוצר המדינה, ועדיין ההכנסות תגדלנה.

יובל צלנר: זה לחשוב מחוץ לקופסה, זה לחשוב יצירתי.

יובל צלנר: זה לא לרוץ וללכת לפתרון הכל-כך קל, לכיס של כולנו, של אותו ציבור שלא יכול לשאת את זה יותר.

יובל צלנר: אדוני יושב-ראש ועדת הכספים, שמעתי אותך.

יובל צלנר: אני מסכים, זה לא צעד קל, אני מבין את המצוקה שלך.

יובל צלנר: אבל בוא ביחד, במקום שנרוץ, יש לנו עוד חודש.

יובל צלנר: עד סוף החודש הזה יש לנו עוד כמעט חודש ימים.

יובל צלנר: בוא נחשוב יחד על פתרון נכון יותר לציבור בישראל, כי פתרון כזה יכול לתת מענה גם לאוכלוסייה שאתה מייצג, לאוכלוסייה ששלחה את כולנו לפה, וגם לדורות הבאים.

יובל צלנר: תודה רבה.

ליה שמטוב: תודה.

ליה שמטוב: חבר הכנסת שלמה מולה, בבקשה.

שלמה מולה: גברתי היושבת-ראש, חברי הרב גפני, אני רוצה לספר לך – – –

יעקב מרגי: יש שר אוצר.

שלמה מולה: רגע, יש לי דיבור עם הרב גפני, אני רוצה לדבר אתך ואליך.

שלמה מולה: אני התקשרתי לבן משפחה שלי אתמול בערב ושאלתי אותו – ידעתי שיש דיון היום – משפחה של חמש נפשות – שאלתי אותו: תגיד, איך אתם חיים?

שלמה מולה: הוא אומר: אנחנו קונים לחם, כמעט, פרוסת לחם כל יום.

שלמה מולה: זאת אומרת, שבע פרוסות לחם בשבוע כפול 365.

אורי אריאל: כיכר.

שלמה מולה: לחם, כן.

אורי אריאל: כיכר, לא פרוסת לחם.

שלמה מולה: כן כן, כיכר לחם.

שלמה מולה: אני הגעתי לסכום של 2,555 שקלים.

שלמה מולה: זאת אומרת, בסופו של דבר, מתוך 2,555 שקלים בשנה, המדינה לוקחת 434 שקלים.

שלמה מולה: אותה משפחה – שאלתי אותו: איפה אתה עובד?

שלמה מולה: אני עובד, הוא אומר לי, בשכר מינימום, אשתי עובדת, היא גם בשכר מינימום, שנינו ביחד – קרוב ל-8,000 שקל.

שלמה מולה: אז אני עשיתי חישוב.

שלמה מולה: שאלתי אותו: הלבשה, הנעלה – כמה עולה לכם?

שלמה מולה: אני אומר לך, הרב גפני, בסופו של דבר, עיני חשכו כשעשיתי את החישוב.

שלמה מולה: באתי לכאן, רציתי להראות לך בוועדת הכספים, לא היה זמן.

שלמה מולה: זאת אומרת, כשאנחנו מעלים מע"מ אנחנו מדברים על המשפחות האלה בעצם.

שלמה מולה: כשאתה מעלה 1% אחד, אתה מדבר על אלה.

שלמה מולה: אתה מוציא עוד קצת.

שלמה מולה: כשאני לוקח עוד יותר – עכשיו אני מסתכל שוב: החשמל – עולה; המים – עולה; ארנונה – עולה; דלק – כשאתה נוסע אתה משלם פעמיים מס בדלק: יש לך בלו, יש לך מע"מ, שאתה מעלה.

שלמה מולה: זאת אומרת, אני פשוט מתקומם, ומשתומם איך ביד קלה אפשר להעלות עוד מסים ועוד מסים.

שלמה מולה: לקחתי גם משפחה שהיא ממעמד ביניים, משפחה שחיה לא רע.

שלמה מולה: ניתחתי איך המשפחה הזאת בעצם חיה.

שלמה מולה: המשפחה הזאת משלמת מס הכנסה מלא, מס בריאות מלא, מס ביטוח לאומי מלא.

שלמה מולה: כאשר היא רוכשת דירה, המשפחה הזאת משלמת מס רכישה מלא; אין הנחות.

שלמה מולה: אז המשפחה הזאת בעצם היא משפחת מעמד ביניים: ארנונה – מלא; ביוב – משלמים.

שלמה מולה: בסופו של דבר, כשאתה מגיע למוצרים – אותו דבר: ההלבשה, עוד פעם – מע"מ, מס עקיף; החשמל – עולה; התרופות, משפחות שצורכות תרופות, עוד הפעם צריכות לשלם עוד 17%.

שלמה מולה: אני שואל: באיזה מדינה אנחנו חיים?

שלמה מולה: באיזה מדינה שר האוצר חי?

שלמה מולה: באיזה מדינה ראש הממשלה חי?

שלמה מולה: סיפרו לנו לפני שלוש שנים שחברנו למועדון היוקרתי של ה-OECD – הכנסות מצוינות, כלכלה יציבה – אבל רק שכחו לספר לנו שמדינת ישראל היא אחת המדינות שבהן הפער החברתי הגדול ביותר במדינות שהן באמת מדינות המערב.

שלמה מולה: אז לאן אתם רוצים להוביל אותנו?

שלמה מולה: המדיניות הזאת בעצם – אדוני הרב גפני, הרי בעצמך אתה יודע שהמדיניות הזאת של שר האוצר וראש הממשלה – ממשיכים לעשוק את העניים, את מעמד הביניים, להוריד אותם מטה, ורק לטפח את אלה שיש להם הון.

שלמה מולה: אי-אפשר, בלתי אפשרי.

שלמה מולה: האמת היא, חשבתי ששר האוצר יהיה יצירתי, יביא לנו הצעה אחרת, אבל לא הצליח.

שלמה מולה: לפחות יש צדיקה אחת בסדום, שקוראים לה מירי רגב בליכוד.

שלמה מולה: אני מודה לך באמת לפחות על אומץ הלב שאת מגלה.

שלמה מולה: אף-על-פי שאת לא מצביעה אתנו, לפחות אני יודע שאת אומרת את מה שהציבור רוצה לשמוע.

שלמה מולה: הליכוד, הליכוד, אם זה היה הליכוד – – –

מירי רגב: – – –

שלמה מולה: אם זה היה הליכוד של חיים כץ, גם אני הייתי מצביע, אבל, חיים כץ, אתה חי באשליה, הליכוד האמיתי הוא של ראש הממשלה.

שלמה מולה: בסופו של דבר, בגללו, הציבור יתחשבן אתכם.

שלמה מולה: תודה רבה.

ציון פיניאן: בינתיים הוא התחשבן אתך.

מירי רגב: בינתיים הוא התחשבן אתכם.

מירי רגב: בינתיים הוא התחשבן אתך, עם קדימה.

ליה שמטוב: תודה.

ליה שמטוב: חבר הכנסת זאב בילסקי.

זאב בילסקי: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, ידידי חברי הכנסת, עוד פעם אנחנו נדרשים למע"מ.

זאב בילסקי: ידידי יושב-ראש ועדת הכספים, חבר הכנסת גפני, אדוני יושב-ראש ועדת הכספים – – –

משה גפני: אני לא העליתי את המע"מ, אני אישרתי את זה.

זאב בילסקי: תשמע, אתה אומנם דחית בחודש, אבל אישרת, ואישרת מס רגרסיבי, ואישרת מס שמכה באותם אנשים שאנחנו כל כך מנסים כל הזמן לחשוב איך לשפר את מצבם.

זאב בילסקי: עכשיו, בוא נשקול למה זה קרה; למה באמת אנשים – הלוא בסך הכול שרי הממשלה שיושבים פה הם אנשים שבטח חושבים, הם בטח מתכננים.

זאב בילסקי: למה זה קרה?

זאב בילסקי: אני אגיד לך למה.

זאב בילסקי: כל התכנון לא הביא בחשבון שנצטרך להעלות את המע"מ, אבל המע"מ זה מס נוח – מכניסים את היד לכיסו של אותו אזרח מהר מאוד, מחברים בין כולם.

זאב בילסקי: וזה קל לגבות אותו.

זאב בילסקי: 4 מיליארד שקל – אין לך שום מס שאתה גובה כל כך מהר, כל כך ביעילות, בלי שאתה מטיל על מישהו ישירות.

זאב בילסקי: אבל, אדוני היושב-ראש – באמת, אני מאוד מעריך את המלחמה שלך כדי לנסות להגיד שגם 8,000 שקלים זה לא שכר.

זאב בילסקי: אתה יודע, 9,000 שקל – הוא לא נהיה מיליונר מזה.

זאב בילסקי: בכל אופן צריך לפרנס משפחה בכסף הזה, אז אולי קצת, איך אומרים?

זאב בילסקי: שירווח גם לאלה.

זאב בילסקי: אבל ברגע שהטלנו עליהם את המע"מ עשינו שני דברים: קודם כול, העני והעשיר משלמים את אותו דבר.

זאב בילסקי: אז מה עשינו?

זאב בילסקי: לקחנו על עוולות הממשלה את אותם אנשים שאין להם, והם צריכים לממן עכשיו, כי זה מס נוח.

זאב בילסקי: זאת הסיבה היחידה.

זאב בילסקי: דבר שני, ממחקרים שנעשו – ויכול להיות שאני פה מחדש לשר האוצר – כאשר אתה מעלה את המע"מ, העלמות המס גדלות.

זאב בילסקי: ככל שהמע"מ יותר גבוה, יותר משתלם לאנשים לבוא הביתה ולהגיד: תגיד לי, ואם אנחנו נסתדר ככה?

זאב בילסקי: ואם נעשה ככה?

זאב בילסקי: ואז, את אותו הון שחור – קודם דיבר על זה חבר הכנסת מאיר שטרית, וסיפר לשר האוצר כמה, במאמץ קל, אפשר לגבות פה כל כך הרבה כסף – הולך וגדל, כי ככל שהמע"מ גדל יותר אז הרצון להעלים גדל והיכולות של האנשים הולכות ומתגברות ונהיות מתוחכמות יותר.

זאב בילסקי: לכן, אדוני, מה עשינו?

זאב בילסקי: מצד אחד הטלנו מס על אנשים שלא התכוונו להטיל עליהם את המס, ומצד שני גרמנו לכך שיעלימו פה יותר מס.

זאב בילסקי: אז מה הועילו חכמים בתקנתם?

זאב בילסקי: ולכן, אדוני היושב-ראש, אני מכיר את היכולות שלך, ואני מעריך באמת מאוד את זה שגם טרחת ודיברת אתם, ולמדת וניסית, ובחלק מהדברים באמת הצלחת לשכנע; במה שלא, אנחנו נעזור לך לנסות ולשכנע אותם, אולי לנסות בכל זאת לבחון – מכיוון שדחית את זה כבר בחודש, אולי בחודש הזה יכול להיות שיסכימו.

זאב בילסקי: ויש פה באמת אנשים ששמעתי אותם במשך היום, שנתנו הצעות שהן לא כל כך גרועות.

זאב בילסקי: אני יודע שגם לך היו הצעות כאלה, גם בוועדה נשמעו הצעות כאלה.

זאב בילסקי: אתה יודע על מי אנחנו אומרים שלא משנה את דעתו, אז אולי גם הממשלה תשנה את דעתה.

זאב בילסקי: חודש זה הרבה מאוד זמן, ולכן אני מקווה שנצליח כולנו לשכנע את הממשלה.

זאב בילסקי: תודה רבה לכם.

רוני בר-און: תעברי לסעיף הבא.

רוני בר-און: דוחים את זה.

ליה שמטוב: תודה רבה.

ליה שמטוב: חבר הכנסת מגלי והבה, בבקשה.

מגלי והבה: מוותר.

ליה שמטוב: רוברט טיבייב – לא נמצא; יוחנן פלסנר – לא נמצא.

ליה שמטוב: חבר הכנסת רוני בר-און, בבקשה.

רוני בר-און: אני מוותר.

ליה שמטוב: מפה אתה מדבר.

ליה שמטוב: מפה אתה לא רוצה?

ליה שמטוב: חבר הכנסת מיכאל בן-ארי.

ליה שמטוב: שלוש דקות.

מיכאל בן-ארי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, היום, כשאנחנו דנים פה בהרבה עניינים כספיים וכלכליים, אני רוצה להזכיר שהיום הוא יום י"ח באב.

מיכאל בן-ארי: לצערנו הרב, תאריכים משמעותיים בלוח השנה העברי נשכחים כמת מלב, אבל התאריך הזה, י"ח באב – י"ז וי"ח באב נחקקו עמוק בציבור היהודי לפני קום המדינה במה שנקרא מאורעות תרפ"ט.

מיכאל בן-ארי: אני לא יודע אם הציבור יודע, אבל במאורעות תרפ"ט עוד לא היה כיבוש, עוד לא היתה נכבה, עוד לא היו התנחלויות.

מיכאל בן-ארי: אפילו בן-ארי עוד לא היה.

רוני בר-און: לא יכול להיות.

מיכאל בן-ארי: אפילו.

מיכאל בן-ארי: בתרפ"ט, 1929, לא היו כל אלה.

מיכאל בן-ארי: זה היה אחד המקומות – הדוגמה בעולם לדו-קיום.

מיכאל בן-ארי: לא היה דו-קיום יותר מאשר הדו-קיום של יהודים וערבים בחברון.

מיכאל בן-ארי: לא היה דו-קיום – היה שם רופא, גרשון בן-ציון, רוקח יותר נכון.

מיכאל בן-ארי: ב"בית הדסה" הוא היה מרפא אצלו יהודים וערבים כאחת.

מיכאל בן-ארי: אצל ערבים – היה מוותר להם על הכסף גם כן.

מיכאל בן-ארי: מרפא אותם, נותן להם תרופות, חובש אותם כמו שצריך, מתי שצריך – הכול דבר דבור על אופניו.

מיכאל בן-ארי: איזה דו-קיום.

מיכאל בן-ארי: דן סלונים, שהיה המנהיג היהודי של חברון, היה מסייע להם כלכלית.

מיכאל בן-ארי: הכול היה טוב, הכול היה נהדר.

מיכאל בן-ארי: אבל אז פתאום, ערב שבת, רוחות מלחמה על היישוב היהודי בחברון, היישוב הוותיק, שלא נפסקה שם ההתיישבות במשך כל השנים.

מיכאל בן-ארי: ההתיישבות היהודית לא נפסקה שם במשך כל השנים.

מיכאל בן-ארי: התנפלות של ערביי חברון על בתי היהודים.

מיכאל בן-ארי: כשאנחנו מדברים על הרוקח בן-ציון גרשון – מתנפלים עליו, על הבית, אונסים את בתו לעיניו ורוצחים אותה.

מיכאל בן-ארי: כורתים את הידיים של אשתו לעיניו, והיא לאחר כמה ימים מתה בייסורים, כי גם הבריטים לא כל כך טרחו לתת את הסיוע הרפואי, שלא לדבר על לתת הגנה, ונתנו שם לפורעים להתפרע במשך שעות ארוכות, עד כדי כך שנרצחו כ-60 יהודים, נשים, גברים וטף.

מיכאל בן-ארי: הם נרצחו שם בצורה הכי מתועבת שיכולה להיות.

מיכאל בן-ארי: מעשי אונס, כריתת איברים.

מיכאל בן-ארי: כשכבר נתנו לקבור אותם, עשו קבר אחים אחד לגופות, קבר אחד לאיברים שנכרתו.

מיכאל בן-ארי: זה היה הדגם של הדו-קיום.

מיכאל בן-ארי: אתמול למדנו משהו על מה מוכן לעשות מישהו שרוצה לפגוע ביהודים – הוא מוכן לרצוח ערבים בסוף סעודת הצום, כדי שאולי, אולי, יצליח לו לפגוע באיזה יהודי.

מיכאל בן-ארי: אבל בחסדי השם יתברך ובגבורתם של חיילי צה"ל, הצלחנו להשמיד אותם, וכן יאבדו כל אויביך השם.

מיכאל בן-ארי: שוב אני מזכיר, לא היתה נכבה, לא היה 67', לא היו התנחלויות, ואפילו בן-ארי לא היה, ובכל זאת שחטו יהודים; מעניין למה.

ליה שמטוב: תודה.

ליה שמטוב: ישראל חסון – לא נמצא; אריה אלדד – לא נמצא; חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – לא נמצא; חבר הכנסת ישראל אייכלר – לא נמצא; טלב אלסאנע – לא נמצא.

ליה שמטוב: חבר הכנסת אורי אורבך.

נסים זאב: אני מדבר, אני מדבר.

נסים זאב: יש לי משהו מיוחד להגיד.

אורי אורבך: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, בנאומי הקודם הזכרתי את הנזיפה, כאילו נזיפה – את הסניטה של ראש הממשלה בציבור שאין ארוחות חינם.

אורי אורבך: רוצה לומר: נתתי לכם גדר בדרום, נתתי לכם חינוך לגילאי שלוש, נתתי זה – מה אתם רוצים, מאיפה אני אקח?

אורי אורבך: אני לוקח את זה מכם.

אורי אורבך: לא יכולתי שלא להיזכר בסיפור על אותו יהודי שנכנס למסעדה והזמין עוגת גבינה.

אורי אורבך: כשהגישו לו את עוגת הגבינה הוא קרא למלצר ואמר: תחליף לי את זה בבקשה בעוגת מרציפן.

אורי אורבך: החליף לו בעוגת מרציפן.

אורי אורבך: כשסיים לאכול ובירך את הברכה הנכונה יצא בלי לשלם.

אורי אורבך: רדף אחריו המלצר ואמר לו: לא שילמת.

אורי אורבך: אמר לו: על מה הייתי צריך לשלם?

אורי אורבך: אמר לו: על עוגת המרציפן.

אורי אורבך: אומר לו: אבל נתתי לך תמורתה עוגת גבינה.

אורי אורבך: אמר: אבל גם על עוגת הגבינה לא שילמת.

אורי אורבך: הוא אומר: אני אכלתי עוגת גבינה?

אורי אורבך: במידה רבה הסיפור הקטנטן הזה מצביע על מדיניותן של ממשלות רבות, שאומרות: אבל נתתי לך את זה, אז אני לוקח לך את זה.

אורי אורבך: התפקיד של המדינה הוא לא לקחת לך מכאן ולתת לך משהו אחר תמורתו.

אורי אורבך: תפקידה של ממשלה הוא להיטיב עם האזרחים כך שהם לא ירגישו מצוקה קשה מדי מפני שהם קיבלו דברים נחוצים.

אורי אורבך: אני חושש שכשם שלעתים הנדיבות גדולה מדי, בעיקר בשנה שאיננה שנת בחירות, ופתאום כאילו יש לכולם, יש לכול את כל מה שמבקשים ואת כל מה שרוצים, כך כשפתאום רואים בור והבור ריק ואין בו מים, אבל נחשים ועקרבים יש בו, אם להביא את רש"י המפורסם, פתאום באותה נדיבות פזרנית משהו, שהיינו עדים לה עד לא מזמן, פתאום אנחנו רואים את אותה קשיחות ויד קפוצה.

אורי אורבך: אין ברירה – יוון וספרד.

אורי אורבך: מעולם לא שמעתי את המלים יוון וספרד כפי ששמעתי אותן בשנה האחרונה.

אורי אורבך: לא ידעתי אפילו במה הן גובלות בדיוק ואצתי רצתי לאטלס לראות.

אורי אורבך: אני חושב שלשכות התיירות של יוון וספרד צריכות להודות לשר האוצר.

אורי אורבך: אני לא אומר אם המדיניות היא נכונה או לא נכונה כרגע, אם צריך להיזהר.

אורי אורבך: צריך תמיד להיזהר, ואשרי אדם מפחד תמיד.

אורי אורבך: אבל יותר טוב ממשלה קמצנית בזמן שכולם מבקשים כדי שאחר כך לא תצטרך להיות ממשלה קשוחה כשלאף אחד אין.

אורי אורבך: לכן, הניחו ליוון והניחו לספרד, ואל תחליפו לנו עוגות גבינה בעוגות מרציפן.

ליה שמטוב: תודה.

ליה שמטוב: חבר הכנסת זאב אלקין – לא נמצא.

ליה שמטוב: יסכם את הדיון המשולב יושב-ראש ועדת הכספים משה גפני.

משה גפני: גברתי היושבת-ראש, רבותי השרים, חברי הכנסת, מה לעשות?

משה גפני: חבר הכנסת בר-און, יש כאלה שדוחים אותנו, אז יש אחרים שמקרבים אותנו.

משה גפני: אין ואקום.

משה גפני: היו כאלה שהיו יכולים לקרב אותנו.

משה גפני: אולי לא היו קוראים לי "מוישה מוישה"; אבל ריחקתם.

משה גפני: זה המחיר.

משה גפני: אי-אפשר לרקוד על כל החתונות באותו זמן.

משה גפני: זה הכול.

משה גפני: לא חשוב, נדבר לגופו של עניין.

רוני בר-און: – – – עכשיו אתה עומד על דוכן הנואמים.

משה גפני: בסדר, אתה יכול להגיד מה שאתה רוצה, אבל אין חוכמות בעניין הזה.

משה גפני: לעמוד ולהשמיץ אותנו ולהשמיץ, להשמיץ ולהשמיץ – המחיר הוא מחיר, מה לעשות?

משה גפני: הרחקתם אותנו, אנחנו רחוקים מכם.

משה גפני: תמשיכו הלאה להגיד: משתמטים, משתמטים.

משה גפני: תגידו, אל תבואו בטענות יותר.

משה גפני: עכשיו אני רוצה לדבר לגופו של עניין.

משה גפני: אני שמעתי את הדוברים מהאופוזיציה, ואני מזדהה עם חלק גדול מהדוברים.

משה גפני: אני מזדהה עם זה.

משה גפני: יש ויכוח, וזה לא סוד, והוויכוח לא התחיל היום.

משה גפני: הוויכוח הזה הוא עם כמה ממשלות – האם להעלות מע"מ שהוא מס רגרסיבי, או להעלות מס חברות, או להעלות מס לעשירים.

משה גפני: הוויכוח הזה לא התחיל היום; הוא נמשך כבר זמן רב.

משה גפני: אני מבקש להזכיר לכנסת – היו באמת כמה דוברים שדיברו ברצינות, ואני הקשבתי להם ברוב קשב.

משה גפני: אגב, אני גם שמעתי את הנאום של חבר הכנסת מאיר שטרית, ולקחתי את הדברים ברצינות.

משה גפני: אני שומע את הדברים.

משה גפני: כל אחד פועל לפי זה, אין לי פה שום עניין – אין לי אינטרס לכאן ולכאן.

משה גפני: אני רוצה לעשות טוב לציבור כמו שכולנו רוצים לעשות.

משה גפני: אני מניח שלכל מי שעוסק בעניין הזה אין אינטרס.

משה גפני: ועדת הכספים בראשותי, בקואליציה הנוכחית – אגב, זה חצה מפלגות – אנחנו עצרנו את הירידה במס החברות, שהיתה אמורה להגיע ב-2016 ל-18%.

משה גפני: היא היתה אמורה לרדת באופן מדורג מ-24%, כל שנה עד 2016, והיא היתה אמורה להגיע ל-18%.

משה גפני: עצרנו את זה.

משה גפני: לא רק שעצרנו את זה – העלינו ב-1% נוסף את מס חברות, העלינו מ-24% ל-25%.

משה גפני: לא רחוק מאתנו העניין הזה.

משה גפני: להיפך, אני באידיאולוגיה חושב שזה מה שצריך לעשות.

משה גפני: ועוד – באותו חוק של שינוי נטל המס אנחנו הפחתנו את מס ההכנסה למעמד הביניים ב-2%, בהסכמת הממשלה.

משה גפני: המצב היה טוב יותר, היה אפשר לעשות את זה, ועשינו את זה בהסכמה.

משה גפני: הבאנו את זה לקריאה שנייה ושלישית, שינינו באופן דרסטי מתווה שהתנהל במשך הרבה שנים – מתווה שדיבר על הפחתת מס החברות באופן גורף, והיינו הופכים להיות המדינה הכי נמוכה במסים הללו במדינות ה-OECD.

משה גפני: אנחנו היינו יכולים להיות הגבוהים במסים הרגרסיביים, במסים העקיפים, והיינו יכולים להיות הנמוכים יותר במסים הישירים.

משה גפני: עצרנו את זה.

משה גפני: עצרנו.

משה גפני: אנחנו נמצאים אי-שם באמצע, בממוצע של מדיניות המס במדינות ה-OECD.

משה גפני: הממוצע של מדינות ה-OECD במס חברות הוא 25.5%.

משה גפני: זה הממוצע.

משה גפני: אנחנו נמצאים ב-25%.

משה גפני: אני גם עכשיו סברתי, ואמרתי את זה, שאפשר להעלות את מס החברות ב-0.5%–1%.

משה גפני: אמרו לי: בשום פנים ואופן.

משה גפני: יש גבול כמה אנחנו יכולים לטפל במס החברות.

משה גפני: מסכים או לא מסכים – אבל אני רוצה שתדעו שיש צד שני.

מאיר שטרית: – – – 86 – – –

משה גפני: כן, אני יודע, אמרתי את כל הדברים האלה.

משה גפני: מאיר, אני לא מתווכח על העיקרון, אבל אני רוצה להסביר את הטענה הנגדית; הטענה הנגדית גם של ראש הממשלה וגם של שר האוצר.

משה גפני: הם טוענים שאי-אפשר לברוח מהטענה הזאת; אני סובר אחרת.

משה גפני: אני קיבלתי בסופו של דבר את עמדתם.

משה גפני: אמרתי: אני לא הולך על זה למלחמת עולם.

משה גפני: אבל הם טוענים שיש מצב שאנחנו עלולים להגיע למיתון, אנחנו יכולים להגיע למצב שבו מצב הרוח בחברות, מצב הרוח – לא יודע אם זו המלה הנכונה, אבל המציאות הזאת שאנחנו הולכים לשנות פעם שלישית בפרק זמן לא ארוך את מסי החברות יכולה לגרום נזק שאף אחד מאתנו לא רוצה שייגרם.

משה גפני: אחוז האבטלה במדינת ישראל הוא מהנמוכים ביותר במדינות שהיום נמצאות במשברים בכל העולם.

משה גפני: אנחנו במצב טוב יותר מאירופה; אנחנו במצב טוב יותר מארצות-הברית.

משה גפני: אני מסביר דברים שאני לא מקבל אותם.

משה גפני: אני חושב שאם היו מעלים את מס החברות ב-0.5% או ב-1% זה לא היה קורה.

משה גפני: אני לא אומר שלא, אבל אי-אפשר לברוח מהאמירה – יש פה חברי כנסת חדשים של קדימה.

משה גפני: לא, בילסקי כבר ותיק, אבל צלנר – הוא דיבר ברצינות, אני ממש לא חולק עליו.

משה גפני: אני חושב שהוא אומר דברים נכונים.

משה גפני: אני רק רוצה להגיד – אנחנו עשינו את זה.

משה גפני: היה תהליך ארוך של הפחתת מס החברות.

משה גפני: עצרנו את ההפחתה הזאת והעלינו בעוד 1%.

משה גפני: אנחנו הפחתנו את המס הישיר למעמד הביניים ב-2%.

משה גפני: עוד מעט יגיע החוק של הפחתת הגירעון, ואתם תראו שגם שם, בהסכמה עם האוצר – דיברתי עם שר האוצר, ישבתי אתו, דיברתי עם פקידי האוצר.

משה גפני: אני לא אומר מלה רעה על פקידי האוצר.

משה גפני: מלה רעה אני לא אומר.

משה גפני: הם עושים את עבודתם.

משה גפני: הצלחנו ביחד להגיע למצב שבו לא יעלה מס הכנסה על בעלי הכנסות מאפס, מ-5,200 עד 14,000.

משה גפני: לא תהיה העלאה.

משה גפני: לא רק שלא תהיה העלאה – תישאר ההפחתה שעשינו לפני חודשים ארוכים.

משה גפני: זה לא שאין רגישות – איפה חבר הכנסת צלנר כשאני צריך אותו?

משה גפני: לא שאין לנו רגישות למעמד הביניים.

משה גפני: לא שאנחנו חושבים – חבר הכנסת בילסקי, מה שאתם אומרים לא נכון.

משה גפני: הלוואי שהייתי באופוזיציה.

מגלי והבה: יאללה.

משה גפני: מה יאללה?

משה גפני: אתם תקבלו אותי?

משה גפני: אני הרי משתמט.

משה גפני: אתם זרקתם אותי לזרועות הליכוד בכוח.

משה גפני: אתם מקבלים – מה את עושה ככה?

משה גפני: מה לעשות?

משה גפני: אומרים את האמת.

אורית זוארץ: היה לך חמים ונעים.

משה גפני: הלוואי שהייתי באופוזיציה.

משה גפני: חמים ונעים אצלכם.

משה גפני: אולי כבשן האש, לא חמים ונעים.

משה גפני: כל הזמן אני משתמט.

משה גפני: מי שלומד תורה – משתמט.

משה גפני: מה אתם שאני אלך אתכם?

משה גפני: לאן – לאבדון?

אורית זוארץ: לעבוד.

משה גפני: לעבוד, את עובדת.

משה גפני: לא חשוב, נשאיר את העניין הזה עכשיו, לא נכנס בכלל לוויכוח.

משה גפני: רק תדעו: אין ארוחות חינם.

משה גפני: אין.

משה גפני: לא יודע מי אמר את זה.

משה גפני: אתם רוצים אותנו?

משה גפני: מה, איך אתם רוצים אותנו?

משה גפני: מה, אנחנו חוטבי העצים ושואבי המים שלכם שכל הזמן תשמיצו אותנו?

משה גפני: כל הזמן תדברו נגד הילדים שלנו?

משה גפני: נגד החינוך שלנו?

משה גפני: נגד האידיאולוגיה שלנו?

משה גפני: נגד המצפון שלנו?

משה גפני: ותגידו למה אתה הולך עם הליכוד.

משה גפני: כבר יותר מדי גלגולים עברתי כאן בכנסת.

משה גפני: אני כבר יותר מדי ותיק בשביל לדעת שאתם טעיתם – טעיתם.

משה גפני: כמה תקוות תלינו בשאול מופז?

משה גפני: כמה?

משה גפני: אנחנו, חברי הכנסת החרדים, כמה תלינו תקוות?

משה גפני: כמה זה התנפץ לנו?

משה גפני: למה?

משה גפני: מה עשינו רע?

משה גפני: אז עכשיו מטיפים לנו מוסר?

זהבה גלאון: שחקן.

משה גפני: אני שחקן.

משה גפני: תאמיני לי, אני אומר את זה בדם לבי, לא סתם.

משה גפני: למה?

משה גפני: בגלל שיועץ התקשורת שלו אמר: תעלה על הגל של המשתמטים?

משה גפני: סיפורי מעשיות.

משה גפני: באמת, אנחנו – מה אנחנו, חסידי הליכוד?

ראובן ריבלין: אנחנו דנים עכשיו בחוק טל?

משה גפני: לא.

ראובן ריבלין: לא, כי לא הייתי מוכן, כי זה לא היה אצלי באג'נדה.

רוני בר-און: – – –

משה גפני: בסדר.

משה גפני: אז נכון, חבר הכנסת בר-און, אתה הרי יודע שאני צודק.

משה גפני: אתה יודע, תאמין לי, אתה מספיק חכם בשביל לדעת שאני צודק.

משה גפני: לא, אני לא צודק?

משה גפני: בסדר, אז לא, מה לעשות?

ראובן ריבלין: יושב-ראש ועדת הכספים, אתה עכשיו עושה פיליבסטר או אתה מדבר ברצינות?

משה גפני: לא, אני מדבר באמת.

ראובן ריבלין: ברצינות, אז דבר.

משה גפני: לא, אני לא שמתי לב.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, אני אמרתי שהיו דוברים מקדימה שדיברו דברים נכונים, ואני הזדהיתי עם הדברים האלה.

משה גפני: אבל הסברתי גם את העמדה של ראש הממשלה ושל שר האוצר.

משה גפני: יש בעיה אם אנחנו מפחיתים את מס החברות או משנים את המדיניות של המס במס החברות.

ראובן ריבלין: תאמין לי ששר האוצר לשעבר יודע את זה כמעט יותר טוב מכל אחד מהם.

משה גפני: נכון.

משה גפני: אני לא חושב שרוני בר-און חושב אחרת.

משה גפני: אני אומר – אנחנו אבל עשינו; לא רק דיברנו, עשינו.

משה גפני: הפחתנו את המס הישיר על מעמד הביניים, העלינו את מס החברות.

משה גפני: העלינו, ולא לפני שנות דור; עכשיו, בשנה האחרונה, כאן במליאת הכנסת.

רוני בר-און: למה הקדמת ואמרת שאתה עושה את זה על אפך וחמתך?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בר-און, אני מוכרח לומר לך – – –

משה גפני: אנחנו נמצאים – – –

ראובן ריבלין: אני בעין אחת כל הזמן בטלוויזיה, כי כשאני עסוק בפגישות אחרות, אפילו כשאני אתך, אין מלה שאומר הדובר שאתה, אין לך תגובה, ובצדק.

ראובן ריבלין: אבל אין מה לעשות, בפרלמנט שלנו אנחנו צריכים לסיים את הדיונים באיזה שלב.

קריאה: באיזה פרלמנט לא?

ראובן ריבלין: יש כאלה שאוהבים לשבת מסביב לשולחן.

משה גפני: חבר הכנסת אלקין, אתה מפריע לי.

רוני בר-און: אני מציע שתפנה לשר האוצר – – –

ראובן ריבלין: פעם היה חבר הכנסת, הוא השר איתן, שדיבר 11 שעות ו-24 דקות, רצוף.

ראובן ריבלין: קראו לו מיכאל איתן, אתה ודאי שמעת עליו.

רוני בר-און: גם שר האוצר – – – בקצרה – – –

ראובן ריבלין: רבותי, אני מבקש, בעניין זה השר לא יכול לעלות.

משה גפני: אני אומר לכם, אני ממשיך לגופו של עניין.

ראובן ריבלין: לא, לגופו של עניין דבר ככל הדרוש.

רוני בר-און: – – – ימי הסליחות ואחר כך הימים הנוראים – תתחיל להתכונן, תתחיל להתכונן.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בר-און, אתה יודע מה?

ראובן ריבלין: הואיל והם רוצים פיליבסטר, אתה יכול להעיר לו מתי שאתה רוצה.

משה גפני: אני ממשיך, אדוני היושב-ראש, לגופו של עניין.

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: לא, כי שר האוצר מוכן בכל רגע להחליף אותך.

ראובן ריבלין: אין לו שום בעיה.

רוני בר-און: לא, הוא – בקצרה, רק בקצרה.

ראובן ריבלין: הוא אף פעם לא מדבר באריכות.

זהבה גלאון: – – –

רוני בר-און: – – – שוב ושוב ושוב.

ראובן ריבלין: אדוני יעשה כרצונו.

ראובן ריבלין: אני אסתדר, אל תדאג.

ראובן ריבלין: כן, בבקשה.

משה גפני: בסדר, אני מסיים, אדוני היושב-ראש.

משה גפני: אני מסכם את הדברים ואני אומר: במצב הנוכחי, כפי שאנחנו עדים לו, כולם יודעים אותו, החסר בהכנסות המדינה, המצב שאנחנו – מסביב ייהום הסער, ואנחנו משק חזק, אנחנו עושים הכול על מנת שלא נידרדר למצב כלכלי קשה, אנחנו עושים פעולות לא נעימות, ואנחנו ממזערים את הנזקים ככל הניתן, אני סבור.

משה גפני: אני אומר את זה לעצמי ואני אומר את זה לחברי הכנסת:

משה גפני: כנסת אחראית צריכה לתמוך בהצעות הללו.

משה גפני: הן נעשו במידה זעירה.

משה גפני: היתה גם הצעה להעלות את המע"מ ב-2%, ובסופו של דבר התקבלה החלטה להעלות ב-1%.

משה גפני: דברים שונו, מוזערו, ואני חושב שזה הדבר הנכון לעשות, ולכן אני קורא לחברי הכנסת לתמוך בשני הצווים הללו.

משה גפני: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: תודה רבה ליושב-ראש ועדת הכספים.

ראובן ריבלין: אומנם הצווים – אנחנו ערכנו עליהם דיון משותף, אבל ההצבעה תהיה על כל צו בנפרד, כנדרש על-פי החוק.

ראובן ריבלין: ולכן, אנחנו נצביע עכשיו על שני הצווים אשר הוצגו בפנינו ואשר עניינם – בקשת הממשלה לאשר את צו מס ערך מוסף (שיעור מס על מלכ"רים ומוסדות כספיים) (תיקון), התשע"ב–2012 – נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 8 בעד ההחלטה – 29 נגד – 15 נמנעים – אין החלטת ועדת הכספים בדבר אישור צו מס ערך מוסף (שיעור מס על מלכ"רים ומוסדות כספיים) (תיקון), התשע"ב–2012, נתקבלה.

ראובן ריבלין: 29 בעד, 15 נגד, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אדוני יושב-ראש ועדת הכספים, אני מודיע לך שבקשת הממשלה לאשר את צו מס ערך מוסף (שיעור מס על מלכ"רים ומוסדות כספיים) (תיקון), התשע"ב–2012, אושרה על-ידי מליאת הכנסת.

ראובן ריבלין: אני עובר להצביע על הבקשה השנייה: לאשר את צו מס ערך מוסף (שיעור המס על עסקה ועל ייבוא טובין) (תיקון מס' 2), התשע"ב–2012.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 9 בעד ההחלטה – 29 נגד – 17 נמנעים – אין החלטת ועדת הכספים בדבר אישור צו מס ערך מוסף (שיעור המס על עסקה ועל ייבוא טובין) (תיקון מס' 2), התשע"ב–2012, נתקבלה.

ראובן ריבלין: בעד – 29, מתנגדים – 17, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שגם בקשת הממשלה לאשר את צו מס ערך מוסף (שיעור המס על עסקה ועל ייבוא טובין) (תיקון מס' 2), התשע"ב–2012, אושרה על-ידי מליאת הכנסת.

ראובן ריבלין: שר האוצר רוצה להודות לכנסת על אישור הצווים.

ראובן ריבלין: בבקשה.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני קודם כול רוצה להודות לכנסת, שבניגוד לכמה פרלמנטים באיחוד האירופי – כנסת ישראל אישרה צעדים שאמר עליהם היושב-ראש גפני – –

רוני בר-און: תקדים עולמי.

יובל שטייניץ: – – בצדק: צעדים לא קלים אבל נדרשים.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש – נדרשים כביטוי לאחריות התקציבית, כביטוי לאחריות לעמידה ביעד הגירעון, כביטוי שיקנה יציבות לכלכלת ישראל, למעמדה הכלכלי של ישראל בעולם, ויאפשר את הדבר החשוב מכול, אדוני, תמיד, אבל במיוחד בארבע השנים האחרונות, כשהעולם הכלכלי כמרקחה: צמיחה חיובית ואבטלה נמוכה.

יובל שטייניץ: בשלוש השנים האחרונות נוצרו במדינת ישראל 330,000 מקומות עבודה חדשים, שאדוני היושב-ראש – – –

רוני בר-און: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בר-און, השר לשעבר – – –

רוני בר-און: אי-אפשר כבר.

ראובן ריבלין: אבל אתה יכול לצאת מהאולם.

ראובן ריבלין: אבל אנחנו לא יכולים – האם אדוני חושב שאני צריך לעשות צנזורה על דברי הדוברים?

ראובן ריבלין: אתה יודע מה הקואליציה תבקש ממני?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בר-און.

ראובן ריבלין: אדוני יושב-ראש הקואליציה, אתה רוצה שנצא להפסקה?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בר-און, אני מבקש ממך לא להעיר יותר הערות.

ראובן ריבלין: בבקשה.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, תודה.

ראובן ריבלין: אדוני, אני רק רוצה להזכיר לשר האוצר שהוא נמצא במסגרת התודות, לא במסגרת השכנוע שלנו להצביע בעד הצווים, כי אם אדוני לא זוכר, אנחנו הצבענו כבר בעד הצווים.

יובל שטייניץ: כן, אדוני היושב-ראש.

יובל שטייניץ: העובדה שמדינת ישראל, במקום 160,000 מקומות עבודה בשלוש שנים יצרה 330,000 מקומות עבודה, דהיינו 200%, יותר מ-200% מהנורמה הרגילה, היא בגלל שורה של דברים, אבל ביניהם גם מדיניות הממשלה, ממשלת נתניהו, והאחריות והמשמעת התקציבית והכלכלית.

יובל שטייניץ: אני רוצה להודות ליושב-ראש ועדת הכספים משה גפני ולחברי ועדת הכספים.

יובל שטייניץ: היושב-ראש גפני, ועדת הכספים בראשותך מגלה פעם אחרי פעם ממלכתיות, אכפתיות, ענייניות.

יובל שטייניץ: אפשר הרי להתווכח על כל פרט, לדחות כל דבר ולהציע הצעות אלטרנטיביות.

יובל שטייניץ: צריך לעשות את המעשה הנכון, להגן על אזרחי ישראל ועל כלכלת ישראל, על התעסוקה, למנוע אבטלה ולשמור על תעסוקה טובה במדינת ישראל בשנים הקשות הללו, ואני שמח שהכנסת כך חושבת – גם ועדת הכספים, גם הכנסת.

יובל שטייניץ: אני מודה לאנשי האוצר שעשו ימים כלילות בשבועות האחרונים כדי לגבש את חבילת הצעדים החשובה הזאת.

יובל שטייניץ: תודה רבה.

רוני בר-און: עשו ימים כלילות – הם ישנו גם בימים.

ראובן ריבלין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק לצמצום הגירעון ולשינוי נטל המס (תיקוני חקיקה), התשע"ב–2012, שהוחזרה מוועדת הכספים.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: הגזירות הכלכליות של ממשלת נתניהו

ראובן ריבלין: טוב.

ראובן ריבלין: רבותי, הואיל והונחה הצעת החוק לקריאה שנייה ושלישית, והואיל והיא קיבלה פטור מחובת הנחה – ברגע שזה אצלנו, היא הונחה, אבל אתה יודע מה?

ראובן ריבלין: אני מוכן, גם יושב-ראש האופוזיציה ממתין פה זמן רב, ואני חושב שהם הגישו הצעה לסדר-היום.

ראובן ריבלין: הואיל וכולם ירדו מההצעות שלהם עד אשר האנשים יוכלו לעיין, אני אאפשר ליושב-ראש האופוזיציה לומר את דבריו – הצעות לסדר-היום מס' 8786 ו-8787.

ראובן ריבלין: ולאחר מכן אנחנו נעבור להצביע על החוק בקריאה שנייה ושלישית.

ראובן ריבלין: בינתיים אתם יכולים לעיין.

ראובן ריבלין: נא להניח את החוק על השולחן.

ראובן ריבלין: אני מזמין את ראש האופוזיציה – לא יושב-ראש, ראש האופוזיציה, חבר הכנסת שאול מופז, לומר את דבריו, ולאחר מכן אנחנו נעבור בהסכמה לדיון בהסתייגויות ולהצבעה.

ראובן ריבלין: גם הדיון בהסתייגויות, בעסקה הכללית שעשינו, אדוני יושב-ראש הקואליציה – ארבעה חברים ידברו וינמקו את ההסתייגויות מכל אחת מהסיעות, ולכן אנחנו גם יוצאים נשכרים.

ראובן ריבלין: אדוני ראש האופוזיציה, בבקשה.

שאול מופז: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני יושב כאן, אדוני ראש הממשלה, השרים, חברי הכנסת, בחמש השעות האחרונות ומאזין גם לחוקים, גם לצווים, גם לדיון כאן, ואני גם פונה ישירות ליושב-ראש ועדת הכספים, חבר הכנסת גפני: העלאת המע"מ פוגעת בשכבות הביניים ובשכבות החלשות במדינת ישראל.

שאול מופז: אני חושב שאילולא היד הפזרנית של הממשלה אפשר היה להימנע מכך, ומשעה שהטעות הזאת נעשתה, היה צריך למצוא פתרון אחר.

שאול מופז: היה צריך למצוא פתרון אחר, והפתרון הזה היה והוא עדיין בידיו של ראש הממשלה.

שאול מופז: אם ראש הממשלה היה יודע לקבל החלטות, הוא היה מממש את מסקנות ועדת-טרכטנברג.

שאול מופז: אם ראש הממשלה היה יודע לקבל החלטות, הוא היה מממש את מסקנות הוועדה לשוויון בנטל.

שאול מופז: אם הוא היה עושה זאת הוא היה יכול להתייצב מול מעמד הביניים בידיים נקיות ולבקש ממנו להתגייס שוב ולשלם את החשבון.

שאול מופז: אבל ידיו של ראש הממשלה אינן נקיות, וכמו שהוא עצמו אמר, אין, אדוני ראש הממשלה, ארוחות חינם.

שאול מופז: אדוני ראש הממשלה, ידיך אינן נקיות, כי התעלמת מדרישות המחאה החברתית.

שאול מופז: ידיך אינן נקיות, כי הפנית עורף למשרתים, לנושאים בנטל, והעמסת עול מסים נוסף על מעמד הביניים.

קריאה: – – –

שאול מופז: לפני שבועות לא רבים דיברת בגאווה על מצב המשק.

שאול מופז: לפני קצת יותר משנתיים עוד הצגת בגאון תרשימים מדומים של השקעת זרות – השקעות שנעלמו מכאן כלא היו.

שאול מופז: בחרת לפעול בחוסר ניקיון דעת ובאטימות לב.

שאול מופז: הפנית עורף לישראלים שנושאים בנטל.

שאול מופז: לקחת את הבנות והבנים שלנו כמובן מאליו, ולא לקחת דבר מהמשתמטים, מהסקטורים הבדלניים וממי שמשמר לך את הקואליציה – קואליציה שרק לפני שבועיים ניסית לנפח בסגני שרים נוספים בעבור שוחד פוליטי.

שאול מופז: איך אמרת?

שאול מופז: אין ארוחות חינם.

שאול מופז: היית יכול לעשות את הדברים אחרת.

שאול מופז: היית יכול לעשות את הדבר הנכון והמתבקש.

שאול מופז: יכולת לקחת מאיפה שצריך לקחת; יכולת לקחת מאלו שאתה כל כך חושש לקחת מהם, אבל פחדת ובחרת כמו תמיד לקחת מאיפה שקל לך.

שאול מופז: בזמן שאנחנו מממנים את ממשלת ההשתמטות שלך אתה בא אלינו כל פעם מחדש – אל מעמד הביניים, הפרה החולבת של המדינה – ואומר לנו: אני חייב לחלוב אתכם שוב, כי הקופה ריקה.

שאול מופז: אבל יבשו עטיני הפרה, יבשו.

שאול מופז: אין יותר ממה לחלוב, כי חלבת אותנו עד הטיפה האחרונה.

שאול מופז: הקופה ריקה, אדוני ראש הממשלה, כי רוקנת אותה, כי סדר העדיפויות שלך מוטעה, כי פיזרת צ'קים ללא כיסוי.

שאול מופז: אומרים בור תקציבי?

שאול מופז: אני חושב שזה תהום.

שאול מופז: איש לא יודע לומר במדויק אם זה 15, 20 או 30 מיליארד, אבל פיזרתם כסף ללא אחריות וללא סדרי עדיפויות.

שאול מופז: ארבע שנים אין למדינת ישראל תוכנית לאומית ארוכת טווח.

שאול מופז: אין לממשלה בראשותך תוכנית חברתית, אין לך תוכנית מדינית – ודעתי על חלק מהתוכניות הביטחוניות ידועה.

שאול מופז: הכול אצלך מדיניות אינסטנט, מהיד לפה ומהיום למחר; תוכניות ארוכות לשעה הקרובה.

שאול מופז: סדר העדיפויות אינו לאומי אלא מגזרי; אינו למען החוסן החברתי אלא למען החוסן הקואליציוני; אינו למען החוסן הלאומי אלא למען החוסן האישי שלך ושל ממשלתך.

שאול מופז: כי כך זה עובד בממשלת נתניהו: השותפות מבקשות, השותפות דורשות, ואתה כחומר ביד היוצר מהנהן ונותן, מהנהן ונותן.

שאול מופז: אדוני ראש הממשלה, הבטחת להוריד מסים – אז הבטחת; הבטחת לשנות את שיטת הממשל – אז הבטחת; הבטחת להביא צדק חברתי – אז הבטחת; הבטחת שוויון בנטל – אז הבטחת; הבטחת שמה שהיה הוא לא מה שיהיה – רשמנו על הקרח.

שאול מופז: אדוני ראש הממשלה, אין ארוחות חינם.

שאול מופז: על הבטחות ללא כיסוי משלמים מחיר, והמחיר הזה מגיע עם מס גבוה.

שאול מופז: הציבור יגבה ממך את המס.

שאול מופז: היהירות האין-סופית מתגלה כאם כל חולשותיך.

ציון פיניאן: – – –

שאול מופז: המצביעים שלך נוטשים, והם יודעים למה.

שאול מופז: אתה לא רואה אותם, אתה לא סופר אותם, והם לא סומכים עליך יותר.

שאול מופז: אנחנו הצענו סדר עדיפויות לאומי אמיתי, סדר עדיפויות של תקווה ולא של פחד והפחדה; של אחריות, ולא של הפקרות; סדר לאומי של השקעה בחינוך ולא בכבישים עוקפים למאחזים בלתי חוקיים; סדר לאומי שנותן הטבות למשרתים ולמעמד הביניים, ולא מחלק קצבאות לציבור המשתמטים; סדר לאומי שבמקום לנסר בתים שנבנו שלא כחוק, בונה בתים למי שחוק המדינה מחייב לבנות, ללא עוררין וללא משוא פנים.

שאול מופז: אדוני ראש הממשלה, אמרת שאין ארוחות חינם, אבל סביב שולחן הממשלה שלך מתקיימת כבר ארבע שנים סעודת ענק רבת-משתתפים שממומנת כל-כולה מכספיהם של אלה שלא סוגרים את החודש.

שאול מופז: אל הסעודה הוזמנו המשתמטים הקיצונים והמגזרים הסחטניים, ואתה, אדוני, אתה מאביס אותם בכל טוב הארץ.

שאול מופז: מעמד הביניים היצרני, העובד, המשרת ומשלם המסים נשאר מחוץ למסעדה לממן את החגיגה.

שאול מופז: ראש הממשלה מחלק במזומן אתנן פוליטי בריבית של שוק אפור.

שאול מופז: את החשבון הוא מגיש למעמד הביניים בתירוץ שהקופה ריקה.

שאול מופז: אבל מי רוקן את הקופה, ובעבור מה?

שאול מופז: אדוני ראש הממשלה, רוקנת אותה בעבור תמיכת המשתמטים, רוקנת אותה כי חשובה לך יותר הברית עם המגזרים הסחטניים מאשר עם הפועלים והמשרתים.

שאול מופז: מהם אתה יודע לדרוש לכסות את האוברדרפט שיצרת.

שאול מופז: אדוני ראש הממשלה, אנחנו בצומת היסטורי.

שאול מופז: אני מסכים אתך, הקופה אכן ריקה.

שאול מופז: אבל ההחלטה הנכונה, גם אם היא קשה פוליטית, היא לקחת מאיפה שצריך, ולא רק ממי שאתה יודע שתמיד משלם.

שאול מופז: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הגיע הזמן שנדאג לעמוד השדרה של החברה הישראלית.

שאול מופז: הגיעה העת לדאוג למשפחה הישראלית העובדת.

שאול מופז: הגיע הזמן שניתן להם את מה שמגיע להם, כי הם אלה שנושאים על גבם את כל השאר.

שאול מופז: הם הרוב האחראי שמשרת את המדינה, שמממן אותה, ושמוכן אף לסכן את חייו בעבורה.

שאול מופז: אדוני ראש הממשלה, זהו הרוב הדומם שעל-חשבונו אתה אוכל.

שאול מופז: אמרת בעצמך שאין ארוחות חינם.

שאול מופז: קשה שלא לחייך למשמע הססמה הזאת.

שאול מופז: בפעם הראשונה אנחנו מניחים לפניך את החשבון, ואנחנו מתכוונים לפרוע אותו במלואו, ומהר.

שאול מופז: אין ארוחות חינם ואין מנהיגות חינם.

שאול מופז: מנהיגות שאין בצדה ערכים, שאין בצדה תודעה היסטורית ושאין לה יכולת הכרעה בין הראוי לבזוי – מנהיגות כזאת נדרשת לשלם מחיר ציבורי חד וברור.

שאול מופז: ולסיום דברי אני רוצה לברך את צה"ל, את השב"כ, על הסיכול שהם עשו אמש כנגד חוליית הטרור בגבול מצרים, ולאחל להם הצלחה בכל מעשי ידיהם.

שאול מופז: תודה.

ראובן ריבלין: תודה לראש האופוזיציה.

ראובן ריבלין: [מס' מ/723; "דברי הכנסת", חוברת זו, עמ' 31235; נספחות.

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו חוזרים להצעת חוק צמצום הגירעון ולשינוי נטל המס (תיקוני חקיקה).

ראובן ריבלין: הואיל ויש לנו הסתייגויות רבות, אשר עלולות היו להימשך בדיון של שעות רבות, יש הסכם בין סיעות הבית, קואליציה ואופוזיציה, שלפיו ידברו אחרי שיציג את החוק יושב-ראש ועדת הכספים ארבעה מסתייגים בלבד, אחד מכל סיעה: זהבה גלאון בשם סיעת מרצ, אבישי ברוורמן בשם סיעת העבודה, דב חנין בשם חד"ש ורוני בר-און בשם קדימה.

ראובן ריבלין: אדוני יושב-ראש ועדת הכספים, נא לעלות ולהציג את הצעת החוק לקריאה שנייה ושלישית.

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בר-און, חבר הכנסת בר-און, אנחנו נותנים לך לדבר אחרון לפני הצבעה.

ראובן ריבלין: זה – – –

רוני בר-און: אני לא אמרתי.

ראובן ריבלין: אתה יודע, כי פעמים יכולים לומר – אנחנו נותנים לך להיות המשכנע האחרון.

ראובן ריבלין: היחידי שיוכל לעצור בכוח השכנוע שלך יהיה בחזרה יושב-ראש ועדת הכספים.

רוני בר-און: – – –

ראובן ריבלין: זה כבר של הוועדה, זה כבר לא של השר.

ראובן ריבלין: השר יכול כרגע רק למשוך את החוק.

ראובן ריבלין: השר יכול רק למשוך, הוא לא יכול – רק הוא בעל-הבית.

רוני בר-און: אם הוא היה באמת בעל-הבית הוא היה מושך.

ראובן ריבלין: הוא יכול תוך ההסתייגויות לבקש לדבר, זה כן.

רוני בר-און: כן, דברים קצרים פה ושם.

ראובן ריבלין: זה מובן מאליו.

ראובן ריבלין: יושב-ראש ועדת הכספים, בבקשה.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אדוני ראש הממשלה, שר האוצר, שרים, אני מתכבד להגיש בפני הכנסת את הצעת חוק לצמצום הגירעון – – –

אבישי ברוורמן: גפני, אתה מדבר אל ראש הממשלה.

זהבה גלאון: אל הגב של ראש הממשלה.

ראובן ריבלין: הוא מדבר לכנסת.

רוני בר-און: מה יש לך להגיד שלא אמרת קודם – – –

ראובן ריבלין: רבותי, רבותי, אם זה יפריע אני אעיר.

ראובן ריבלין: אין שום צורך להיכנס להתרגשות יתר.

רוני בר-און: – – –

שלמה מולה: הם יודעים להטיל גזירות, ראש הממשלה ושר האוצר.

שלמה מולה: לא יודעים – – –

רוני בר-און: לך לאכול, די כבר.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת גפני – בבקשה, אדוני.

משה גפני: הם מפריעים לי, אבל.

ראובן ריבלין: הם מפריעים לך?

רוני בר-און: קח את הזמן.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בר-און.

משה גפני: הצעת חוק לצמצום הגירעון ולשינוי נטל המס (תיקוני חקיקה), התשע"ב–2012.

משה גפני: הצעת חוק זו נדונה בכנסת בקריאה ראשונה ביום י"ח באב התשע"ב, 6 באוגוסט 2012, והועברה לוועדת הכספים.

משה גפני: היום.

רוני בר-און: היום.

משה גפני: ביום י"ח באב, היום.

רוני בר-און: אינסטנט כנסת.

רוני בר-און: אינסטנט.

רוני בר-און: בליץ.

ראובן ריבלין: לא לא – –

משה גפני: תיכף נראה.

ראובן ריבלין: – – זה לא בליץ, לא אינסטנט.

משה גפני: אני הולך להסביר, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: אם היית שר אוצר, היית יודע שכאשר יש חשיבות להכריע, מכריעים, לכאן או לכאן, אבל אני למדתי את זה משרי אוצר קודמים, שהם צדקו.

משה גפני: לא – – –

ראובן ריבלין: כאשר צריך להכריע לא טוב לגמגם.

ראובן ריבלין: בעניין זה אני מצדיק את האוצר, ולא הייתי נותן יד שהכנסת תהיה חותמת גומי בלי שיתקיים דיון ציבורי, ויכוח ציבורי.

ראובן ריבלין: עת ההכרעה הגיעה, ויפה שעה אחת קודם.

ראובן ריבלין: בבקשה.

משה גפני: ביום י"ח באב התשע"ב, 6 באוגוסט 2012, החליטה הכנסת, בהתאם להוראות סעיף 84(ב) לתקנון הכנסת, לאשר את החלטת הוועדה לפצל את הצעת החוק להצעות חוק נפרדות, כך שהחלק הראשון של ההצעה יכלול את סעיף 2 להצעת החוק, והחלק השני של הצעת החוק יכלול את יתר הסעיפים.

משה גפני: הצעת החוק, כפי שאמרתי, נדונה היום בקריאה ראשונה.

ראובן ריבלין: הקואליציה והאופוזיציה, תתווכחו בחוץ.

אורית זוארץ: אנחנו מגיעים להסכמות כשהוא מדבר.

משה גפני: אני ביקשתי בוועדת הכספים בשבוע שעבר, אדוני יושב-ראש הכנסת, בישיבה שאף אתה השתתפת בה, והשתתפו בה גם שר האוצר וגם נגיד בנק ישראל, להתחיל את הדיון באופן לא פורמלי – אף שהחוק עדיין לא אושר במליאת הכנסת, להתחיל את הדיון במדיניות הכלכלית של הממשלה, במדיניות הכלכלית – – –

ראובן ריבלין: ובהחלטת הממשלה שבאה ליישום בחוק זה.

משה גפני: נכון.

משה גפני: אנחנו קיימנו דיון ארוך בשבוע שעבר, ביום רביעי, יחד עם שר האוצר, יחד עם נגיד בנק ישראל.

משה גפני: דנו על סעיפי החוק.

משה גפני: ידענו מהם הסעיפים שעליהם מדובר, ידענו מהן החלטות הממשלה שאמורות להתקבל, ואנחנו דרשנו שהממשלה לא תסתמך על חוקים קיימים אלא תביא הצעת חוק חדשה למליאת הכנסת, והיא תעבור לוועדת הכספים.

משה גפני: כך היה היום.

משה גפני: אנחנו המשכנו את הדיון – הוא היה בעצם דיון וירטואלי, אבל הוא היה דיון אמיתי.

משה גפני: ביום ראשון, אתמול, קיימנו דיון ארוך על סעיפי החוק השונים, שאני הולך לפרט אותם.

משה גפני: אנחנו המשכנו את הדיון היום בבוקר, עוד לפני שמליאת הכנסת אישרה את החוק בקריאה ראשונה, ואנחנו המשכנו את הדיון – וזה בעצם כבר היה דיון רביעי על הצעת החוק הזאת – היום, לאחר שמליאת הכנסת אישרה את החוק בקריאה ראשונה.

משה גפני: הצעת החוק מורכבת מחמישה חלקים עיקריים.

משה גפני: החלק הראשון, שפיצלנו אותו – הוא לא הראשון אלא הוא סעיף 2 בחוק שפיצלנו אותו היום, אנחנו נמשיך את הדיון בו – זה המשך הוראת השעה של מס הרכישה.

משה גפני: אנחנו ביקשנו את הפיצול מכיוון שאנחנו רוצים להביא את נציגי המשרדים הנוגעים בדבר, כפי שעשינו בהצעת החוק המקורית של מס הרכישה – להביא את נציגי משרד השיכון, נציגי משרד האוצר, הרפרנטים שעוסקים בעניין של השיכון.

משה גפני: אנחנו נקיים את הדיון, ואני חושב ומקווה שנאשר אותו לאחר דיון ממצה, ולא באותו יום שאנחנו מביאים את כל הדברים האחרים שאותם אני מבקש לאשר.

משה גפני: הדברים האחרים שמופיעים בהצעת החוק – אני מתחיל בנושא של העלאת מס הכנסה.

משה גפני: העלאת מס ההכנסה היא העלאה מדודה, היא העלאה של 1% לשלוש המדרגות העליונות.

משה גפני: אנחנו הגענו גם להסכמה מלכתחילה שמשלמי המס ששכרם בין 5,200 ל-8,880, לא תחול עליהם העלאת המס של 1%, וגם הממשלה קיבלה החלטה שעליהם זה לא יחול, ואמרנו שבין 8,800 ל-14,400 – יימשך הדיון בוועדה.

משה גפני: ובינתיים, חבר הכנסת חיים כץ, יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, הגיע להסכמה עם ראש הממשלה ועם שר האוצר – ואני הייתי מודע לעניין הזה גם בפגישות שאנחנו קיימנו יחד – הגענו בסופו של דבר, וכך הוועדה גם אישרה את זה, שר האוצר נתן את ברכתו לעניין וגם ראש הממשלה, שעד 14,000 לא יעלה מס ההכנסה.

משה גפני: זאת אומרת, אני רוצה שנדע שאנחנו מדברים על מצב שבו העלאת מס הכנסה איננה חלה על מקבלי השכר עד 14,000 שקלים, שזה פחות או יותר מעמד הביניים.

משה גפני: לא רק מה שאמרתי קודם, שמעמד הביניים, בחוק שינוי נטל המס הפחתנו להם ב-2% את מס ההכנסה; עכשיו, כשאנחנו מעלים ב-1% עקב המצב הכלכלי, את ה-1% הזה אנחנו לא מעלים לבעלי הכנסות עד 14,000, וזה יחול רק על אלה שמקבלים שכר מעל 14,000, עד בעלי ההכנסות הגבוהות מאוד.

חיים כץ: 20,670.

חיים כץ: עד 20,670 – – –

משה גפני: זה המדרגה הנוספת.

חיים כץ: לא נפגע.

משה גפני: כן כן, עד 20,660.

חיים כץ: 20,670.

משה גפני: אוקיי.

משה גפני: עכשיו אני ממשיך הלאה.

משה גפני: אנחנו לא מעלים את המס לבעלי ההכנסות הגבוהות מכיוון שבחוק שינוי נטל המס העלינו את מס ההכנסה של בעלי ההכנסות הגבוהות ב-3% – העלינו את זה מ-45% ל-48%.

משה גפני: היה לנו דיון אם להעלות מדרגה נוספת לבעלי ההכנסות הגבוהות, ואז הביאו, נדמה לי, את משה נסים, שהיה שר האוצר – אדוני יושב-ראש הכנסת, אתה בוודאי צריך לזכור את זה; אדוני היושב-ראש, משה נסים אמר שרוב הכנסתו של העובד צריכה להיות אצלו, ולכן התנגדו להעלאת מס ההכנסה בעוד 2%, להגיע ל-50%, ובמקום זאת – – –

רוני בר-און: רוב עמלו של אדם בידו.

משה גפני: משה נסים אמר את זה.

רוני בר-און: לא.

רוני בר-און: אמרו את זה חכמים הרבה לפני שהוא בא לעולם.

רוני בר-און: הוא ציטט את זה.

משה גפני: ציטט את זה, בסדר.

רוני בר-און: רוב עמלו של אדם בידו.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: אז לכן, כשאני דנתי עם משרד האוצר להעלות לבעלי ההכנסות הגבוהות בעוד 2%, אמרו לי, בסדר, ואז במקום 2% מס הנוספים, יש החלטה – שזה הנושא השני שנמצא בחוק – על הטלת מס יסף.

משה גפני: מס יסף, בגלגול הקודם, כשזה היה בשנה שעברה, היה מדובר על מי שיש לו הכנסות בשווי של מיליון שקלים.

משה גפני: בהצעת החוק הנוכחית מדובר על מי שיש לו 800,000 שקלים.

משה גפני: הוא יקבל 2% מס שהוא מס יסף.

משה גפני: נוסף על מסים שהוא משלם מעמלו ומרווח הון ומכל הדברים האחרים, הוא משלם מס יסף רק אם הוא מרוויח – לא משתכר אלא מרוויח בסך הכול הכללי 800,000 שקלים.

משה גפני: ואז, בדיון בוועדה עלו כמה בעיות.

משה גפני: עלו בעיות שאנחנו כולנו תמכנו בעניין הזה שצריך להטיל מס יסף, או מס בכלל, על מי שהוא עשיר מאוד.

משה גפני: הסכמנו לעניין הזה.

משה גפני: לא היה לגבי העניין הזה ויכוח.

רוני בר-און: לא שייך – – –

משה גפני: בסדר, הבנתי.

משה גפני: אמרתי – –

רוני בר-און: חלק מהכנסה.

משה גפני: – – מי שמרוויח.

משה גפני: ואז, מכיוון שלא מדובר על עמלו אלא מדובר על הסך הכול הכללי, בסך הכול הכללי עשינו את החשבון בוועדה גם בפעם הקודמת, ועכשיו ביתר שאת, שיכול להיות אדם שהוא מעמד ביניים והוא יכול ביום אחד להגיע לרווח של למעלה מ-800,000 שקלים.

משה גפני: היות שלא מדברים רק על שכר עבודה אלא מדברים על רווח כללי, יכול להיות מצב של זוג קשישים שעבדו כל ימי חייהם, חסכו, והבן שלהם קנה להם דירה, וזו לא הדירה הראשונה שלהם, אבל הוא אמר:

משה גפני: אני לוקח את הכסף שלכם, אני משקיע אותו בדירה נוספת.

משה גפני: הדירה הנוספת – התברר שהם צריכים לעבור למשל לדיור מוגן, היו כמה דוגמאות, או לעבור למחלקה סיעודית, צריך למכור מהר את הדירה הזאת, צריך לקחת את הכסף, ואז בעצם יוצא שהרווח הוא למעלה מ-800,000 שקלים, ולא לזה התכוון המחוקק במקרה הזה.

רוני בר-און: זו הכנסה מיגיע כפיו.

משה גפני: זו לא הכנסה מיגיע כפיים, מפני ש-800,000 שקל, מס יסף זה על הרווח הכללי.

משה גפני: יכול להיות אפילו מצב נדיר שבן-אדם מקבל פיצויים, והוא לוקח את כל כספי הפיצויים שלו מהרבה מאוד שנים, ואם מחברים את זה יחד הוא עובר את 800,000 השקלים.

משה גפני: על כל פנים, אני אומר – – –

ראובן ריבלין: יושב-ראש הוועדה, אתה אחד היחידים שלא מכינים לו מה להקריא מהנהלת הוועדה.

ראובן ריבלין: בדרך כלל כשמקריאים, אני רואה שמונה או תשעה עמודים, ואני יודע שאנחנו נצטרך לשבת פה הרבה זמן, אבל אני יודע כמה.

משה גפני: אני מסיים.

ראובן ריבלין: הואיל ואתה מדבר ונותן דוגמאות, אנחנו עלולים להיכנס – – –

משה גפני: לא, אני מסיים.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, אני מסיים.

משה גפני: החרגנו במס יסף – החרגנו דירות עד 4 מיליון שקלים.

משה גפני: היתה אפילו הצעה להחריג דירות בכלל ממס יסף.

משה גפני: בסופו של דבר הגענו למסקנה שלא יכולים לעשות דבר כזה.

משה גפני: לא יכול להיות שדירה שהשווי שלה הוא 16 מיליון שקלים או 20 מיליון שקלים, שלא להגיד 26 מיליון שקלים, תוחרג ממס יסף.

משה גפני: זה לא עולה על הדעת.

משה גפני: אז קבענו איזה רף שמופיע בחוק: עד 4 מיליון שקלים.

ראובן ריבלין: אני אפילו לא שמתי לב.

ראובן ריבלין: זה ממש הפקעה, מה זה; זה – – –

משה גפני: לא, מס יסף.

ראובן ריבלין: בסדר, מה זה.

משה גפני: לא הפקעה.

משה גפני: לא מפקיעים.

משה גפני: לא נוגעים.

משה גפני: בחוק של מס יסף, שמובא למליאת הכנסת, לא נכללת מכירת דירה שהיא עד 4 מיליון שקלים.

ראובן ריבלין: בסדר.

משה גפני: למעלה מ-4 מיליון שקלים – כן.

ראובן ריבלין: כי צודק רוני בר-און שאמר:

ראובן ריבלין: רק מיגיע כפיים, ולא – – –

משה גפני: לא.

משה גפני: מס יסף הוא לא רק מיגיע כפיים, הוא גם רווח הון.

משה גפני: אותו דבר, זה לא חל על פיצויים – – –

דוד רותם: שרים שמוכרים – – –

משה גפני: עזוב את השרים.

משה גפני: אנחנו לא מדברים לשון הרע בחודש אב.

דוד רותם: – – –

ראובן ריבלין: נדבר על דירות של שרים?

ראובן ריבלין: מה פתאום?

רוני בר-און: שם יש פתרון אחר.

רוני בר-און: שם מוכרים חדר-חדר ונפתרה הבעיה.

משה גפני: החוק לא חל – האמת היא שזה כבר מעוגן בחקיקה, ואנחנו רק הכנסנו את זה גם לחוק הנוכחי – על פיצויי פיטורין – – –

רוני בר-און: עוד 10,000 פקחי מס.

משה גפני: לא, לא, לא, אתה טועה.

משה גפני: אתה טועה.

משה גפני: אתה יודע מה?

משה גפני: אנחנו בשר ודם.

משה גפני: אנחנו עושים את מה שאפשר לעשות.

משה גפני: הגענו באמת בעצה אחת עד המקסימום הניתן כדי לגרום לכך שהמס יחול על עשירים ולא יחול על מקרים בודדים שיכולים להיות מעמד ביניים, שאנשים ייפגעו, ואחרי זה נאכל את עצמנו כשנקבל את הפניות מאיזה זוג – – –

חיים כץ: לא חל על פיצויים וקרנות.

משה גפני: מה?

משה גפני: מה?

חיים כץ: לא חל על פיצויים.

משה גפני: לא חל.

משה גפני: לא חל.

חיים כץ: וקרנות השתלמות?

משה גפני: לא, גם לא.

משה גפני: אמרנו.

משה גפני: האמת היא שזה כבר מופיע בחקיקה.

רוני בר-און: שמעת?

רוני בר-און: רק עובדים – – –

משה גפני: אנחנו מפנים לחקיקה הזאת בהצעת החוק כדי למנוע טעות.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, כפי שאמרתי – אני מסיים – יש פה אי-עדכון מדרגות המס – שוב, זה לא חל על עד 14,000 שקלים.

משה גפני: היתה הצעה של הפרשת המעסיק לביטוח הלאומי, היתה הצעה של הרבה מאוד אחוזים.

משה גפני: היה חסר כסף לעניין הזה.

משה גפני: בסופו של דבר, מה ששר האוצר הציע – על 0.6%, נכון?

משה גפני: זה הנושא.

משה גפני: אני מבקש, לאחר הנושא של מזעור הנזקים, של האיזון שקיים בין הדברים – ואני לא מדבר על הרווחים הכלואים, זה יידון בנפרד, ואני לא מדבר על המלחמה בהון השחור, שיידון בנפרד – יש הוועדה שהוקמה אצלך במשרד, וזה יובא כחוק נפרד – – –

ראובן ריבלין: עכשיו הסבירה לי שגית, היועצת המשפטית.

ראובן ריבלין: כדי שלא תהיינה אי-הבנות: מס יסף – 2% על כל הכנסה מעל 800,000 שקל בשנה.

ראובן ריבלין: הכנסה לעניין זה – – –

רוני בר-און: מעל.

משה גפני: מעל, מעל.

ראובן ריבלין: מעל ל-800,000 שקל.

ראובן ריבלין: ברור.

ראובן ריבלין: סליחה.

ראובן ריבלין: הכנסה לעניין זה היא רווח הון, פיצויי פיטורין, יגיעה אישית, שכירות – –

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: רק רגע.

ראובן ריבלין: – – שבח, אלא – –

משה גפני: רגע, רגע.

משה גפני: יש פריסה של שש שנים.

ראובן ריבלין: – – שהשבח ייכלל רק אם דירת המגורים שמכרת היא מעל 4 מיליון שקל.

משה גפני: פיצויי פיטורין עם פריסה של שש שנים.

קריאה: אז זה חל על פיצויי פיטורין.

ראובן ריבלין: פיצויי פיטורין וקרן תגמולים, על הפריסות של שש שנים – הם פטורים לפי חוק אחר.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, לגבי פיצויי הפיטורין וקופות הגמל – – –

ראובן ריבלין: הם פטורים לפי חוק אחר, שהיא גם עזרה לנו לחוקק אותו יחד עם חיים כץ.

משה גפני: הפתרון שניתן בפעם הקודמת, ועכשיו ביתר שאת – יש בחקיקה שזה נפרס על פני שש שנים.

משה גפני: אם זה נפרס על פני שש שנים, אין מציאות שפיצויי הפיטורין או קופות הגמל ייכללו בתוך 800,000 השקל, מפני שזה נפרס – – –

ראובן ריבלין: מאה אחוז.

יובל שטייניץ: אלא אם כן מישהו מקבל 20 מיליון שקל.

ראובן ריבלין: ברור.

משה גפני: עליו היום אנחנו רוצים שהחוק יחול.

ראובן ריבלין: מאה אחוז.

משה גפני: אנחנו רוצים להימנע כך שזה לא יחול פתאום על מעמד הביניים.

ראובן ריבלין: קודם כול, רק מעל 800,000, ורק על דירה שהיא – – –

חיים כץ: – – –

ראובן ריבלין: לגבי הנושא של קרנות השתלמות – – –

משה גפני: פריסה של שש שנים.

ראובן ריבלין: כל הפריסה של שש שנים – זה מוסדר בחוק אחר לגמרי.

משה גפני: נכון, אבל אני פחדתי.

ראובן ריבלין: אז אתה אמרת – – –

משה גפני: אז ביקשתי מהיועצת המשפטית שתכניס – – –

חיים כץ: – – –

משה גפני: מה?

משה גפני: מה?

חיים כץ: הפריסה היא תיאורטית או בפועל?

משה גפני: לא, בפועל.

חיים כץ: אז אני יכול, אם אני מקבל עכשיו מיליון שקל, לממש ממנו 180,000 – –

משה גפני: כן.

חיים כץ: – – לשנה.

משה גפני: יש בעיה של – – –

ראובן ריבלין: אלא אם כן אתה בגיל מסוים שממנו אתה יכול – – –

משה גפני: אני צריך לבקש.

ראובן ריבלין: רגע, רגע.

ראובן ריבלין: בואי אלי.

ראובן ריבלין: לצערי הרב, את לא יכולה לדבר, ואת יכולה לדבר רק באמצעותי.

ראובן ריבלין: זה חשוב שכולם ידעו.

ראובן ריבלין: ברור.

ראובן ריבלין: לצורך מס היסף.

ראובן ריבלין: הפריסה היא תיאורטית.

ראובן ריבלין: אתה צודק.

ראובן ריבלין: כך יירשם, אדוני היושב-ראש.

משה גפני: מה זה תיאורטית?

משה גפני: אני מבקש.

ראובן ריבלין: לא.

ראובן ריבלין: אתה יכול – – –

משה גפני: אהה.

משה גפני: בטח.

משה גפני: לא הבנתי.

משה גפני: מאה אחוז.

ראובן ריבלין: רואים כאילו לקחת.

ראובן ריבלין: מאה אחוז.

משה גפני: בסדר.

ראובן ריבלין: הפריסה תיאורטית, והרי הדברים כתובים בספר דברי הימים.

משה גפני: אני מסיים.

משה גפני: הדאגה שמעמד הביניים שייכלל בתוך העניין הזה בגלל פיצויי פיטורין – – –

יובל שטייניץ: מי שמקבל, למשל, 5 מיליונים ומעלה, הוא כבר מעבר – – –

ראובן ריבלין: נכון.

ראובן ריבלין: על זה אין ויכוח.

משה גפני: נכון.

ראובן ריבלין: אין ויכוח.

משה גפני: אדוני השר, מי שמאוד עשיר, עליו יחול מס היסף גם על פיצויי פיטורין.

ראובן ריבלין: לא, לא כדאי עכשיו.

ראובן ריבלין: אנחנו – – –

משה גפני: מי שנמצא במעמד מוגדר, הפריסה היא אוטומטית – יותר נכון שהיא תיאורטית בהגדרה המשפטית – – –

ראובן ריבלין: אתה תוכל לדבר על זה אם תרצה.

משה גפני: לכן, אדוני יושב-ראש הכנסת, אני מבקש לאשר את הצעת החוק בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

ראובן ריבלין: האם יש איזו מההסתייגויות שאתה ממליץ לקבל?

ראובן ריבלין: האם אתה ממליץ לקבל?

משה גפני: לא.

משה גפני: אני מבקש לא לקבל אף אחת מההסתייגויות – – –

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: יש הסתייגויות של הממשלה?

ראובן ריבלין: אין הסתייגויות של הממשלה?

משה גפני: אין הסתייגויות של הממשלה.

ראובן ריבלין: טוב.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

משה גפני: אני מבקש שלא לקבל אף אחת מההסתייגויות.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני אמרתי את הדברים מפי שגית, היועצת המשפטית הנכבדה של ועדת הכספים, כדי שיהיו הדברים ברורים לחלוטין.

ראובן ריבלין: יש כאן מונחים שפעמים רבות מצריכים גם פרשנות.

ראובן ריבלין: מה זה פריסה תיאורטית?

ראובן ריבלין: הרי היא כתובה בכל אותם ספרי טקסט אשר מי שרוצה לדעת אותם יוכל להיכנס לכל אחד מהמבארים ולקבל את הפירוש המיוחד.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים להסתייגויות.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת זהבה גלאון.

ראובן ריבלין: כמה לכל אחד מהמסתייגים?

ראובן ריבלין: חמש דקות.

ראובן ריבלין: בבקשה.

רוני בר-און: זהבה – – – פעם ראשונה – – –

ראובן ריבלין: מותר לה, והיא עושה את עבודתה יפה, וכל הכבוד.

רוני בר-און: בסדר.

רוני בר-און: קצת הומור, מה קרה?

ראובן ריבלין: אני אמרתי זאת בהומור רב.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, שמעתי היום את שר האוצר עומד כאן על הדוכן ואומר: אנחנו יכולים לסמוך על עצמנו ועל אבינו שבשמים.

זהבה גלאון: אני רוצה לומר לך, אדוני השר – – –

יעקב ליצמן: אוה, סוף-סוף.

יעקב כץ: – – – אבינו שבשמים.

זהבה גלאון: מה קרה?

רוני בר-און: תגידי שאת מוכנה לסמוך על אבינו שבשמים ורק לא על שר האוצר.

רוני בר-און: תתפשרי.

ראובן ריבלין: רבותי, רגע, אולי אתם לא יודעים, אבל היא בזמן מוגבל.

ראובן ריבלין: היא לא מקבלת – – –

רוני בר-און: תתפשרי על אבינו בשמים – – –

ראובן ריבלין: אני עצרתי בגלל אבינו שבשמים את השעון כרגע.

ראובן ריבלין: בבקשה.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר לשר האוצר שאני לא סומכת לא עליכם ולא על אבינו שבשמים.

ראובן ריבלין: למה?

ראובן ריבלין: למה?

ראובן ריבלין: למה?

יעקב כץ: – – –

זהבה גלאון: אני לא סומכת.

ראובן ריבלין: למה?

ראובן ריבלין: למה?

ראובן ריבלין: טוב, טוב.

ראובן ריבלין: רבותי, טוב.

ראובן ריבלין: בסדר.

ראובן ריבלין: יאללה, אפשר להמשיך.

זהבה גלאון: לא סומכת.

יובל שטייניץ: על מי את כן סומכת?

זהבה גלאון: אני אגיד לך.

רוני בר-און: – – – להוריד אותה.

רוני בר-און: זו כפירה.

יובל שטייניץ: על מי את כן סומכת?

זהבה גלאון: סומכת עלינו, על התבונה – –

יובל שטייניץ: זה מה שאמרתי.

יובל שטייניץ: על עצמנו.

זהבה גלאון: – – על שיקול הדעת.

זהבה גלאון: זה לא מה שעשיתם כאן היום על הדוכן.

זהבה גלאון: הבאתם לכאן היום תוכנית – –

קריאה: – – –

זהבה גלאון: – – שתחסל את מעמד הביניים ותפגע בשכבות המוחלשות.

זהבה גלאון: זה מה שאתם עושים היום עם ההצעה שלכם.

זהבה גלאון: עומד כאן חבר הכנסת גפני, יושב-ראש ועדת הכספים, שבאמת יש לי אליו הערכה רבה.

זהבה גלאון: הוא עומד כאן על הדוכן – – –

יעקב ליצמן: – – – יש לו – – –

זהבה גלאון: ויש לו גם סייעתא דשמיא.

זהבה גלאון: אני יודעת את זה, סגן השר ליצמן.

יעקב ליצמן: איך את לא מאמינה?

יעקב ליצמן: איך – – –

זהבה גלאון: אני יודעת את זה.

זהבה גלאון: אני לא מתווכחת אתכם על זה.

זהבה גלאון: זה בסדר.

יעקב כץ: אבינו – – –

ראובן ריבלין: טוב.

ראובן ריבלין: רבותי, אני אסכם את עניין אבינו שבשמים בסוף דבריה.

זהבה גלאון: בסדר, אדוני.

זהבה גלאון: אני אומרת לכם שעומד כאן חבר הכנסת גפני ומנסה בפלפולים מפלפולים שונים להסביר לנו – ובכלל אנחנו גם צריכים ליהנות מהגזירות האלה ועוד רגע ניהנה מהן.

זהבה גלאון: הוא עושה את זה בתיאטרליות הידועה שלו ובחוש ההומור הידוע שלו.

זהבה גלאון: זה לא ממתיק את הגלולה, אדוני השר; לא הדברים שלך ולא הדברים של יושב-ראש ועדת הכספים.

זהבה גלאון: אתם מסבירים לנו, עוד רגע אנחנו צריכים להיות מאושרים.

זהבה גלאון: איך לא ראינו את זה?

זהבה גלאון: איך לא ראינו את זה?

זהבה גלאון: אני רוצה לומר לך, אדוני, אתם הולכים לחסל לחלוטין את מדינת הרווחה.

זהבה גלאון: לחלוטין.

זהבה גלאון: ויש אלטרנטיבות, ולא שעיתם לעצות שלנו ולא שעיתם להצעות שהעלינו.

זהבה גלאון: יש אלטרנטיבות: אפשר היה לעשות מס חברות דיפרנציאלי – היה מכניס לקופת המדינה 3 מיליארד ש"ח; זה פי-שניים, פי-שניים מקיצוץ הרוחב שעשיתם.

זהבה גלאון: אפשר היה לגבות את כל המס על הרווחים הכלואים.

זהבה גלאון: אפשר היה לעשות מדרגת מס שמינית מ-66,000 שקל ומעלה.

זהבה גלאון: אפשר היה לבטל את הפטור על המס על קרנות ההשתלמות.

זהבה גלאון: יש כל כך הרבה דברים שאפשר היה לעשות, אבל אתם בחרתם לעשות רק דבר אחד: לא לפגוע בבעלי ההון.

זהבה גלאון: זה מה שבחרתם לעשות.

זהבה גלאון: החלטתם לפגוע בציבור שמשלם את המחיר יום-יום, שצריך ללכת למכולת, שעובד בסופר, שעובד במקומות האלה, שהוא משלם את המס, שהוא משלם את המסים.

זהבה גלאון: אתם לא רואים את בני-האדם לנגד העיניים.

זהבה גלאון: אתם רואים את הפרוטקציונרים שיש להם גישה אליכם, שיכולים לבוא אתכם במשא-ומתן על כמה מס הם ישלמו.

זהבה גלאון: הרי כל אחד אחר – היו זורקים אותו כבר מכל המדרגות כשהיה מנסה לעשות משא-ומתן על הרווחים שלו ועל הפטורים שהוא מקבל.

זהבה גלאון: אתם מנהלים כאן מדיניות רעה, מדיניות אכזרית.

זהבה גלאון: אני חוזרת ואומרת: זו מדיניות שתביא לחיסולו של מעמד הביניים.

זהבה גלאון: תביאו את זה בחשבון, שכבר לא נדבר על הפגיעה בשכבות המוחלשות.

זהבה גלאון: ולכן, כפי שאמרתי, אדוני, אני יודעת שחלק מהאנשים כאן אולי לא מקבלים את זה, ואני מכבדת את האמונה שלהם.

זהבה גלאון: אני אדם חופשי, חילוני, מאמינה רק בכוח שלנו, בכוח שלנו לשנות.

זהבה גלאון: כנראה תצליחו להעביר כאן היום את רוע הגזירה, אבל זה לא ישנה את העובדה – לא נסמוך עליכם, לא על השיקולים שלכם ולא על ההחלטות שלכם.

זהבה גלאון: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת גלאון, אני רוצה לומר לך שאני מסכים אתך ואתם כשאת אומרת, כפי שאני מצטט: סומכת על התבונה.

ראובן ריבלין: ואני אומר לך: אם יש בי תבונה, היא ניתנה לי על-ידי אבינו שבשמים.

ראובן ריבלין: הנה, ראי, סידרנו.

זהבה גלאון: אדוני, אני מכבדת אותך ונישאר חלוקים בעניין.

ראובן ריבלין: מאה אחוז, בלי כל ספק.

ראובן ריבלין: זה הכול עניין של אמונה.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, אני מזמין את חבר הכנסת אבישי ברוורמן, ואחריו – את חבר הכנסת דב חנין.

ראובן ריבלין: יסכם – חבר הכנסת רוני בר-און.

אבישי ברוורמן: אדוני היושב-ראש, כבוד המשנה לראש הממשלה, יושב-ראש האופוזיציה, חברי חברי הכנסת, אני שומע כאן את דברי שר האוצר, שיצא כרגע, ואת דברי ידידי חבר הכנסת גפני, ואני חושב שאנחנו צריכים להגיד פה יחדיו: הללויה.

אבישי ברוורמן: הכול נהדר.

אבישי ברוורמן: נכון, העולם מתרסק אבל אנחנו אי של יציבות, שמעביר כלכלה צודקת שמצילה את מעמד הביניים והקבוצות החלשות, ובא לציון גואל.

אבישי ברוורמן: ואפילו נודה לאבינו שבשמים.

אבישי ברוורמן: אני אשאיר את אבינו שבשמים רגע בצד.

אבישי ברוורמן: השאלה היא אם יש פה על מי לסמוך.

אבישי ברוורמן: כן, אדוני שר האוצר, אני לא סומך עליך.

אבישי ברוורמן: אדוני ראש הממשלה, לך יש אידיאולוגיה, ואת זה אני מעריך.

אבישי ברוורמן: האידיאולוגיה שלך והאידיאולוגיה של מפלגת העבודה, של שלי יחימוביץ ושלי ושל חברינו, היא שונה.

אבישי ברוורמן: אני רק רוצה לומר לך שהאידיאולוגיה שלך הורידה את ארצות-הברית לשפל שלא היה כמותו.

אבישי ברוורמן: אותה ארצות-הברית, שאני הגעתי אליה לעשות דוקטורט, היתה החברה המובילית ביותר בעולם המערבי, חברה שהיתה בה – מדינת רווחה.

אבישי ברוורמן: היום היא החברה שהמוביליות של בריטניה המעמדית יותר גבוהה משלה.

אבישי ברוורמן: היא החברה הענייה ביותר בעולם המערבי, ועם האי-שוויון הגבוה ביותר, ו-1% מהאוכלוסייה יש לו 50% מההון.

אבישי ברוורמן: ואתה, כשהיה לנו ויכוח אידיאולוגי – והוא אידיאולוגי – אמרת: בואו נלמד ונעתיק את וול-סטריט, נוריד את המס לאלפיון העליון, והוא יסחב עם הכתפיות ועם השלייקעס את המעמד הבינוני והקבוצות החלשות כמו בארצות-הברית.

אבישי ברוורמן: והנה, ארצות-הברית הזאת הביאה לגירעון התקציבי הגבוה בעולם משום שבשום מקום זה לא קרה.

אבישי ברוורמן: ולקחת אותנו ועשית מה שאחד העם אמר – חיקוי מתוך התבטלות וגם חיקוי מתוך התבוללות.

אבישי ברוורמן: אנחנו לא מחקים את ארצות-הברית של אמריקה היום.

אבישי ברוורמן: אנחנו נחקה אותה אולי ביוזמות, אנחנו נחקה את בנג'מין פרנקלין, את ג'פרסון.

אבישי ברוורמן: אנחנו לא מחקים את אותו ימין רפובליקני שהביא בתפיסה שלו את ארצות-הברית לשפל מדרגה.

אבישי ברוורמן: ולכן, אדוני ראש הממשלה, כן, למפלגת העבודה, לשלי, לי, לחברינו, יש מאבק אידיאולוגי אתך, אבל אתה, חבר הכנסת גפני, אתה, כבוד השר ליצמן, אתם שותפים לתפיסתנו שלא באנו כאן לציון לבנות חברה שהיא האי-שוויונית ביותר במערב אחרי ארצות-הברית, אבל היא מבחינת יוקר המחיה גרועה מארצות-הברית.

אבישי ברוורמן: ולכן, אנחנו על פני זמן – מפלגת העבודה חטאה בעבר, וקדימה, ונתניהו הוביל את זה.

אבישי ברוורמן: בנינו חברה של כלכלה לא צודקת.

אבישי ברוורמן: ואם היה יושב פה הדוקטור לפילוסופיה, ידידי שר האוצר, הייתי אומר לו שכלכלה זה לא רק יחס חוב–תוצר; כלכלה זה לא רק אינפלציה; כלכלה זה גם לא מספר הסטארט-אפים.

אבישי ברוורמן: כלכלה שמדינת היהודים היא האי-שוויונית ביותר במערב להוציא את ארצות-הברית, שהמצב שלה היום – החינוך שלה כל כך נמוך.

אבישי ברוורמן: החברה הזאת, שיש בה קבוצה קטנה שאנחנו אמרנו שהם הכוכבים הגדולים, ולכוכבים הגדולים מגיע הכול.

אבישי ברוורמן: למה מגיע הכול?

אבישי ברוורמן: כי הם יצעידו אותנו למעלה.

אבישי ברוורמן: ואיפה הצעידו אותנו?

אבישי ברוורמן: תודה לאל שלא לוול-סטריט.

אבישי ברוורמן: ולכן, חבר הכנסת גפני, השר ליצמן, אם לא הייתם מקבלים את מה שאתם מקבלים מאותה קואליציה, הייתם אתנו כאן, בדבר הזה.

אבישי ברוורמן: אבל כאן אני אומר לך, עם נתניהו אין לי בעיה.

אבישי ברוורמן: הוא אידיאולוג.

יעקב ליצמן: אולי תגלה לנו מה אנחנו מקבלים.

אבישי ברוורמן: הוא אידיאולוג.

יעקב ליצמן: אבישי, תראה לנו מה אנחנו מקבלים.

אבישי ברוורמן: אני לעולם לא יודע.

אבישי ברוורמן: יעקב, ידידי היקר, מכיוון שבוועדת הכספים כבר שנים לא יודעים מה קורה.

אבישי ברוורמן: אני לא יודע את הנתונים.

אבישי ברוורמן: אין נתונים.

יעקב ליצמן: אבל היית שם, ראית הכול מה מקבלים.

יעקב ליצמן: מה קיבלנו?

אבישי ברוורמן: יעקב'לה, יעקב'לה, כשאתה מרוצה אז אני יודע שזה בסדר, קיבלת.

יעקב ליצמן: קיבלתי מיגון לבית-חולים "ברזילי".

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: נא לא להפריע, כי הכול יקבל את הזמן.

אבישי ברוורמן: ולכן, עם נתניהו אין לנו בעיה.

אבישי ברוורמן: אנחנו נתמודד העבודה מול הליכוד, מול נתניהו, כי התפיסה שלו פשטה את הרגל.

אבישי ברוורמן: התפיסה שלו על פני זמן לא נכונה, אבל אמרנו: עכשיו הבין נתניהו.

אבישי ברוורמן: פתאום היתה מחאה חברתית, מחאה חברתית, מפני שהציבור הבין שמה שכתוב ברוב העיתונים, שהכול בסדר והכלכלה יציבה – הוא שאל: כלכלה למי?

אבישי ברוורמן: מי נהנה מפירות הצמיחה?

אבישי ברוורמן: לא אנחנו, לא המעמד הבינוני, לא הקבוצות החלשות.

אבישי ברוורמן: והוא יצא לרחובות והיה מבולבל.

אבישי ברוורמן: אבל אז נתניהו אמר: אני מסובב את ההגה, לא מתוך אמונה אלא מתוך ספין, והתחיל לסובב קצת את ההגה ומכר לנו שהוא הולך עם ועדת-טרכטנברג.

אבישי ברוורמן: כשוועדת-טרכטנברג שמה כאן את הנתונים פניתי לשר האוצר ואמרתי לו: איפה הכסף?

אבישי ברוורמן: תגיד לי.

רוני בר-און: לא, זה יאיר לפיד אמר.

ראובן ריבלין: לא, לא, עכשיו אני נתתי לו.

אבישי ברוורמן: לא, תסלח לי.

ראובן ריבלין: לא.

ראובן ריבלין: אבישי, יש לך חצי דקה.

אבישי ברוורמן: תודה.

אבישי ברוורמן: ואז הוא אמר לי: קיצוץ בתקציב הביטחון.

אבישי ברוורמן: אדוני, לא היה קיצוץ בתקציב הביטחון.

אבישי ברוורמן: תקציב הביטחון ברח.

אבישי ברוורמן: תחזיות בתקציב הדו-שנתי?

אבישי ברוורמן: כבר דיברנו עליו.

אבישי ברוורמן: ולכן, אתה בא ואתה אומר: סמוך עלינו?

אבישי ברוורמן: אני אומר לך שאם אנחנו נסמוך עליך יהיה גירעון עוד יותר גדול, אבל אותם מעמד ביניים וקבוצות חלשות, שאין להם אבא ואין להם דרך, הם יצאו לרחובות אולי בעוד שנה ושנתיים, כי הדרך הזאת של נתניהו עם הניהול העלוב הזה של שטייניץ מובילים אותנו אל פי תהום.

אבישי ברוורמן: ולכן – אני מסכם – יש דרכים.

אבישי ברוורמן: סוציאל-דמוקרטיה זה תחרות, זה שאנחנו לא נותנים לקבוצה אחת להוביל ואנחנו נאבקים למען העסקים הקטנים והבינוניים כדי שהאשראי לא ילך רק לקבוצה קטנה.

אבישי ברוורמן: ולכן, המאבק הזה הוא מאבק של דרך, והציבור ישפוט – לא לאידיאולוגיה של נתניהו, ובטח, ידידי הדוקטור לפילוסופיה, לא לניהול של שטייניץ.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת אבישי ברוורמן.

ראובן ריבלין: אנחנו מזמינים את חבר הכנסת דב חנין.

דב חנין: תודה רבה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, עמיתי חברי הכנסת, יום ארוך של דיונים עבר עלינו היום בכנסת, והנה הזמן לסכם אותו.

דב חנין: על שתי מדינות דיברנו, חוץ מעל ישראל, ביום הזה: דיברנו על אירן, דיברנו על סכנותיה של מלחמה אזורית איומה, שרבותי השרים, אדוני ראש הממשלה, אם אתם תגררו אותנו אליה, המחירים יהיו עצומים.

דב חנין: אמרתם שאין ארוחות חינם.

דב חנין: בוודאי אין מלחמות חינם, ואנחנו לא מוכנים לשלם מחיר של מלחמה איומה, מיותרת ומסוכנת, שיש אנשים בממשלת ישראל שגוררים אותנו אליה.

דב חנין: ודיברנו גם על יוון; דיברנו על ממשלה שהונתה את הציבור, אמרה שהמצב הכלכלי מצוין, הכול נפלא, אבל לפתע גילתה חור עצום בתקציב, ואז העמיסה, או לפחות ניסתה להעמיס, את מלוא המחיר של המשבר על השכבות העממיות על הציבור הרחב.

דב חנין: יוון, אדוני ראש הממשלה?

דב חנין: זה בדיוק המודל שאתה אימצת, בדיוק מודל יוון.

דב חנין: שלוש שנים סיפרתם לנו שהמצב מופלא, הכלכלה בשיאים, ובאותו זמן חפרתם בור עצום של גירעון.

דב חנין: חפרתם את הבור הזה בהקלות מס על העשירים, חפרתם את הבור הזה בהשקעות עתק בהתנחלויות, חפרתם את הבור הזה במחיר הכלכלי העצום של ההימנעות מהתקדמות להסדר של שלום במזרח התיכון.

דב חנין: והיום אתם מציעים לציבור הישראלי לסתום את החור בגירעון באמצעות קפיצה לתוך הבור.

דב חנין: זה מה שאתם מציעים לנו.

דב חנין: כי מה הביאה הממשלה היום?

דב חנין: מה כללה החבילה הכלכלית הזאת?

דב חנין: היא כללה בעצם שני מהלכים גדולים.

דב חנין: בצד אחד – עוגות לעשירים.

דב חנין: זהו בתמצית הסיכום של פרשת הרווחים הכלואים, אותם 120 מיליארד, שמהם הממשלה מציעה להסתפק בכמה שקלים מסכנים.

דב חנין: כסף מס שהיה צריך להשתלם למדינה, לפי כל דין, וממשלת נתניהו מבקשת לוותר עליו, כי מסתבר שיש כסף.

דב חנין: למה טוענים שאין כסף?

דב חנין: יש כל כך הרבה כסף, השאלה היא רק למי רוצים לתת אותו ואיך רוצים לתת אותו.

דב חנין: לטייקונים כנראה יש מספיק, ואפשר לתת יותר, ואפשר לתת להם גם על חשבון הרווחים הכלואים.

דב חנין: אבל מהציבור הישראלי אתם מבקשים לקחת.

דב חנין: אתם מבקשים לקחת באמצעות העלאת המע"מ ל-17%, וההעלאה הזאת היא מחיר כבד שכל אחד ואחת מאתנו יצטרכו לשלם, ותצטרך לשלם אותו הגברת בשדרות והאדון בנתניה והאשה בבאר-שבע והגברת בסח'נין – הם כולם יצטרכו לשלם על החלב ועל המים ועל החשמל.

דב חנין: והעלאה לא תהיה רק של 1%, כי כל המחקרים הכלכליים מלמדים שהעלאה של המע"מ יוצרת הזדמנות להעלאת מחירים רחבה יותר.

דב חנין: אתם במס הרגרסיבי הזה מוכיחים לציבור הישראלי שלא הקשבתם לרגע למחאה החברתית הגדולה של הקיץ האחרון.

דב חנין: אני יודע, אדוני היושב-ראש, יש כאלה שאומרים שהמחאה החברתית הזאת מאחורינו, ואין שום ספק שאם היינו בגל של הפגנות ענק כמו שהיו לנו לפני שנה, אפילו ראש הממשלה נתניהו לא היה מעז להביא לכנסת את החבילה שהוא הביא בפניה היום.

דב חנין: מבחינת

דב חנין: כם המחאה החברתית חלפה ואיננה.

דב חנין: העברתם את הדף, כבר שכחתם את המסרים, שכתם את הקריאות, שכחתם את האמירה העצומה הזאת של מאות אלפי אזרחים בישראל: העם דורש צדק חברתי.

דב חנין: אבל רק אתם שכחתם, כי אנחנו לא שכחנו ולא נשכח, והציבור הישראלי, שיצא בהמוניו, בהמוניו, לרחובות הערים והכפרים, יהודים וערבים, בצפון ובדרום, בתל-אביב, בירושלים, בחיפה, בכל כך הרבה עשרות יישובים אחרים – האנשים האלה אולי התייאשו, אבל הם התייאשו מכם, והייאוש הזה ימצא לעצמו בסופו של דבר ביטוי בשינוי אמיתי שצריך להתרחש בארץ הזאת – שינוי למדיניות אחרת, מדיניות של צדק חברתי, מדיניות של שלום, מדיניות של דמוקרטיה שמתבטאת בזה שהממשלה מתייחסת קצת יותר ברצינות לכנסת.

דב חנין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

ראובן ריבלין: אני מזמין את אחרון המסתייגים, חבר הכנסת רוני בר-און.

ראובן ריבלין: לצלצל בבקשה.

ראובן ריבלין: אם גפני לא יהיה כאן, אני עובר להצבעות.

רוני בר-און: אני אעשה פיליבסטר בשביל שהוא יבוא.

רוני בר-און: אדוני היושב-ראש, השרים, חברי הכנסת, השבוע האזנתי לרדיו, שמעתי במקרה את הפתיח של עודד שחר לתוכנית "הכול דיבורים".

רוני בר-און: אני מאוד מחבב את עודד שחר באופן אישי.

רוני בר-און: אני חולק עליו באופן כלכלי וחברתי, כמעט על כל מה שהוא אומר.

רוני בר-און: והוא אמר: איזה מזל – הוא אומר – מזל גדול שד"ר שטייניץ הוא דוקטור לפילוסופיה.

רוני בר-און: תארו לכם, אומר עודד שחר, שד"ר שטייניץ היה דוקטור לרפואה; דוקטור לרפואה, ואנחנו, שבנו הוא מטפל, היינו החולים שלו.

רוני בר-און: שלוש שנים הוא היה אומר באיזה מצב בריאותי מזהיר אנחנו נמצאים, הכול נפלא, הכול מוצלח, אתם בריאים, אתם עולים כפורחים, ואז פתאום הוא היה אומר לנו: סליחה, אתם חולים אנוש ומצבכם חסר סיכוי.

רוני בר-און: בדיוק כמו שהוא אמר לנו כשאנחנו מטופלים בצד הכלכלי.

רוני בר-און: אדוני היושב-ראש, אני מודה שהדברים שנצביע עליהם היום, לתפיסתי, לא זו בלבד שלחלק גדול מהם אני מסכים, אלא הייתי הולך עוד יותר רחוק, כי זה מה שצריך לעשות.

רוני בר-און: אנחנו במצב שבלתי אפשרי לתקן את כל המקולקל והמעוות כאן בלי התערבות חריפה.

רוני בר-און: אבל מישהו יצר את הצרה הזאת.

רוני בר-און: זה לא קורה יש מאין, ואי-אפשר לספר לנו שלוש שנים שאנחנו פלא כלכלי ותקדים עולמי ומכל העולם באים ללמוד ולראות איך ד"ר שטייניץ מחולל פה נסים, וביום בהיר אחד, הפלא ופלא: ויקו לנס – והנה ברוך.

רוני בר-און: אני אומר לכם, אם כל חטאת, אדוני היושב-ראש, זה התקציב הדו-שנתי.

רוני בר-און: התקציב הדו-שנתי, שהיה סוג של משאת נפש פוליטית, הוריד מול הכלכלה הישראלית מסך שחור.

רוני בר-און: פשוט לא היה אפשר לראות מה קורה, לא היה אפשר לאמוד מה קורה ולא היה אפשר להגיב בזמן.

רוני בר-און: כן, אני יודע שזה תקדים עולמי, שמכל העולם – כמה פעמים שמעתם "אנחל גורייה"?

רוני בר-און: כמה פעמים שמעתם "נגידים מכל העולם"?

רוני בר-און: הרי שדה התעופה התרסק מכל שרי האוצר והנגידים שבאו מכל העולם ללמוד את נפלאות שטייניץ והתקציב הדו-שנתי.

רוני בר-און: אבל מה נשאר?

רוני בר-און: שטייניץ ובחריין, בחריין ושטייניץ – שתי הרפובליקות המפוארות עם התקציב הדו-שנתי.

רוני בר-און: עמדנו פה, הזהרנו אתכם, אמרנו שזה לא נכון, שזה לא נכון קונסטיטוציונית לקחת מהכנסת את יכולת הבקרה, ואדוני, שהיה באופוזיציה הרבה שנים ובקואליציה הרבה שנים, יודע שבעניינים כאלה מעטים המקרים שיש קואליציה ואופוזיציה.

רוני בר-און: שומעים לאופוזיציה ותומכים בקואליציה, אבל פה, מי שהיה צריך, נחות פוליטית.

רוני בר-און: לא היה לזה שום היגיון כלכלי.

רוני בר-און: בטח לא היה לזה שום היגיון כלכלי כאשר העולם באמת נמצא במצב כלכלי כל כך שביר.

רוני בר-און: אפילו גאונים מהסוג שמנהלים פה את הכלכלה לא יכלו לצפות ולראות מה קורה.

רוני בר-און: והיתה פה, אדוני היושב-ראש, מתחת למעטה השחור משחור הזה של התקציב הדו-שנתי, התבדרות – אני לא אומר השתוללות.

רוני בר-און: אני לא מאמין, אני לא מאמין שראש הממשלה נתניהו, שהתחיל את העשור של המשמעת הפיסקלית ב-2003 – ומה שמגיע לו אי-אפשר לקחת ממנו – משתולל תקציבית, אבל היתה פה התבדרות.

רוני בר-און: היתה פה התבדרות.

רוני בר-און: המספרים לא מסתדרים אחרת.

רוני בר-און: או שיש פה זדון ורשלנות פושעת ומישהו ניסה לקלקל את מדינת ישראל או שהיתה פה התבדרות כלכלית.

רוני בר-און: הניחו פה, אדוני היושב-ראש, במציאות כלכלית כל כך שבירה, הנחות שמרניות, גם לעניין הצמיחה וגם לעניין הגבייה ממסים.

רוני בר-און: בסוף היום, חברים, אין פה משבר כלכלי.

רוני בר-און: הניחו צמיחה ל-2011 – 4%, היה 4.8%.

רוני בר-און: המשק חזק מהממשלות, מכל הממשלות, גם מהממשלה שאני הייתי בה שר האוצר.

רוני בר-און: השנה הניחו 4% – ייגמר ב-3.2%.

רוני בר-און: בסוף היום, ביחד, בממוצע ל-2011, 2012 – 4% צמיחה.

רוני בר-און: כל שרי האוצר שבאו ללמוד משטייניץ תקציב דו-שנתי, מתפללים שיהיה להם 4% צמיחה בשנה.

רוני בר-און: אבל תראו איך אנחנו נראים, תראו מה צריך לעשות עכשיו.

רוני בר-און: אחר כך היתה הנחה של גבייה ממסים.

רוני בר-און: כמה דיברתי פה.

רוני בר-און: אמרתי לך: לא יכול להיות שאתה מכין תקציב בינואר, פברואר, מרס, אפריל 2010, ואתה תחשוב מה תהיה גביית המסים שלך ב-2012.

רוני בר-און: ואתה הנחת 232.2 מיליארד שקל.

רוני בר-און: מה לעשות שהמציאות חזקה, בטח יותר ממני, בטח יותר מכל היושבים פה, אבל גם יותר ממך?

רוני בר-און: אז תיקנת את זה בינואר 2012 ל-221, ואני אומר לך שלא תגבה 214 השנה.

רוני בר-און: יהיה לך בעניין הזה 18 מיליארד שקל חור.

רוני בר-און: מה אתה חושב כשאתה מתקן, לפני שבועיים או היום, את הגירעון שלך מ-1.5% ל-3%?

רוני בר-און: על מי אתה עובד?

רוני בר-און: אתה יודע שזה ב-3.8% היום ואתה יודע שזה אולי יגיע ל-4%.

רוני בר-און: עכשיו אתה ממציא, מחולל תקדים עולמי: נעמיק גבייה, 600 מפקחי מס הכנסה.

רוני בר-און: איפה היית שלוש שנים?

רוני בר-און: למה התעקשת על זה שלא ימנו ראש רשות מסים, כי לא רצו למנות את הפוליטיקאי שאתה רצית שם?

רוני בר-און: והגאווה הזאת ביחס חוב–תוצר – כמה אפשר לאחז עיניים?

רוני בר-און: מה זה יחס חוב–תוצר?

רוני בר-און: אז יש לך 73%, 74%, מאוד יפה.

רוני בר-און: מה שחשוב באמת, אם אתה יודע את זה, זה יחס תשלומי הריבית על החוב ביחס לתוצר.

רוני בר-און: בעניין הזה אתה גרוע כמו חביבותיך יוון ואיטליה.

רוני בר-און: אתה לא יכול להגיד ספרד, כי אתה משלם 4% ריבית על החוב ביחס לתוצר, וספרד משלמת רק 1.5%.

רוני בר-און: זו ספרד השבורה.

ראובן ריבלין: נא לסכם.

רוני בר-און: אני מסכם.

רוני בר-און: יפן, שיש לה פי-שלושה יחס חוב–תוצר משלנו – 200% כבר עשר שנים – משלמת רק 1% ריבית על החוב הלאומי ביחס לתוצר.

רוני בר-און: איך אתה מבלבל לנו את המוח עם היחס חוב–תוצר הזה?

ראובן ריבלין: נא לסכם.

רוני בר-און: אני מסכם.

רוני בר-און: אדוני ראש הממשלה, אני יודע שאתה יושב פה.

רוני בר-און: אני אומר לך עוד הפעם: העשור של המשמעת הפיסקלית התחיל בקדנציה שלך ב-2003.

רוני בר-און: אנחנו ב-2013.

רוני בר-און: אתם הולכים לעשור אבוד.

רוני בר-און: זה שהתחיל ב-1973, אז הוא התחיל בגלל מלחמה.

רוני בר-און: היום זה מתחיל בגלל מה שאמר לך פרופסור ברוורמן: האוצר שלך איננו מנוהל.

רוני בר-און: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה לחבר הכנסת רוני בר-און.

ראובן ריבלין: אדוני יושב-ראש ועדת הכספים, אין לך מה להשיב.

משה גפני: רק להצביע.

משה גפני: אחרי שהבנתי – – –

ראובן ריבלין: אני שאלתי אם אתה רוצה להשיב.

ראובן ריבלין: גמרנו את הדיון, לכן אפילו שר האוצר לא יכול.

ראובן ריבלין: אני ממתין, מאפשר לראש הממשלה להגיע בניחותא לכיסאו, בניחותא, כדי שחלילה לא תרוץ ותגיע מהר מדי.

ראובן ריבלין: לא לא לא, לא להתייעץ כרגע.

ראובן ריבלין: כבוד ראש הממשלה, אנחנו צריכים להצביע.

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: רבותי, נא לשבת כולכם בכיסאותיכם.

ראובן ריבלין: ובכן, האם אתם מבקשים שנצביע על כל הסתייגות והסתייגות?

ראובן ריבלין: אתם מסירים את כל ההסתייגויות?

ראובן ריבלין: מצוין.

ראובן ריבלין: זאת אומרת, אין לנו הסתייגויות לחוק זה.

ראובן ריבלין: כל הנוכחים – חבר הכנסת פלסנר בשם קדימה מסיר את ההסתייגויות; חבר הכנסת ברוורמן, חברת הכנסת גלאון, חבר הכנסת חנא סוייד.

ראובן ריבלין: מי עוד יש מהמסתייגים?

רוני בר-און: גפני מסיר את החוק.

ראובן ריבלין: גפני לא מסיר את החוק.

ראובן ריבלין: ובכן, אנחנו מצביעים בקריאה שנייה על החוק, מקשה אחת, שכן כל ההסתייגויות הוסרו.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, הצעת חוק לצמצום הגירעון ולשינוי נטל המס (תיקוני חקיקה), התשע"ב–2012 , בקריאה שנייה, מקשה אחת – נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 10 בעד סעיפים 1–10 – 28 נגד – 16 נמנעים – אין סעיפים 1–10 נתקבלו.

ראובן ריבלין: בעד – 28 חברי כנסת, התנגדו – 16, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת חוק לצמצום הגירעון ולשינוי נטל המס (תיקוני חקיקה), התשע"ב–2012 עברה בקריאה שנייה.

ראובן ריבלין: נא להצביע בקריאה שלישית – הצעת חוק לצמצום הגירעון ולשינוי נטל המס (תיקוני חקיקה), התשע"ב–2012.

ראובן ריבלין: נא להצביע בקריאה שלישית.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 11 בעד החוק – 28 נגד – 16 נמנעים – אין חוק לצמצום הגירעון ולשינוי נטל המס (תיקוני חקיקה), התשע"ב–2012, נתקבל.

ראובן ריבלין: בעד – 28, מתנגדים – 16, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שחוק לצמצום הגירעון ולשינוי נטל המס (תיקוני חקיקה), התשע"ב–2012, עבר בקריאה שלישית ונכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

ראובן ריבלין: אתה רוצה להודות?

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: שר האוצר, בבקשה.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, ראש הממשלה, הממשלה, חברי הכנסת, יושב-ראש ועדת הכספים, אני קודם כול רוצה להודות לחברי הכנסת, ובמיוחד לוועדת הכספים וליושב-ראש גפני, על כך שהכנסת גילתה היום בגרות, אחריות, ומדינת ישראל הוכיחה שוב את הדבר החשוב הזה – משילות כלכלית.

יובל שטייניץ: לא כלכלת בחירות, לא שיקולי פריימריס.

יובל שטייניץ: אחריות, בגרות ומשילות כלכלית – זה מה שנדרש בעת הזאת בכל העולם, וזה מה שהוכח היום במדינת ישראל.

יובל שטייניץ: רבותי חברי הכנסת, אני רוצה להודיע כאן, אחרי שהיום העברנו בעצם מעין חצי תקציב, כי טיפלנו בעוד מועד בצד הגירעון וההכנסות, שזה חלק אחד של התקציב, והגעתי היום לסיכום עם ראש הממשלה על המועדים להעברת התקציב כולו – אני רוצה להודיע לכנסת, אנחנו נקיים את דיוני התקציב ונשלים אותם, זו הכוונה שלנו, עד ערב ראש השנה, בדרך הבאה: ב-15 באוגוסט, באמצע חודש אוגוסט, אנחנו נקיים דיון על תר"ש צה"ל, שהוא בעצם דיון מקדים על תקציב הביטחון לשנים הקרובות, והוא דיון מקדים מבחינת ההשפעה שלו על תקציב הביטחון ועל התקציב כולו בשנה הבאה.

יובל שטייניץ: הדיון הזה יתקיים במליאת הממשלה, הדיון על תר"ש הביטחון ותקציב, דיון מקדמי על גובה תקציב הביטחון, ב-15 באוגוסט, באמצע חודש אוגוסט.

יובל שטייניץ: בתחילת חודש ספטמבר, ב-2 בספטמבר, אנחנו מתכוונים לקיים בממשלה דיון ראשוני על מסגרות התקציב, ועד יומיים לפני ראש השנה, לפני ערב ראש השנה, אנחנו מתכוונים להביא את התקציב המלא לאישור הממשלה.

יובל שטייניץ: זה יהיה כנראה ב-13 בספטמבר, בכל מקרה לפני ראש השנה.

יובל שטייניץ: דהיינו, אדוני היושב-ראש, לאחר שהיום העברנו מעין חצי תקציב – אבל היה חשוב להעביר אותו עכשיו, כדי לשמור על מעמדה הכלכלי של ישראל, על ההשקעות בארץ, על דירוג האשראי – לאחר שהעברנו היום את החלק שעוסק בצד ההכנסות והגירעון, אנחנו בדיון בן שלושה שלבים: ראשית, דיון מקדמי בתר"ש צה"ל ותקציב הביטחון באמצע חודש אוגוסט, ואז, במחצית הראשונה של ספטמבר, שני דיונים: דיון מסגרות ודיון סופי בתקציב.

יובל שטייניץ: נשלים את הכנת תקציב המדינה ל-2013.

יובל שטייניץ: זה לוח הזמנים, זו כוונת הממשלה, ואני מבטיח לכנסת ולעם ישראל – –

אורית זוארץ: תקציב במחטף.

יובל שטייניץ: – – כפי שפעלנו עד היום – –

זהבה גלאון: תקציב לפני ראש השנה, גזירות לפני ראש השנה.

יובל שטייניץ: – – באחריות וברצינות, כך נמשיך לפעול.

אורית זוארץ: את הגזירות אנחנו כבר משלמים.

יובל שטייניץ: שמעתי פה את דברי האופוזיציה – –

זהבה גלאון: הראשית.

יובל שטייניץ: – – הראשית.

יובל שטייניץ: את הראשית, כמובן, אבל שמעתי את כל האופוזיציה; לא רק אותך, אלא גם את כל האופוזיציה.

יובל שטייניץ: יש לי תשובה אחת קצרה: תראו מה קורה בעולם.

יובל שטייניץ: אנחנו קיבלנו מדינה שהאבטלה בה עלתה כבר מעל 9%; היינו בדרך ל-10% אבטלה, יותר גבוה מארצות-הברית היום.

יובל שטייניץ: קיבלנו מדינה שברבעון הראשון, האחרון של הממשלה הקודמת, היתה במינוס 3.5% צמיחה – צמיחה שלילית, התכווצות; והיום הצמיחה חיובית, הצמיחה הממוצעת היא מעל 4% בשלוש השנים האלה, 10', 11', 12'; ההשקעות בעלייה, והכי חשוב: אנחנו ייצרנו – אין לכם מה לעשות נגד המספר הזה, זה המספר הכי כלכלי והכי חברתי; זה חברתי – –

אורית זוארץ: והאזרח משלם.

יובל שטייניץ: – – במקום 160,000 מקומות עבודה, אדוני ראש הממשלה, הממשלה בראשותך, בתקופתך, בתקופתנו, במקום 160,000 מקומות עבודה בשלוש שנים, על אף המשבר, ייצרה 330,000 מקומות עבודה חדשים.

יובל שטייניץ: זה הוריד את האבטלה; זה הגדיל מאוד, במאות אלפים, את ההשתתפות בכוח העבודה של ציבורים שקודם לא השתתפו; זה גרם לכך שבישראל – ישראל היא אחת המדינות המערביות שהשכר הממוצע לא ירד בה בשנתיים וחצי האחרונות כמו בארצות-הברית וברוב מדינות אירופה.

יובל שטייניץ: לא ירד.

אורית זוארץ: אז למה שכחתם את הציבור בחממה הזאת, בחממה הטרופית הזאת שבה הכול פורח?

יובל שטייניץ: לכן, זכותכם להגיד מה שאתם רוצים על התקציב הדו-שנתי, על המדיניות של הממשלה, אבל יש מבחן אחד בסוף: מבחן התוצאה.

אורית זוארץ: מבחן ההישרדות.

יובל שטייניץ: מבחן התוצאה הוא המבחן האמיתי של כל ממשלה – –

זהבה גלאון: אם הכול כל כך טוב אז למה – – –

יובל שטייניץ: – – ובמבחן התוצאה – –

אורית זוארץ: שרדתם.

יובל שטייניץ: – – מה לעשות, 330,000 מקומות עבודה במקום 160,000 מקומות עבודה זה לא כישלון, זה מעל 200% מקומות עבודה מהנורמה הרגילה.

יובל שטייניץ: במבחן התוצאה, זה שאין אבטלת המונים בישראל זה לא כישלון; במבחן התוצאה, זה שישראל היא המדינה היחידה בכל המערב שההשקעות בכלכלה הריאלית צמחו בה ב-40% בשיא המשבר, למרות המשבר, זה לא כישלון; במבחן התוצאה, להיות המדינה המערבית היחידה שהעלו לה את דירוג האשראי, ולא הורידו לה, זה לא כישלון.

יובל שטייניץ: אני מאוד מעריך את תפקידה של האופוזיציה.

יובל שטייניץ: תפקידה לתקוף, לקטר, כנראה בכל מחיר.

דוד רותם: כמה זמן אפשר להגיד תודה?

שלמה מולה: טוב.

יובל שטייניץ: אבל יש רק מבחן אחד, ראש הממשלה, יו"ר האופוזיציה: מבחן התוצאה.

יובל שטייניץ: ובהשוואה לכל העולם המפותח, את מבחן התוצאה בתחום הכלכלי, את מבחן התוצאה הממשלה הזאת עברה ועוברת בהצלחה.

יובל שטייניץ: תודה רבה.

שלמה מולה: תודה רבה, אדוני.

שלמה מולה: הגזירות הכלכליות של ממשלת נתניהו

שלמה מולה: אנחנו ממשיכים בנושא ההצעות לסדר-היום.

שלמה מולה: יושב-ראש האופוזיציה, חבר הכנסת מופז, אתה הצעת את הנושא.

שלמה מולה: אם אתה מעוניין, אני רוצה לבקש מסגן השר להשיב לך על ההצעה לסדר-היום שלך.

שלמה מולה: אם לא, אנחנו ממשיכים הלאה.

שלמה מולה: אז בבקשה, סגן שר האוצר, להשיב על ההצעה לסדר-היום של יו"ר האופוזיציה: הגזירות הכלכליות של ממשלת נתניהו, מס' 8786.

שלמה מולה: אבקשך להשיב, ואז אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

שלמה מולה: בבקשה, אדוני.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, אני רוצה להצטרף לברכות על העברת התוכנית הכלכלית.

יצחק כהן: בהמשך להצעה לסדר-היום שהציע חבר הכנסת שאול מופז, אני חושב שהדברים שאמרו שר האוצר ויושב-ראש ועדת הכספים הם חלק לא קטן מהתשובה, ובכל זאת אדגיש עוד כמה נקודות.

יצחק כהן: כלכלת העולם נמצאת בימים אלה במצב של משבר מתמשך וניצבת בפני אתגרים כלכליים משמעותיים.

יצחק כהן: בתגובה על המשבר, נקטו מדינות רבות צעדים חסרי תקדים בהיקפם, אשר ייצבו את המערכת הפיננסית העולמית ומנעו מיתון עמוק בהרבה, אך בו בזמן הובילו לגידול חד בחובות של מדינות אלה, שנאלצו להתמודד עם ירידה תלולה בהכנסות עקב המיתון ועלויות הצלת המוסדות הפיננסיים.

יצחק כהן: כמה מדינות הגיעו לחדלות פירעון ונאלצו לפנות לסיוע חיצוני.

יצחק כהן: בין המדינות האלה אפשר למנות את איסלנד, יוון, פורטוגל, אירלנד ועוד.

יצחק כהן: מוקד הסיכון העיקרי כיום הוא מדינות גוש היורו.

יצחק כהן: כמה מדינות בגוש היורו כבר הגיעו למשברים עמוקים ונדרשו לחילוץ.

יצחק כהן: כניסתה של ספרד לקבוצה זו והחשש כי גם איטליה תזדקק לחילוץ מתמשך מגבירים את הסיכון להתפשטות למדינות נוספות בגוש ואת החשש מהגעה למצב שבו היקף החילוץ הנדרש יהיה כה גדול, אדוני היושב-ראש, עד שלא יהיה אפשר לעמוד בו ותתרחש קריסה כוללת.

יצחק כהן: בשלוש השנים האחרונות, שבהן אנחנו נמצאים במשבר כלכלי עולמי, הצלחנו לשמור על כלכלת ישראל – בסייעתא דשמיא כמובן, ואמר את זה גם השר קודם – ולהגן על מקומות עבודה בישראל.

יצחק כהן: כפי שציין שר האוצר, נוצרו, אדוני, 330,000 מקומות עבודה חדשים.

יצחק כהן: ככל שהמשבר הכלכלי העולמי הולך ומחריף אנחנו צריכים לעשות צעדים נוספים כדי להמשיך להגן על כלכלת ישראל ולהגן על מקומות העבודה של אזרחי ישראל.

יצחק כהן: הממשלה, לא מזמן, אישרה את הצעדים לצמצום; היום זה עבר בקריאה שנייה ושלישית, היום אישרה הכנסת את הצעת החוק.

יצחק כהן: אנחנו צריכים לנהוג בזמן הזה באחריות ובנחישות, ואנחנו מביאים צעדים שגם אם הם מדודים הם לא קלים, ואני שמח שהכנסת אישרה אותם.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, כדי להמשיך בכך אנחנו חייבים להוכיח שנעמוד ביעד הגירעון החדש ולשמור על תדמיתה הטובה של מדינת ישראל כאי של יציבות כלכלית ומקום להשקעות.

יצחק כהן: ואני מקווה שבעזרת השם, כמו שיצאנו מהמשבר של 2009 אנחנו נצא גם מהמשבר הנוכחי, ונביא תקציב שיוכל להביא את כלכלת ישראל לשגשוג כלכלי.

יצחק כהן: תודה.

שלמה מולה: תודה רבה, אדוני.

שלמה מולה: מה מציע אדוני?

יצחק כהן: מה רוצה שאול?

יצחק כהן: אני מציע – – –

שלמה מולה: להסתפק בתשובת השר או להעביר את זה לוועדת כספים?

יצחק כהן: להסתפק בתשובת השר.

יצחק כהן: מה מציע?

יצחק כהן: שיהיה ועדת כספים.

שלמה מולה: טוב, אז אנחנו עוברים להצבעה.

שלמה מולה: רק אני אמתין שתגיע למקומך.

שלמה מולה: מי שבעד – בעד ועדה; נגד – הסרה.

שלמה מולה: נא להצביע.

שלמה מולה: בבקשה.

אורית זוארץ: נגד.

שלמה מולה: בעד.

אורית זוארץ: בעד או נגד?

שאול מופז: בעד.

אורית זוארץ: לוועדה אתם רוצים?

שלמה מולה: כן כן, זה מה ששאול ביקש.

שלמה מולה: הצבעה מס' 12 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 6 בעד ההצעה שלא לכלול את הנושא בסדר-היום – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הכספים נתקבלה.

שלמה מולה: בעד – 6, אין מתנגדים.

שלמה מולה: לכן ההצעה לסדר-היום בנושא הגזירות הכלכליות של ממשלת נתניהו, שהציג יושב-ראש האופוזיציה חבר הכנסת שאול מופז, תועבר להמשך דיון בוועדת הכספים.

שלמה מולה: ראש הממשלה מפקיר את הנושאים בנטל

שלמה מולה: אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

שלמה מולה: הנושא הבא הוא הצעות לסדר-היום בנושא: ראש הממשלה מפקיר את הנושאים בנטל, מס' 8788 ו-8789.

שלמה מולה: ראשונת המתדיינים היא חברת הכנסת אורית זוארץ – עשר דקות לרשותך, ואחריה – חבר הכנסת רוברט טיבייב; גם עשר דקות.

שלמה מולה: השר בוגי יעלון ישיב.

שלמה מולה: בבקשה.

אורית זוארץ: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, יושב-ראש האופוזיציה, חברי חברי הכנסת, לקח לי קצת זמן להגיע הנה, אני מפלסת את דרכי בתוך חממת הצמיחה הזאת, שכולה באמת עולה, פורחת ומשגשגת, רק לצערי הרב, אזרחי מדינת ישראל לא מרגישים שהם נמצאים בחממה או בצמיחה.

אורית זוארץ: לצערנו הרב, גם בסוגיית הנושאים בנטל ראש הממשלה מפקיר את האזרחים, מפקיר את אזרחי מדינת ישראל, מפקיר את מעמד הביניים.

אורית זוארץ: הוא מעדיף את השותפים הטבעיים שלו, החרדים.

אורית זוארץ: נתניהו מכה פעמיים, פעם אחת כשאין באופק חוק לחלוקת השוויון בנטל וגיוס חרדים, ופעם שנייה – הגזירות הכלכליות.

אורית זוארץ: והוא מלמד אותנו פרק בתורת הגמול ועונשו, גמול למי שמשתמט והעונש למי שמשרת.

אורית זוארץ: האטימות של ראש הממשלה והניתוק של ראש הממשלה ושל ממשלתו המנופחת, הענקית, הלא-פרופורציונלית – הדבר הבסיסי שהיה מתבקש כאן עם כל הבור הזה בגירעון של המדינה זה לצמצם את מספר השרים.

אורית זוארץ: מה קרה?

אורית זוארץ: 30 שרים וסגני שרים, אפשר היה לצמצם, לקצץ.

רוברט טיבייב: 39.

אורית זוארץ: 39 שרים וסגני שרים, תודה על התיקון.

אורית זוארץ: שרים וסגני שרים.

אורית זוארץ: נאה דורש, נאה מקיים.

אורית זוארץ: אבל כמו בהיבטים הכלכליים, גם בסוגיית השוויון בנטל הוא דורש אבל הוא לא מקיים.

אורית זוארץ: והאטימות והניתוק באים לידי ביטוי במיוחד בדברים שנאמרו ממש לאחרונה – כך אמר ראש הממשלה: גם אחרי אישור חבילת הצעדים הזאת השכבות החלשות ומעמד הביניים נשארים עם יותר כסף בכיס.

אורית זוארץ: מר נתניהו, השר, שר האוצר, או מי משרי הממשלה אולי יבוא ויבהיר איך לאזרח, משלם המסים, הנושא בנטל, העובד, יישאר יותר כסף בכיס.

אורית זוארץ: כך אמר מר נתניהו, נהנתניהו, בישיבת הממשלה שבה אושרה תוכנית הקיצוצים.

אורית זוארץ: ברצוני לשתף אותך, מר נהנתניהו, במציאות של מעמד הביניים, הנושאים בנטל, מציאות שאתה באופן אישי כנראה לא מכיר, וזה מעיד כמה אתה מנותק, כמה אתה וממשלתך מנותקים וכמה נמאסתם.

אורית זוארץ: הקול שבחרתי להשמיע היום, ואני בוחרת להשמיע היום, הוא קולם של אלפי הצעירים והצעירות, הם הורים והם עובדים, הם הורים אבודים.

אורית זוארץ: את אלה שהיו פעם מעמד הביניים הפכו ראש הממשלה ושר האוצר שלו בהינף גרזן למעמד הבאין-אונים.

אורית זוארץ: אותם צעירים וצעירות הנושאים בנטל על מלוא כובד משאו, משרתים את המדינה בשירות צבאי או שירות לאומי, לאחר השירות בצה"ל – אנחנו כהורים רק מתפללים שהם ימשיכו את חייהם כבוגרים פה בארץ – הם הולכים לאקדמיה או להשכלה או להכשרה מקצועית אחרת.

אורית זוארץ: שכר הלימוד ויוקר המחיה הם משא כבד מנשוא.

אורית זוארץ: אנחנו, כהורים שנושאים בנטל הנושאים בנטל, מסייעים לילדינו.

אורית זוארץ: לאחר מכן מדובר בהשתלבות בעולם התעסוקה, שלא כל כך מקבל צעירים וצעירות אקדמאים בזרועות פתוחות.

אורית זוארץ: השכר לצעיר אקדמאי מתחיל הוא סביב שכר המינימום, אולי קצת יותר.

אורית זוארץ: ישב השבוע הממונה על התקציבים בוועדת הכספים ועשה מין חשבון פשוט של שני צעירים שמשתכרים, והוא אמר: 8,000 בן-הזוג, 8,000 האשה.

אורית זוארץ: ואני שאלתי איפה יש כל כך הרבה נשים בישראל שמרוויחות 8,000 שקלים.

אורית זוארץ: לסבר את אוזנך, כבוד השר, מרבית הנשים במדינת ישראל לא מגיעות לסף המס בכלל.

אורית זוארץ: הן לא מגיעות.

אורית זוארץ: 8,000 שקלים זה לא משהו שבסופו של חודש הן חוזרות אתו הביתה, השכר הוא הרבה יותר נמוך.

אורית זוארץ: אז הם מנסים להשתלב בעולם התעסוקה הבלתי-אפשרי.

אורית זוארץ: אנחנו מעודדים ילודה, הרי אנחנו מדברים על מדינה שיש בה חשש דמוגרפי; כל הזמן מפחידים אותנו – אנחנו צריכים פה להיות הרחם שבעצם נותן מענה לבעיות הדמוגרפיות.

אורית זוארץ: מקימים משפחה, רוצים לגדל ילדים, יש לנו גם אחריות לטפל בהורים המזדקנים שנתקלים בחומות הרווחה והבריאות שקורסות.

אורית זוארץ: נטל המילואים לאורך השנים – כבוד השר, אני מניחה שאתה מכיר את זה באופן אישי כמי ששירת הרבה מאוד שנים בצה"ל.

אורית זוארץ: בן-זוגי שירת בצה"ל עד גיל 47.

אורית זוארץ: ממוצע ימי המילואים לשנה שהוא שירת עד גיל 47 היה בין 40 ל-50 יום.

אורית זוארץ: אין מה לעשות, במערך הלוחם, עם האינתיפאדות שעברנו, לא היתה ברירה.

אורית זוארץ: הוא נקרא למילואים, כמו חבריו, הוא המשיך לשרת.

אורית זוארץ: גם הגברים, אגב, וגם הנשים.

אורית זוארץ: בדרך כלל כשמדברים על מילואים אני מזכירה שגם נשים משרתות במילואים, ובהרבה מאוד מקרים לאורך שנים.

אורית זוארץ: ולאחר מכן, אנחנו צריכים להתמודד, אותם הורים צעירים, עם נטל המסים, נטל העלויות הכרוכות בגידול הילדים, נטל ההוצאות לדיור, נטל ההוצאה לכלכלה ולאחזקת הבית, נטל הדלק שעולה חדשות לבקרים.

אורית זוארץ: לעומת זאת, חלק מהשותפים הטבעיים שלכם, אלה הטבעיים, הפטורים מכול, ומעבר לעובדה שהם פטורים מכול הם גם נהנים מסל שירותים ענק ומלא כל טוב, אם הנחות בארנונה ואם הנחות וסבסוד מסגרות חינוכיות ואם סבסוד מעונות-יום.

אורית זוארץ: רק השנה נאבקנו על כך שמורות שעובדות בבתי-הספר תוכלנה לקבל את הסבסוד במעונות-היום.

אורית זוארץ: פה לא צריך.

אורית זוארץ: מספיק שאתה לומד, תורתך אומנותך, והמעון יכוסה.

אורית זוארץ: הוא לא עובד, על מה לסבסד?

אורית זוארץ: ואותם שותפים טבעיים לא משרתים, לא עובדים, תורתם אומנותם.

אורית זוארץ: ברור.

אורית זוארץ: זה מאוד נוח לחיות על חשבונם של אחרים.

אורית זוארץ: ובכל פעם שאנחנו מנסים לשנות את המציאות הבלתי-נסבלת הזו עבורנו, כולם עולים על בריקדות ולשמים זועקים.

אורית זוארץ: מסתבר שגם שר האוצר אימץ את הדפוס, הוא כנראה חושב שזה יעזור לו באומרו שניתן לסמוך רק על אבינו שבשמים.

אורית זוארץ: מר נתניהו, אבינו שבשמים – – –

דוד רותם: זה המשפט היחיד הנכון שהוא אמר.

אורית זוארץ: סליחה?

דוד רותם: זה המשפט היחיד הנכון שהוא אמר.

אורית זוארץ: – – – אבינו שבשמים.

אורית זוארץ: אבינו שבשמים לא יעזור לילדים שלנו לקנות דירה; מה לעשות, אנחנו יכולים להתפלל מהיום עד מחרתיים.

אורית זוארץ: אולי אנחנו וההורים שלנו נוכל לסייע לילדינו, אבל הם לא יכולים להגיע לשם.

אורית זוארץ: אבינו שבשמים לא ממש מצליח לסייע לכל אותם צעירים שנושאים בנטל.

אורית זוארץ: ואני שוב מציינת, בקרב הנושאים בנטל יש לא-מעט צעירים דתיים, חרדים, חובשי כיפות, מסורתיים, גברים ונשים, שמשרתים את המדינה וממשיכים להתמיד בלימודיהם.

אורית זוארץ: אין פה סתירה.

אורית זוארץ: מי שרוצה להתפלל, שיתפלל.

אורית זוארץ: היו כאן זעקות שבר שאמרו: יכניסו יהודים לבתי-הכלא מפני שהם רוצים להתפלל.

אורית זוארץ: לא, לא יכניסו אף יהודי לבית-כלא כי הוא רוצה להתפלל.

אורית זוארץ: שיתפלל בזמנו החופשי.

אורית זוארץ: הבן שלי משרת ביחידה מובחרת, יש לו חיילים שהם דתיים, מקיימים אורח חיים דתי, אין שום בעיה, הצבא בא לקראת, ולא קרה שום דבר, הם מתפללים בזמן ובאמת עומדים בכל המצוות.

אורית זוארץ: ברצוני להביא בפניכם את קול העם הכורע תחת הנטל הכלכלי והביטחוני, צעירים עובדים, הורים ואבודים; לעומתם יש אלפי פטורים.

אורית זוארץ: אזרח בן 37, עובד בהיי-טק, מדבר על הגזירות הכלכליות ועל הנטל שהוא נושא: זה יפגע בי כמו בכולם, הוא אומר, זה חונק אותנו לאט לאט ואנחנו מרגישים את זה בשכר ובכל הוצאה שאנחנו עושים ברמה החודשית.

אורית זוארץ: כל מעמד הביניים מרגיש את זה.

אורית זוארץ: עצם העובדה שנוצר חוב שצריך לכסות במסים ממעמד הביניים כואב.

אורית זוארץ: אנחנו משלמים מס ברמה חודשית כמו שעון, והכי קל להטיל עלינו מסים נוספים.

אורית זוארץ: עוד דוגמה, של זוג נוסף, שניהם עובדים, אחד מהם אומר: אנחנו ההגדרה המילונית של זוג צעיר ממוצע, שנינו שירתנו בצבא.

אורית זוארץ: בן-הזוג שלה שירת בגולני, גם נפצע שם.

אורית זוארץ: החיים עבורנו הם מלחמת קיום יומיומית.

אורית זוארץ: לפני שאנחנו פותחים את החודש, 2,100 שקלים הולכים למעון המסובסד של הילד, בנוסף, הוצאות דיור, טיטולים, מזון.

אורית זוארץ: ההוצאות גבוהות הרבה יותר מההכנסות והמינוס בבנק מוכיח את זה.

אורית זוארץ: איפה אבינו בשמים שיעזור להם?

אורית זוארץ: אין כסף למטפלת, אז אני ובעלי מתחלפים בטיפול בילד אחר-הצהריים ולא רואים זה את זה ימים, גם כי אנחנו עובדים בערבים.

אורית זוארץ: ומעבר לזה, שירות המילואים, אנחנו על זה לא מוותרים.

אורית זוארץ: בפועל, לאורך תקופת הכהונה של הממשלה הרעה הזו, אין בשורה, לא לציבור הנושא בנטל ולא למשק הישראלי בשום תחום, לא בתחום הדיור, לא בחלוקת השוויון בנטל הביטחוני, לא בסיוע לחיילים המשוחררים, לא לזוגות הצעירים, לא לחינוך לגיל הרך.

אורית זוארץ: כבוד השר, ילדים לא נולדים בגיל שלוש – – –

שלמה מולה: נא לסכם.

שלמה מולה: בבקשה.

אורית זוארץ: הרביתם בדיבורים ובתיאורים, אבל לא במעשים.

אורית זוארץ: ראש הממשלה מרבה להשתמש במלים – מנהיגות, הכרעה.

אורית זוארץ: בכמה הזדמנויות הוא אף הציע שלא לדבר על חלוקת העוגה אלא לבדוק איך אפשר להגדיל את העוגה, ואכן מנהיגות צריכה להציע אלטרנטיבה.

אורית זוארץ: הגדלת העוגה במקרה שלנו היא הגדלה משמעותית על אלה הנושאים בנטל.

אורית זוארץ: כאן נכשלתם ואלטרנטיבה אין.

אורית זוארץ: אף שהוקמה ועדה שעשתה עבודת עומק בנושא גיוס חרדים לצה"ל או למערכות האזרחיות – בוועדה השתתפו נציגי הסיעות ונציגי ציבור; הוועדה התכנסה להמלצות למרות חילוקי הדעות; מטרת הוועדה היתה לקיים חלופה טובה לחוק טל, שתיעשה במחשבה, ברגישות, בתבונה; נעשתה הבחנה בין חייבי גיוס ופטורים לבין אלה שלא מחויבים להתגייס על-פי החוק; הופק דוח מפורט – משפט אחרון – עם מסקנות ועקרונות שאימצתם והבאתם להצבעה ולאישור בסיעת הליכוד.

אורית זוארץ: המסקנות אומצו ברוב קולות אבל בסופו של דבר ברגע שבו ראש הממשלה היה צריך לגלות מנהיגות ואומץ לב, נכשלתם.

אורית זוארץ: אין דרך אחרת – עקרונות השוויון בנטל צריכים להיות מושתתים על גיוס לכול, משתמטים חילונים, חרדים, שלא לומדים בפועל כבר בגיל צעיר – –

שלמה מולה: בבקשה.

שלמה מולה: נא לסכם.

אורית זוארץ: – – תוך קביעת מכסות לפטורים – –

מיכאל בן-ארי: מה עם הערבים?

שלמה מולה: בבקשה לסכם.

מיכאל בן-ארי: מה עם הערבים?

אורית זוארץ: – – לכל אותם גאונים ועילויים, תגמול המשרתים וסנקציה למשתמטים.

אורית זוארץ: אגב, גם אלה שהשתמטותם אמונתם, מצפונם, משחקם ודוגמניותם.

שלמה מולה: אורית.

אורית זוארץ: אני כבר מסיימת.

אורית זוארץ: השירות ייעשה בכל המערכות הצבאיות והאזרחיות והלאומיות.

אורית זוארץ: יש דוגמאות נהדרות של עשרות צעירים וצעירות עם צרכים מיוחדים, כאלה הפטורים מטעמי בריאות שמתעקשים להתנדב ומשרתים בצבא.

אורית זוארץ: אני בטוחה שלהם הרבה יותר קשה.

אורית זוארץ: היום הכדור מונח לפתחו של שר הביטחון, שהופיע הבוקר בפני ועדת החוץ והביטחון והתחייב שתוך חודש הוא מניח הצעה.

אורית זוארץ: אנחנו כאן מחכים לזה.

אורית זוארץ: לסיכום, מר נתניהו, ראש הממשלה, כבוד השר, כבוד היושב-ראש, אתם מנותקים מהציבור.

אורית זוארץ: נמאסתם.

אורית זוארץ: מרבית האזרחים והאזרחיות חיים מתחת למעמד שבו אתם חיים.

אורית זוארץ: יש כאלה שעבורם עלות המותרות שלכם היא מחיר הקיום הבסיסי.

אורית זוארץ: בריצת האמוק שלכם והגזירות אתם גוזרים עוני על מדינת ישראל ועל אזרחיה – –

שלמה מולה: תודה.

אורית זוארץ: – – ועושר מופלג על מקורביכם.

אורית זוארץ: אם לא תעצרו את הקיצוץ, את מחיר ארוחות החינם הממשלתית הזו למשתתפים ולשותפים הטבעיים, תשלמו אתם, תשלמו בחילופי השלטון.

אורית זוארץ: הציבור מאס בכם, בממשלה המנותקת והכושלת הזו.

שלמה מולה: תודה רבה.

שלמה מולה: האמת היא – – –

אורית זוארץ: אני מתנצלת על ההארכה, אבל זה היה מתבקש.

שלמה מולה: תודה רבה.

שלמה מולה: בבקשה, חבר הכנסת רוברט טיבייב, גם לך עשר דקות.

שלמה מולה: ואחרי זה השר משה יעלון יענה, ואחרי זה גם הצעה לסדר-היום על פקיעת תוקפו של חוק טל והצורך בגיוס, של חבר הכנסת דודו רותם, וגם השר יעלון יענה.

שלמה מולה: בבקשה, אדוני.

דוד רותם: הוא לא עונה לכולנו יחד?

רוברט טיבייב: תודה.

שלמה מולה: גם לך עשר דקות.

רוברט טיבייב: אדוני היושב-ראש, יושב-ראש האופוזיציה, כבוד השר, חברי הכנסת, אני רק מתחרט על דבר אחד – חבל שחבר הכנסת דודו רותם ידבר אחרינו.

רוברט טיבייב: כלוחם של ישראל ביתנו, אני יודע שהוא יתקוף אותנו.

רוברט טיבייב: הייתי מעדיף, אם אפשר, לשנות את זה, שהוא ידבר קודם.

שלמה מולה: לא, לא.

שלמה מולה: אנחנו לא משנים שום דבר.

שלמה מולה: בבקשה, אדוני.

רוברט טיבייב: אוקיי, תודה.

רוברט טיבייב: מצב מעניין, חבל שהאולם הזה, הבית הזה נכון להיום ריק.

רוברט טיבייב: לדעתי, הנושא מאוד חשוב גם למדינת ישראל, גם לכל הסיעות, גם למפלגות, גם לכנסת, אבל אין מה לעשות, כנראה אנשים כבר עייפים.

רוברט טיבייב: נשאלת השאלה, מה הקשר שלי לשוויון בנטל?

רוברט טיבייב: סרן קשר בצבא הסובייטי.

רוברט טיבייב: לא שירתתי פה בצבא, הגעתי למדינת ישראל ב-1994, בגיל 33.

רוברט טיבייב: והתשובה היא די פשוטה, ואני אחזור לזה – דרך אגב, אדוני היושב-ראש, הייתי אצלך במשרד, וראיתי תמונה יפה, שלמה מולה במדים, ואני חושב שאת התמונה הזאת צריך לפרסם.

רוברט טיבייב: זו באמת תמונה יפה, היית שם בחור צעיר במדים, זה ממש מחמם את הלב.

רוברט טיבייב: נחזור לענייננו – שוויון בנטל.

רוברט טיבייב: אם כבר אנחנו מדברים – אדוני השר יוצא?

רוברט טיבייב: לא.

שלמה מולה: כן.

רוברט טיבייב: לפני כמה חודשים היו אצלי שלושה חבר'ה חרדים – –

שלמה מולה: רוצה לענות לשניהם?

משה יעלון: – – –

רוברט טיבייב: – – וביקשו ממני שאני אעזור להם באחת המדינות בברית-המועצות לשעבר, כי הם רוצים לנסוע לשם, לעזור לתמוך בקהילות, הם לא רצו שיהיה שם תהליך התבוללות; חרדים שממש רצו להקים שם קהילות חרדיות, וביקשו ממני עזרה, כי יש שם איזה קשרים שנשארו.

רוברט טיבייב: שאלתי אותם, רבותי, אתם שירתתם בצבא פה?

רוברט טיבייב: הם אומרים, בוודאי.

רוברט טיבייב: ומה אחרי זה?

רוברט טיבייב: אחרי זה הלכנו ללמוד בישיבות ולמדנו בישיבות.

רוברט טיבייב: זה בעיני תהליך מאוד מכובד.

רוברט טיבייב: אני גאה שיש תהליך כזה, ואנשים אחרי שירות בצבא למדו בישיבות.

רוברט טיבייב: זו הבחירה שלהם.

רוברט טיבייב: זו הבחירה שכל אחד ואחד מהם בחר.

רוברט טיבייב: יותר מזה, הם כבר אמרו שצריכים לתמוך בקהילות ולבנות על קהילות חרדיות בחוץ-לארץ.

רוברט טיבייב: והשאלה שנשאלת, איך אני קשור ישר לעניין הזה?

רוברט טיבייב: יש לי שתי בנות.

רוברט טיבייב: ואני קצין בצבא הסובייטי, גבר קווקזי, ואצלנו הבנות שם לא שירתו.

רוברט טיבייב: וכמובן, גם פה כביכול – איך אני כאבא, כקצין, כי אני יודע מה זה צבא, דבר לא פשוט, והבנות שלי ישרתו בצבא?

רוברט טיבייב: הגיע זמן גיוס, ואמרתי לבנות שלי, אולי שירות לאומי?

רוברט טיבייב: התשובה שקיבלתי מהן, תשובה קשה.

רוברט טיבייב: אמרו לי, היית בבית-הקברות הצבאי?

רוברט טיבייב: אמרתי, כן, הייתי.

רוברט טיבייב: אתה רוצה להמשיך לשאול?

רוברט טיבייב: אמרתי לעצמי, לא.

רוברט טיבייב: באמת היה לי קשה לשלוח את הבנות שלי לצבא.

רוברט טיבייב: זה באמת לא כל כך פשוט.

רוברט טיבייב: אבל הייתי שלם עם זה.

רוברט טיבייב: ברוך השם, נכון להיום, הקטנה שלי כבר כמעט בתהליך הסיום בצבא, ואני באמת שמח שהחברה של הצבא, השתלבות בחברה דרך הצבא – זה באמת תהליך מאוד-מאוד חשוב.

רוברט טיבייב: ועכשיו יכול להיות שאני אגיד כמה דברים קצת קשים.

רוברט טיבייב: אין לי בעיה, באמת אין לי בעיה עם זה שהחרדים לא משרתים בצבא.

רוברט טיבייב: אין לי, באמת אין לי בעיה עם זה.

רוברט טיבייב: הבעיה היא אחרת.

רוברט טיבייב: למה אנחנו צריכים לשלם על זה שהם לא משרתים בצבא?

רוברט טיבייב: זאת השאלה שאני לא מקבל עליה תשובה.

רוברט טיבייב: אני חוזר כבר להיסטוריה של ברית-המועצות לשעבר.

רוברט טיבייב: והיו שם מקרים שבכל משפחה, בזמן הצאר, חייב להיות מישהו שמשרת בצבא.

רוברט טיבייב: זה היה בזמנים – בתקופת האבן, כמו שאומרים.

רוברט טיבייב: והיה שם תהליך מאוד פשוט.

רוברט טיבייב: מי שלא רוצה – משפחה שלא רוצה לשלוח את הבן שלה לצבא, צריכה לשלם למדינה.

רוברט טיבייב: ודרך אגב, כך זה גם בכמה מדינות בעולם.

רוברט טיבייב: פה במקרה אנחנו משלמים שוחד לדתיים שהם לא ילכו לשרת בצבא.

רוברט טיבייב: עוד הפעם, אין לי בעיה עם זה שחרדים, דתיים, לא הולכים לצבא.

רוברט טיבייב: באמת אין לי בעיה עם זה.

דוד רותם: לך יש בעיה עם הערבים.

רוברט טיבייב: שנייה, נחזור לזה, נחזור לעניין של הערבים.

רוברט טיבייב: ידעתי שהלוחם של ישראל ביתנו יתחיל להפריע, וכמובן, קודם כול להתחיל לרדת על קדימה.

רוברט טיבייב: בגדול, אדוני יושב-ראש האופוזיציה, עשינו טעות.

רוברט טיבייב: אתה יודע שלא הסכמתי שאנחנו ניכנס לממשלה, אבל גם הדרך שיצאנו משם לא היתה לי מובנת.

רוברט טיבייב: אלה, ישראל ביתנו, יצאו חכמים מאתנו.

רוברט טיבייב: מה הם אומרים?

רוברט טיבייב: הם אומרים: יודעים שהחוק שלנו ייפול, יודעים, אבל לא יוצאים מהממשלה.

רוברט טיבייב: אנחנו צריכים להראות, וזה כבר הכנה שלהם לבחירות, מה זה הממשלה הזאת.

רוברט טיבייב: שיחקו את המשחק.

רוברט טיבייב: משחק יפה, משחק מכור ידוע מראש.

רוברט טיבייב: דודו רותם נמצא פה, זו כנראה האסטרטגיה, הארכיטקטורה שלו.

רוברט טיבייב: הארכיטקט הביס את הממשלה.

דוד רותם: ידענו שקדימה, יהיו בה ארבעה צדיקים, וכל היתר יברחו מפה.

רוברט טיבייב: זה לא עניין של צדיקים.

רוברט טיבייב: אני אחזור גם על זה.

רוברט טיבייב: חמישה, חמישה.

רוברט טיבייב: דודו רותם, חמישה.

רוברט טיבייב: חמישה, כן.

דוד רותם: חמישה?

דוד רותם: עוד צדיק.

דוד רותם: מי זה הצדיק?

רוברט טיבייב: אני רוצה להסביר לך למה אני הצבעתי בעד הצעת החוק של ישראל ביתנו.

רוברט טיבייב: כי עוד הפעם, טעות שלנו, טעות שאנחנו עשינו בסיעה שלנו.

רוברט טיבייב: כי באותו רגע לא היתה שום הצעת חוק אחרת, לא היה שום דבר.

רוברט טיבייב: ובהצעת חוק של דודו רותם, של ישראל ביתנו, הכיוון הוא שירות לכולם, ואני מסכים עם זה.

רוברט טיבייב: ואם אנחנו כבר מדברים שאנחנו רוצים לעשות רק שירות לחרדים, לדעתי זו אפליה.

רוברט טיבייב: צריך להיות שוויון באמת לכולם.

רוברט טיבייב: העניין הוא אחר, העניין הוא אחר לגבי האוכלוסייה הערבית, אם הצבא צריך אותם או לא.

רוברט טיבייב: אבל בלשכות הגיוס כולם צריכים להתייצב.

רוברט טיבייב: זה הבסיס, זה הנורמה, וזה היה בחוק של דודו רותם.

רוברט טיבייב: העניין הוא אחר, ברור.

רוברט טיבייב: זה לא כל כך פשוט.

רוברט טיבייב: נשים ערביות, לשרת בצבא, זה לא פשוט.

רוברט טיבייב: הצבא צריך לקבל החלטה – יכול להיות בהתנדבות, מי שכן כן, מי שלא לא.

רוברט טיבייב: אבל להתגייס זה בסיס, זה בסיס לכולם, חד-משמעית.

רוברט טיבייב: אחרת, אם אנחנו בונים נורמות לאוכלוסייה זו ככה, לאוכלוסייה זו אחרת, אנחנו נהיה כמו דגל עם כל מיני צבעים, וזה באמת לא מתאים לנו.

רוברט טיבייב: בגלל זה תמכנו, דודו רותם, בהצעת החוק שלך.

רוברט טיבייב: אני לא כל כך מסכים עם ההצעה הזאת, אבל אין מה לעשות, הצעת החוק היתה פחות או יותר מוכנה.

רוברט טיבייב: לגבי הממשלה שלנו, היה ברור שהבג"ץ החליט בתאריך כזה וכזה לבטל את חוק טל.

רוברט טיבייב: מה יותר מזה?

רוברט טיבייב: ראש הממשלה הרכיב את ועדת-פלסנר, ראש הממשלה פירק את ועדת-פלסנר.

רוברט טיבייב: ראש הממשלה הסכים לעשות איזה משא-ומתן בין בוגי יעלון ויוחנן פלסנר.

רוברט טיבייב: אבל, לצערי הרב, אדוני השר, עד עכשיו המתווה של הממשלה, של בוגי יעלון, לא ברור לי.

רוברט טיבייב: לא קראתי את זה, אין בתקשורת, אין בשום מקום.

רוברט טיבייב: יכול להיות שהיו מגעים בינך לבין יוחנן פלסנר – על מה?

רוברט טיבייב: אני לא יודע.

רוברט טיבייב: ולא רק אני, אני חושב שאף אחד לא יודע.

רוברט טיבייב: פשוט, הממשלה במקרה הזה הרסה את הכיוון ואת הרעיון ואת האידיאולוגיה.

רוברט טיבייב: לצערי הרב, ממשלת ישראל לקחה את הנושא, שהיא הבטיחה דרך אגב לציבור, ופשוט פירקה את זה, זרקה את זה.

רוברט טיבייב: אני כבר לא מדבר על קדימה, סיעת קדימה וההתנהגות.

רוברט טיבייב: זה סיפור אחר לחלוטין.

רוברט טיבייב: ובאמת היתה הזדמנות היסטורית, שתי המפלגות הגדולות, קואליציה ענקית, היה אפשר להעביר הכול.

רוברט טיבייב: יותר מזה, יוחנן פלסנר – בדוח של יוחנן פלסנר, בהצעת החוק של יוחנן פלסנר על הבסיס של הוועדה, הסכמנו לגיל 26.

רוברט טיבייב: מה יותר מזה?

שלמה מולה: 22.

רוברט טיבייב: 22?

רוברט טיבייב: מישהו אמר לי 26.

רוברט טיבייב: אוקיי, 22.

רוברט טיבייב: מה יותר מזה?

רוברט טיבייב: אז כנראה היה אפשר להגיע לעוד פשרות, אבל שמתם פשוט קיר, לא רציתם פשוט להעביר את החוק, חד-משמעית, וכנראה זו היתה הזדמנות, ואני לא בטוח שתהיה לנו אפשרות לחזור לזה עוד הפעם, וחבל.

רוברט טיבייב: תודה, אדוני היושב-ראש.

שלמה מולה: תודה רבה, אדוני.

שלמה מולה: פקיעת תוקפו של חוק טל והצורך בגיוס

שלמה מולה: מאחר שהדיון יהיה דיון משולב, לפי בקשת השר, אני מבקש מחבר הכנסת דודו רותם להציג את הנושא: פקיעת תוקפו של חוק טל והצורך בגיוס – הצעות לסדר-היום מס' 8790 ו-8791.

שלמה מולה: בבקשה, אדוני.

שלמה מולה: כבוד השר, תהיה לך הזדמנות אולי באמת להסביר גם את המתווה שלך, ושמענו שהצגת את זה בממשלה.

שלמה מולה: בבקשה, אדוני.

דוד רותם: תודה, אדוני.

דוד רותם: אדוני היושב-ראש – –

שלמה מולה: גם לך עשר דקות, דודו.

דוד רותם: – – אדוני השר, חבר הכנסת מיכאלי, חבר הכנסת טיבייב וחברת הכנסת זוארץ, זה טוב שבנושאים רציניים יש כמות כזו – –

אורית זוארץ: יש קוורום.

דוד רותם: – – יש קוורום של חברי כנסת.

דוד רותם: אבלף לצערי הרב, זה בדיוק מה שקורה, וזה היחס של הבית הזה, של הממשלה, של שר הביטחון לנושא ביטול חוק טל והצורך בשוויון בנטל.

דוד רותם: שימו לב לדבר מעניין.

דוד רותם: פסק-הדין של בית-המשפט העליון לא מדבר על חרדים, הוא לא מדבר על נוצרים, הוא מדבר על צורך בשוויון בנטל.

דוד רותם: צורך בשוויון בנטל זה – כולם משרתים.

דוד רותם: כולם מסתובבים בקריה עם נעליים גבוהות.

דוד רותם: זה שוויון בנטל.

דוד רותם: מתי ניתן פסק-הדין של הבג"ץ, אדוני השר?

שלמה מולה: רגע, אתה מתכוון גם לערביות, גם לנשים?

דוד רותם: אתה יודע, אני שומע כל הזמן שמדברים על חרדים, חרדים, חרדים.

דוד רותם: לא, אני לא רוצה שרק החרדים ישרתו, אני רוצה שכולם ישרתו, חרדים וערבים ונוצרים, כל מי שצריך ישרת.

דוד רותם: אבל כשאני הבאתי חוק שכולם משרתים, חבר הכנסת מולה, אדוני היושב-ראש, אתה נעלמת.

שלמה מולה: אני הצבעתי נגד.

דוד רותם: אתה הצבעת נגד – עוד יותר גרוע.

שלמה מולה: אני הצבעתי נגד; אני אסביר לך אם אתה רוצה.

דוד רותם: בוודאי, אני יודע למה אתה הצבעת נגד: משום שאתה, יש לך בעיה לגייס את הערבים.

דוד רותם: רוב המתפקדים שלך הם ערבים, אז למה שלא תצביע נגד?

שלמה מולה: לא, אין לי בעיה – – – ערבים.

שלמה מולה: אני לא מתנה זכויות בסיסיות של אדם, גם אדם שלא שירת בצבא, זכויות שמגיעות לו כאזרח, בזה שהוא ישרת בצבא.

דוד רותם: אבל אתה רוצה – – –

שלמה מולה: לכן אתה הרחקת לכת בהצעת החוק שלך.

דוד רותם: אבל לחרדים אתה מוכן לעשות את זה.

דוד רותם: אתה מבין?

דוד רותם: אתה רוצה מדינה שבגלל לימוד תורה יכניסו אנשים לכלא.

שלמה מולה: לא.

דוד רותם: כן.

רוברט טיבייב: אתה לא צודק.

רוברט טיבייב: אתה לא צודק.

שלמה מולה: לא.

רוברט טיבייב: קודם כול, הקואליציה שלך, שאתה חבר בה, אף אחד לא הצביע בעד.

רוברט טיבייב: אף אחד.

שלמה מולה: נכון.

רוברט טיבייב: אתה בא בטענות לאופוזיציה?

רוברט טיבייב: – – –

דוד רותם: אני קודם כול בא בטענות גם לאופוזיציה וגם לקואליציה.

דוד רותם: אתה מבין, אני מדבר על עקרונות, אני לא מדבר על קואליציה ואופוזיציה.

רוברט טיבייב: על העקרונות האלה נכנסת לקואליציה.

דוד רותם: האם העיקרון שכולם משרתים – שמעתי קודם את חבר הכנסת מופז, יושב-ראש האופוזיציה, שמעתי את אורית זוארץ, שמעתי אותך, כולכם מדברים על שוויון בנטל, שכולם צריכים לשרת.

אורית זוארץ: נכון.

דוד רותם: אז מה זה חשוב אם זה קואליציה או אופוזיציה?

דוד רותם: אתה תסתכל בחוק, תבוא להצביע לפי החוק.

דוד רותם: האם החוק הזה מדבר על שוויון בנטל?

דוד רותם: האם החוק הזה קובע שכולם משרתים?

דוד רותם: כן.

שלמה מולה: נדמה לי, הכללים הפרלמנטריים אומרים: מפלגה ששותפה בקואליציה צריכה לשכנע את הקואליציה כדי שיתמכו בה בהצעת החוק שלה.

שלמה מולה: אבל אתם הבאתם את הצעת החוק, ידעתם שזה ייפול.

דוד רותם: אדוני היושב-ראש – – –

רוברט טיבייב: האם זה קיים בהסכם הקואליציוני שלכם עם הליכוד?

דוד רותם: אדוני היושב-ראש – –

שלמה מולה: – – – כללים פרלמנטריים.

דוד רותם: – – אני רוצה רק להגיד לך דבר אחד.

דוד רותם: יש גם חוקים שמצביעים מצפונית.

שלמה מולה: אוקיי.

דוד רותם: לא חשוב קואליציה, אופוזיציה.

דוד רותם: לא הצלחתי לשכנע את הקואליציה, אז מה?

דוד רותם: אז זה הופך את החוק ללא נכון?

שלמה מולה: לא.

דוד רותם: לא.

דוד רותם: אתה לא מוכן ללכת לדבר על שוויון בנטל שכולל את הערבים.

שלמה מולה: אני בעד.

דוד רותם: לכן אתה הצבעת נגד.

דוד רותם: לא, אתה לא מוכן.

שלמה מולה: אני מוכן.

דוד רותם: אתה מבין, אתה רוצה להכות בחרדים, ואני אומר לך: אין ערבים, אין חרדים.

דוד רותם: עכשיו בוא נאמר ככה, אז היתה ועדת-פלסנר, וישבה וישבה, למרות סיכומים שהיו.

שלמה מולה: דרך אגב, אם זו הצבעה מצפונית, למה המפלגה שלכם לא פרשה מהממשלה?

דוד רותם: מה?

שלמה מולה: אם זו הצבעה מצפונית, למה המפלגה שלכם לא פרשה על העיקרון הזה מהממשלה?

דוד רותם: משום שיש גם מדינה שצריך לנהל אותה.

שלמה מולה: הבנתי.

דוד רותם: אתה מבין?

דוד רותם: וללכת היום לבחירות זה מעשה לא רציני, לא אחראי ולא הגון.

דוד רותם: ואנחנו נגן על המדינה הזאת ולא נשים את הבחירות כשאתם רוצים.

דוד רותם: תשכחו מזה.

שלמה מולה: טוב.

דוד רותם: תשכחו מזה.

רוברט טיבייב: אבל למה לא הגשתם את החוק לפני זה?

רוברט טיבייב: למה לפני זה לא הגשתם?

רוברט טיבייב: חיכיתם לתאריך של הבג"ץ?

רוברט טיבייב: לזה חיכיתם?

דוד רותם: לא, בוא נאמר ככה.

דוד רותם: אנחנו כבר בהסכם הקואליציוני דיברנו – – –

רוברט טיבייב: שלוש וחצי שנים לא דיברתם על זה.

רוברט טיבייב: לא דיברתם על זה.

דוד רותם: חבר הכנסת טיבייב, תגיד לי, אתה זוכר שאני עליתי לכאן והעליתי הצעת חוק שדיברה על אזרחות ונאמנות?

דוד רותם: זה שירות לכול.

דוד רותם: זה שכולם נאמנים למדינה הזאת.

דוד רותם: ואתם כולכם הצבעתם נגד.

דוד רותם: משום שאתם, יש לכם בעיה.

דוד רותם: אצלנו, מלה זו מלה.

דוד רותם: וכשאמרנו נאמנות ואזרחות הולכות יחד – – –

רוברט טיבייב: בדיוק בקואליציה שלך.

רוברט טיבייב: בדיוק.

רוברט טיבייב: גם הקואליציה הצביעה בעד נאמנות ואזרחות?

דוד רותם: חלק מהקואליציה הצביעה בעד.

דוד רותם: אתם הצבעתם נגד.

דוד רותם: אבל זה בסדר.

דוד רותם: בוא נאמר ככה, אני רק רוצה להזכיר לך שאתם נכנסתם לקואליציה בטענה שאתם רוצים שוויון בנטל.

דוד רותם: התבזיתם וברחתם אחרי שבועיים.

דוד רותם: מה קרה לכם?

דוד רותם: איפה השוויון בנטל כשהיתה לכם הזדמנות?

רוברט טיבייב: הבנו מהר מאוד שעם הקואליציה הזאת אי-אפשר לעשות שום דבר.

רוברט טיבייב: פשוט אנחנו חכמים.

רוברט טיבייב: די מהר הבנו.

דוד רותם: לא, אתם לא חכמים.

דוד רותם: אתם טיפשים גדולים.

דוד רותם: כי אתם הייתם צריכים להבין את זה עוד לפני שנכנסתם – –

רוברט טיבייב: אני הבנתי את זה.

דוד רותם: – – אבל אתם רציתם להיכנס כי רציתם שרים.

דוד רותם: הרי לכן חלמתם שאנחנו נפרוש, או שהחרדים יפרשו, כי אתם תוכלו לקבל תיקים.

דוד רותם: חבר'ה, לא אתנו.

דוד רותם: אנחנו משחקים את המשחק יותר טוב מכם.

רוברט טיבייב: בדיוק.

דוד רותם: נכון.

רוברט טיבייב: זה בדיוק העניין, שאתם משחקים את המשחק.

דוד רותם: נכון, כי אנחנו מבינים מה זה מדינה, אנחנו מבינים מה זה פוליטיקה, מה שאתם לא מבינים.

דוד רותם: ואתם גם לא תבינו אף פעם, לכן אתם תשבו פה הרבה זמן, תשתזפו.

דוד רותם: עכשיו, אדוני השר יעלון, פסק-הדין של הבג"ץ הוא כבר ישן.

דוד רותם: הוא לא חדש.

דוד רותם: מיום שניתן פסק-הדין ידעתם מה הולך לקרות.

דוד רותם: אז למה חיכיתם?

דוד רותם: מתווה פלסנר, מתווה אלקין, מתווה יעלון; למה לא הגשת הצעה לחוק?

דוד רותם: כבר היינו יכולים להיות אחרי כל הסאגה.

דוד רותם: אלא שאתם לא מתכוונים – – –

שלמה מולה: נדמה לי שאתם הודעתם – מתווה יעלון, אתם לא תמכתם בו?

דוד רותם: אנחנו לא נסכים למתווה יעלון.

דוד רותם: אצלנו מתגייסים – – –

שלמה מולה: אז מה אתה רוצה, שיביא הצעת חוק שתיפול אחר כך?

דוד רותם: אנחנו אומרים שאצלנו צריך להתייצב בגיל 18 כמו כל אזרח במדינה, ולא בגיל 23 או 24.

שלמה מולה: זאת אומרת, על-פי החוק הקיים עכשיו.

שלמה מולה: עכשיו כולם צריכים להתגייס, לפי חוק שירות ביטחון.

דוד רותם: אז אני רוצה לומר לך משהו – – –

שלמה מולה: למה צריך חוק חדש?

דוד רותם: זה נכון שבעצם כולם צריכים להתגייס – –

שלמה מולה: נכון.

דוד רותם: – – אלא שיש בעיה.

שלמה מולה: אלא מה?

דוד רותם: הפוקד הוא קצין בצה"ל – –

שלמה מולה: אוקיי.

דוד רותם: – – והוא מקבל הוראות משר הביטחון.

דוד רותם: ושר הביטחון אומר לו: אל תקרא לערבים.

דוד רותם: כך זה נהוג 60 שנה.

דוד רותם: וצריך לזכור דבר מאוד מעניין – – –

שלמה מולה: אבל הבעיה היא שר הביטחון, לא החוק.

דוד רותם: שר הביטחון הוא בעיה בפניה עצמה – –

שלמה מולה: טוב.

דוד רותם: – – אני מסכים אתך, אדוני היושב-ראש.

שלמה מולה: הבנתי.

דוד רותם: שר הביטחון הוא בעיה.

דוד רותם: מה אתה רוצה שאני אעשה?

דוד רותם: שאני אדיח אותו?

דוד רותם: בשמחה.

דוד רותם: אבל אני לא יכול להדיח רק את שר הביטחון.

דוד רותם: עכשיו, אני רוצה רק להזכיר לך דבר אחד: המפלגות הערביות – תופיק טובי – כשחוקקו את החוק, ורצו להכניס שם סעיף שאומר שהערבים פטורים, התנגדו.

דוד רותם: הם אמרו: אנחנו לא מוכנים לגזענות הזאת.

דוד רותם: אבל היום, תשאל את המפלגות הערביות – הרי הם לא דואגים למדינת ישראל, אז שוויון בנטל מבחינתם הוא אסון, ולשירות אזרחי לערבים בקהילה שלהם הם מתנגדים.

דוד רותם: איך אמר חבר הכנסת זחאלקה?

דוד רותם: ערבי שהולך לשירות אזרחי הוא מצורע.

דוד רותם: זה השוויון בנטל שהם רוצים.

דוד רותם: ואתה, הצבעת נגד החוק שהיה גם לגייס אותם.

דוד רותם: אבל זה בסדר, אני מקדימה הרי לא דורש כלום.

דוד רותם: נכנסתם לקואליציה, אמרתם שתביאו שוויון בנטל, והלכתם הביתה.

דוד רותם: רבותי, שוויון בנטל הוא דבר חשוב.

דוד רותם: והדרך היחידה לשוויון בנטל זה שכולם ישרתו.

דוד רותם: אל תתלבשו רק על החרדים, כי זה לא נכון.

דוד רותם: כולם צריכים לשרת.

דוד רותם: ואם כולם ישרתו, אז הטענה של החרדים שאומרים – – –

רוברט טיבייב: אתה המפלגה השנייה בגודל בקואליציה.

רוברט טיבייב: השפעה ענקית.

רוברט טיבייב: ואתה לא מצליח לעשות שום דבר?

רוברט טיבייב: אז המסקנה שאני מגיע אליה – זה בדרך הססמאות.

דוד רותם: אני אגיד לך מה המסקנה שאתה צריך להגיע אליה – ש-15 מנדטים זה לא מספיק, אנחנו צריכים 23.

דוד רותם: וכשיהיו לנו 23, תאמין לי, אנחנו ננהל מדינה, הרבה יותר טוב ממה שאתם ניהלתם כשהייתם 28.

רוברט טיבייב: אז היית בקואליציה אתנו.

דוד רותם: אנחנו היינו אתכם גם בקואליציה.

רוברט טיבייב: גם לא ברור למה נכנסתם ולמה יצאתם.

דוד רותם: משום שאתם הלכתם למסע קנייה באנאפוליס.

דוד רותם: הזהרנו אתכם מראש.

דוד רותם: אמרנו, רבותי, אנחנו לא שותפים לזה.

דוד רותם: אבל אתם הייתם עקשנים, כי אתם יודעים הכול יותר טוב.

דוד רותם: אתם קדימה.

שלמה מולה: טוב.

דוד רותם: תודה רבה, אדוני.

שלמה מולה: תודה רבה, אדוני.

שלמה מולה: בבקשה, כבוד השר, תענה.

שלמה מולה: מאחר שאתה אמרת לי שאתה הצבעת נגד, ואני רוצה את זכות התגובה, אני רוצה להבהיר, אני הצבעתי נגד הצעת החוק של ישראל ביתנו.

שלמה מולה: נראה לי שזאת הצעת חוק דמגוגית, והיא איננה ישימה.

דוד רותם: אתה גיבור גדול אחרי שאני ירדתי, ואתה יכול להגיד מה שאתה רוצה.

שלמה מולה: אני אמרתי, מאחר שאני לא משתתף בדמגוגיה של ישראל ביתנו, הצבעתי נגד.

שלמה מולה: בבקשה, כבוד השר, תשיב במשולב להצעות של חבר הכנסת טיבייב וחברת הכנסת זוארץ וחבר הכנסת דודו רותם.

שלמה מולה: בבקשה, אדוני.

דוד רותם: אתה הצבעת נגד לא בגלל שזה קואליציה – – –

שלמה מולה: אמרתי, זו הצעת חוק דמגוגית, פופוליסטית, שנועדה אך ורק לצורכי הבחירות.

דוד רותם: אתה מפחד מערבים, זו הסיבה.

שלמה מולה: אני לא חושב שצריך להשתתף בפסטיבל בחירות של ישראל ביתנו שמנגחת את אזרחי ישראל.

שלמה מולה: בבקשה.

דוד רותם: אתה פשוט לא רצית להצביע נגד ערבים ולגייס אותם.

דוד רותם: מזה אתה פוחד.

שלמה מולה: בבקשה, אדוני, כבוד השר.

משה יעלון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אלה ששרדו את היום, הנושא של הנטל, בין שהוא הנטל הכלכלי או הנטל הביטחוני, והשוויון בנטל, אני חושב שזה חלק בלתי נפרד מהערכים שלנו.

משה יעלון: זה צריך להיות חלק בערכים שלנו כחברה.

משה יעלון: אנחנו צריכים בהחלט לשאוף שכאשר צריך לשאת באיזה נטל כחברה, צריך לשאוף, עד כמה שאפשר, לשוויון בנטל.

משה יעלון: אי-אפשר להגיע לשוויון מוחלט, כי גם מי שמשרת בצבא – יש מי שנושא יותר בנטל, מי שנושא פחות בנטל.

משה יעלון: אבל ככלל, הנכונות של הפרט להירתם למען הכלל היא ערך שעלינו לחנך אליו, לעודד אותו, וגם לדרוש אותו מאזרחי מדינת ישראל.

משה יעלון: שמעתי פה טענות על אי-שוויון בנטל הכלכלי, בעיקר מצד חברת הכנסת אורית זוארץ.

משה יעלון: ונדמה היה לי שכאילו כל הצרות החלו עם תחילת כהונתה של ממשלת ישראל הנוכחית.

משה יעלון: אני חושב שמחירי הנדל"ן לא קפצו מתחילת כהונתה של הממשלה, ויוקר המחיה באשר הוא לא עלה עם תחילת כהונתה של הממשלה, והצורך של זוגות צעירים לממן טיפול בילדים קטנים עד גיל חינוך חובה, שעד לאחרונה היה חמש, מסוף החודש הזה יהיה גיל שלוש-ארבע חינם – לא חובה, אבל חינם.

משה יעלון: כאילו כל הצרות האלה החלו עם תחילת כהונתה של הממשלה.

משה יעלון: וגם שאלת הנטל הביטחוני כאילו החלה רק לפני שלוש שנים ומשהו ולא לפני כן.

משה יעלון: ואני חושב שפה אסור שנַטעה, ואסור שנִטעה.

משה יעלון: ובאמת, אנחנו כממשלה עומדים בפני אתגרים שחלקם מציאות שהתקבעה במשך 64 שנים או פחות מזה, ולא הכול החל בתקופת כהונתנו.

משה יעלון: ואני חושב שחלק מהדברים, לא התעלמנו מהם מתחילת כהונתה של הממשלה.

משה יעלון: השאלה של יוקר המחיה, אם זה עלויות הדיור, זה נושא שעלה כבר בצוות 100 הימים שהקים ראש הממשלה נתניהו עוד טרם הקמת הממשלה.

משה יעלון: והיו ניסיונות להוריד את מחירי הדיור – לא בהצלחה, אני מודה – אם על-ידי הרפורמה במינהל מקרקעי ישראל, אם בקיצור תהליכי התכנון והבנייה דרך הרפורמה שהביאה לחקיקת חוק הווד"לים.

משה יעלון: וכשראינו שזה לא עוזר – גם בשינוי שיטת המיסוי, באופן כזה שיעודד מכירת דירות מושקעות, ועוד כהנה וכהנה; שחרור קרקעות, וכו' וכו'.

משה יעלון: והירידה, אני מסכים, איננה מספקת.

משה יעלון: עלויות הדיור במדינת ישראל, אם קנייה, אם השכרה, בהחלט עלויות גבוהות.

משה יעלון: ולכן האתגר הזה עדיין עומד בפנינו ואיננו מתעלמים ממנו, ואני מקווה שהצעדים הננקטים בסופו של דבר יביאו לירידה נוספת בעלויות הדיור.

משה יעלון: זה נכון, דרך אגב, באשר ליוקר המחיה באשר הוא.

משה יעלון: התמקדנו בזמננו במחאת ה"קוטג'", שהיתה מוצדקת.

משה יעלון: ומחאת ה"קוטג'" קשורה באופן ישיר לשאלת הריכוזיות במשק.

משה יעלון: אני לא אתאר פה את התיאור הפלסטי ששמעתי מאנשי "תנובה" הישראלים, איך אנשי "קרן אייפקס" שרכשו את "תנובה" הביאו לעליית המחיר של ה"קוטג'" – עוד שקל, עוד 90 אגורות – כדי לגרוף רווחים ולצאת, הרי זו מהות העניין.

משה יעלון: וגם בזה התמקדנו – בטיפול בריכוזיות, בבעלי הון שמרכזים תחת כנפיהם, בשרשור, בפירמידות, גם נכסים ריאליים, גם נכסים פיננסיים, וגם, לצערנו, אמצעי תקשורת.

משה יעלון: וההתמודדות היא בעיצומה.

משה יעלון: לא פשוט.

משה יעלון: כמה הותקפנו על זה, על הטיפול בנושא הריכוזיות, כמה נותקף בנושא הריכוזיות.

משה יעלון: אני חושב שהוכחנו כבר גם בעניין הורדת עלויות החינוך – כן, נכון, בעקבות המחאה החברתית.

משה יעלון: אני לא הייתי צריך את המחאה החברתית, דרך אגב, כי את הטענות ששמעתי דרך המוחים – המוחים האותנטיים, לא המוחים הפוליטיים, האנרכיסטים, אלא האותנטיים של המחאה החברתית, שמעתי גם בבית.

משה יעלון: הילדים שלי בגיל של זוגות צעירים, והיה לי ברור שלא כל הורה יכול להרשות לעצמו לעזור לילדיו, ובלי עזרה לילדים ראיתי שהם לא גומרים את החודש בגלל אותן עלויות.

משה יעלון: אבל כבר מינואר 2011, לפני שנה – סליחה, 2012, השנה – שינוי בנקודות הזיכוי לזוגות צעירים עובדים המטופלים בילדים קטנים, שינוי שיטת המיסוי, הביא להכנסה נוספת של כמה מאות שקלים לזוגות צעירים, אותם אלה שמתחילים את הדרך, ובאמת בצדק יצאו למחות, קיבלו עוד כמה מאות שקלים פנויים.

משה יעלון: ומהחודש הזה, לאלה שמטופלים בילדים בגיל שלוש–ארבע – זה עוד 700 שקל בחודש למשפחות של זוגות צעירים.

משה יעלון: ועוד כהנה וכהנה: טיפול שיניים חינם וכו' וכו', מה שבהחלט מביא להקלה משמעותית בנטל הכלכלי, בעיקר על זוגות צעירים שמתחילים את דרכם בחיים.

משה יעלון: ולכן, הממשלה לא היתה אטומה ואיננה אטומה לזעקות, לצרכים וכו'.

משה יעלון: ונכון, לא את הכול אפשר לפתור במחי יד במדינה שמתנהלת כשוק חופשי, וטוב שכך, ויש עדיין חלקים ריקים בכוס שנצטרך לתת להם מענה.

משה יעלון: ופה אני רוצה להתייחס לנטל הביטחוני.

משה יעלון: בעניין הנטל הביטחוני, אני הייתי רוצה שכל מי שחי כאן במדינה, צעיר בגיל 18, יתייצב וישרת, בין שזה שירות צבאי ובין שזה שירות לאומי-חברתי-אזרחי באשר הוא, גם יהודים וגם ערבים.

משה יעלון: אך מה לעשות שהתקבעה פה מציאות בעניין החרדים, של תורתם אומנותם, באמת מציאות שהתפתחה באופן כזה שאי-אפשר לטפל בה באבחת חקיקה.

משה יעלון: ואותו דבר לגבי הערבים.

משה יעלון: ומי שחושב שההצעה שהציעה ישראל ביתנו, שנחוקק חוק ומעכשיו הכול יהיה בסדר, יהיה שוויון בנטל – בתוך עמי אני חי, מכיר את זה גם מזווית ראייה של קצין בצה"ל ורמטכ"ל, וכן, הרבה שנים לא רצינו את הערבים משרתים ולא החלנו עליהם חוק שירות חובה.

משה יעלון: ההתפתחות של שירות לאומי-אזרחי היא התפתחות של השנים האחרונות, וכשהתחלנו לקלוט אותם ולבנות להם מסלולים בשירות לאומי-אזרחי – על אפם וחמתם של מנהיגיהם הפוליטיים, הפוליטיקאים שלהם, אפילו לא אקרא לזה הנהגה, אלה שרוצים התבדלות ולא השתלבות – ראינו את הצעירים הערבים מצביעים ברגליים מלמטה, שהם רוצים להשתלב, והמספרים מדברים בעד עצמם.

משה יעלון: ב-2005/06, שזו השנה הראשונה שהחל המסלול לערבים בשירות לאומי-אזרחי, היו 240 משרתים; ב-2011/12, עכשיו, עד עכשיו – הם מסיימים עכשיו את השנה, בחודש הזה יש החלפה של מחזור, אוגוסט-ספטמבר – 2,400, בלי חוק, בלי להכריח אותם, ועוד 2,000 – – –

שלמה מולה: מתוך מחזור של כמה?

רוברט טיבייב: שירות לאומי או צבא?

שלמה מולה: שירות לאומי.

משה יעלון: זה שירות לאומי-אזרחי.

משה יעלון: בצבא – למעלה מ-400 מתנדבים בשירות בצה"ל.

משה יעלון: עכשיו – – –

אורית זוארץ: מתוך 7,000.

משה יעלון: ועוד 2,000 רצו להשתלב בשירות לאומי-אזרחי ולא נמצאו להם תפקידים מתאימים.

משה יעלון: ואני בא ואומר, ואני מתחיל עם הערבים – – –

שלמה מולה: זאת אומרת, יכולנו להיות ב-4,800, אם היו תקנים.

משה יעלון: נכון.

משה יעלון: ואני טוען ואומר, שאם היינו מחוקקים את החוק שישראל ביתנו היתה רוצה לחוקק, גם אלה לא היו מתייצבים.

שלמה מולה: נכון.

שלמה מולה: תוצאה הפוכה.

משה יעלון: וראינו את זה בשנה האחרונה, לצערי, כתוצאה מהשיח הפוליטי הציבורי שהחל לתקוף את הציבור הערבי.

משה יעלון: מה קורה ליצור חי שתוקפים אותו?

משה יעלון: מתגונן, מסתגר, מתקפד.

משה יעלון: ואני אמרתי: בואו נפתח, בואו נאפשר, לא בואו נתקוף.

משה יעלון: ואם נאפשר מסלולים, אני בטוח שנראה אותם גם בפיקוד העורף, גם בכיבוי אש, גם בתפקידים במשטרה, גם בתפקידים נוספים, גם בתפקידים חברתיים ואחרים.

משה יעלון: נבנה את המסלולים הנכונים, ולאט לאט נראה אותם משתלבים.

משה יעלון: קל וחומר לגבי החרדים.

משה יעלון: הרי יש לזה כבר הוכחות.

משה יעלון: הרי מה חוק טל רצה?

משה יעלון: מי שהגה את חוק טל, בהחלט ראה את הדברים בצורה נכונה.

משה יעלון: מה הוא בא ואמר?

משה יעלון: אי-אפשר לבוא ולכוף הר כגיגית, אי-אפשר בחקיקה פתאום לשנות מציאות.

משה יעלון: והרי ברור שאם נתקוף את החרדים, ולצערי, גם עושים דה-לגיטימציה ומשסים בהם, אז הם יסתגרו.

משה יעלון: בוא נפתח ובוא נאפשר.

משה יעלון: על בסיס מה?

משה יעלון: על בסיס דוגמת פלוגת הנח"ל החרדי, שהיתה ב-1999 – הייתי אז אלוף פיקוד ואני מכיר את הקשיים של תחילת הדרך – אבל זה מהר מאוד הפך לגדוד.

משה יעלון: ובצדק אומרים מי שאומרים, שמכירים את המספרים: אם היו עוד שני גדודים, היינו ממלאים אותם.

משה יעלון: ונכון, היתה התנגדות בצבא.

משה יעלון: הצבא לא אוהב גדודים סקטוריאליים, הצבא לא אוהב את העובדה שבגדוד יש תנאים מיוחדים.

משה יעלון: כן, יש בזה משהו.

משה יעלון: אבל אני טוען ששווה לשלם את המחיר של הגדוד הסקטוריאלי, של התנאים המיוחדים, של הצורך לשלוח מדריכים מבה"ד 10, שם מכשירים חובשים, אל הגדוד כדי להדריך, בעוד שכל גדוד רגיל אחר, החובשים מגיעים לבה"ד 10.

משה יעלון: מובן שזה מקשה על הצבא.

משה יעלון: ויש לזה עלויות נוספות, כי לרוב, החיילים החרדים באים משכבה סוציו-אקונומית נמוכה, ואז תשלומי משפחה וכן הלאה וכן הלאה, וחלקם גם מגיעים כבר בגילים כאלה ואחרים, צעירים נשואים, זה עולה טיפה יותר.

משה יעלון: זה שווה אם רוצים השתלבות.

משה יעלון: אם רוצים להכריז מלחמה על מגזר כזה או אחר, זה עניין אחר.

משה יעלון: אני לא שם.

משה יעלון: ואם רוצים השתלבות, צריך לאפשר.

שלמה מולה: אבל, כבוד השר, אני אגיד לך, אני חושב שכל אזרח בישראל, אדם מן היישוב, שואל את השאלה הבסיסית ביותר, לא את כל הנימוקים שאתה נותן.

שלמה מולה: בא צעיר ואומר: אני שמיניסט, הולך ומתגייס לצבא בגיל 18.

שלמה מולה: למה בכלל מלכתחילה לבוא ולהגיד לחרדי, לתת לו פריווילגיה או איזו העדפה שאפילו נותנת לו את האפשרות להתגייס על-פי חוק טל בגיל 28, 26, 22?

שלמה מולה: זאת אומרת, אני אומר, לא כדי לקנטר, אבל השאלה: הצעירים האלה שהולכים, שואלים את השאלה הזאת ואין להם תשובה.

שלמה מולה: זאת בעצם הבעיה.

שלמה מולה: לא שאני חושב שלא צריך לעשות את זה, שאין מדרגים וכן הלאה.

שלמה מולה: השאלה היא – אנחנו כמנהיגים, אין לנו תשובה לאותם שמיניסטים, זאת הבעיה שלנו.

משה יעלון: השאלה הזאת, קודם כול, במקומה.

שלמה מולה: מה?

משה יעלון: השאלה במקומה, השאלה מוצדקת.

משה יעלון: אבל התקבעה פה מציאות מסוימת, וכולנו אחראים לה.

משה יעלון: כולנו אחראים לה, בצורה כזו או אחרת.

משה יעלון: גם אם זה לא בממשלה הזאת, זה קרה בממשלות קודמות.

משה יעלון: גם עם הפיקוד הזה של הצבא, עם פיקודים קודמים של הצבא, זה לא משנה.

משה יעלון: בסוף זה נופל אל הדרג המדיני, מה הדרג המדיני רוצה ומחליט.

משה יעלון: ובעובדה, כשהוחלט שפותחים עוד מסלולים לחרדים בצבא, המספרים מדברים בעד עצמם.

משה יעלון: התחלנו עם פלוגה של 90 חיילים.

משה יעלון: ב-2007 כבר היו 305 חיילים.

משה יעלון: היום יש 2,400.

משה יעלון: 60% זה חיילים ו-40% שירות לאומי-אזרחי, כי פתחו גם את האופציה של שירות לאומי-אזרחי לחרדים רק בשנים האחרונות.

משה יעלון: זה לא סתם שזה משרתים בצבא.

משה יעלון: עצם השירות בצבא מאפשר להם אחר כך להשתלב.

משה יעלון: מה זה מסלול שח"ר, שהתחילו אותו ב-2007 עם 30 חיילים והיום יש 800?

משה יעלון: אלה חיילים שמשרתים במסלולים טכנולוגיים, חיל האוויר, חיל הים ואגף טכנולוגיה ולוגיסטיקה.

משה יעלון: הם משרתים שירות חובה גם בגילים יותר מבוגרים מגיל 18.

משה יעלון: אלה שלמדו בישיבה, ואפשרו להם דחיית שירות, מתגייסים בגיל 23 או 24.

משה יעלון: חלקם גם בעלי משפחות, אבל הם משרתים שירות חובה, מוכשרים למקצוע טכנולוגי.

משה יעלון: חלקם חותמים קבע וחלקם יוצאים אחר כך לשוק האזרחי.

משה יעלון: 91% מהם משתלבים בשוק התעסוקה.

משה יעלון: מה יותר טוב מזה?

משה יעלון: פתרת פה גם את עניין השוויון בנטל הביטחוני ואחר כך גם שוויון בנטל הכלכלי.

משה יעלון: זה בלי לעשות "עליהום" עליהם.

משה יעלון: זה על-ידי פתיחת אפשרויות ולא על-ידי חוק של ייקוב הדין את ההר.

משה יעלון: בדרך הזאת, וזה המתווה שאני הצעתי בעצם, אמרתי: בואו נפתח להם עוד אפשרויות, בואו נפתח עוד מסגרות בצבא.

משה יעלון: אפשר להקים גדוד – לא משנה מה, הצבא יגדיר את הצורך.

משה יעלון: "כיפת ברזל"?

משה יעלון: שיהיה "כיפת ברזל".

משה יעלון: עוד גדוד בפיקוד העורף?

משה יעלון: פיקוד העורף.

משה יעלון: עוד גדוד ביטחון שוטף כמו הנח"ל החרדי הנוכחי?

משה יעלון: גדוד ביטחון שוטף.

משה יעלון: גם עוד מסלולים טכנולוגיים.

משה יעלון: אפשר לקלוט עוד במסלולים הטכנולוגיים.

משה יעלון: מי שכבר עושה את השירות הזה, משתלב.

משה יעלון: הוא אחר כך יוצא לשוק העבודה.

משה יעלון: אנחנו רואים את זה בנתונים.

משה יעלון: דרך אגב, עשינו את זה בשקט.

משה יעלון: עוד לפני הדיון על החקיקה העברנו החלטה בממשלה – שוכחים את זה – בינואר 2011, שבדיוק דיברה על זה.

משה יעלון: אמרנו: בואו נקבע יעדים לגיוס.

משה יעלון: במקום לדבר על כמה ילמדו, כמה לא ילמדו, בואו נגדיל את היעדים לגיוס משנה לשנה.

משה יעלון: קבענו ל-2011 – 2,400, והיו לנו 2,400.

משה יעלון: קבענו ל-2012 – 3,000?

משה יעלון: יהיו 3,000.

משה יעלון: לשנה הבאה עוד לא קבענו, זה יהיה 3,600, 3,800.

משה יעלון: כך נלך ונגדל.

משה יעלון: אמרתי שב-2016 נגיע ל-6,000.

משה יעלון: מה יותר טוב מזה?

משה יעלון: בלי לדבר על ילכו לכלא, בלי לדבר על כולם מתגייסים בגיל 18.

משה יעלון: הרי גם היום הם מתייצבים בגיל 17 בלשכת גיוס, רק מקבלים, חלקם או רובם, דחיית גיוס, עוד שנה ועוד שנה ועוד שנה.

משה יעלון: לצערי, לא הצלחנו להגיע לעמק השווה באותו דיון שהיה ביני לבין פלסנר, בין הליכוד לקדימה.

משה יעלון: לצערי, כי היה מי שרצה – ייקוב הדין את ההר.

משה יעלון: כבר לדבר על הליכה לכלא, כבר לדבר על כך וכך ילמדו וכן הלאה וכן הלאה.

משה יעלון: אני טוען שנגיע לזה באופן טבעי אם נלך בדרך הנכונה.

משה יעלון: עצם ההכרזה על זה שלומדי תורה, במידה שלא יתגייסו אחרי ש-1,500 ילמדו, וכל השאר יצטרכו לשרת, ומי שלא מוכן לשרת ילך לכלא כבר ב-2016, זה הרי נתפס על-ידי המגזר החרדי כהכרזת מלחמה, ואמרתי שלזה אני לא אהיה שותף.

משה יעלון: לכן, לצערי, לא הגענו למתווה, אף שבמספרים דיברנו על אותם מספרים.

משה יעלון: לכן, כרגע, הרי אנחנו לא חוקקנו חוק.

משה יעלון: אני כרגע עוסק בקצב המתאים בהכנת החוק להזדמנות הראשונה שיבוא בכנסת.

משה יעלון: עד אז, בעצם החל מ-1 באוגוסט, מהרגע שפקע תוקף החוק שנקרא חוק טל, למעשה בהתייעצות של ראש הממשלה, שר הביטחון ואני קבענו שננסה לממש את המתווה גם על בסיס המצב הקיים.

משה יעלון: בעצם המצב הקיים מחזיר אותנו לתחיקת הביטחון, אותה תחיקה של 1986.

משה יעלון: על-פי התחיקה הזאת, בעצם שר הביטחון מנהל את המדיניות, אותו הפוקד שדיבר עליו חבר הכנסת רותם.

משה יעלון: בעצם, כבר קבע שר הביטחון, בתיאום עם ראש הממשלה, והנחה את צבא-הגנה לישראל: קודם כול, ממשיכים בני 17 חרדים להתייצב בלשכת גיוס – –

שלמה מולה: כולם.

משה יעלון: כולם.

משה יעלון: – – חל עליהם חוק גיוס חובה.

משה יעלון: מחליט כרגע הצבא, או הפוקד, מינהל הגיוס, מציע קודם כול גיוס.

משה יעלון: מי שמוכן להתגייס – הוא מציע לו גיוס.

משה יעלון: היה גיוס לפני שבועיים לנחל החרדי, גיוס יפה מאוד, עמד בציפיות.

משה יעלון: אם היו לנו עוד שתי מסגרות כאלה היינו ממלאים אותן.

משה יעלון: הנחה שר הביטחון את הצבא לבוא בתוך חודש ולהציע איך הוא מיישם את חוק שירות הביטחון על אוכלוסיית הצעירים החרדים, באופן כזה שהוא בונה מסגרות על-פי הצרכים שלו.

משה יעלון: הצבא יגיד מה הצרכים שלו.

משה יעלון: הוא יגיד אם זה "כיפת ברזל" או אם זה פיקוד העורף, עוד מסלולים טכנולוגיים, באופן שיענה גם על צורכי צה"ל, גם יביא בחשבון את פסיקת בית-המשפט העליון – איננו יכולים להתעלם מכך שיש פסיקה שמנחה אותנו – גם את עקרון הגברת השוויון בנטל וגם את המציאות הנוכחית.

משה יעלון: כלומר, ליצור מסלולים, שנדע להציע לחרדים המתייצבים מסלולים שהם יוכלו לשרת בהם.

משה יעלון: מי שירצה – – –

שלמה מולה: אם כך, שר הביטחון אומר שהוא יביא הצעת חוק בתוך חודשיים.

משה יעלון: סליחה?

שלמה מולה: שר הביטחון הצהיר היום בוועדת חוץ וביטחון שהוא יביא הצעת חוק בתוך חודשיים.

משה יעלון: ברגע שנחוש שיש לנו רוב בכנסת נגבש ביחד כבר הצעת חוק שעולה בקנה אחד עם רוח הדברים הללו.

שלמה מולה: הדברים האלה נבנים ביחד עם השותפים הקואליציוניים, ש"ס ואגודה?

משה יעלון: אני לא בטוח שהמפלגות החרדיות היו מצביעות אפילו על ההצעה שלי, אני לא בטוח.

משה יעלון: אבל בטוח שההצעה שלי לא היתה מביאה לקרע בעם, זה בטוח.

משה יעלון: מה שהוצע על-ידי חבר הכנסת פלסנר, ודאי מה שהוצע על-ידי ישראל ביתנו, זאת הכרזת מלחמה.

משה יעלון: פלסנר – זה רק על החרדים; ישראל ביתנו זה הכרזת מלחמה על החרדים ועל הערבים.

משה יעלון: צריך לפעול פה בתבונה ולהבין שלא משנים מציאות של 64 שנים באבחת חרב.

משה יעלון: צריך לבנות פה תוכנית הדרגתית שלא תוקפת אותם אלא מאפשרת לשני המגזרים להשתלב.

משה יעלון: בכיוון הזה בעצם אנחנו הולכים באופן מעשי.

משה יעלון: אנחנו מנסים ליישם את זה תחת תחיקת הביטחון הנוכחית.

משה יעלון: עושה את זה שר הביטחון בהנחיית ראש הממשלה.

משה יעלון: הצבא כבר קיבל את ההנחיות.

משה יעלון: אני מעריך שבתוך חודש נשב על המדוכה, כבר פחות מחודש, לגבי ההצעה שיביא הצבא על איזה מסגרות ובאיזה מסלולים הוא יהיה מוכן לקלוט עוד חרדים.

משה יעלון: הוא כבר קיבל את ההנחיה לכך.

משה יעלון: לדעתי, באופן הזה, זאת הדרך הנכונה להתקדם.

משה יעלון: במקביל – להכין את הצעת החוק, על-פי המתווה ההדרגתי להגדלת מספר הנושאים בנטל השירות הצבאי והשירות הלאומי האזרחי של צעירים חרדים ושל צעירים ערבים.

משה יעלון: הצעת החוק תובא לאישור הממשלה והכנסת כאשר נצליח לגבש רוב בכנסת לאישור החוק.

שלמה מולה: אני רוצה לשאול אותך, כבוד השר.

שלמה מולה: אתה אמרת שאילו היו מסגרות של שירות אזרחי היו 4,800 ערבים.

שלמה מולה: השאלה, בשנת התקציב 2013 שאתם מתכננים, האם יש כוונה באמת להגדיל את המסגרות האלה כדי – אני אומר שהדברים יוכלו להסתדר באופן טבעי; 2,400 אזרחים ערבים שרוצים לעשות שירות לאומי ואנחנו לא מצליחים לייצר להם את המסגרות.

שלמה מולה: זה הכישלון של המדינה.

משה יעלון: אני, במסגרת עבודה לגיבוש הצעת החוק וכעת ממשיך בזה, בעיצומה של עבודת מטה גם עם מינהלת השירות הלאומי האזרחי, כדי לקדם את הרעיונות שעלו במתווה.

משה יעלון: למשל, מרכזי מידע שבהם יתייצבו ערבים שלא מתייצבים בלשכות גיוס היום ויקבלו שם את ההדרכה לגבי האפשרויות שלהם בשירות לאומי-אזרחי.

משה יעלון: גם העבודה מול המשרד לביטחון פנים, שמבחינתי אמור להיות אחד הקולטים העיקריים של שירות לאומי-אזרחי במקצועות כמו כיבוי אש, שיטור ושירות בתי-הסוהר – הוא כבר מוכן לקלוט.

משה יעלון: הוא כבר הכין איזו עבודה ואנחנו בתהליך של גיבושה.

משה יעלון: אני מקווה שנצליח להטמיע את זה כבר ב-2013, לפחות בחלקו, לגבי פתיחת חלק מהתפקידים הללו.

משה יעלון: מובן שזה נושא שצריך להביא בחשבון גם שבמקומות מסוימים משרתי שירות לאומי-אזרחי יתפסו מקום של מועסקים, למשל במקצועות סיעוד.

משה יעלון: זה חייב להיעשות בעדינות.

משה יעלון: אבל המשטרה, כבר ממה שאני יודע, תהיה מוכנה לקלוט; שירות בתי-הסוהר יהיה מוכן לקלוט.

משה יעלון: כיבוי האש – עדיין יש התנגדות של ועד העובדים שם, ואני מעריך שנתגבר על זה.

משה יעלון: לכן, זה בעיצומה של עבודת מטה.

משה יעלון: אני אומר שלפחות חלק מהתפקידים האלה לשירות לאומי-אזרחי ייפתחו כבר ב-2013.

שלמה מולה: תודה רבה.

שלמה מולה: מה כבוד השר מציע?

שלמה מולה: אתם מסתפקים בתשובת השר או רוצים ועדה?

אורית זוארץ: אנחנו נמשיך לעקוב אחר הנושא הזה בוועדת החוץ והביטחון.

אורית זוארץ: אני מקווה שהשר יגיע.

שלמה מולה: ועדת חוץ וביטחון?

שלמה מולה: אוקיי.

שלמה מולה: מאחר שחבר הכנסת דודו רותם איננו, אנחנו לא נוכל להצביע על ההצעה שלו לסדר-היום.

שלמה מולה: אנחנו מצביעים רק על ההצעה שלכם לסדר-היום – להעביר את הנושא לוועדת החוץ והביטחון.

שלמה מולה: נא להצביע.

שלמה מולה: בבקשה.

שלמה מולה: בעד – ועדה, נגד – הסרה.

שלמה מולה: הצבעה מס' 13 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 4 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת החוץ והביטחון נתקבלה.

שלמה מולה: ארבעה בעד, אין מתנגדים.

שלמה מולה: הנושא יעבור להמשך דיון בוועדת החוץ והביטחון.

שלמה מולה: תודה רבה, כבוד השר.

שלמה מולה: תם סדר-היום.

שלמה מולה: הישיבה הבאה תתקיים ביום שני, כ"ט בתשרי התשע"ג, 15 באוקטובר 2012, בשעה 16:00.

שלמה מולה: ישיבה זו נעולה.