ישיבת מליאה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 374, 2012-07-23 00:00

ראובן ריבלין: כבוד השר בגין, רבותי חברי הכנסת, היום יום שני, ד' בחודש אב תשע"ב, 23 בחודש יולי 2012 למניינם.

ראובן ריבלין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת בשבוע האחרון לפני צאתנו לפגרה, לפגרת הקיץ.

ראובן ריבלין: הודעה למזכירת הכנסת – בבקשה, גברתי.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק ניירות ערך (תיקון מס' 51), התשע"ב–2012, שהחזירה ועדת הכספים.

ירדנה מלר-הורוביץ: לדיון מוקדם: החל בהצעת חוק פ/4493/18 וכלה בהצעת חוק פ/4544/18 – הצעת חוק נציבות זכויות הילד, התשע"ב–2012, מאת חברי הכנסת אורלי לוי אבקסיס ומשה מטלון; הצעת חוק המכר (דירות) (תיקון – שיעור ריבית פיגורים), התשע"ב–2012, מאת חבר הכנסת מאיר שטרית; הצעת חוק המכר (דירות) (תיקון – זכות לביטול הסכם בעקבות איחור ניכר במסירת הדירה), התשע"ב–2012, מאת חבר הכנסת מאיר שטרית; הצעת חוק המכר (דירות) (תיקון – פיצוי מוסכם), התשע"ב–2012, מאת חבר הכנסת מאיר שטרית; הצעת חוק המכר (דירות) (תיקון – הצמדה דו-כיוונית של מחיר הדירה למס ערך מוסף), התשע"ב–2012, מאת חבר הכנסת מאיר שטרית; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (הגבלת תשלום בעד חנייה בחניון הסמוך למוסד רפואי), התשע"ב–2012, מאת חבר הכנסת זאב בילסקי; הצעת חוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו (תיקון – חובת קבלת אישור רפואי להשתתפות בשידורים), התשע"ב–2012, מאת חברי הכנסת יוליה שמאלוב-ברקוביץ, נסים זאב, אברהם דואן, רונית תירוש ומיכאל בן-ארי; הצעת חוק המכר (דירות) (תיקון – חובת מסירת מחירון עבור ביצוע שינויים בדירה), התשע"ב–2012, מאת חבר הכנסת מאיר שטרית; הצעת חוק המכר (דירות) (תיקון – זכות להחלפת חברת ניהול), התשע"ב–2012, מאת חבר הכנסת מאיר שטרית; הצעת חוק כביש אגרה (כביש ארצי לישראל) (תיקון – תנאי לגביית אגרה), התשע"ב–2012, מאת חבר הכנסת יעקב כץ; הצעת חוק המועצה להשכלה גבוהה (תיקון – סמכות הממשלה בערר על החלטת המועצה בדבר הכרה במוסד), התשע"ב–2012, מאת חברי הכנסת אלכס מילר, ציפי חוטובלי, רוברט אילטוב, אברהם מיכאלי, כרמל שאמה-הכהן, יובל צלנר, יריב לוין וזאב אלקין; הצעת חוק הרבנות הראשית (תיקון – כשירות לתואר רב), התשע"ב–2012, מאת חבר הכנסת נסים זאב; הצעת חוק לתיקון פקודת היערות (מס' 5) (תיקון – חובת פרסום לציבור על-ידי הצבת שלט), התשע"ב–2012, מאת חברי הכנסת ניצן הורוביץ, זהבה גלאון, אילן גילאון, רחל אדטו,

ירדנה מלר-הורוביץ: נחמן שי ושי חרמש; הצעת חוק הרשויות המקומיות (אכיפה סביבתית – סמכות פקחים) (תיקון – סמכויות רשות מקומית החברה באיגוד ערים), התשע"ב–2012, מאת חברי הכנסת דב חנין וזאב בילסקי; הצעת חוק העונשין (תיקון – עונש חובה למצית נכס ציבורי), התשע"ב–2012, מאת חבר הכנסת יעקב כץ; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – סיעוד על-ידי בן משפחה), התשע"ב–2012, מאת חברי הכנסת יוליה שמאלוב-ברקוביץ, שכיב שנאן, אורי מקלב, אריה אלדד, דב חנין, אורי אריאל, יואל חסון, איתן כבל, דוד אזולאי ואורלי לוי אבקסיס וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק נציב תלונות הציבור על בתי-החולים, התשע"ב–2012, מאת חברי הכנסת זאב בילסקי ודב חנין; הצעת חוק הגנת השכר (תיקון – פטור מדמי טיפול מקצועי-ארגוני), התשע"ב–2012, מאת חברי הכנסת שלמה מולה, רוברט טיבייב, אורית זוארץ, שכיב שנאן, אורי מקלב, אחמד טיבי ועפו אגבאריה; הצעת חוק לתיקון פקודת היערות (פקידי יערות ברשות מקומית), התשע"ב–2012, מאת חברי הכנסת ניצן הורוביץ, זהבה גלאון, אילן גילאון, נחמן שי, רחל אדטו ושי חרמש; הצעת חוק טיפול בחולי נפש (תיקון – חוות דעת רפואית על-ידי רופא שאינו פסיכיאטר), התשע"ב–2012, מאת חבר הכנסת חיים כץ; הצעת חוק שירות התעסוקה (תיקון – מאגר עבודות לנוער), התשע"ב–2012, מאת חברת הכנסת ציפי חוטובלי; הצעת חוק זכויות החולה (תיקון – טיפול מקל), התשע"ב–2012, מאת חברי הכנסת רחל אדטו, אריה אלדד ודב חנין; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס על הכנסות גבוהות), התשע"ב–2012, מאת חברי הכנסת דב חנין, מוחמד ברכה, חנא סוייד ועפו אגבאריה; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – זכות טיעון לפני שלילת גמלה), התשע"ב–2012, מאת חברי הכנסת אורי מקלב ומשה גפני; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – עבודה מועדפת בתחום החינוך), התשע"ב–2012, מאת חברי הכנסת אורית זוארץ ומשה מטלון; הצעת חוק החולה הנוטה למות (תיקון – רצון החולה), התשע"ב–2012, מאת חברות הכנסת זהבה גלאון ונינו אבסדזה;

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק הודעה לעובד (תנאי עבודה) (תיקון – מניעת הטרדה מינית), התשע"ב–2012, מאת חברות הכנסת שלי יחימוביץ, אורית זוארץ, אורלי לוי אבקסיס וציפי חוטובלי; הצעת חוק פיצויים לנפגעי תאונות דרכים (תיקון – הוספת נפגעים אשר אינם זכאים לפי החוק), התשע"ב–2012, מאת חברת הכנסת מירי רגב; הצעת חוק הבנקאות (שירות ללקוח) (תיקון – ריבית על יתרת זכות), התשע"ב–2012, מאת חברי הכנסת ג'מאל זחאלקה וחנין זועבי; הצעת חוק הבנקאות (שירות ללקוח) (תיקון – ריבית על יתרת זכות), התשע"ב–2012, מאת חבר הכנסת ניצן הורוביץ; הצעת חוק הדיור הציבורי (זכות לדירה ציבורית), התשע"ב–2012, מאת חבר הכנסת ניצן הורוביץ; הצעת חוק האזרחים הוותיקים (תיקון – מימון הנחות בדמי כניסה למופעים), התשע"ב–2012, מאת חברי הכנסת נחמן שי, דב חנין, שלמה מולה, מירי רגב, אריה ביבי ומרינה סולודקין; הצעת חוק דיור בר-השגה, התשע"ב–2012, מאת חברת הכנסת פניה קירשנבאום; הצעת חוק הדואר (תיקון – פרטי חובה בהודעה בדבר משלוח דואר רשום), התשע"ב–2012, מאת חברי הכנסת נחמן שי, יואל חסון, שלמה מולה, יובל צלנר, מירי רגב, אורי אורבך, שכיב שנאן ודוד אזולאי; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – חובת הצגת מחיר מומלץ של ירקות), התשע"ב–2012, מאת חברת הכנסת מירי רגב; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – איסור נקיבת מחירים שלא ניתן לשלמם במעות שבמחזור), התשע"ב–2012, מאת חברת הכנסת רונית תירוש; הצעת חוק ברית הזוגיות לבני אותו מין, התשע"ב–2012, מאת חברי הכנסת דניאל בן-סימון, יצחק הרצוג, שלי יחימוביץ, עמיר פרץ, בנימין בן-אליעזר, איתן כבל, אבישי ברוורמן, נינו אבסדזה, שלמה מולה, אורית זוארץ ואילן גילאון; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (הגבלת תשלום דמי חנייה בעד חנייה בחניון הסמוך למוסד רפואי), התשע"ב–2012, מאת חברת הכנסת רונית תירוש; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (הצבת חיישני ויסות תנועה), התשע"ב–2012, מאת חבר הכנסת זאב בילסקי; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (חובת סימון קסדת מגן ברכיבה על אופנוע או אופניים),

ירדנה מלר-הורוביץ: התשע"ב–2012, מאת חבר הכנסת זאב בילסקי; הצעת חוק כביש אגרה (כביש ארצי לישראל) (תיקון – פטור מאגרה לתחבורה ציבורית), התשע"ב–2012, מאת חברי הכנסת אורי מקלב, משה גפני, יריב לוין, דוד אזולאי, ישראל אייכלר ויוליה שמאלוב-ברקוביץ; הצעת חוק חינוך ממלכתי (תיקון – הגבלת מספר התלמידים בגן חובה ובכיתה בבית-ספר יסודי), התשע"ב–2012, מאת חבר הכנסת אחמד טיבי; הצעת חוק המסייעים לנטרול תוצאות אסון צ'רנוביל (תיקון – ייחוד המענק השנתי), התשע"ב–2012, מאת חברי הכנסת יוליה שמאלוב-ברקוביץ, אכרם חסון, זאב בילסקי, דב חנין, אברהם דואן, זאב אלקין ומרינה סולודקין; הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון – משך חקירה), התשע"ב–2012, מאת חברי הכנסת יעקב כץ, אריה ביבי, שכיב שנאן וציפי חוטובלי; הצעת חוק תרופות חינם לניצולי שואה (תיקוני חקיקה), התשע"ב–2012, מאת חברת הכנסת אורית זוארץ; הצעת חוק דיור סוציאלי, התשע"ב–2012, מאת חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס; הצעת חוק הרב הראשי לצבא-הגנה לישראל, התשע"ב–2012, מאת חבר הכנסת נסים זאב; הצעת חוק לתיקון פקודת בתי-הסוהר (יועץ הנציב לזכויות אדם), התשע"ב–2012, מאת חברי הכנסת דוד אזולאי ודב חנין; הצעת חוק השיפוט הצבאי (תיקון – השתמטות משירות ביטחון), התשע"ב–2012, מאת חברת הכנסת מירי רגב; הצעת חוק מטה ההסברה הלאומי, התשע"ב–2012, מאת חברי הכנסת נחמן שי, דניאל בן-סימון, מירי רגב, יוליה שמאלוב-ברקוביץ, יואל חסון ועינת וילף; הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון – שירות משולב), התשע"ב–2012, מאת חבר הכנסת זאב אלקין; הצעת חוק לתיקון פקודת בתי-הסוהר (בירור קבילות אסירים), התשע"ב–2012, מאת חברי הכנסת דוד אזולאי ודב חנין.

ירדנה מלר-הורוביץ: נוסח מתוקן להצעת חוק שמירת הסביבה החופית (תיקון – התאמת תוכניות ישנות), התשע"ב–2012, שמספרה היה פ/4463/18.

ירדנה מלר-הורוביץ: מסקנות ועדת החוץ והביטחון בנושא: היענות משרד החוץ לדרישת הוותיקן לבעלות על אתרים קדושים בירושלים, בעקבות הצעה לסדר-היום של חבר הכנסת נסים זאב; מסקנות ועדת החוץ והביטחון בנושא:

ירדנה מלר-הורוביץ: התגברות ירי הרקטות על יישובי הדרום והשארת למעלה מ-1,600 משפחות ללא מיגון, בעקבות הצעות לסדר-היום של חברי הכנסת יואל חסון, עמיר פרץ ואורי מקלב; מסקנות ועדת החוץ והביטחון בנושא: הקמת ערי אוהלים ביו"ש ובבקעת-הירדן, בעקבות דיון מהיר בהצעות של חברי הכנסת יעקב כץ ומיכאל בן-ארי.

ירדנה מלר-הורוביץ: מסקנות הוועדה המיוחדת לפניות הציבור בנושא: פרויקט "שחף" להגבלת זכויות הטלפון של האסירים מוכן להפעלה, בעקבות הצעה לסדר-היום של חבר הכנסת דוד אזולאי.

ירדנה מלר-הורוביץ: לוח תיקונים להצעת חוק הרשות הארצית לכבאות והצלה, התשע"ב–2012.

ירדנה מלר-הורוביץ: הסכם בין ממשלת מדינת ישראל לבין ממשלת הרפובליקה של פרו בדבר העסקה בשכר של בני משפחה של חברי משלחת דיפלומטית או נציגות קונסולרית.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ראובן ריבלין: תודה למזכירת הכנסת.

ראובן ריבלין: רבותי, בתום הדיון וההצבעה על הצעות האי-אמון, כפי שמצווה החוק כסעיף ראשון בסדר-היום, אנחנו נקיים אזכרה לי"א חללי מינכן, כאשר חלק מהמשפחות יהיו נוכחות כאן במליאה – דקה דומייה ואזכרה לי"א חללי מינכן בהתאם ליוזמתו – וליוזמת פרלמנטים רבים – על-פי יוזמתו של סגן השר דני אילון.

ראובן ריבלין: כמו כן אנחנו נכריז על ראש האופוזיציה המתחדש והוא גם יבקש לשאת דברים.

ראובן ריבלין: לאחר מכן, נמשיך בסדר-היום.

ראובן ריבלין: 1.

ראובן ריבלין: משבר הגיוס – נתניהו הפקיר את הנושאים בנטל;

ראובן ריבלין: 3.

ראובן ריבלין: ממשלת הימין הקיצוני מפקירה את האזרחים הערבים בכל התחומים;

ראובן ריבלין: 5.

ראובן ריבלין: כישלון הממשלה בתחום המדיני, החברתי והכלכלי;

ראובן ריבלין: 7.

ראובן ריבלין: ההכרה במכללת אריאל כאוניברסיטה בתמיכה ממשלתית

ראובן ריבלין: כמובן, בהתאם למצוות החוק, אנחנו קודם כול מתחילים עם הצעות האי-אמון היום, והיום יש לנו שבע הצעות אי-אמון; שש הצעות שעליהן ישיב במשולב השר מיכאל איתן והצעת אי-אמון אחת שעליה ישיב השר גדעון סער.

ראובן ריבלין: כל שש ההצעות הראשונות הן הצעות של סיעת קדימה, העבודה, רע"ם-תע"ל, האיחוד הלאומי, חד"ש, מרצ ובל"ד להציע אי-אמון בממשלה; וכן, הצעת בל"ד שתישמע בנפרד.

ראובן ריבלין: ואנחנו נתחיל בהצעתה של סיעת קדימה.

ראובן ריבלין: יעלה ויבוא חבר הכנסת יואל חסון על מנת לנמק את הצעת הסיעה שלו לאי-אמון בממשלה בנושא: משבר הגיוס – נתניהו הפקיר את הנושאים בנטל.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חסון.

ראובן ריבלין: להזכירכם, אנחנו מסיימים היום את הישיבה ב-18:00.

ראובן ריבלין: ב-18:30 תתקיים הצגה של "הקאמרי" כאן באודיטוריום; ההצגה "הילכו שניים יחדיו" של הסופר א.ב.

ראובן ריבלין: יהושע, סופר ומחזאי.

ראובן ריבלין: לכן, אנחנו כולנו נתכנס באודיטוריום ב-18:30.

ראובן ריבלין: הישיבה הזאת תתקיים עד השעה 18:00.

ראובן ריבלין: כל סדר-היום יידחה להמשך השבוע – מה שלא נספיק היום.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת יואל חסון – בבקשה, אדוני.

דוד רותם: – – – מופז וביבי – – –

ראובן ריבלין: זה במקרה בן-גוריון וז'בוטינסקי – הם היו מתווכחים – – –

יואל חסון: דומה, דומה.

דוד רותם: לא, לא, חס ושלום.

ראובן ריבלין: בין המצרים אנחנו – –

יואל חסון: חשבתי שאתה מתיימר להשוות ביניהם.

ראובן ריבלין: – – אומרים שיש מחלוקת שמתקיימת ומחלוקת שאינה מתקיימת; המחלוקת שעליה כותב א.ב.

ראובן ריבלין: יהושע היא מחלוקת שמתקיימת.

ראובן ריבלין: היא היתה מחלוקת חריפה, אבל מחלוקת מתקיימת.

ראובן ריבלין: כן.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת יואל חסון, בבקשה.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני השר, אני קודם כול חייב לומר שאני שמח לחזור למקומי הטבעי בקדנציה הזאת, וזה לאופוזיציה.

יואל חסון: מהרגע הראשון אומנם נתתי צ'אנס למהלך, אבל אחרי כמה ימים, ובוודאי שבועות, הבנתי – – –

ראובן ריבלין: שרים, אתם מדברים פה – – –

יואל חסון: אולי עושים דברים חשובים, אולי עוסקים – –

ראובן ריבלין: כבוד השרים.

יואל חסון: – – בפילוג של מפלגות נוספות.

ראובן ריבלין: הם לא שומעים.

ראובן ריבלין: כבוד השרים.

ראובן ריבלין: השר איתן.

יואל חסון: אתה לא מקשיב ליושב-ראש, אדוני?

ראובן ריבלין: פה הוא מדבר, ואתה צריך להשיב.

ראובן ריבלין: כן, תודה רבה.

יואל חסון: אולי תקשיב לי, אדוני השר, כי נראה לי שגם תסכים לרוב דברי.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

יואל חסון: אבל בכל אופן אני שמח לחזור לעמדה הזאת של האופוזיציה מתוך מקום שהאמנתי, ולצערי המציאות הוכחה ככזאת, שעם נתניהו – אין באמת היכולת לחבור אליו.

יואל חסון: אין יכולת לעשות עם נתניהו את הדברים הגדולים באמת, ההיסטוריים האמיתיים.

יואל חסון: נתניהו פשוט לא יודע להיות שם.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, יש לך ראש ממשלה שלא יודע לזהות הזדמנויות היסטוריות, אבל כן יודע לזהות הזדמנויות פוליטיות, ותיכף גם על זה נדבר.

יואל חסון: אבל העובדה שחזרנו לאופוזיציה היא דבר חשוב.

יואל חסון: אני שמח שאני היום לפחות נמצא בעמדת אופוזיציה.

יואל חסון: אני מקווה מאוד שהדבר הזה יוביל בסופו של דבר, וכן, אני אומר את זה בצורה ברורה וחדה, אני לא מפחד מזה, אנחנו לא צריכים לפחד מזה, מדינת ישראל – במיוחד לאור האירועים של הלילה האחרון – צריכה ללכת לבחירות.

יואל חסון: אי-אפשר להמשיך לקיים את הכנסת הזאת בדרך הזאת, בצורה הזאת, באווירה הזאת, בבזאר הטורקי הזה.

יואל חסון: אי-אפשר.

יואל חסון: פשוט אי-אפשר.

יואל חסון: אתם יודעים – – –

טלב אלסאנע: למה אתה מעליב את הבזאר הטורקי – בבקשה.

יואל חסון: אתם יודעים – – –

טלב אלסאנע: למה לפגוע בבזאר הטורקי?

יואל חסון: תן לי, הנה, בסדר, אמרת – – –

ראובן ריבלין: תודה, חבר הכנסת טלב אלסאנע, הערתך נכונה.

ראובן ריבלין: תודה.

רונית תירוש: שוק הכרמל.

יואל חסון: עכשיו, אני רוצה לומר לכם משהו.

יואל חסון: תראו, לא סתם הכנסת ותקנון הכנסת מאפשרים התפלגות של סיעה; זה לא דבר נורא, אפשר להתפלג.

יואל חסון: יש כללים, יש דברים ברורים, יש גם סך מסוים שצריך לעמוד בו – פילוג כפילוג הוא לא דבר נורא.

יואל חסון: אם חבורה של אנשים חושבת שהדרך של המפלגה, של הסיעה, היא לא הדרך שהם מאמינים בה, והם הולכים כדי להילחם על הדרך, כדי להילחם על הדרך ולא תמורת תפקידים, ולא תמורת כל מיני תופינים, ולא תמורת תמורות כאלה ואחרות, ובסופו של דבר גם אם הם עושים את זה מאידיאל גדול, מה לעשות, מטשטשים את האידיאל – אז זה פסול בעיני.

יואל חסון: אם אדם קם ואומר: דרכי האידיאולוגית שונה, והנה יש קבוצת אנשים שחושבים כמוני, ואני הולך להילחם עליה במדבר, בקושי, עומד בפיתויים – אפשר לקבל את זה.

יואל חסון: אם אתם שואלים אותי, לכך התכוון המחוקק.

יואל חסון: אולי לא בתיקון חוק מופז האחרון, שמכונה "חוק מופז", אבל בוודאי במקור רצו לאפשר פילוג כאשר יש מחלוקת אידיאולוגית בתוך סיעה.

יוחנן פלסנר: יש מחסור בשרים וסגני שרים היום.

יואל חסון: כן, בהחלט מחסור.

יואל חסון: ואנחנו עומדים מול סיטואציה, היום, שבאים בטענות – ואני חייב לומר, אני לא בא בטענות לחברי בסיעת קדימה – אולי הם כבר לא חברי בסיעה, אני לא יודע – שמה נגיד, יש להם חולשות מסוימות: הם לא עמדו בפיתויים.

יואל חסון: הם לא עמדו בפיתויים.

יואל חסון: אם היו קמים ועוזבים ואומרים, דרכה של קדימה היום היא לא דרכי, ואני הולך להילחם עליה בחוץ, כי בקדימה אני לא – מה שנקרא, יש לי מחלוקת סיעתית – הייתי מכבד את זה.

יואל חסון: זה בסדר, זה הגיוני שבתוך סיעות יהיו מחלוקות אידיאולוגיות עקרוניות, ודאי בסיעות גדולות, ודאי בסיעה שעברה כל כך הרבה טלטלות בשלוש השנים האחרונות.

יואל חסון: אבל כאשר אנשים עושים את זה תמורת פיתויים ותפקידים, קשה לי לקבל את זה.

יואל חסון: אבל אני גם לא בא אליהם בטענות, כין אין מה לעשות – יש אנשים חזקים יותר ויש אנשים חלשים יותר.

יואל חסון: לא כולם עומדים בפיתויים.

יואל חסון: יש לי טענה לאדם אחד, שפשוט אין לו גבולות, אין לו אלוהים, אין לו בושה, משתמש בכספי ציבור כאילו זה כספו – וקוראים לו בנימין נתניהו.

יואל חסון: עד מתי הכנסת הזאת תסבול ראש ממשלה כזה חסר גבולות, ועד מתי הציבור – –

מיכאל איתן: אתה עוד לפני שבוע היית בקואליציה.

יואל חסון: – – יסבול ראש ממשלה כזה ללא גבולות?

יעקב כץ: אבל אתה היית בקואליציה שלו.

ראובן ריבלין: טוב, תודה, רבותי, היום אנחנו מקפידים על הזמן.

יוחנן פלסנר: אנחנו הסקנו את המסקנות.

יוחנן פלסנר: הוא מבין עם מי יש לו עסק – – –

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת פלסנר – –

שלמה מולה: – – –

ראובן ריבלין: – – אני ואתה היינו שמחים אם זה לא היו המפלגות שלנו.

יעקב כץ: אדוני היושב-ראש, אנחנו היחידים שלא היינו – – –

יואל חסון: חשובה לי כל דקה, אדוני, ממש כל דקה.

יעקב כץ: כבוד היושב-ראש – – –

ראובן ריבלין: לא, אני אומר לכם: אנחנו חייבים לסיים היום בזמן.

יעקב כץ: אנחנו לא – – –

ראובן ריבלין: הבאתי בחשבון.

ראובן ריבלין: בבקשה.

דוד רותם: – – – כסף לאולפנה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

יואל חסון: אותו ראש ממשלה שבלי מצמוץ, ובאמת, מהקטנים שקיימים בכלל, ככה, מוציא צ'ק של יותר מ-10 מיליון שקלים בשנה כדי לקנות לו עוד כמה אצבעות אבודות בכנסת, עוד כמה נשמות תועות שיסתובבו כאן ולא יבינו מה הם עושים כאן בכלל, שהתפלגו לא כי יש להם איזה סכסוך אידיאולוגי, או מחלוקת אידיאולוגית, שהיא לגיטימית אם היא קיימת, אלא פרשו כי נתניהו, ראש הממשלה, הוציא להם צ'ק.

יואל חסון: על הצ'ק, חברים, לא כתוב "שרה ובנימין נתניהו, לפקודת כך וכך"; על הצ'ק הזה כתוב "מדינת ישראל משלמת לפקודת כך וכך, לטובת הישרדותו האישית של נתניהו".

יואל חסון: חבר'ה, המתמטיקה הזאת פשוטה.

יואל חסון: כמה זמן הציבור יסבול את זה, אני לא יודע.

יואל חסון: מתי זה יחלחל לציבור?

יואל חסון: אני לא יודע.

יואל חסון: אבל העובדות כאן על השולחן: נתניהו חצה, או שבר, שני שיאים משמעותיים בשבועות האחרונים.

יואל חסון: האחד, היתה לו קואליציה מהגדולות שהיו כאן בהיסטוריה, קואליציה חלומית, 94 חברי כנסת; תוריד 15 חברי כנסת שהם – נקרא להם "מהדתיים", שלא היו מוכנים ללכת את כל הדרך.

יואל חסון: היה יכול לעשות פה היסטוריה אמיתית.

יואל חסון: היה לו את זה ביד, שלח את קדימה החוצה.

יואל חסון: והיום הגדיל ועשה, ועוד הפעם עבר גבול, של קניית אנשים, שאגב, אני מעריך שהיא תצא לפועל בסוף.

יואל חסון: היא תצא לפועל בסוף, אין לי ספק בזה, זה בסוף יקרה, כי נתניהו מוכן לשלם.

יואל חסון: ועכשיו על אחת כמה וכמה הוא מוכן לשלם.

יואל חסון: וכדי שאנחנו – תקשיבו לי טוב, אני אומר את זה לציבור הישראלי – כדי שאנחנו נעצור את שעשועי נתניהו, וכדי שאנחנו נעצור את האיש הזה, יש דרך אחת, וזה שסוף-סוף יראו כאן אופוזיציה אחת גדולה ומאוחדת, שתעמוד, לא פה בכנסת, כי פה אין לי ציפיות, שתעמוד בציבור, כשתהיינה הבחירות, ויעמדו מול הציבור כל מי שחושבים שנתניהו הוא ראש ממשלה רע למדינת ישראל.

יואל חסון: יעמדו כולם וייבחנו במבחן האגו, ויבדקו ויראו כיצד אפשר לנצח את נתניהו ולהחליף אותו.

יואל חסון: כי אם אנחנו נמשיך להיות מחנה מפולג, מרוסק, שכל אחד מושך את השמיכה לצד שלו, נתניהו יקבל פה קדנציה שלישית, והציבור ישלם מחיר יקר.

יואל חסון: אני לא מתיימר להיות מועמד לראש הממשלה, אדוני היושב-ראש, לפחות לא בעת הזאת.

יואל חסון: אני גם – – –

שלמה מולה: כן בעתיד.

שלמה מולה: יש לך עתיד אבל.

יואל חסון: תודה רבה, חבר הכנסת מולה, אבל אני לא.

יואל חסון: לא בעת הזאת.

יואל חסון: אני לא מתיימר אפילו להנהיג מפלגה בבחירות.

יואל חסון: אני אבל כן מתיימר – אני מתיימר לדבר אחד: אני מתיימר מהיום והלאה להיות הקול הקורא של המחנה השפוי במדינת ישראל, שיכפה על המנהיגים שלו לקום ולהתאחד ולהחליף את נתניהו אחת ולתמיד, כי מדובר כאן בראש ממשלה חסר גבולות, שאיבד את הבושה, שמוכן לשלם הכול כדי להישאר כאן ראש הממשלה, ובעיקר לשחק בנו, בתוכנו, ללא שום בושה.

יואל חסון: אני יודע – – –

דוד רותם: מי לוקח את הצ'קים?

דוד רותם: מי לוקח את הצ'קים?

יואל חסון: ברור, חברי – אני לא יודע אם הם עדיין חברי לסיעה.

יואל חסון: אמרתי את זה, התייחסתי לזה, אני מתבייש בהם.

דוד רותם: – – – שנבחרים.

יואל חסון: אמרתי לך, אם הפרישה שלהם היתה פרישה אידיאולוגית, מתוך ויכוח עם דרכה של קדימה, הייתי מקבל את זה.

יואל חסון: אבל ברור שזאת לא פרישה אידיאולוגית, זאת פרישה אינטרסנטית, נקודתית, של קניות ושל בזבוזים ושל גועל נפש אחד גדול.

יואל חסון: ראש הממשלה נתניהו, אדוני היושב-ראש, הוא זה שנושא באחריות.

יואל חסון: לא החלשים, לא אלה שלא עמדו בפיתוי, אלא מי ששילם ומי שנתן.

יואל חסון: וכולי תקווה, ואני מאמין, ואני עדיין אופטימי, שהציבור מבין, הדברים מחלחלים, יקומו הכוחות הנכונים, ובסופו של דבר נתניהו יהיה, בעזרת השם, ראש הממשלה לשעבר.

יואל חסון: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת יואל חסון, שגם סיים, אפילו שעמדתי לתת לו עוד שתי דקות.

ראובן ריבלין: אדוני ראש האופוזיציה, אנחנו נכריז – כי אתה רוצה לדבר – אחרי האי-אמון.

ראובן ריבלין: אני רק רוצה להודיע שהממשלה הודיעה לי, בהתאם לסעיף 9(א)(6) לחוק הממשלה, כי חבר הכנסת שאול מופז חדל מלכהן כחבר בממשלה ביום 19 ביולי, בשעה 08:25, ולכן אנחנו נוכל להכריז עליו, ונעשה זאת מייד לאחר האי-אמון, כדי לאפשר לאדוני לדבר.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת יצחק הרצוג יעלה ויבוא ויציג את האי-אמון מטעם סיעת העבודה, בכותרת:

ראובן ריבלין: הבזבזנות וחוסר האחריות של ממשלת נתניהו בשנת בחירות והצורך ללכת לבחירות לאלתר.

יצחק הרצוג: אדוני היושב-ראש, חברי וחברותי חברי הכנסת, קודם כול לחבר הכנסת שאול מופז: אנחנו מאחלים לך הצלחה עם שובך לכהונת יושב-ראש האופוזיציה – –

ראובן ריבלין: ראש האופוזיציה.

יצחק הרצוג: – – ראש האופוזיציה בכנסת.

יצחק הרצוג: אני חושב, אבל, שכאדם עם רקורד מרשים, צריך לעשות הפקת לקחים ממה שקרה בחודשים האחרונים.

יצחק הרצוג: קו השבר היה ללא ספק המהלך הנואל של הצטרפותך והצטרפות חבריך לממשלה.

יצחק הרצוג: מה שקרה, שבאותה תקופה היתה קבוצה של חברי כנסת מאוד ערכיים במפלגתך, שדרשה להישאר באופוזיציה, ואנחנו אמרנו שאנחנו ניתן לה אפילו רשת ביטחון פרלמנטרית להגשת חוקים, מכיוון שהם לא הרגישו, מצפונית וערכית, יכולת לשתף פעולה עם הליכוד.

יצחק הרצוג: אני חושב שברטרוספקטיבה היסטורית ברור שאי-אפשר, לא היה אפשר, וזה לא היה מהלך נכון בכלל, אלא זה היה מהלך שבעצם יצר קווי שבר חדשים בפוליטיקה הישראלית.

יצחק הרצוג: קווי השבר החדשים הללו בפוליטיקה הישראלית יוכרעו בסופו של דבר רק בהליך אחד: לתת לאזרח את הזכות ואת היכולת להצביע ולקבוע מי יוביל את העם הזה, והכרעות בסוגיות הערכיות העמוקות ביותר שעל סדר-יומנו.

יצחק הרצוג: הרי אם נסתכל בצורה מאוד אובייקטיבית על המערכת, אנחנו ניכנס בתקופת הפגרה לכמה וכמה מסלולים שיכולים להשפיע דרמטית על חיינו.

יצחק הרצוג: קודם כול, כמובן, ישנה הסוגיה הביטחונית, הסוגיה האירנית – סוגיה בעלת משמעות אמיתית, היסטורית, הרת גורל, שברור לכולנו שיהיו לה השלכות אזוריות וכלל-עולמיות.

יצחק הרצוג: והמסלול השני הוא כמובן הסוגיה של הצדק החברתי, בניית התקציב, כל מה שקשור לחלוקת ההון בחברה הישראלית בצורה צודקת, אמיתית ומאוזנת יותר, כאשר אנחנו מדברים על צדק חברתי במובן הצר והרחב.

יצחק הרצוג: במובן הצר אנחנו מדברים על דוגמאות מול עינינו.

יצחק הרצוג: היום, באזור הדרום, נתיבות כמדומני, ניסה אדם להצית את עצמו.

יצחק הרצוג: אתמול ניסה אדם – הצית את עצמו, והוא פצוע קשה מאוד, ביהוד.

יצחק הרצוג: ואתמול הובא למנוחות משה סילמן, זיכרונו לברכה.

יצחק הרצוג: כלומר, הנושא הזה הוא נושא ענק, משמעותי, שבפני עם ישראל ישנה תפיסת העולם של נתניהו ותפיסת העולם של מפלגת העבודה.

יצחק הרצוג: הא, ותו לא.

יצחק הרצוג: אלה שתי החלופות שיש בפני הציבור.

יצחק הרצוג: ובמובן הרחב של צדק חברתי אנחנו מדברים על סוגיות כמו השוויון בנטל, על היחס למיעוטים, לגר הגר בתוכך, לעובדים הזרים – סוגיות ענקיות, שכל אלה ואחרות הן המערך שיקבע את חיינו בארץ הזאת.

יצחק הרצוג: והגיעה העת – ובוא נאמר את האמת, הכנסת הזאת היא בתת-תפקוד, היא לא מסוגלת לתפקד כאשר סיעת האופוזיציה הגדולה מפורקת, מפולגת, ולא מסוגלת לתפקד במרקם הפנימי שלה לנוכח היותה בסימן שאלה גדול מבחינת מהו הגודל האמיתי ומיהם השחקנים בתוכה, ולא יעזרו גם אירועי 24 השעות האחרונות, אלא רק כדי לשכנע ביתר שאת שעל עם ישראל, אדוני היושב-ראש, ללכת לבחירות.

יצחק הרצוג: עכשיו, יש לי הצעה: יש לנו שבוע, בעצם, של עבודה, או יומיים נוספים, שלושה ימי עבודה בכנסת.

יצחק הרצוג: הצעת החוק לפיזור הכנסת – חבר הכנסת יואל חסון, אני מזכיר לאדוני, ליואל חסון, שיש לו רוויזיה על פיזור הכנסת, שאם הוא ימשוך אותה אפשר ללכת לפיזור הכנסת.

יצחק הרצוג: אני מזכיר את זה ליואל חסון ושב ומציע שימשוך את הרוויזיה לפיזור הכנסת.

יואל חסון: תבקש גם מעינת וילף.

יצחק הרצוג: וכמובן לד"ר עינת וילף.

יצחק הרצוג: הוא ועינת וילף.

מיכאל איתן: הוא לא יכול.

יצחק הרצוג: למה לא?

מיכאל איתן: הוא לא מזגזג, הוא עקבי – – –

יצחק הרצוג: כי אנחנו מדברים על קריאה שנייה ושלישית, הכול מוכן.

יצחק הרצוג: ברגע שיואל חסון ועינת וילף מושכים את הרוויזיה, אין רוויזיה, החוק עובר ומגיע להצבעה בקריאה שנייה ושלישית.

יואל חסון: אבל הוועדה יכולה להצביע – – –

יצחק הרצוג: ואני עדיין מציע לאדוני, ליושב-ראש האופוזיציה החדש, לראש האופוזיציה, וגם לך, חבר הכנסת חסון, עם כל הכבוד, אפילו האקט הסמלי הזה, של למשוך את הרוויזיה, כדי לאפשר בסוף שכל הנטל יהיה על כתפיה של חברת הכנסת וילף, ועם ישראל ידע שהיא זאת שבולמת בגופה ובכוחה של אצבע אחת את היכולת לפזר את הכנסת וללכת לבחירות, דבר שהוא התהליך הנכון, המוצדק, האמיתי והערכי ביותר לעשותו בכנסת מפולגת, מפוררת, מכוסחת, לא אמיתית ולא כנה עם עצמה.

יצחק הרצוג: אדוני היושב-ראש, אני מקווה שהבזבזנות של ממשלת נתניהו לפני הבחירות, כפי שאנחנו רואים אותה כבר כעת, והעובדה שהיא לא קיימה דיון אחד לקראת תקציב 2013, כשאנחנו יודעים שהיא מכניסה את מדינת ישראל לגירעון קשה יותר, היא המצביעה על כך שהיא בעצמה יודעת, וראש הממשלה יודע, שאין לו יכולת להעביר תקציב.

יצחק הרצוג: ומכאן, שיחסוך לעם ישראל את הבזבוז, את החידלון, בחודשים הקרובים, ויחליט ללכת עכשיו לבחירות, ובואו נלך לבחירות ב-27 בנובמבר.

יצחק הרצוג: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת יצחק בוז'י הרצוג.

עמיר פרץ: בוז'י, עוד פעם אתה – – – מה יהיה?

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים להצעת אי-אמון של סיעת רע"ם-תע"ל, ואני מזמין את חבר הכנסת טלב אלסאנע לבוא ולעלות להציג את הצעת האי-אמון של סיעתו, שכותרתה: ממשלת הימין הקיצוני מפקירה את האזרחים הערבים בכל התחומים.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת טלב אלסאנע.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כבוד השר – –

ראובן ריבלין: רבותי, תודה רבה.

טלב אלסאנע: – – נכנסתי היום בבוקר, התחלתי לחפש איפה אני צריך לשבת.

טלב אלסאנע: ולכן, לעתיד, כאשר פוגעים במעמדם, משנים מעמדם, צריך לשאול את דעתם, לשאול חברי כנסת, מסכימים, לא מסכימים; יש לנו זכות להשמיע את הטענות שלנו לגבי חילופי המקומות התדירים.

טלב אלסאנע: אומנם אמרתי לחבר הכנסת חברי מסעוד גנאים, אני רגיל בנגב, מחליפים מקומות, אבל בכנסת עוד לא התרגלתי לקצב המסחרר.

ראובן ריבלין: אתה כבר מן אל-בלד, אתה כבר לא בדואי.

טלב אלסאנע: ולגבי מה שמתרחש, משפט אחד, אדוני היושב-ראש – לדעתי, מה שמתנהל בימים האחרונים הוא ביזיון, גם לכנסת, וגם – במיוחד – לממשלה.

טלב אלסאנע: כאשר מעמידים כביכול – – –

אחמד טיבי: – – –

טלב אלסאנע: תשאל, יש מודיעין בכניסה, מפנה כל חבר כנסת איפה לשבת.

אחמד טיבי: על העיקרון כבר הסכמנו.

אחמד טיבי: עכשיו זה רק המחיר.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טיבי, אנחנו במזכירות הכנסת לוקחים את הכנסת ברצינות.

דוד רותם: – – –

טלב אלסאנע: ולכן – יש גבול לכל תעלול.

אחמד טיבי: באמת?

טלב אלסאנע: אבל כנראה אין גבול לממשלה הנוכחית.

טלב אלסאנע: כאשר יום אחד יש בחירות, שעה לאחר מכן יש קואליציה, ושומעים על ניהול משא-ומתן של תפוס ככל יכולתך.

טלב אלסאנע: יש היום – מי שרוצה לקבל שר, מי שרוצה לקבל סגן שר, מי שרוצה לקבל יושב-ראש ועדה, רק תבוא, תבקש ותקבל.

טלב אלסאנע: סחר-מכר שהכול מותר.

טלב אלסאנע: הפרטה של כל המערכת, אפילו יושבי-ראש של ועדות, הרשות המבצעת מנהלת, וזה לדעתי איננו מוסיף כבוד לכנסת או לממשלה, וחשוב לציין זאת.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, הממשלה הזאת, כאשר הוקמה, בקווי היסוד יש פרק שהתייחס – אומנם קצר מאוד, אבל היתה התייחסות לאוכלוסייה הערבית.

טלב אלסאנע: ואנחנו האמנו שיכול להיות שהממשלה בראשות הליכוד, שהיא ממשיכת דרכו של ז'בוטינסקי, כפי שאומרים מדי פעם, התכוונה למה שכתבו – התכוונו למה שהניחו על שולחן הכנסת לקראת ייסוד הממשלה.

טלב אלסאנע: אבל כאשר אנחנו רואים מה הממשלה הזאת עוללה לציבור הערבי, אז במקום אותו פרק שיש בו בשורה, יש רק גזירות רעות ורעות מאוד.

טלב אלסאנע: בשום תחום, רבותי, אי-אפשר לציין שהממשלה הזאת היטיבה, או אפילו שמרה על המצב שהיה קיים קודם לכן.

טלב אלסאנע: יודעים לבוא בטענות לציבור הערבי, יודעים לבוא בטענות לחברי הכנסת הערבים.

טלב אלסאנע: הם האחראים – הם מתעסקים אך ורק בנושא הפלסטיני, הם לא מייצגים את הציבור הערבי.

טלב אלסאנע: כביכול – כאילו חברי הכנסת הערבים יושבים בממשלה.

טלב אלסאנע: חברי הכנסת הערבים הם שמוציאים צווי הריסה או שלא מאשרים תוכניות מיתאר.

טלב אלסאנע: הם אשר נושאים בנטל של כישלון הממשלה.

טלב אלסאנע: הם אשר נושאים באחריות למדיניות הממשלה.

טלב אלסאנע: זה ממש להאשים את הקורבן, כמו שמאשימים את משה סילמן, זה שהצית את עצמו.

טלב אלסאנע: תארו לעצמכם, עד כמה אדם צריך להגיע, לאיזה מצב צריך להגיע כדי להצית את עצמו, ולא מאשימים את הממשלה, לא מאשימים, ואומרים, זה כישלון של הממשלה; אומרים, זו טרגדיה אישית שלו, הוא אשם במה שהוא עולל לעצמו.

טלב אלסאנע: זה גלגול אחריות, זה חוסר אחריות, כאשר מאשימים את הציבור הערבי במציאות, או מאשימים את ההנהגה שלו במחדל של הממשלה.

טלב אלסאנע: מי שנכשל, מי שנושא בכישלון, זה לא חברי הכנסת הערבים, לא הנהגת הציבור הערבי, שכל זמנם – אפשר לעקוב, מבחינת הצעות לסדר-יום, שאילתות, אפילו הצעות האי-אמון שמעלים הן אך ורק בנוגע לציבור הערבי.

טלב אלסאנע: זו אחריות הממשלה, היא המושלת, היא מובילה מדיניות, היא צריכה להעניק את התשובות לשאלות ולסוגיות.

טלב אלסאנע: ומה עשו?

טלב אלסאנע: לגבי שלטון החוק, הממשלה הזאת חוקקה באופן שיטתי חוקים שפוגעים בדמוקרטיה.

טלב אלסאנע: אבל כאשר מדברים על דמוקרטיה, לא פוגעים בממד היהודי של המדינה, הם מרחיבים את הממד הזה, ופוגעים באלה שאכפת להם מהדמוקרטיה, כי הם מוצאים את עצמם בתוך המדינה לא במסגרת ההגדרה "יהודית", אלא במסגרת ההגדרה "דמוקרטית".

טלב אלסאנע: וכאשר מצמצמים את ההגדרה, יש ציבור אחד נפגע, הוא הציבור הערבי.

טלב אלסאנע: כל החקיקה שהוביל אומנם – היא פגעה בדמוקרטיה, אבל היא גם היתה אנטי-דמוקרטית ואנטי-ערבית.

טלב אלסאנע: יש חוקים במיוחד נגד הציבור הערבי, שאף אחד לא העלה על דעתו.

טלב אלסאנע: העניין של לאסור לקיים תהלוכה או אירועים ביום הנכבה, או העניין של ועדות הסינון, או ועדות לאישור חוות מתיישבים בודדים.

טלב אלסאנע: כל החקיקה הזאת, עם מי היא היטיבה?

טלב אלסאנע: במי היא פגעה?

טלב אלסאנע: וכאשר, אדוני היושב-ראש, מדברים על החלטות בג"ץ שלא מכבדים, מאיימים – – –

גאלב מג'אדלה: אדוני, כאן לא מבינים מה זה חוות בודדים.

גאלב מג'אדלה: תרחיב קצת.

טלב אלסאנע: יש, חברי גאלב מג'אדלה – – –

גאלב מג'אדלה: אני יודע.

טלב אלסאנע: יש אנשים שנתנו יד, ויש אנשים שניסו לעצור, והיושב-ראש, למיטב זיכרוני, גם ניסה להכניס שיפור כלשהו כדי לאזן באחד החוקים, זה היה עניין ועדות הקבלה.

טלב אלסאנע: זה, חבר הכנסת גאלב מג'אדלה, להפוך את האשכנזים לבדואים, ואת הבדואים לאשכנזים.

טלב אלסאנע: מה זאת אומרת – מביאים יהודי אשכנזי, חבר כנסת חנא סוייד, שמומחה לתכנון, ואומרים לאותו אשכנזי: קח 3,000 דונם, תגדל עזים, ותהיה בדואי.

טלב אלסאנע: ובאים לבדואי ואומרים לו, אתה תגור ברב-קומות ברהט.

טלב אלסאנע: מה קרה?

טלב אלסאנע: הגיע הזמן שערבים יגורו ברב-קומות.

טלב אלסאנע: למה?

טלב אלסאנע: מה יש?

טלב אלסאנע: הרי הבדואים, כל אחד ברהט, יש לו האוהל ליד, כי פשוט מאוד, יש אנשים, יש להם מסורת, מורשת, ורוצים לעבור באופן טבעי, באופן מסודר – אני רוצה לגור בווילה, אמא שלי רוצה לגור באוהל, אז יש המעבר.

טלב אלסאנע: אומרים: לא, אין.

טלב אלסאנע: תעברו כולכם לרב-קומות.

טלב אלסאנע: היהודים שמגדלים עזים בחוות של מתיישבים בודדים, אדוני היושב-ראש, הם מעולם לא גידלו לא עזים ולא כלום – נותנים להם 3,000 דונם, נותנים להם חשמל, כבישי גישה; ויישובים של 5,000 תושבים כמו אל-פורעה, כמו אבו-תלול – יש שני בתי-ספר שם.

טלב אלסאנע: אתה מתאר לעצמך אותם יישובים, אין להם כבישי גישה, אין להם חשמל, אפילו לבתי-הספר?

טלב אלסאנע: ללול העופות בקיבוץ או מושב דואגים, צער בעלי-חיים, לחבר אותם למים, חשמל.

טלב אלסאנע: יישוב בדואי, יישוב ערבי, באבו-תלול יש 5,000, באל-פורעה יש יותר מזה, אין להם כבישי גישה.

טלב אלסאנע: ואני רואה שמאחזים בלתי חוקיים שצריך לפנות אותם – כולם מחוברים לרשת חשמל, גני-ילדים – מי דאג לזה שם?

טלב אלסאנע: יש שתי מדינות?

טלב אלסאנע: יש שני חוקים?

טלב אלסאנע: יש מדינה ליהודים, יש חוקים ליהודים, ויש מדינה לערבים, יש עולם שלישי, מקופחים ומופלים, אין כבישי גישה ואין חשמל ואין תעסוקה, יש רק אבטלה?

טלב אלסאנע: זו גזירה משמים?

טלב אלסאנע: מי אחראי לזה?

טלב אלסאנע: מי הכתובת?

טלב אלסאנע: אפשר לגלגל את האחריות לקורבן, אפשר לגלגל את האחריות אלינו, אבל אנחנו אומרים: אנחנו לא אחראים.

טלב אלסאנע: אנחנו בעד ומושיטים יד לשיתוף פעולה, לשינוי המציאות הזאת.

טלב אלסאנע: בשום תחום – התחום של התחבורה הציבורית – ועדת-טרכטנברג אמרו שכדי לעודד תעסוקה צריך לשפר את התחבורה הציבורית, צריך להעניק הנחות לסטודנטים.

טלב אלסאנע: ביישובים רבים פנו אלי סטודנטים: הקו שעובר מדימונה לבאר-שבע, מדימונה לאוניברסיטת בן-גוריון, עובר דרך שלושה יישובים בדואיים – צריך לאסוף את הסטודנטים.

טלב אלסאנע: הוא לא עוצר, לא אוסף את הסטודנטים לאוניברסיטאות.

ראובן ריבלין: יש לך שאילתא על זה מחר.

טלב אלסאנע: כן.

טלב אלסאנע: מדוע?

טלב אלסאנע: גם מכסייפה לבאר-שבע.

טלב אלסאנע: מדוע?

טלב אלסאנע: מעונות-יום, כדי לאפשר לנשים לצאת למעגל העבודה.

טלב אלסאנע: עניין החקלאות – אתה יכול לברר עם שרת החקלאות, מהי מכסת המים לחקלאים הערבים במדינה, מה שטח האדמות שמוקצה לעיבוד וחקלאות במגזר הערבי, מה מכסת לול או רפת שיש ליישובים הערביים.

טלב אלסאנע: אומנם אין אזורי תעשייה – דיברנו על חקלאות, אבל אין חקלאות.

טלב אלסאנע: אתה יודע, אדוני השר, מי היום מפתח את התיירות הכפרית, מי היום מפתח את התיירות הכפרית הבדואית אפילו?

טלב אלסאנע: לאורך כל הכבישים תמצא יהודים.

טלב אלסאנע: מקימים אוהלים.

טלב אלסאנע: אפילו בכפר-הנוקדים יש גמלים וחמורים, אבל רק יהודים.

טלב אלסאנע: למה אי-אפשר לתקצב תוכנית-אב לפיתוח תיירות במגזר הערבי?

טלב אלסאנע: זה גם תעסוקה, האוכלוסייה הערבית, שמהווה 20% מאזרחי המדינה – זו תרומה ענקית, משאב ענקי לכלכלה.

טלב אלסאנע: למה לא מפתחים?

טלב אלסאנע: במקום להביא עובדים מחו"ל, למה אי-אפשר לפתח תעסוקה, תיירות, חקלאות בקרב הציבור הערבי?

טלב אלסאנע: אנחנו 20% – אנחנו פחות מ-8% מהתרומה לתוצר הלאומי במדינת ישראל.

טלב אלסאנע: ממוצע ההכנסה – פחות מ-50%, השכר הממוצע במשק, ההכנסה ממוצעת לעובדים הערבים.

טלב אלסאנע: הכול פחות ממה שצריך, כאילו מדובר במדינה אחרת, באזרחים אחרים.

טלב אלסאנע: והדבר האחרון שאני רוצה להתייחס אליו הוא עניין מצוקת הדיור.

טלב אלסאנע: האם מצוקת הדיור היא גזירה משמים?

טלב אלסאנע: הרי משנת 1948 עד היום הציבור הערבי גדל פי-שבעה, וכמה יישובים ערביים הוקמו?

טלב אלסאנע: מי אחראי לכך שאין תוכניות מיתאר?

טלב אלסאנע: מדוע תחום השיפוט הוא תחום תוכנית המיתאר ביישובים הערביים?

טלב אלסאנע: מדוע יודעים אך ורק לצאת במדיניות של להרוס בתים, ועוד להרוס בתים, כאשר הפתרון הפשוט הוא לתת לאנשים את האפשרות לבנות בתים ולבנות בתים?

טלב אלסאנע: הרי חוק התכנון והבנייה לא יצר את הזכות לבנות; חוק התכנון והבנייה בא להסדיר את הזכות הזו.

טלב אלסאנע: היום משתמשים בזה שימוש פוליטי, כאשר משתמשים בחוק הזה כדי להרוס את הבתים, במקום לאפשר לאנשים לבנות כדין.

טלב אלסאנע: לאור המחדל והכישלון של הממשלה בכל התחומים בנוגע לציבור הערבי, אזרחי המדינה בכלל והציבור הערבי בפרט, ולא נגעתי בשום דבר בנושא המדיני אלא אך ורק בסוגיות אזרחיות וחברתיות, אנחנו מציעים אי-אמון בממשלה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת טלב אלסאנע.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצעת האי-אמון של סיעת האיחוד הלאומי, שאותה ינמק חבר הכנסת מיכאל בן-ארי, בנושא: כישלונה של הממשלה מול תופעת המסתננים.

ראובן ריבלין: בבקשה.

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, כל אחד יודע, שכשיש חור קטן באיזה סכר, יש צורך לעשות ולהשקיע את כל המאמצים כדי לסתום את החור הקטן, כי חור קטן תמיד הופך להיות יותר גדול, וככל שעובר הזמן זה מתעצם והולך, ובסופו של דבר הסכר מתמוטט.

מיכאל בן-ארי: התחושה שלי בשעה הזאת, שאנחנו נמצאים על הסף של התמוטטות הסכר.

מיכאל בן-ארי: משני מקומות שונים – הן בגבול, כשאני מדבר על תופעת המסתננים, והן בבחינת נקודת אל-חזור שהגענו אליה בשכונות רבות במדינת ישראל, בערים, אם אני מדבר על אילת, אם אני מדבר על שכונות באשדוד, אם אני מדבר על שכונות הדרום בדרום תל-אביב, ואני כבר ממש לא מדבר על התחנה המרכזית – לבנדה.

מיכאל בן-ארי: אני בכלל לא מדבר על רחוב לוינסקי – שם זה כבר אבוד, שם אנחנו, מה שנקרא, זה מקום נקי מתושביה האזרחיים של מדינת ישראל.

מיכאל בן-ארי: שם זה אפריקה-טאון.

מיכאל בן-ארי: זו נקודת אל-חזור שהגענו אליה.

מיכאל בן-ארי: אתמול כתבתי בסטטוס, שאני מבקש שאנשים יעירו לי הערות לגבי הנאום הזה היום, ואני רוצה להקריא לכם – שי טוביאן כותב לי: שלום, זו תגובה של ידידה שלי ב"פייס" מלפני מספר ימים – זה הקיצור של "פייסבוק" – הם הגיעו לאבן-גבירול, זה יעורר את האליטות; ציטוט של אותו חבר: במו-עיני ראיתי הערב, 23:15, בחור צעיר ממוצא אפריקאי חוטף אייפון מידה של בחורה ברחוב שמעון התרסי פינת אבן-גבירול, וחומק בריצת אמוק לאחת החצרות באבן-גבירול.

מיכאל בן-ארי: הבחורה שאגה בהיסטריה.

מיכאל בן-ארי: זו חוויה קשה, ובאמת שמסוכן ברחובות.

מיכאל בן-ארי: אבל אני רוצה לומר לכם, שהסכנה היא לא ברחובות; הסכנה היא דווקא השאננות שנכנסה אליה ממשלת ישראל במשך שלוש שנים וחצי.

מיכאל בן-ארי: מן הסתם יעלה פה השר ויגיד לאחר מכן: מה זאת אומרת, שאננות?

מיכאל בן-ארי: אנחנו בונים גדר, הגדר הולכת להסתיים, אנחנו בונים מתקני שהייה, גם זה הולך להסתיים.

מיכאל בן-ארי: וכאן אני רוצה לשאול שתי שאלות:

מיכאל בן-ארי: כמה זמן לקח לממשלת נתניהו להתעורר כדי לבנות את הגדר, שלטעמי היא לא תועיל בשום דבר?

מיכאל בן-ארי: זה בזבוז כספי ציבור, ואם מעלים היום את החוק של הגירעון בתקציב, הגירעון הוא בדיוק פה.

מיכאל בן-ארי: מי שייקח את ההוצאות שמדינת ישראל מוציאה על תופעת המסתננים – אם הגדר, אם מתקני השהייה, אם בתי-החולים, אם כל הדברים שמקיפים את העניין הזה, היינו יכולים לחסוך את הגירעון בתקציב.

מיכאל בן-ארי: אבל לקח לממשלה הזאת כמעט שנתיים להתעורר כדי לעשות את הגדר.

מיכאל בן-ארי: נתניהו טוען שהגדר תעצור.

מיכאל בן-ארי: יש אפילו כאלה שבימים האלה טוענים שהגדר עוצרת.

מיכאל בן-ארי: ואני אומר לכם: היא לא עוצרת, היא לא תעצור.

מיכאל בן-ארי: מדברים על מתקני שהייה.

מיכאל בן-ארי: מתקני שהייה, יש להם יכולת קיבולת.

מיכאל בן-ארי: אם יש לך 1,000 איש, אתה צריך מתקן שהייה ראוי ל-1,000 איש.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-ארי, נדמה לי שהמספרים החדשים מוכיחים אולי, אולי זה מקרה, בגלל החום אולי – – –

מיכאל בן-ארי: לא.

ראובן ריבלין: אבל היו לפני חודשיים 2,000 – –

מיכאל בן-ארי: בחודש מאי – – –

ראובן ריבלין: – – והיום יש עשרות.

מיכאל בן-ארי: לא.

מיכאל בן-ארי: זה לא עשרות.

מיכאל בן-ארי: מדברים על בודדים ועשרות ביום.

מיכאל בן-ארי: אם פעם היו נכנסים בין 150 ל-200 בלילה, היום המציאות שונה, ותיכף אני אענה לך.

מיכאל בן-ארי: אני אענה לך.

מיכאל בן-ארי: הנתונים הספורים לחודש מאי, שזה חודש לפני האחרון.

מיכאל בן-ארי: צריך לזכור שאנחנו ביולי, וליולי עדיין אין לנו נתונים – הנתונים לחודש מאי – –

מיכאל איתן: יש.

מיכאל איתן: יש נתונים.

ראובן ריבלין: יש.

ראובן ריבלין: יש נתונים – –

מיכאל בן-ארי: – – הם 2,031.

ראובן ריבלין: – – ראיתי אותם הבוקר.

מיכאל איתן: יש.

מיכאל איתן: יש נתונים.

מיכאל איתן: אני תיכף אעלה.

מיכאל בן-ארי: אני אשמח לקבל את הנתונים, רק השאלה – – –

ראובן ריבלין: ראיתי אותם הבוקר.

מיכאל בן-ארי: השאלה שלי היא האם באמת הנתונים האלה הם נתוני האמת.

מיכאל בן-ארי: הרי המציאות היתה כזאת, מכיוון שממשלת ישראל – אני אגיד לך, אני אענה לך.

ראובן ריבלין: אני לא יכול לענות לך.

מיכאל בן-ארי: אני אענה לך.

מיכאל בן-ארי: אני אענה לך.

מיכאל בן-ארי: הלוואי שאלה נתוני האמת, ואנחנו מגיעים במצב של לפחות ירידה במספרים – –

ראובן ריבלין: משמעותית.

מיכאל בן-ארי: – – משמעותית, ואני מודה ומברך על כך, רק יש לי ספק גדול בזה – –

ראובן ריבלין: זה יכול להיות.

מיכאל בן-ארי: – – ואני אסביר לך למה.

מיכאל בן-ארי: אני אסביר לך למה.

מיכאל בן-ארי: אני אסביר, אני אסביר את עצמי.

מיכאל בן-ארי: מרגע שממשלת ישראל אמרה שהיא תכלא את האנשים, המציאות השתנתה.

מיכאל בן-ארי: עד עכשיו הם חיכו לעבור את הגבול, ואז הם התחילו לשיר "הבה נגילה", חיכו שיבואו פקידות הקבלה של משרד הקליטה של צה"ל.

מיכאל בן-ארי: חיילות שלנו באו, עשו להם את הרישום, הלכו ל"סהרונים", קיבלו את הטיפול הרפואי על חשבון שירות בתי-הסוהר, כמו שתיאר פה רב-גונדר פרנקו.

מיכאל בן-ארי: הוא אמר שעולה לו בדיקה של כל אחד מהם, אם אני לא טועה – אני לא זוכר בדיוק את המספרים – סכומי עתק, סכומי עתק על בדיקה רפואית של כל אחד מהם.

מיכאל בן-ארי: אתה צריך לתת להם בדיקה רפואית.

מיכאל בן-ארי: אם מישהו זקוק לטיפול, לכאורה אנחנו צריכים לתת לו טיפול.

מיכאל בן-ארי: זה עולה לנו, על חשבון שירות בתי-הסוהר.

מיכאל בן-ארי: לאחר מכן הם מקבלים את ההתאקלמות, אם בביגוד, אם בדמי כיס, ומשם האוטובוסים מובילים אותם לדרום תל-אביב.

מיכאל בן-ארי: באיזה שלב סוף-סוף מדינת ישראל התעשתה – זה דבר שצריך לברך עליו – ואמרה: רבותי, נגמרה החגיגה.

מיכאל בן-ארי: מי שנכנס, נכנס לכלא, דבר שצעקנו פה כבר לפני שנים.

מיכאל בן-ארי: אם היינו מתחילים לפני שנתיים להתנהג כך, היום היינו במצב אחר לחלוטין, היום היינו במצב שבו 70,000–80,000, אנחנו אפילו לא יודעים כמה, שנמצאים כאן, אני לא אצטרך להילחם בהם, אני לא אצטרך לרקוד "מה יפית" שרוקד שר הפנים בשדה התעופה – תראו כמה אנחנו יפים, אנחנו משלמים 1,000 יורו, יוצאים כאן מרצון, הנה מתחילים לצאת.

מיכאל בן-ארי: אני באמת אשמח לשמוע את הנתונים, כמה יצאו, כמה יצאו ברכבת האווירית הזאת.

מיכאל בן-ארי: יצאו יותר משלושה מטוסים?

מיכאל בן-ארי: יצאו יותר מ-500 איש במשך החודש וחצי האחרונים של הקמפיין הזה?

מיכאל בן-ארי: אנחנו נשמח לשמוע.

מיכאל בן-ארי: האם יש מישהו שהוצא מחוץ לרצונו?

מיכאל בן-ארי: האם יש מישהו אחד כזה?

מיכאל בן-ארי: אנחנו באמת נשמח לשמוע.

מיכאל בן-ארי: אבל, רבותי, אני, ברשותכם, רוצה להעיר, להעיר לממשלה, להעיר לממשלה לא רק על האיחור.

מיכאל בן-ארי: ופה כדאי, השר איתן, שתשב בישיבת ממשלה להעיר על זה.

מיכאל בן-ארי: יש לנו במדינת ישראל בעיות מאוד קשות, שכל התקשורת הישראלית – וכשהתקשורת מתעסקת בזה, אז כולם פה נסחפים, כולם עסוקים בזה – השוויון בנטל.

מיכאל בן-ארי: אני בעד, שאף אחד לא יתבלבל, שלא יתבלבל – עם כל הקשר שלי לציבור החרדי אני בעד שוויון בנטל.

מיכאל בן-ארי: אני קורא לזה "לשאת בעול עם חברו", לא שוויון בנטל.

מיכאל בן-ארי: כך אני חונכתי, כך אני ביצעתי, כך אני מחנך את ילדי.

מיכאל בן-ארי: התחושה, לא רק שלי, גם של רבים אחרים, שלא היה פה רצון לשוויון בנטל, אלא רצון לעשות סוג של רווח פוליטי.

מיכאל בן-ארי: היה פה הפרופסור ראובן גל והיה פה האלוף דוד עברי, והם אומרים: רבותי, יש תהליך של אמון בציבור החרדי.

מיכאל בן-ארי: מה עשו עם כל הדבר הזה?

מיכאל בן-ארי: עשו דבר אחד.

מיכאל בן-ארי: מי מוביל היום את הציבור החרדי?

מיכאל בן-ארי: מי שהיה בפינה – "תולדות אהרן".

מיכאל בן-ארי: הפלג הכי-הכי אנטי מדינת ישראל שיכול להיות, היום הוא מוביל.

מיכאל בן-ארי: אין להם ברירה.

מיכאל בן-ארי: זו התוצאה.

מיכאל בן-ארי: מי שרצה שהחרדים ישתלבו וזה יקרה רק בעוד 500 שנה, השיג את מבוקשו עם כל הדבר הזה.

מיכאל בן-ארי: ויושבים בוועדות ונכנסים לממשלה ויוצאים מהממשלה.

מיכאל בן-ארי: יש לנו פה ראש ממשלה שמעסיק את עצמו עם עוד כמה שרים לידו במשך שלוש שנים וחצי בעניין האירני.

מיכאל בן-ארי: יש כאן פצצה בתוך מדינת ישראל.

מיכאל בן-ארי: רבותי, הפצצה הזאת היא יומיומית, היא שעה-שעה.

מיכאל בן-ארי: כבר לא נעים לי לספר על הטלפונים, על המכתבים, על הפגישות עם האנשים.

מיכאל בן-ארי: עכשיו שיחת טלפון: אני לא יכולה לנשום יותר, אני לא יכולה לנשום יותר, אומרת לי סימה נסים משכונת-התקווה.

מיכאל בן-ארי: אני לא יכולה לנשום יותר.

מיכאל בן-ארי: למה ראש העיר לא עושה כלום נגד העסקים שלהם?

מיכאל בן-ארי: אם אני הייתי פותחת עסק, כבר מזמן היו סוגרים לי.

מיכאל בן-ארי: היא אומרת: אני תושבת עולה – איך קוראים למי שעולה בחזרה לארץ, ירד מהארץ וחוזר?

זאב בילסקי: תושב חוזר.

זאב בילסקי: תושב חוזר.

מיכאל בן-ארי: תושב חוזר.

מיכאל בן-ארי: אני תושבת חוזרת, הבטיחו לי כל היום הבטחות, שום דבר לא נותנים לי, הם מקבלים יותר ממני.

מיכאל בן-ארי: אנחנו מפחדים להסתובב ברחובות, מפחדים לשלוח את הילדים לחוגים.

מיכאל בן-ארי: התחושה היא תחושה של זרות.

מיכאל בן-ארי: אנשים בארצם מרגישים זרות.

מיכאל בן-ארי: אנשים איבדו את הביטחון שלהם, איבדו את הקיום היומיומי שלהם.

מיכאל בן-ארי: דיברו פה כמה פעמים על עבודת נוער.

מיכאל בן-ארי: רבותי, אין יותר היום עבודות נוער במדינת ישראל.

מיכאל בן-ארי: ילד שפעם היה משיג עבודה, אם בניקיון בעירייה, אם בגינון, אם בסופרמרקטים כאורזים, כמנקים – היה מקבל בקיץ.

מיכאל בן-ארי: כולנו היינו פה נערים, וגם אני, כשהייתי נער, בחופשת הקיץ היתה לשכת עבודה, הלכתי, הרווחתי כמה שקלים, ובמשך השנה זה קצת סיפק לי את דמי הכיס שלי.

מיכאל בן-ארי: היום בני-נוער לא יכולים.

מיכאל בן-ארי: תלמידים שלי – כשעבדתי בבית-ספר תיכון מקיף – היו עובדים.

מיכאל בן-ארי: ב-14:00–15:00 היו הולכים לשוק בפתח-תקווה, לוקחים קצת ארגזים, מקיימים את עצמם, את דמי הכיס שלהם.

מיכאל בן-ארי: היום אין את זה, אין את זה.

מיכאל בן-ארי: לא רק זה.

מיכאל בן-ארי: סיפור, לא מזמן שמעתי.

מיכאל בן-ארי: בא אלי בחור, אומר לי: אני משכונת-התקווה, גדלתי פה, נולדתי פה.

מיכאל בן-ארי: אבא לשלושה ילדים.

מיכאל בן-ארי: הוא אומר: אני עובד, אני מרוויח, אבל בערב הייתי בא, עובד פה במסעדה, שוטף צלחות, שוטף כלים, מרוויח עוד כמה שקלים.

מיכאל בן-ארי: כבוד.

מיכאל בן-ארי: הכבוד שלו.

מיכאל בן-ארי: הכבוד שלו זה להביא עוד כמה שקלים הביתה כדי שהוא יוכל לתת לילדים שלו עוד משהו.

מיכאל בן-ארי: האמת היא, זה לא לתת עוד, זה למלא את המחסור.

מיכאל בן-ארי: זה למלא את המחסור, כי הצרכים הם כל כך גדולים, והצרור – צרור נקוב.

מיכאל בן-ארי: אנשים, באמת שכרם מועט, הם לא יכולים לעמוד בהוצאות הגדולות.

מיכאל בן-ארי: זה לא סתם.

מיכאל בן-ארי: הטענות הן לא סתם.

מיכאל בן-ארי: מי שנמצא ברחוב יודע, הטענות הן לא סתם.

מיכאל בן-ארי: הוא אומר: אני לא יכול לקבל את העבודה הזאת.

מיכאל בן-ארי: הפצצה הזאת זו פצצה חברתית שלא באה מאליה, היא באה מסוג של אטימות.

מיכאל בן-ארי: איפה היה ראש הממשלה?

מיכאל בן-ארי: איפה היה ראש הממשלה?

מיכאל בן-ארי: איפה היתה ועדת השרים?

מיכאל בן-ארי: איפה יש שר לעניינים אסטרטגיים?

ראובן ריבלין: קודם הפסקתי אותך, אני נותן לך עוד דקה.

מיכאל בן-ארי: אני מצטער, אני רואה שהזמן עובר ועשירית מהדברים שהתכוונתי לומר לא אמרתי.

ראובן ריבלין: מה אני יכול לעשות.

מיכאל בן-ארי: מכל מקום, אני אסכם את דברי.

מיכאל בן-ארי: התחושה היא תחושה של מחדל, התחושה היא תחושה של איחור בשעה, התחושה היא תחושה שהגיעו למציאות של נקודת אל-חזור.

מיכאל בן-ארי: במציאות כזאת זה רק – אני אשתמש בביטוי חמור, אבל אני חושב שאין משהו אחר, ואם מישהו ימצא משהו אחר, שימצא את המשהו האחר הזה, כי אם כרגע לא יהיה סוג של תקנות לשעת-חירום לטיפול בבעיה הזאת, סוג של דברים שלא נרקוד "מה יפית", יכול להיות שעכשיו אנחנו ניראה נורא ואיום; ניראה נורא ואיום בעיני נציבות האו"ם ובעיני "מרק" – איך קוראים להם?

מיכאל בן-ארי: "מרק לוינסקי".

מיכאל בן-ארי: בעיניהם ניראה לא טוב, אבל בסופו של דבר, המחויבות של מדינה היא כלפי אזרחיה, כלפי השיטפון הזה.

מיכאל בן-ארי: ואם אנחנו נעמוד באדישות, השיטפון הזה יקבור אותנו, לא רק מאפריקה – סוריה בדרך וכל אסיה.

מיכאל בן-ארי: כל אסיה שמחים לראות שפה יש רפואה מתקדמת, יש פה רווחה שאין כדוגמתה, ואם התל"ג באריתריאה הוא מקסימום 600 דולר לאיש, פה זה 30,000 דולר לשנה לאיש, אז למה שהוא לא יעשה כל מאמץ ויגיע לכאן?

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת מיכאל בן-ארי.

ראובן ריבלין: אני מזמין את חבר הכנסת חנא סוייד לבוא ולהציג את הצעת האי-אמון מטעם סיעתו, סיעת חד"ש, בנושא: כישלון הממשלה בתחום המדיני, החברתי והכלכלי.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת סוייד.

חנא סוייד: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, רבותי חברי הכנסת, בראשית דברי אני רוצה לגנות את מתקפת הטרור שהיתה על התיירים הישראלים, להשתתף בצער המשפחות של הנספים, גם כמובן על ההרוגים הישראלים, גם על הזרים, ולאחל החלמה מהירה לפצועים.

חנא סוייד: אני חושב שטרור צריך לגנות, רצח צריך לגנות, גם אם הוא מתבצע בבורגס או מתבצע בכל מקום אחר, לא חשוב מי הרוצח, מי הנרצח או מה כלי הרצח – רצח צריך לגנות.

חנא סוייד: ומפורענות לפורענות אני רוצה להזכיר אולי נשכחות, אדוני היושב-ראש.

חנא סוייד: בשבוע שעבר חבר כנסת מן המניין בכנסת קרע את הברית החדשה בלשכתו בכנסת.

ראובן ריבלין: קרע.

חנא סוייד: כן, הלוואי שהוא קרא.

חנא סוייד: הוא קרע כשהוא מצולם והוא דאג שיצלמו אותו.

חנא סוייד: ואני חושב שזה מעשה חמור.

חנא סוייד: אני כמובן מודע לכך שהיושב-ראש גינה את המעשה הזה, אבל מעבר לזה אני רוצה להגיד כמה דברים, אדוני היושב-ראש.

חנא סוייד: אני בכמה מקרים נפגש עם חברים של אותו חבר כנסת, כשבאות משלחות מחוץ-לארץ ורוצים להסביר להם את ההווי הישראלי.

חנא סוייד: אנחנו מדברים, מתארים את המצב, כל אחד מנקודת מבטו.

חנא סוייד: חברי כנסת מאותו איחוד לאומי אומרים לאורחים, במיוחד מארצות-הברית: תראו, אין פה בעיה של כיבוש, אין בעיה של עם שרוצה את העצמאות שלו, יש כאן מאבק דתי.

חנא סוייד: מצד אחד ה-Judeo-Christian Culture, התרבות שלנו, של היהודים והנוצרים, נגד המוסלמים הטרוריסטים.

חנא סוייד: אומרים את זה בצורה הברורה ביותר.

חנא סוייד: אני נזכרתי בדברים האלו – מובן שזה שקר, זה בנוי על התיאוריה של מלחמת תרבויות שהעולם הולך להיחרב כתוצאה מזה.

חנא סוייד: אני נזכרתי בזה כשאחד, דווקא מהמחנה הזה, קורע את הברית החדשה, כשבעצם הוא טוען מצד אחד שכל הבעיה זה מאבק בין ה- Judeo-Christianityלבין האסלאם, שזה בעצם שקר אחד גדול.

חנא סוייד: הגדיל לעשות עוד חבר כנסת כמעט מאותו מחנה שרוצה כאילו להצדיק את זה.

חנא סוייד: הוא אומר: כן, התופעה המיסיונרית, כבר אי-אפשר לסבול אותה, באים ודופקים בדלת.

חנא סוייד: כאילו הוא אומר, אז תהרוג גם את השליח הזה שבא אליך.

חנא סוייד: מה, הוא בא להילחם בך?

חנא סוייד: מה אנחנו כאן בכנסת?

חנא סוייד: כל שבוע שמים לי על השולחן שלי את "חכימא", את פרשת השבוע.

חנא סוייד: אדוני היושב-ראש, אני קורא את זה בכבוד גדול, אני לומד מזה.

חנא סוייד: אפילו חברי אחמד טיבי דאג גם לכתוב על זה.

חנא סוייד: אני למדתי תנ"ך, תורה, נביאים, כתובים, גמרא, משנה, תלמוד.

חנא סוייד: אני מחפש, היום ביקשתי מחבר כנסת שמקורב לרב אלישיב, אמרתי לו: תביא לי דברים, אני רוצה לקרוא אותם.

חנא סוייד: אדם חכם, כפי שאני קראתי עליו.

חנא סוייד: איזה מין תרבות?

חנא סוייד: מה האנשים האלו, אדוני היושב-ראש, עושים כאן בכנסת?

חנא סוייד: ואם אומרים לי שזה נבחר, מסביבו, נושאי הכלים שלו, מה הם עושים כאן בכנסת?

חנא סוייד: הם מקור למטרד, הם מטרד בפני עצמם.

חנא סוייד: מה הם עושים בכנסת, אדוני היושב-ראש?

חנא סוייד: בכל מקום שיש בו פורענות בארץ, אתה מוצא אותם שמה.

חנא סוייד: אני חושב שצריך לעשות דבר בעניין הזה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת סוייד, רק אני מזהיר שהכנסת לא תקבע מי יכול להיות פה ומי לא יכול להיות פה.

ראובן ריבלין: הבוחרים יקבעו.

חנא סוייד: אני לא מדבר – אני אמרתי: חבר הכנסת נבחר, אבל נושאי הכלים שלו – –

ראובן ריבלין: הבנתי.

חנא סוייד: – – הכנסת בוחרת אותם; הכנסת מאפשרת להם.

חנא סוייד: ואני חושב שהגיע הזמן לעשות מעשה בעניין.

ראובן ריבלין: זה בסמכותו הישירה של חבר הכנסת.

ראובן ריבלין: אם נתערב בעניין זה, מתערבים בשיקול דעתו.

ראובן ריבלין: אבל אני ער למה שאתה אומר.

חנא סוייד: אדוני היושב-ראש, התקשרו אלי, בהיותי הנוצרי היחידי כאן בכנסת, ראשי העדה הנוצרית.

חנא סוייד: הם רצו לבוא אליך, לבוא להודות לך על העמדה שלך בעניין הזה.

חנא סוייד: אמרתי שאני בטוח שהדלת שלך פתוחה, הם לא צריכים פרוטקציה בשביל זה, הם יכולים להרים טלפון.

ראובן ריבלין: לא אמרתי את זה בגללם, אמרתי את זה בגללי.

חנא סוייד: אדוני היושב-ראש, אני גם רוצה קצת להעיר על מה שאמרת, שאני כמובן מברך ותומך.

חנא סוייד: דברים כאלו צריך להוקיע כי אסור לעשות אותם, לא מכיוון שהם פוגעים במדינת ישראל – –

ראובן ריבלין: נכון.

חנא סוייד: – – מכיוון שדאונטולוגית, כמו שהפילוסוף קאנט אומר, אלו דברים שערכית אסור לעשות אותם.

חנא סוייד: פוגעים, לא פוגעים, זה כבר חישוב אחר, זה מה שנקרא consequential, זה כבר מבחן התוצאה.

חנא סוייד: אבל מעבר למבחן התוצאה אלו דברים שצריך להוקיע אותם, הם לא מתקבלים על הדעת.

חנא סוייד: במיוחד בתנאים שלנו, חברה של פסיפס, של סובלנות, מה שצריך להיות, וזה לא מתקבל על הדעת בשום פנים ואופן.

חנא סוייד: אבל כפי שאני שומע, כפי שאתה רומז, אדוני היושב-ראש, אנחנו פוגשים בתקופה האחרונה הרבה דברים שהם חוקיים אבל לא מוסריים.

חנא סוייד: זו בעיה, זו צרה של חברה, שהרבה דברים שהם לא מוסריים הופכים להיות חוקיים וחלק מהמטעמים שאנחנו אוכלים כל יום.

חנא סוייד: אני אומר את הדברים האלו גם באנלוגיה, אדוני היושב-ראש, מבחינה מדינית, לדוח של ועדת-לוי, הוועדה שאני קורא לה "ושהד שאהד מן אהלה" בערבית, כאילו העיד עד מאותה חבורה.

חנא סוייד: עם כל הכבוד לשופט לוי ולאנשים האחרים שבאו לתת לגיטימציה לכיבוש, והם אמרו דבר נכון בעצם, שכל ההתנחלויות האלו נבנו בקריצת עין של כל ממשלות ישראל.

חנא סוייד: וכאילו רצו להגיד שהכיבוש הוא לא כיבוש.

חנא סוייד: כיבוש זה מקום שאתה נמצא בו על-כורחם של האזרחים.

חנא סוייד: לא חשוב, אתה כבשת את זה מירדן או מאף אחד, העיקר שהאוכלוסייה שנמצאת שמה רוצה אותך או לא רוצה אותך.

חנא סוייד: זה המבחן הערכי של כיבוש, והם כשלו במדידת המבחן הפשוט הזה, הערכי, שבעצם יש כאן כיבוש וזה אסור.

חנא סוייד: וזה כמובן מתקשר לפעולות של הממשלה הנוכחית, שבעצם ממשיכה בכיבוש וממשיכה בבניית ההתנחלויות, ולא מתקדמת ולו צעד אחד לכיוון השלום.

חנא סוייד: אני רואה שזמני הולך ותם.

חנא סוייד: אני רוצה להגיד כמה מלים על העניין של הבעיות החברתיות-כלכליות, ובמיוחד על התחום של הדיור, אדוני היושב-ראש, שאני מרבה לדבר עליו.

חנא סוייד: מזה שנים מספר יש לנו בעיה של עלייה מטאורית במחירי הדיור במדינת ישראל והממשלה כאילו עושה צעדים בשביל לפתור את הבעיה הזו, ואני אומר לך שהצעדים האלו לא הועילו בדבר.

חנא סוייד: עכשיו אנחנו חזרנו לעוד נאגלה אחת, לעוד מהלך אחד של עלייה במחירי הדיור, כלומר כל מה שהממשלה עשתה לא צלח.

חנא סוייד: לי יש כמה רעיונות בעניין הזה.

חנא סוייד: אני אומר לך, כשהיו בעיות של דיור במדינת ישראל המחוקק נתן בידי הממשלה כלי איך להתמודד עם בעיות כאלו.

חנא סוייד: כשרצו ליישב יהודים בגליל, אז באו לאזור כרמיאל, הפקיעו את כל האדמות, ובנו שמה עיר.

חנא סוייד: כי הגדירו שיש כאן פרויקט לאומי.

חנא סוייד: אני רוצה להגיד לך, אדוני היושב-ראש, אחת הדרכים להתמודד – אני רואה שזו הדרך המיידית להתמודד עם בעיית הדיור, זה שהממשלה תפעיל את הסמכות שלה, שהיא יכולה להפקיע.

חנא סוייד: כל אחד שיש לו יותר משתי דירות, הממשלה תפקיע לו את יתר הדירות שמעל שתיים, ותיתן לו פיצוי נאות ותציע את יחידות הדיור האלו בשוק.

חנא סוייד: הרי מה שקורה בשוק זה שיש לך 100,000 ביקוש ו-40,000 היצע.

חנא סוייד: איך אפשר לסגור את הפערים האלו?

חנא סוייד: רק בדרך הזו, שאתה מפעיל כלים שהם לא כלים רגילים.

חנא סוייד: אתה מקפיא את השוק, אתה מקפיא את המחירים, ובמקביל אתה מפשיר יותר קרקעות ובונה יותר ונותן לממשלה לבנות.

חנא סוייד: אנשים יגידו: מה פתאום, זה כלכלה חופשית.

חנא סוייד: ברגע שהממשלה הציעה את חוק הריכוזיות, כל מה שנאמר על השוק החופשי בישראל, הוא כבר פאסה.

חנא סוייד: ה-pillar, העמוד הראשון של אדם סמית', Invisible Hand, של קפיטליזם, זה שוק חופשי.

חנא סוייד: שוק חופשי מי שנכנס, חופשי מי שיוצא.

חנא סוייד: אם מתחילים כבר להגביל, שזה בעצם הכרה בכך שהשיטה נכשלה; אם אתה כבר קובע מי נכנס ומי יוצא, אז אין גבול לכלים שהממשלה יכולה לנקוט, במיוחד שאתה בא לפתור בעיה.

חנא סוייד: וכאן הדרך, שבדרך כלל כמובן דוברי הממשלה אומרים: מה, אתם רק מעבירים ביקורת, ביקורת.

חנא סוייד: פתרונות.

חנא סוייד: זה פתרון.

חנא סוייד: אפילו בארצות-הברית, שגם שמה יש בעיה אבל מסוג אחר בתחום הדיור, כבר חושבים להפעיל שיטות וצעדים שהם דרסטיים, אבל הם כבר בלתי נמנעים.

חנא סוייד: כל הדרכים בשיטה הכאילו קפיטליסטית, השוק החופשי, כבר לא פועלים בשום פנים ואופן.

חנא סוייד: תודה רבה, אדוני.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני מזמין את חברת הכנסת זהבה גלאון על מנת שהיא תבוא ותנמק את הצעת האי-אמון של סיעת מרצ בכותרת: כישלונה של הממשלה בתחום המדיני, החברתי והכלכלי.

ראובן ריבלין: בבקשה, גברתי, גם לרשותך עשר דקות.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, היום בבוקר התעוררנו לעוד אחד מהימים השפלים של הפוליטיקה הישראלית.

זהבה גלאון: ראינו מהלך של ניסיון לפרק מפלגה או לגנוב חברי כנסת ממפלגה.

זהבה גלאון: אני מודה שכשאני רואה את המהלך הזה של ראש הממשלה מתברר לנו שבנימין נתניהו אינו בוחל בשום תרגיל מלוכלך, בשום מהלך מלוכלך, כדי לשמר את השלטון שלו, כדי להעביר תקציב, ובעיקר כדי לברוח מבחירות.

זהבה גלאון: ודבר נוסף שראינו – לא רק את ראש הממשלה נתניהו שמנסה לגנוב חברי כנסת, ראינו גם מפלגה; מפלגה שאני מודה שכבר מזמן, בעיני, נפחה את נשמתה, וחלק ממנה ניסו לעשות מהלך כדי להפיח בה רוח חיים או כדי לעשות לה הנשמה מלאכותית.

זהבה גלאון: אבל מי יתפלא כשהוא ראה מה היה היום בקדימה?

זהבה גלאון: מי יתפלא?

זהבה גלאון: אבל זאת כרוניקה ידועה מראש של מפלגות מרכז.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, אני מזכירה לכם את ד"ש; אתם זוכרים את ההתפצלות של ד"ש, את ההתפצלות של מפלגת המרכז, את ההתפצלות של שינוי.

זהבה גלאון: ועכשיו – אז היום זה לא צלח, אז זה יקרה השבוע, זה יקרה בשבוע הבא.

זהבה גלאון: קדימה תתפצל.

זהבה גלאון: אין בה שום דבר שמחזיק אותה, אין בה שום דבק אידיאולוגי.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, במפלגות מרכז במקום עקרונות יש רק כיסאות.

זהבה גלאון: וכששמעתי היום מי המועמדים, אדוני השר, לחבור אליכם, למפלגת הליכוד – בין היתר שמעתי על שני חברי כנסת, עתניאל שנלר ויוליה שמאלוב-ברקוביץ.

זהבה גלאון: וככה חשבתי לעצמי, אתם יודעים, בבחירות 2009 מרצ חטפה מכה בבחירות וקיבלה רק שלושה מנדטים, וקדימה, אותה מפלגת מרכז שהתחפשה להיות שמאל, אבל היא מפלגת מרכז חסרת עקרונות – בקדימה, במקומות האחרונים נכנסו יוליה שמאלוב-ברקוביץ ועתניאל שנלר.

זהבה גלאון: אז שמאלנים שהצביעו קדימה, אני חושב שהתרגיל של היום צריך להוות להם תמרור אזהרה.

זהבה גלאון: מי שחושב שהוא הולך להצביע למפלגות מרכז – מפלגות מרכז שאין בהן כלום, לא עיקרון ולא שום דבר, אלא הדבר היחיד שמנחה אותן זה ניסיון הישרדות וכיסאולוגיה – מי שמצביע למפלגת מרכז צריך לדעת שהוא ימצא את הקול שלו בממשלת נתניהו.

זהבה גלאון: זה מה שקרה היום למצביעי קדימה.

זהבה גלאון: הם התעוררו בבוקר – אני מודה ששמעתי את זה כבר ב-06:00 – וגילו שהקול שלהם מתגלגל לביבי נתניהו.

זהבה גלאון: אני רוצה לומר, אני אומרת דברים מאוד חריפים על מפלגת קדימה – יש בקדימה ברמה האישית אנשים מצוינים.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, אל תטעו.

זהבה גלאון: ואני הייתי שמחה שחברי כנסת מקדימה היו מוצאים במרצ את ביתם הפוליטי – באים, מתמודדים, חוברים למפלגה אידיאולוגית, עקרונית, ערכית.

זהבה גלאון: ולא כל אחד מחפש איזו משרה של סגן שר או שר או משרה כזאת או אחרת.

זהבה גלאון: אני מודה שהדבר הכי מקומם, חברי חברי הכנסת, המחשבה הזאת שחברי כנסת יכולים להיות שכירי חרב פוליטיים.

זהבה גלאון: אפשר לקנות אותם, זאת רק שאלה של מחיר.

זהבה גלאון: המחיר, אני לא יודעת כמה היה צריך לעלות כל המהלך הזה.

זהבה גלאון: אבל אני רוצה לומר לכם שאנחנו רואים את ניסיונות ההתאבדות האחרונים הקשים כל כך.

זהבה גלאון: כשאין תקצוב ראוי למערכת הרווחה הישראלית, כשאין תקצוב לשיקום המגזר הציבורי, אין כסף לדיור ציבורי, אין כסף לזה שאנשים יוכלו לרכוש דירה בכבוד; כשכדי לקלוט עובדי קבלן בשירות המדינה אין כסף, ואין כסף לתקנים, לרופאים מתמחים ולעדכון קצבאות זיקנה ולניצולי שואה ולעובדי מקצועות הסיעוד ולטיפול בנפגעות תקיפה מינית – לכל אלה אין כסף.

זהבה גלאון: אבל פתאום, להרחיב את הממשלה ולתת תפקידים חדשים – אני מודה שהדבר הזה גורם לאנשים סלידה מהמערכת הפוליטית.

זהבה גלאון: איזה מסר בדיוק כנסת ישראל, מפלגת המרכז קדימה וראש הממשלה נתניהו משדרים לציבור?

זהבה גלאון: שזאת רק שאלה של מחיר?

זהבה גלאון: אם לעשות פרפראזה על דבריו של סופר ידוע.

זהבה גלאון: זאת רק שאלה של מחיר?

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, אני רוצה לומר לכם, מרצ היא מפלגת שמאל.

זהבה גלאון: אנחנו לא נבחרנו כדי ללטף לאנשים את האוזניים או כדי להרטיב את האצבע ולראות לאן נושבת הרוח.

זהבה גלאון: אנחנו לא מוותרים על העקרונות שלנו גם כשזה לא פופולרי.

זהבה גלאון: אנחנו יושבים כאן במליאה, אנחנו אומנם שלושה חברי כנסת, אבל אני חושבת שההישגים שלנו יותר גדולים מכל ההישגים גם יחד של אותם 28 חברי כנסת של קדימה, שישבו כאן בשלוש השנים האחרונות, ומעבר לזה, כשהם כל הזמן ניסו למצוא את המשאבה שתפמפם אוויר בריאותיהם כדי להפיח בהם איזו רוח חיים.

זהבה גלאון: הם לא עשו דבר וחצי דבר, והם משדרים לציבור שהכול ניתן לקנייה.

זהבה גלאון: איזו זילות של המערכת הפוליטית.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, אנחנו נמצאים בשבוע האחרון, בתום מושב הקיץ של הכנסת.

זהבה גלאון: לא על מושב הקיץ תהיה תפארתו של הבית הזה.

זהבה גלאון: זה מושב שבו גם הפוליטיקה ירדה לשפל, לביב, לאיזו מדמנה שאנחנו לא זוכרים כמותה בפוליטיקה הישראלית.

זהבה גלאון: ומרצ מביעה אי-אמון בממשלה.

זהבה גלאון: אתם יודעים, לא צריך ללכת שלוש שנים אחורה כדי להביע אי-אמון בממשלה – מספיק לראות את ההתנהלות של הממשלה בשלושת הימים האחרונים, החל מהמשא-ומתן הקואליציוני שנתפר בתפרים גסים כל כך וכשל והתאדה עוד לפני שהוא נרשם על הנייר; החל מההחלטה של הממשלה לפעול בניגוד להחלטת הוות"ת והמל"ג ולהקים אוניברסיטה באריאל.

זהבה גלאון: 50 מיליון שקלים, 100 מיליון שקלים – פתאום יש 100 מיליון שקלים.

זהבה גלאון: אין כסף לניצולי שואה, אין כסף לרווחה, אין כסף לדיור ציבורי, אבל 50 מיליון שקלים כדי להפוך את אריאל לאוניברסיטה.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, אתם יודעים, אנחנו היינו עדים לניסיון התאבדות קשה מאוד של נכה צה"ל, וכמה ימים קודם לכן נפטר משה סילמן.

זהבה גלאון: באמת, אין מלים לתאר את הזוועה.

זהבה גלאון: אנשים מחליטים שהם לא מתים יותר בד' אמותיהם, אלא מוכנים להתאבד.

זהבה גלאון: זה דבר שכמובן חברה מתוקנת לא יכולה לתת לו יד, אבל היא צריכה להבין את הייאוש.

זהבה גלאון: במקום שתוקם כאן תוכנית רווחה דחופה, במקום שידברו על החזרת התקצוב הראוי למערכת הרווחה הציבורית, לעשות איזו רשת ביטחון חברתית כדי שאנשים יוכלו לחזור ולחיות בכבוד – אנחנו שומעים, אתמול בבית-המשפט העליון בדיון על מגרון – אתם יודעים, יש דברים כל כך מופרכים שלעתים צריך לקרוא אותם פעמיים כדי להאמין.

זהבה גלאון: שמענו אתמול שהמדינה ביקשה לדחות בחודש את פינוי מגרון כדי שהוא לא ייעשה בחג הרמדאן.

זהבה גלאון: ומה הטיעון של הממשלה?

זהבה גלאון: של המדינה?

זהבה גלאון: "כדי שפעולות הטרור הצפויות של פעילי ימין נגד תושבי האזור בתגובה לפינוי" – אני מצטטת – "לא יתחוללו בתקופה הרגישה הזאת".

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, אני מצטטת, אני לא צוחקת.

זהבה גלאון: ככה בדיוק נראית הבקשה הגרוטסקית שהעבירה אתמול פרקליטות המדינה לבית-המשפט.

זהבה גלאון: אם לממשלה היה כל כך אכפת מקדושת החג של הפלסטינים, שלא לדבר על הזכויות הבסיסיות שלהם, הרי היא היתה כבר מפנה את מגרון ב-31 במרס – זה התאריך שבית-המשפט העליון הורה לה לעשות את זה, ולא להגיע לרמדאן שמתחיל בקיץ.

זהבה גלאון: אבל אם לממשלה באמת אכפת משלטון החוק היא לא היתה מכשירה כל בנייה פרטית על אדמה פרטית בשטחים, ואחר כך מפצה בעשרות מיליונים את מי שבנו ביודעין על אדמה שנגנבה; אם לממשלה היה שמץ של כבוד, חברי חברי הכנסת – שמץ של כבוד עצמי – היא לא היתה מעזה לטעון בפני בית-המשפט שצפויה אלימות של מחבלי הגבעות, אלא היתה פועלת כדי לסכל את האלימות.

זהבה גלאון: ואנחנו יודעים, חברי חברי הכנסת, אנחנו יודעים את האמת.

זהבה גלאון: אם הממשלה היתה משקיעה במטרות אחרות את הזמן ואת הכסף שהיא מבזבזת באובססיביות על טיפוח מפעל הכיבוש המשיחי והמשחית, היא פשוט לא היתה ממשלת נתניהו.

זהבה גלאון: תודה רבה.

יעקב אדרי: תודה.

יעקב אדרי: ישיב לכל הצעות האי-אמון השר מיכאל איתן.

מיכאל איתן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בעוד זמן קצר יעלה כאן על הדוכן חבר הכנסת שאול מופז ויקבל את תפקיד יושב-ראש האופוזיציה.

מיכאל איתן: למען האמת, הנציג של סיעתו שהעלה כאן את הצעת האי-אמון פתח בדבריו ואמר שהוא שמח לחזור לאופוזיציה, ויכול להיות שבאמת חבר הכנסת יואל חסון שמח לחזור לאופוזיציה.

מיכאל איתן: השאלה כרגע היא לא יואל חסון, אלא השאלה היא מה קורה עם האופוזיציה.

מיכאל איתן: וחבר הכנסת שאול מופז, יושב-ראש סיעת קדימה, היום החליט באופן דרמטי מאוד לכנס מסיבת עיתונאים ולהודיע בשידור חי על מכתב שהוא שיגר לוועדת הכנסת במסגרת בקשה שלו לנקוט צעדים וסנקציות נגד חברי כנסת.

מיכאל איתן: אני רוצה להשתמש בדוגמה הזאת למשהו שאולי מדגים איך לא צריך לפעול איש ציבור מוערך כמו שאול מופז, בעל ניסיון, בעל שלל תפקידים, ואולי הכניסה הזאת לתפקיד יושב-ראש האופוזיציה ברגל שמאל, כפי שהוא ביצע היום באיזה תרגיל וירטואוזי, צריכה לעשות בדיוק את ההיפך ולומר לו: אדוני, תיקח את הדברים ברצינות הראויה.

מיכאל איתן: אל תעשה צחוק מעצמך ומתפקיד יושב-ראש האופוזיציה.

מיכאל איתן: אל תעשה צחוק מתפקידך כמי שמוביל סיעה גדולה.

מיכאל איתן: אני שואל את עצמי, מה זה המהלך שהיום ראינו?

מיכאל איתן: מה המשמעות שלו?

מיכאל איתן: הולך אדם, יושב-ראש סיעה, מול חברי כנסת מסיעתו מוציא מכתב שבעצם התוצאה שלו היא סנקציות קשות מאוד על חברי הכנסת.

מיכאל איתן: עכשיו – איך הוא עושה את זה?

מיכאל איתן: הוא לא קורא להם, הוא לא מברר, הוא לא מקיים איזה הליך.

מיכאל איתן: הוא שולח מכתב.

מיכאל איתן: ומה המשמעות של המכתב הזה?

מיכאל איתן: לו לפחות היה בודק.

מיכאל איתן: החוק קובע שאדם ייחשב כפורש מסיעה אם הוא נקט פעולות כמו הצבעת אי-אמון בתמורה, לרבות הצבעות של אי-אמון בתמורה.

מיכאל איתן: כלומר, היא צריכה להיות בניגוד לעמדת סיעתו, צריכה להיות עבירה קשה מאוד מבחינת ההתנהגות של חבר כנסת על מנת שסיעה תוכל ללכת לוועדת הכנסת ולבקש מוועדת הכנסת להוציא אותו.

מיכאל איתן: צריך לזכור שאם ועדת הכנסת אכן עושה וממלאה את הבקשה, אותו חבר כנסת לא יכול, הוא לא חבר כנסת מלא.

מיכאל איתן: הוא לא יכול להתמודד בבחירות הבאות בשום סיעה אחרת.

מיכאל איתן: כלומר, מוטלות פה סנקציות.

מיכאל איתן: עכשיו, איפה אנחנו נמצאים?

מיכאל איתן: במדינה דמוקרטית שבה למעמד חבר הכנסת יש משמעות?

מיכאל איתן: שימו לב, גם חבר כנסת שמצביע אי-אמון בניגוד לדעת סיעתו אבל לא קיבל תמורה, אי-אפשר להכריז עליו כפורש מסיעתו, כי הסנקציה היא חמורה.

מיכאל איתן: עכשיו, שואלים אותי מה זה לרבות בהצבעת אי-אמון.

מיכאל איתן: כלומר, יש גם מקרים אחרים שאין בהם הצבעת אי-אמון והם מצדיקים החלטה של ועדת הכנסת על פרישה.

מיכאל איתן: למשל, יכול חבר כנסת לעמוד על הדוכן פעם אחר פעם לדבר נגד סיעתו, להצביע בהצבעת שאינן אי-אמון נגד סיעתו.

מיכאל איתן: מכוח התנהגותו ועדת הכנסת יכולה באמת להגיע למסקנה שהוא פרש מסיעתו, לא באיזה אירוע חד-פעמי, לא בהבעת עמדה חולקת, לא – אפילו אתם יודעים מה?

מיכאל איתן: התפלגות זה דבר מוכר על-ידי החוק.

מיכאל איתן: חבר כנסת פועל עם חברים, רוצה להגיע למצב שהוא יוכל להתפלג.

מיכאל איתן: זה לא לגיטימי?

מיכאל איתן: אפשר להגיד שהוא פרש רק על רקע המצב שהוא רוצה להביא לפילוג בתוך סיעתו?

מיכאל איתן: אם הפילוג מותר, מדוע הכוונה להגיע לפילוג יכולה להיות בסיס מספיק על מנת להביא אדם להיות מוחזק כמי שפורש מסיעתו?

מיכאל איתן: אני יכול לתת דוגמאות נוספות.

מיכאל איתן: אנחנו לא רוצים לחיות במדינה שבה חברי כנסת הולכים ומעבירים ביקורת ופועלים מתוך מניעים שבינם לבין הקדוש-ברוך-הוא, אבל באמירתם יש לגיטימיות, בפועל החיצוני יש לגיטימיות.

מיכאל איתן: אנחנו לא רוצים שחברי כנסת יפחדו להגיד איזו מילת ביקורת על ראש המפלגה שלהם, כי מחר בבוקר יפנו לוועדת הכנסת ויגידו שהם פעלו נגד המפלגה ופרשו נגד המפלגה.

מיכאל איתן: אז מה יש לנו היום אחרי שאמרתי את כל זה – –

דוד רותם: – – –

מיכאל איתן: – – מה יש לנו היום נגד שמועות כאלה או אחרות שאיש לא בדק אותן, שאיש לא קרא לחברי הכנסת הנוגעים בדבר, ארבעה חברי כנסת?

מיכאל איתן: לא שאל אותם, לא ביקש מהם הסברים, והם עכשיו ישר צריכים להיות בוועדת הכנסת.

מיכאל איתן: אני מקווה שוועדת הכנסת תעשה את עבודתה ותאמר ליושב-ראש קדימה: אדוני, הבקשה שלך מוקדמת ומוגזמת.

מיכאל איתן: ואני לא מגן על התנהגות כזאת או אחרת, אני מגן על תפיסה דמוקרטית בסיסית של אדם שרוצה להוביל את העם כולו, שיהיה לו משהו באינסטינקטים, שהוא יגיד: רגע אחד, אני לא יכול כהרף עין להעיף מכתבים לוועדת הכנסת ולפטר ארבעה חברי כנסת ממפלגתי.

מיכאל איתן: הם, גם יש להם זכויות.

מיכאל איתן: בוא נשמע אותם, בוא נקשיב להם.

מיכאל איתן: מאיפה הפזיזות הזאת?

מיכאל איתן: איזה חוסר רצינות זה, איזה חוסר מחשבה?

מיכאל איתן: וככה פותחים ברגל שמאל את תפקיד יושב-ראש האופוזיציה.

מיכאל איתן: ואני לא מקל ראש, אני לא אומר את זה בציניות.

מיכאל איתן: אני בא ממפלגה שבמשך שנות דור היתה באופוזיציה, ומנהיגה ומייסדה מנחם בגין, זיכרונו לברכה, אמר:

מיכאל איתן: אני אמלא את חובתי לשרת את העם באופוזיציה, ואמר את זה מתוך כוונה ורצינות.

מיכאל איתן: ויש מקום לשרת.

מיכאל איתן: אבל יש הבדל כנראה בין גישה בסיסית והבנת הדמוקרטיה של מנחם בגין להבנתו של שאול מופז, וחבל.

מיכאל איתן: כי אני אומר עוד הפעם, עם כל היריבות ועם כל הוויכוח, אני מעריך אותו כאיש ציבור, אני מעריך אותו כרמטכ"ל לשעבר, אני מעריך אותו כאיש צבא, ואני גם אתן לו כבוד כיושב-ראש אופוזיציה, ואפילו מוכן לאחל לו הצלחה אם הוא אכן יפיק את הלקחים וירסן את עצמו ולא ימהר, לא ימהר בהחלטות מהיום למחר.

מיכאל איתן: אנחנו זוכרים איך הוא בעצמו פרש מהליכוד בהחלטה מהיום למחר.

מיכאל איתן: איך אני יודע שזה מהיום למחר?

מיכאל איתן: כי המכתב שבו הוא מסביר לחברי הליכוד מדוע הוא לא פורש ואומר, לא עוזבים את הבית, עוד המכתב היה בדואר והוא הודיע שהוא פורש מהליכוד ועובר לקדימה.

מיכאל איתן: זה נדמה לי נמצא בשיא השיאים של גינס.

מיכאל איתן: המכתב בדרך, לא עוזבים את הבית, וברדיו הם שומעים.

מיכאל איתן: הם לא התבלבלו, הם חשבו שאולי זה לא מופז, ברדיו.

מיכאל איתן: אבל זה עניין של העבר ודנו בו רבות.

מיכאל איתן: אני רוצה לדבר גם על הצעד עכשיו.

מיכאל איתן: שאול מופז, ואני שמחתי, הוביל את קדימה להליכה, להסכמה, עם ממשלת הליכוד בראשות נתניהו, וראש הממשלה נתניהו, שעל-פי כל הסקרים והתחזיות יכול היה ללכת לבחירות ולנצח בהן, אמר שהוא מוכן ללכת למהלך משותף על מנת לעשות שינוי בדבר משמעותי מאוד, בכמה נקודות, אבל נקודה משמעותית שעליה גם התפוצצה הקואליציה הזאת, הנושא של שינוי המדיניות בכל מה שקרוי השוויון בנטל.

מיכאל איתן: עכשיו, התקבלה החלטה, החלטה אסטרטגית.

מיכאל איתן: לא יכול להיות שראש מפלגה לוקח החלטה וההחלטה עוד לא מיצתה את כל האפשרויות שנובעות ממנה, וזה לא משנה כרגע אם ההחלטה היתה נכונה או לא נכונה מבחינתו או מבחינת המפלגה שלו או מבחינת המדינה; משנה שהוא לא נתן לה שום סיכוי.

מיכאל איתן: ואני רוצה לומר כאן כציוני, כאיש מפלגה ציונית, כמי שמאמין בציונות, כמי שרוצה שציונות תמשיך להיות החוט המלכד והמקשר בין כל אזרחי המדינה, גם אלה שמגדירים את עצמם לא-ציונים אבל חיים כאן בתוך מערכת שהעקרונות החוקתיים שלה, הליבה שלה, היא ליבה ציונית, אני מאוד שמחתי ששאול מופז וקדימה מצטרפים לקואליציה על מנת לעשות את השינוי הזה, כי הקואליציה, בנושא של השוויון בנטל, לא בהכרח קואליציה של הממשלה הנוכחית כמו שהיא, היא לא זהה, היו דעות שונות, והיתה כאן נכונות ללכת לשינויים.

מיכאל איתן: שאול מופז, שהוביל את קדימה, רצה יותר.

מיכאל איתן: אולי אני יכול גם כן לרצות יותר.

מיכאל איתן: שאול מופז וחבר הכנסת פלסנר חשבו שאם מפגינים ברחוב אז למחרת אפשר לכתוב חוק לפי הפגנה ברחוב.

מיכאל איתן: ואני אמרתי את זה מלכתחילה, איך שהתכנסנו לוועדה: מחוקקים, היזהרו בחקיקתכם.

מיכאל איתן: לא כל דבר שאנחנו רוצים מאוד אנחנו יכולים להביא אותו לידי ביטוי על-פי רצונותינו בחקיקה.

מיכאל איתן: וצריך לזכור שגם כל חוק שאנחנו מחוקקים כאן לא בהכרח יחזיק מעמד אם לא תהיה למחוקקים זהירות במלאכת החקיקה ויכולת לכתוב חוקים שישפיעו, שתהיה סנקציה בצדם אבל שתהיה גם הבנה של המציאות עד היכן אפשר ללכת עם הסנקציות ועם כוח החקיקה.

מיכאל איתן: אין דבר כזה במדינה דמוקרטית, וגם במדינות לא דמוקרטיות, שפרלמנט כותב חוקים לפי הרוב בפרלמנט בלי להתחשב במציאות, והוא מצפה שהדברים האלה יוגשמו בכל מאת האחוזים, מלה במלה לפי החוק.

מיכאל איתן: ואצלנו כבר נאמר: אין מתקינים תקנות שהציבור אינו יכול לעמוד בהן.

מיכאל איתן: ונכון, אפשר להעביר ביקורת, אבל יש מגמה מסוימת שאנחנו רוצים ללכת אתה.

מיכאל איתן: המגמה של השוויון בנטל היא מגמה שאפשר להאיץ אותה, אבל אי-אפשר ללכת בעוצמות שיכשילו אותה.

מיכאל איתן: אנחנו רואים יותר ויותר אנשים בציבור החרדי, גם מתגייסים, גם הולכים לשירות הלאומי; אנחנו רואים גם במגזר הלא-יהודי יותר ויותר אנשים מצטרפים לשירות האזרחי-לאומי – ואנחנו רוצים כן להאיץ את המגמות האלה.

מיכאל איתן: אנחנו רוצים לא פחות מכך שהמגמות האלה תשפענה על דבר נוסף מיידי – לא מיידי אבל משמעותי, מעשי – זה העניין של השילוב הכלכלי.

מיכאל איתן: אנחנו מבינים שמדינת ישראל לא תוכל להתקיים כאשר שיעור ההשתתפות בכוח העבודה הוא נמוך, ואנחנו מעוניינים לשלב יותר ויותר אוכלוסיות שהיום לא נושאות, לא בנטל הביטחוני ולא בנטל הלאומי, אלא בנטל הכלכלי, שאולי הוא חלק גם מהנטל הלאומי.

מיכאל איתן: אבל השאלה היא איך לעשות את המהלכים האלה בצורה שהם יצליחו.

מיכאל איתן: המגמה קיימת כפי שהיא קיימת היום ואנחנו אמרנו לפרוס אותם קצת יותר שנים, נאריך את גיל ההכרעה לציבור החרדי, ננקוט מהלכים יותר מדודים, שגם כך גרמו לקרע בינינו לבין שותפינו החרדים ולוויכוחים ולדברים שעוד היינו צריכים לעמוד בפניהם.

מיכאל איתן: אז מה מוצא לעצמו שאול מופז, שהוביל את המהלך, לצאת באמצע ולא להסתפק במה שאנחנו יכולים לעשות ביחד?

מיכאל איתן: כי אני יודע, אני מאמין שהוא רוצה יותר.

מיכאל איתן: אני מאמין שהוא גם חושב שאפשר יותר.

מיכאל איתן: אבל עם כל הכבוד, כמה הוא יכול לעשות עכשיו?

מיכאל איתן: כמה הוא יוכל לעשות מחוץ לקואליציה?

מיכאל איתן: עכשיו יהיה לו את הגיוס כפי שהוא רוצה?

מיכאל איתן: לא יהיה.

מיכאל איתן: מה לעשות?

מיכאל איתן: בפוליטיקה הבחירות הן בין אלטרנטיבות בנות קיימא ולא בין משאלות לב.

מיכאל איתן: האמינו לי, לא פעם אני עומד ושואל את עצמי איך אני יכול להצביע עבור דבר א', ב', ג' או ד' שעומד בניגוד מוחלט למה שאני חושב, אבל זאת המציאות הפוליטית.

מיכאל איתן: אם אני מעריך שאני יכול לתרום בתחום מסוים אני צריך לעשות ויתור בתחום אחר, ואם אני יכול לתרום בתחום מסוים, לקדם קצת, אני מעדיף את זה על פני לא לקדם כלום, ואם אני יכול לקדם מעט, קצת יותר, אז אני מעדיף את זה על פני הרבה יותר.

מיכאל איתן: זאת הגישה שמגלמת את הפוליטיקה וזה מה שאני הייתי מצפה ממנהיג אחראי כמו שאול מופז, כשהחליט להצטרף, להמשיך.

מיכאל איתן: אבל הוא פתאום, בסוויץ' כל כך מהיר, קצת יותר אטי מהסוויץ' הקודם שעליו דיברתי, אבל בסוויץ' מהיר, עבר פתאום למהלך אופוזיציוני, כאשר הוא מקווה אולי שבתחום הזה הוא יוכל לזכות בקולות, אבל ברור לו שהוא לא יכול לעשות אתו שום שינוי.

מיכאל איתן: את השינוי אנחנו נצטרך לעשות דרך היכולות שלנו כליכוד, בעזרת הרוב, אני מקווה, שאנחנו נצליח להשיג בנושא בעל חשיבות עצומה.

מיכאל איתן: אני רוצה עוד הערה אחת להעיר.

מיכאל איתן: כיושב-ראש ועדת החוקה אני ניסיתי לא מעט, הקדשתי מאמצים עצומים לנסות ולקדם חוקה לישראל, ו-90% מהגורמים האופוזיציוניים לעניין של החוקה היו הציבור הערבי והחרדים.

מיכאל איתן: המהלך של שוויון בנטל הוא מהלך להסדרת חוקה במידה רבה, משום שחוקה קובעת כללי עקרונות בסיסיים של מערכות היחסים שבין הפרט לבין הממשל, בין זרועות הממשל בינן לבין עצמן ובין קבוצות שמרכיבות את המדינה.

מיכאל איתן: והסוגיה של יצירת חוקה, יצירת מסגרות מאחדות ומלכדות לא כדי ביטול הזהות, אבל יצירת מסגרות שבהן אנחנו יכולים לקיים מדינה משותפת, עוברת דרך חוקה, דרך כללים בסיסיים, ואחד היישומים שלה זה באמת עקרונות לשוויון בנטל.

מיכאל איתן: ואני יודע את הקשיים.

מיכאל איתן: אני חושב שאסור לנו להרפות מניסיונות שייכשלו אולי עוד פעם ועוד פעם, אבל מוכרחים בסופו של דבר להגיע.

מיכאל איתן: ואני פונה לחברי הכנסת הערבים שדיברו כאן על הפערים הקיימים במדינה בין הציבור או בין המצב שבו חיות אוכלוסיות של מיעוטים לאוכלוסיות של הרוב.

מיכאל איתן: צריך להסדיר את הדברים האלה אבל זה צריך לבוא, וזה בא, אני גם מאמין שהשינויים, כמו שאמרתי על המגמות ברחוב החרדי, אני, מההתרשמות שלי, אני לא בדקתי בשיטות מדעיות, אבל בהתרשמות שלי בשיחות, במפגשים, אני מרגיש שיש תהליך של הבשלה ונכונות של יותר ויותר פתיחות להשתלבות של ערביי ישראל במדינת ישראל, ואני מרגיש שכדאי להשקיע מאמצים בתחום הזה.

מיכאל איתן: עוד פעם, כמו שאמרתי בנושא הטיפול בסוגיה של שילוב החרדים, לא בכוח, בהידברות.

מיכאל איתן: ואתם, שאתם עולים פעם אחר פעם כאן על הדוכן, אני גם משוכנע שאתם יודעים על מה אני מדבר.

מיכאל איתן: אתם צריכים לעודד את המגמות האלה, תוך כדי ויכוח, תוך כדי עמידה על זכויות, על צורך בשוויון, על צמצום הפערים, ויש פערים.

מיכאל איתן: אבל אני חוזר לבסיס: צמצום הפערים – אחת הסיבות לפערים זה התחושה שאין גם שוויון בנטל, שאין שוויון באחריות, שאין שוויון בהזדהות.

מיכאל איתן: אני לא מבקש חוק נאמנות, אבל אני כן מבקש שתהיה תחושה של שותפות, ושל יכולת שלכם להילחם מצד אחד על זכויות ועל תיקון עיוותים וקיפוחים שקיימים בשדרות רחבות של האוכלוסייה – בעניין הזה יש טענות צודקות לקבוצות אחרות שמקופחות, אבל מנקודת בסיס שהמדינה הזאת היא מדינה שבה אתם שותפים, שבה אתם חברי כנסת, שבה אתם מייצגים גם דברים שעל בסיסם אתם חיים ונמצאים כאן.

מיכאל איתן: וזאת מדינת ישראל שאתם נשבעים לה אמונים כאשר אתם מקבלים את התפקיד של חברי הכנסת.

מיכאל איתן: במה זה בא לידי ביטוי?

מיכאל איתן: זה צריך לבוא לידי ביטוי בדברים כאלה ואחרים – אני משאיר את זה לפרשנות שלכם.

מיכאל איתן: אני רוצה לגעת בנקודה נוספת, שנוגעת באותה מסיבת עיתונאים: גם אני לא אהבתי, ואני חושב שזה היה לא לעניין, שפתאום, בתוך מסיבת העיתונאים שנוגעת בנושא של פרישה, ונוגעת בעניין של שוויון בנטל, יוצאת פתאום איזו הודעה – או רמז – בעניין אי-הסכמתה של קדימה ליציאה לפעולות מבצעיות שתסכנה את הילדים.

מיכאל איתן: אני לא מבין על מה – עוד פעם, אמירה כזאת של יושב-ראש אופוזיציה, שהיה עד לפני כמה ימים המשנה לראש הממשלה וחבר בכל הפורומים הביטחוניים – אני לא מבין מה הרלוונטיות; אם יש עניין שעומד על סדר-יומנו, בעל חשיבות, האם הוא צריך להיכנס כאיזה נושא, הערת אגב?

מיכאל איתן: לצורך מה?

מיכאל איתן: הייתי מצפה להרבה יותר אחריות ולהרבה יותר רצינות.

ניצן הורוביץ: אז למה הוא מתכוון, אדוני השר?

מיכאל איתן: אני מניח שכל אחד מאתנו יודע למה הוא מתכוון, ואני יכול גם לומר את דעתי, איך הדברים צריכים להתגלגל.

מיכאל איתן: מדינת ישראל נמצאת בסיטואציה לא פשוטה, מול איום של מדינות, של אירן, ומול מעשים של רצון לחסל את קיומה של מדינת ישראל; טרור – אבל בטרור אי-אפשר לחסל – הצטיידות בנשק גרעיני.

מיכאל איתן: האירנים נמצאים במתקפה דיפלומטית מול כל העולם, אבל הם מצליחים לשטות, למשוך זמן.

מיכאל איתן: ישראל מבקשת שבמשא-ומתן עם האירנים יושגו שלוש דרישות: 1.

מיכאל איתן: הפסקת כל העשרות האורניום; 2.

מיכאל איתן: הוצאת כל החומר המועשר; ו-3.

מיכאל איתן: פירוק המתקן התת-קרקעי בקום.

מיכאל איתן: שאול מופז שותף לדברים האלה.

מיכאל איתן: שאול מופז תומך בדברים האלה.

מיכאל איתן: נכון שישראל צריכה לעמוד במאבק בעניין הזה יותר מכל מדינה אחרת, משום שהיא המאוימת הראשונה ואולי הבלבדית, ברמת האיום של הנשק וההצהרות המושמעות נגדה.

מיכאל איתן: ישראל מעדיפה פתרון בדרכים דיפלומטיות, אבל ההתנהלות של אירן מותירה אותנו סקפטיים ובדילמות קשות.

מיכאל איתן: אני חושב שהדברים שאמרתי כאן הם דברים ששאול מופז, כיושב-ראש האופוזיציה, שותף להם.

מיכאל איתן: כיושב-ראש האופוזיציה הוא ממשיך לשאת בחלק מהנטל – לא באחריות, אבל בחלק מהנטל הביטחוני, כשותף להתייעצויות ולעדכונים, ואני בהחלט הייתי מצפה ממנו שהוא יישא בנטל הזה בצורה ממלכתית.

מיכאל איתן: אם מותר לי להציע לו ללמוד מראש הממשלה בנימין נתניהו, שחלק נכבד מהקרדיט שהוא קיבל כדי לחזור לשלטון, כשהיה באופוזיציה, היה ההתגייסות שלו לעמדות הביטחוניות של ישראל, של הממשלה שבה הוא לא היה חבר – העמיד את עצמו כמי שעומד להסביר את העמדות, להיאבק למען העמדות, ונתן גיבוי מלא כאשר היינו במצב של מלחמה, במלחמת לבנון השנייה.

מיכאל איתן: הרצון לשלב בתוך נאום בחירות כזה – לא מוצלח, כפי שהסברתי – לשלב את הנושא האירני, אני חושב שהוא לא יוסיף לו נקודות, יגרום לנזקים, וחבל שאנחנו נידרדר למצב שגם על נושאים כאלה אנחנו ננהל את הוויכוח – ואפשר לנהל ויכוח במקומות שבהם צריך לנהל אותו, ולא נוכח פני כל העולם, במיוחד כל אלה שהם שותפי סוד לנושאים שבהם מדובר.

מיכאל איתן: לסיום, אני לא רוצה לחזור על כל הנקודות שהזכרנו כאן.

מיכאל איתן: אני חושב – ואני לא רוצה להתחמק – אני חושב שהממשלה נמצאת בסיטואציה שבה ראש הממשלה מנסה לקדם את הנושא של השוויון בנטל, והנושא הזה מחייב חוק.

מיכאל איתן: לצערנו הרב, החקיקה הזאת דורשת – קשה לגבש סביבה הסכמה, ההסכמה לקידום החקיקה הזאת אינה בהכרח שוות-ערך לקואליציה במתכונתה הנוכחית.

מיכאל איתן: הממשלה ניצבת בפני אתגרים גם בנושא התקציב; אתגרים לא פשוטים.

מיכאל איתן: מצד אחד יש כמיהה ויש רצון לתקן תיקונים חברתיים, מצד שני אנחנו יודעים יפה מאוד שאם הכלכלה שלנו לא תהיה כלכלה יציבה, שאם הכלכלה שלנו לא תוכל לייצר ולעלות בתוצר, שאם הכלכלה שלנו לא תניב רווחים והכנסות למדינה עקב גידול הפעילות הכלכלית – אז מה יקרה?

מיכאל איתן: אז מאיפה ניקח את התקציבים – אם המסים ירדו, אם תהיה האטה כלכלית, אם יהיה חנק כלכלי – אז מה אנחנו נצטרך לעשות?

מיכאל איתן: לצמצם עוד יותר בפעולות הרווחה שאנחנו רוצים לעשות?

מיכאל איתן: הדרך להגדלת הרווחה עוברת בראש ובראשונה דרך הגדלת הייצור, הפעילות הכלכלית.

מיכאל איתן: וזהו האתגר של הממשלה, שמצד אחד צריכה לחיות בעידן שבו היינו בירידה בתחזית גביית המסים והתאמת המשק לתחזית כזאת, ומצד שני, רצון לשמור על הצמיחה, ולהגיע באיזה מהלך משולב של הגדלה מסוימת של הגירעון, וגידול במסים, אף שהממשלה בהחלט לא אוהבת את המהלך הזה, אבל נוקטת אותו כמידת הצורך.

מיכאל איתן: התקציב שייבנה עקב המהלך הזה יהיה תקציב לא פשוט, אבל זהו אתגר שהממשלה תעמוד בו, אני מקווה ומאחל לה.

מיכאל איתן: אני מאחל לממשלה, בסופו של דבר, שתמשיך, כפי שהיא הצליחה עד עכשיו, לשמור על ביטחון יחסי – אני כמובן לא יכול לעבור לסדר-היום על הפיגוע המזעזע, ועל הדם שאנחנו ממשיכים לשלם כנגד פיגועים, ועל העובדה שאנחנו, גם במצב הנוכחי, פעם אחר פעם, מסכלים איומים וניסיונות פיגועים, אבל אני לא יכול שלא לומר – ואני חושב שהממשלה הזאת רשאית לומר את זה – שתקופת כהונתה, עד עכשיו, היתה אחת התקופות השקטות ביותר בתולדות מדינת ישראל מבחינת תשלום הדמים שאנחנו משלמים פה מאז קום המדינה; גם תשלום דמים שלנו, וגם תשלום דמים של אויבינו.

מיכאל איתן: ואנחנו מקווים, ונפעל בכל דרך, בלי לפגוע בביטחוננו, להמשיך לקיים את אותו מצב שבמסגרתו אנחנו נדבר, ולא נירה, נחפש דיאלוג, נשתדל לנוע, ככל שניתן, כדי להגיע להסדרים, אבל כל זה כמובן בשמירה על ביטחוננו ועל קיומה של מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית שירושלים בירתה.

מיכאל איתן: תודה רבה.

יעקב אדרי: תודה לשר מיכאל איתן.

יעקב אדרי: אנחנו עוברים להצעת האי-אמון הבאה, של חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה: ההכרה במכללת אריאל כאוניברסיטה בתמיכה ממשלתית.

יעקב אדרי: בבקשה.

יעקב אדרי: ישיב שר החינוך גדעון סער.

יעקב אדרי: בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, ההסכם הקואליציוני בין הליכוד לישראל ביתנו כלל סעיף שאנשים לא שמו לב אליו כל כך – הכרה במכללת אריאל כאוניברסיטה.

ג'מאל זחאלקה: אני, יש לומר, לא האמנתי כאשר שמעתי את היושב-ראש לשעבר של ועדת החינוך, חבר הכנסת אלכס מילר, שכל הזמן מדבר – להכיר באוניברסיטה – בהודעות לעיתונות, בוועדה, מכנס ישיבות לנושא הזה.

ג'מאל זחאלקה: והנה, התקבלה ההחלטה בעיתוי הפוליטי הנכון, כאשר יש משברים קואליציוניים, יש פחד על הממשלה.

ג'מאל זחאלקה: לא ששר החינוך ושר האוצר מתנגדים, אבל יש הרבה דברים שהם היו רוצים ולא עושים אותם פה; הם נקטו את הצעד הזה כחלק מהפוליטיקה הפנימית, כדי לקבע את ישראל ביתנו בתוך הקואליציה.

ג'מאל זחאלקה: יכול להיות, אדוני היושב-ראש, שזה חלק מעסקה להשארת ישראל ביתנו בתוך הקואליציה.

ג'מאל זחאלקה: בכל מקרה, כל המהלך הזה הוא מהלך לא לגיטימי, בניגוד לחוק הבין-לאומי, בניגוד להיגיון של האקדמיה מימי אפלטון, 387 לפני הספירה, בהקמת האוניברסיטה המפורסמת שלימדה פילוסופיה, מתמטיקה וספורט.

ג'מאל זחאלקה: עד היום יש היגיון בהקמת אוניברסיטאות.

ג'מאל זחאלקה: גם החוק הישראלי, כבוד היושב-ראש, כבוד השר, אני רוצה להקריא מה אומר החוק הישראלי בנדון.

ג'מאל זחאלקה: חוק מ-1958 אומר: "הטיפול בהשכלה גבוהה יימסר באופן בלעדי" – כך כתוב – "לשיקול דעתו של גוף עצמאי, בלתי תלוי, המגבש את מדיניותו, מקבל את החלטותיו לאחר דיון ענייני ומקצועי".

ג'מאל זחאלקה: לא היה כאן לא עצמאי, לא בלתי תלוי, לא ענייני ולא מקצועי; הכול פוליטיקה בגרוש.

ג'מאל זחאלקה: זה מהלך אידיאולוגי, זה מהלך שבה לקבע את הכיבוש, זה מהלך כחלק מההתנחלויות.

ג'מאל זחאלקה: דין האוניברסיטה או מה שקרוי אוניברסיטה או מכללה באריאל, כדין כל מאחז בלתי חוקי בגדה המערבית, אין שום הבדל מבחינת האפקט שלו ומבחינת מעמדו על-פי החוק הבין-לאומי ומבחינת פגיעתו בעם הפלסטיני.

ג'מאל זחאלקה: זו אוניברסיטת אפרטהייד.

ג'מאל זחאלקה: אם היינו היום מעמידים שאלון אמריקאי באוניברסיטת קולורדו, מקום מרוחק, אוניברסיטה, מתארים מה זה אוניברסיטת אריאל, שלומדים בה רק ישראלים ולצדם פלסטינים הם לא חלק מהעניין; הגוף המנהל אותה הוא גוף שכולם מתנחלים, אנשים שכבשו שטחים וכו'; שהיא באה לקבע על חשבונו של עם אחר וכו', הוא היה אומר לך, איזה אוניברסיטה?

ג'מאל זחאלקה: האם היא אוניברסיטה חופשית?

ג'מאל זחאלקה: האם מישהו היה שם עיגול על אפשרות במבחן אמריקאי שזו אוניברסיטה חופשית?

ג'מאל זחאלקה: שזו אוניברסיטה שמטרתה מדע טהור?

ג'מאל זחאלקה: שזו אוניברסיטה שבאה לענות על צרכים של ציבור, או שזה אוניברסיטת אפרטהייד?

ג'מאל זחאלקה: אני חושב ש-90% מהסטודנטים הישרים היו אומרים: אוניברסיטת אפרטהייד.

ג'מאל זחאלקה: אם הצורך הוא מקצועי, הוא ענייני, הוא בלתי תלוי, הוא בא מתוך יושרה של למה צריך בכלל אקדמיה, היה אפשר להקים את האוניברסיטה בראש-העין, למשל, אם זה עניין של מיקום, או בכפר-קאסם.

ג'מאל זחאלקה: למה באריאל?

ג'מאל זחאלקה: אפשר היה לעשות את זה בכפר-קאסם, אפשר היה לעשות את זה בראש-העין, והממוצע של הסטודנטים שאנחנו יודעים שלומדים שם היה מגיע באותו מרחק.

ג'מאל זחאלקה: לא היתה שום בעיה, לא היה משנה שום דבר, אם זה עניין פריסה ארצית של מכללות.

ג'מאל זחאלקה: הולכים על אריאל מסיבות פוליטיות.

ג'מאל זחאלקה: שר החינוך קיבל החלטה פוליטית אידיאולוגית.

ג'מאל זחאלקה: יש לו אומנם דימוי של אדם מתון, נעים הליכות, זה בסדר, נכון, אני מאוד מכבד אותו, אבל הוא איש ימין קיצוני, והיו דברים מעולם.

ג'מאל זחאלקה: גם מנחם בגין היה כזה, הוא היה אדם מאוד קיצוני.

ג'מאל זחאלקה: גם יושב-ראש הכנסת הוא אדם מאוד קיצוני.

ג'מאל זחאלקה: אידיאולוגית הוא רוצה בכיבוש כל השטחים, הוא רוצה שלילת זכויותיו של העם הפלסטיני; הוא רוצה לשמור על הדינמיקה, מה שקרוי דמוקרטיה בישראל, זה משהו אחר.

ג'מאל זחאלקה: אבל מדובר בהחלטה פוליטית קיצונית ביותר, קיצונית ביותר.

ג'מאל זחאלקה: ההבדל בין גדעון סער לבין כצל'ה הוא הבדל בסגנון ולא במהות.

ג'מאל זחאלקה: אין שום הבדל במהות, זו אותה אידיאולוגיה.

ג'מאל זחאלקה: גם ראש הממשלה – הם עדיין מאמינים במה שקרוי ארץ-ישראל השלמה, הם עדיין מאמינים בשלילת זכויותיו של העם הפלסטיני, וככה קמה האוניברסיטה באריאל.

ג'מאל זחאלקה: אין לזה קשר לא לחינוך – זה אקט אנטי-חינוכי.

ג'מאל זחאלקה: זה פוגע באקדמיה, אם כבר; במקום שיועברו תקציבים של מחקר לאוניברסיטאות הקיימות בארץ, יועבר חלק גדול מהם לאוניברסיטה באריאל.

ג'מאל זחאלקה: הכיבוש הישראלי בשטחים הכבושים לא השאיר מאחוריו שום דבר בעל ערך.

ג'מאל זחאלקה: נהפוך הוא.

ג'מאל זחאלקה: אם היום אנחנו הולכים למקום, חבר הכנסת שאמה, אם אתה נוסע לעיר רודוס, ואתה מסתובב, ואני רוצה שעינת וילף שמתהדרת, איך אומרים, נותנת לנו קורסים בגלגול עיניים למתקדמים, או למתחילים – – –

עינת וילף: אתה רוצה שאשיב לך?

ג'מאל זחאלקה: תלכי לרודוס.

ג'מאל זחאלקה: אתה הולך ברודוס – את הבניין הזה בנו האיטלקים בזמן הכיבוש האיטלקי; את הבניין הזה בנו העות'מאנים בזמן הכיבוש.

ג'מאל זחאלקה: מה השאירה ישראל בשטחים הכבושים?

ג'מאל זחאלקה: את הבניין הזה הרסו הישראלים.

ג'מאל זחאלקה: אתם רק הרסתם, לא בניתם שום דבר.

נסים זאב: – – – למה אתה צועק?

ג'מאל זחאלקה: זה היה כיבוש ברברי שלא השאיר דבר בעל ערך, לא סלל, לא פיתח, לא סלל כבישים, לא בנה בניינים, לא בנה בתי-ספר, רק דיכא, רק חנק את החינוך הפלסטיני.

ג'מאל זחאלקה: אתם סגרתם אוניברסיטאות פלסטיניות למשך חודשים ארוכים.

ג'מאל זחאלקה: את אלבר קאמי למדו בבתים פרטיים – למי שמכיר מי זה אלבר קאמי.

ג'מאל זחאלקה: את אלבר קאמי למדו בבתים פרטיים, ולא באוניברסיטה, כי חודשים ארוכים היו סוגרים את האוניברסיטאות, מימי מנחם מילסון מהאוניברסיטה העברית.

ג'מאל זחאלקה: החוק הקובע של הלימוד הפלסטיני בגדה המערבית הוא צו 804 מ-1980.

ג'מאל זחאלקה: הוא קבע שכל מרצה זר, וזר לעניינו הוא מי שלא גר בשטחים הכבושים, צריך לחתום על הצהרה שהוא אינו תומך באש"ף או בכל ארגון עוין אחר.

ג'מאל זחאלקה: ישראל הגדירה את כולם כמעט כארגונים עוינים.

ג'מאל זחאלקה: ישראל גירשה עשרות מרצים.

ג'מאל זחאלקה: ישראל עד היום מונעת גישה של התלמידים מעזה לאוניברסיטאות בגדה המערבית.

ג'מאל זחאלקה: על איזה חופש אקדמיה ועל איזה חופש אקדמי אתם מדברים?

ג'מאל זחאלקה: ההחלטה הזאת היא החלטה פוליטית, היא החלטה שלא באה לפתח את החינוך הגבוה בארץ, היא באה לקבע את הכיבוש ובאה כדי לבסס את מפעל ההתנחלות שהוא המכשול הגדול ביותר לשלום באזורנו.

ג'מאל זחאלקה: ולכן, זו מלחמה שהעמים באזור ישלמו את מחירה בדמים.

ג'מאל זחאלקה: זו אוניברסיטה לא חופשית, בהגדרתה, על-פי המבנה שלה – איך בנויה האוניברסיטה הזאת בכלל?

ג'מאל זחאלקה: יש בה מו"פ – מה המו"פ?

ג'מאל זחאלקה: המו"פ מטרתו לבסס את ההתנחלויות, את מפעל ההתנחלויות במה שקרוי "יהודה ושומרון", בגדה המערבית הכבושה.

ג'מאל זחאלקה: זה המו"פ של האוניברסיטה הזאת.

ג'מאל זחאלקה: מי ילך ללמד שם?

ג'מאל זחאלקה: מה ההרכב של הוועד המנהל שלה?

ג'מאל זחאלקה: כולם מתנחלים; תשעה ראשי רשויות, ארבעה נציגי המוסד ושני אנשי ציבור.

ג'מאל זחאלקה: זה המבנה שלהם.

ג'מאל זחאלקה: לכן זו אוניברסיטה של מתנחלים.

ג'מאל זחאלקה: לא יתקיים בה ולא מתקיים בה חופש אקדמי, כי בהגדרתה, כל מי שמתנגד לכיבוש לא יתקרב לשם.

ג'מאל זחאלקה: ולכן זו תהיה אוניברסיטה של ימין קיצוני, שאין בה המינימום של החופש האקדמי.

ג'מאל זחאלקה: העולם מחרים – יש היום החלטות של – – –

יעקב אדרי: תודה.

ג'מאל זחאלקה: אני רק רוצה להגיד משפט סיום.

ג'מאל זחאלקה: ההחלטה לא יצאה אל הפועל, אני קורא לשר שיחזור בו ברגע האחרון מהמעשה הזה, שהוא אנטי-חינוכי ואנטי-אקדמי, והצעד הזה, כולנו נשלם את מחירו, בכך שזה יבסס עוד יותר את המצב הקיים, שבו הסכסוך נמשך, והכיבוש נמשך, והעמים משלמים בדמם את הדבר הזה.

ג'מאל זחאלקה: אני מקווה שהאוניברסיטה הזאת לא תקום.

ג'מאל זחאלקה: אני מקווה שיקומו אוניברסיטאות בארץ – אוניברסיטה ערבית בנצרת, אוניברסיטה בראש-העין, במקומות אחרים, ולא לשפוך כסף לריק בגדה המערבית, שאין לזה כל קשר ללימודים ולאקדמיה.

ג'מאל זחאלקה: שר החינוך צריך לדאוג לחינוך, ולא לכיבוש.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

יצחק וקנין: ישיב שר החינוך, השר גדעון סער.

גדעון סער: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בשבוע שעבר – עדיין לא הסתיים, אבל עברנו שלב חשוב ביותר בתהליך הפיכתה או הפיכתו של המרכז האוניברסיטאי באריאל לאוניברסיטה לכל דבר ועניין, בעקבות ההחלטה של מל"ג יו"ש ברוב ברור מאוד, גורף, ועל בסיס ממצאים של ועדת הבדיקה האקדמית.

ג'מאל זחאלקה: זה לא ועד אקדמי, אדוני – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, אתה אמרת את דבריך – – –

ג'מאל זחאלקה: – – – כיבוש – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, אמרת את דבריך, תאפשר לשר להשיב לך – –

ג'מאל זחאלקה: – – –

יצחק וקנין: – – אחרת, אם אתה תקטע אותו כל רגע, חבל על הזמן שהוא משיב לך.

ג'מאל זחאלקה: תגיד מי – – –

גדעון סער: חבר הכנסת זחאלקה, אני לא יודע כמה חתני פרס נובל יצא לו לפגוש בחייו – אבל פרופסור אומן – בשוטטות שלך בדיקטטורות הערביות, כמה חתני פרס נובל פגשת שם – אבל פרופסור ישראל אומן, אחד מששת הפרופסורים שהיו חברים בוועדת הבדיקה, הוא חתן פרס נובל, ואחרים זכו בפרסים היוקרתיים ביותר בעולם המדעי.

ג'מאל זחאלקה: לא משנה.

גדעון סער: הרי כלום לא משנה – –

ג'מאל זחאלקה: לא, אני מדבר על הרמה המוסרית.

גדעון סער: – – מכיוון שההתקפה שלך היא התקפה פוליטית.

ג'מאל זחאלקה: נכון.

גדעון סער: הסיבה היחידה שאתה רוצה לשלול את המוסד היא המיקום של המוסד.

גדעון סער: אין לה שום קשר – – –

ג'מאל זחאלקה: – – –

גדעון סער: גם כאשר יהיו – ויהיו – חתני פרס נובל שיצאו מאוניברסיטת אריאל – ויהיו – אתה תמשיך לשלול את המוסד.

אחמד טיבי: לא יהיו באריאל, לא יהיו.

גדעון סער: חבר הכנסת אחמד טיבי, תרשה לי – –

אחמד טיבי: באריאל לא – – –

גדעון סער: – – מאחר ששנינו עדיין צעירים – אני קצת יותר, אבל גם אתה עדיין צעיר – –

אחמד טיבי: אתה טועה.

גדעון סער: – – אתה תיאלץ לראות את זה במו-עיניך.

גדעון סער: אתה תיאלץ לראות את זה במו-עיניך.

נסים זאב: אם יצא דוקטור מטייבה, יכול לצאת פרופסור מאריאל.

אחמד טיבי: האיש הזה הוזה.

אחמד טיבי: מטייבה – – –

גדעון סער: אני מבקש, אדוני היושב-ראש, קודם כול כמה – – –

יצחק וקנין: חברי הכנסת, אתם לא מאפשרים לשר להשיב לכם.

גדעון סער: – – – כמה דברים לגבי התהליך – –

יעקב כץ: עכשיו אחמד טיבי קורא את המספרים, הוא מבסוט לאללה.

אחמד טיבי: – – –

גדעון סער: – – שהתחיל בהחלטה משנת 2005, של הממשלה בראשות אריאל שרון, בתקופת שר האוצר אהוד אולמרט ושרת החינוך לימור לבנת, שביקשה להפוך את מכללת אריאל לאוניברסיטה, והתקופה שבה קידום העניין הזה הוקפא היתה, לצערי, תקופת כהונתה של שרת החינוך הקודמת, פרופסור יולי תמיר.

גדעון סער: היא מנעה בעצם את אותו מימוש – –

אורי אורבך: סיבות אקדמיות.

גדעון סער: – – מסיבות – כן.

גדעון סער: אצלנו, כשעבדתי במשרד המשפטים, היו קוראים לזה "לבר-מקצועיות" – לבר-מקצועיות.

גדעון סער: ואנחנו, מייד כאשר התחלפה הממשלה ונכנסתי לתפקידי, פעלנו כדי להמשיך את אותו תהליך שהשלב הראשון שלו היה מעבר של המכללה לסטטוס של מרכז אוניברסיטאי, שקרה לפני כשנתיים וחצי, אחרי הדוח הזה של ועדת הבדיקה.

גדעון סער: ועדת הבדיקה קבעה – נתנה את המעמד הזמני ב-2007 לחמש שנים, וקבעה קריטריונים מסוימים שהמוסד היה צריך לעמוד בהם כדי להגיע למעמד של אוניברסיטה.

גדעון סער: ובדוח שהוגש בחודש ינואר השנה היא קבעה בצורה הברורה ביותר, פה-אחד – אני מזכיר שהיו חברים בה פרופסורים משש מתוך שבע אוניברסיטאות המחקר בישראל, שנשיאיהן התנגדו להכרה באריאל כאוניברסיטה, והם קבעו את מה שקבעו פה-אחד – הם קבעו שהמרכז האוניברסיטאי יותר מאשר עמד באותם יעדים שהוצבו לו, וגם אמרו שהוא מתפקד למעשה כאוניברסיטה.

גדעון סער: וזה היה הדוח שביסוד ההחלטה שהתקבלה בשבוע שעבר.

גדעון סער: אבל אני קבעתי כלל נוסף, או עיקרון נוסף כתנאי; אמרתי: אני אינני מוכן שהקמת האוניברסיטה השמינית בישראל תפגע באוניברסיטאות הקיימות.

גדעון סער: ולכן קבעתי את אותו עיקרון, של אי-פגיעה באוניברסיטאות הקיימות, שלפיו קיבלתי, לבקשתי ביום ראשון שעבר, מכתב משר האוצר ד"ר יובל שטייניץ ידידי, שמתחייב לתת תקציב תוספתי לצורך הזה – תקציב תוספתי למערכת ההשכלה הגבוהה מעבר לתקציבים הנתונים לידה כיום.

גדעון סער: בשנתיים הראשונות, בשנות התקציב 2013–2014 – 50 מיליון שקלים, בתוואי הדרגתי עולה שיימשך גם בשנת 2015 ואילך.

גדעון סער: אני רוצה להזכיר, שבניגוד לתקופת הממשלות הקודמות, גם הממשלה הקודמת, בתקופת הממשלה הנוכחית הוגדלו בצורה משמעותית תקציבי מערכת ההשכלה הגבוהה – תקציבי האוניברסיטאות, תקציבי המכללות.

גדעון סער: אנחנו אלה שחוללו את המפנה בהשכלה הגבוהה.

גדעון סער: אבל כאשר אנחנו יודעים שהמוסד עומד בסטנדרטים, וההכרה בו כאוניברסיטה רק תוסיף משאבים להשכלה הגבוהה, תאפשר לקלוט יותר חוקרים – נו, זה מצב מצוין, זה ברכה בוודאי למוסד ולסטודנטים שלומדים בו, אבל גם למערכת ההשכלה הגבוהה כולה בישראל.

גדעון סער: והדברים שנאמרו על-ידי מציע הצעת האי-אמון – – –

ג'מאל זחאלקה: מה הקשר לפוליטיקה?

ג'מאל זחאלקה: אתה לא פוליטיקאי בכלל.

ג'מאל זחאלקה: אין לך מניעים פוליטיים, אתה נקי.

גדעון סער: קודם כול, אני מציע לך – –

ג'מאל זחאלקה: אף-על-פי שאתה מתנגד לכיבוש, אתה רוצה את האוניברסיטה הזאת – ככה אתה רוצה להגיד.

גדעון סער: – – חבר הכנסת זחאלקה – –

ג'מאל זחאלקה: – – – אנחנו – – –

גדעון סער: – – אני רוצה קודם כול שתצטייד – –

ג'מאל זחאלקה: אל תזלזל באינטליגנציה שלך.

גדעון סער: – – בסבלנות, בסבלנות, בסבלנות.

גדעון סער: כי אמרת שההחלטה התקבלה בעיתוי הפוליטי הנכון.

גדעון סער: ההחלטה התקבלה בדיוק בעיתוי הפוליטי שהיא היתה צריכה להתקבל.

גדעון סער: הוא לא עיתוי פוליטי, הוא עיתוי שנבע מאותה החלטה ב-2007: שב-15 ביולי, בשבוע שעבר, ב-15 ביולי 2012, פג מועד ההכרה הזמנית לחמש שנים, ועל כן היה צריך לקבל את ההחלטה על-ידי המוסדות המוסמכים, לכאן או לכאן.

גדעון סער: זה נגזר מתהליך של קבלת החלטות שלמעשה התחיל לפני שבע שנים, בהחלטת הממשלה בראשות אריאל שרון, אבל שפִּרְקוֹ נבע מחמש השנים שהוקצבו בהחלטה שציינתי עכשיו.

גדעון סער: זה לא קשור לנושאים פוליטיים.

גדעון סער: ציינת סיעה מסוימת בקואליציה.

גדעון סער: אותה סיעה לא היתה חברה אפילו בממשלה בשנת 2005, כשהיא קיבלה את ההחלטה המקורית בעניין הזה.

ג'מאל זחאלקה: בהסכם הקואליציוני – – –

גדעון סער: אתה מדבר.

גדעון סער: שמעתי אותך – – –

ג'מאל זחאלקה: – – – בהסכם הקואליציוני לא קיימים.

גדעון סער: שמעתי אותך.

יצחק וקנין: חבר הכנסת זחאלקה – – –

גדעון סער: כבוד היושב-ראש – – –

ג'מאל זחאלקה: – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת זחאלקה, אני יכול לאפשר פעם אחת, פעמיים, אבל על כל מלה שנייה של השר אתה קורא קריאת ביניים.

יצחק וקנין: אי-אפשר לנהל דיון ככה.

ג'מאל זחאלקה: שההכרה הזאת – יש או אין.

ג'מאל זחאלקה: אתה לא יכול להגיד שאין.

גדעון סער: אני קודם כול אומר, אנחנו חושבים שתהיה אוניברסיטה באריאל.

גדעון סער: זה חשוב שתהיה אוניברסיטה באריאל.

גדעון סער: לא היינו מאפשרים הכרה באוניברסיטת אריאל אם היא לא היתה עומדת בסטנדרטים האקדמיים כפי שנקבעו על-ידי הגופים המוסמכים.

גדעון סער: מיהם הגופים המוסמכים?

גדעון סער: זה דבר שנקבע בחוות דעת המשנה ליועץ המשפטי לממשלה מ-2005.

גדעון סער: על-פיה התנהל התהליך הזה.

גדעון סער: אבל החלק הקומי בדבריך – בהתחשב באירועים, הייתי אומר הטרגי-קומי – זה לשמוע אותך מלהג על המשפט הבין-לאומי.

גדעון סער: איך אתם לא מתביישים?

גדעון סער: דַּבֵּר על המשפט הבין-לאומי לגבי מה שקורה בסוריה.

גדעון סער: אחרי ששנים אתם בבל"ד, שנים, הייתם משועבדים מרצון, ליקקתם את סוליות נעליו של אסד האב הרוצח ושל אסד הבן הרוצח.

גדעון סער: שנים עליתם לשם לרגל.

גדעון סער: עבדים נרצעים עוד מהטבח של עשרות-אלפים בחאמה של אסד האב.

גדעון סער: ואת היחס הזה של הערצה והתבטלות וסגידה העברתם גם לדור הבא.

גדעון סער: אם היית עומד פה ומדבר על החוק הבין-לאומי לגבי הפשעים שמתבצעים בסוריה – ניחא.

גדעון סער: אגב, לא הייתי מופתע, כי אני עוקב הרי אחרי הצביעות שלכם.

גדעון סער: אי-אפשר היה לא לשים לב שמאז – –

ג'מאל זחאלקה: אתה לא שמעת אותי מדבר על זה אף פעם.

ג'מאל זחאלקה: לא, אתה לא שומע.

גדעון סער: – – שמנהיגך עזמי בשארה – – –

ג'מאל זחאלקה: – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת זחאלקה.

ג'מאל זחאלקה: אני לא צריך תעודת יושר ממך.

גדעון סער: אתה לא יכול לקבל תעודת יושר מאף אחד.

גדעון סער: לא ממני ולא מאף אחד.

גדעון סער: אתם אחראים לתמיכה במשטרים הרצחניים ביותר.

גדעון סער: ברוצחים אתם תומכים.

ג'מאל זחאלקה: האוניברסיטה שלך לא – – – בעולם.

ג'מאל זחאלקה: כל העולם – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת זחאלקה, תן – – –

ג'מאל זחאלקה: אני עוד – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת זחאלקה – – –

ג'מאל זחאלקה: אין אוניברסיטה אחת בעולם שתכיר באוניברסיטה שלך.

יצחק וקנין: חבר – – –

גדעון סער: הדיון – – –

יצחק וקנין: אדוני השר, רק דקה.

גדעון סער: איך הם ליקקו לאסד במשך שנים.

גדעון סער: לאב ולבן.

נסים זאב: ולקדאפי, מה הם עשו לקדאפי?

איוב קרא: אמרו לו: נשיא הנשיאים.

נסים זאב: אחמד טיבי אמר שזה מלך העולם.

יצחק וקנין: חבר הכנסת נסים זאב, אל תוסיף אש למדורה.

גדעון סער: ומה קרה עכשיו, אדוני היושב-ראש?

גדעון סער: מכיוון שמנהיגו עזמי בשארה קיבל מקלט ופטרו-דולרים בקטאר, הם התחילו להתפתל.

גדעון סער: שליט השליטים החדש זה נסיך קטאר.

גדעון סער: הם העבירו את הנאמנות בהתאם, וכבר יש איזה משטר חדש שהוא ראוי להערצה.

גדעון סער: למה לא דיברת על מאות הסטודנטים הערבים, ערביי ישראל, שלומדים באוניברסיטה באריאל כשווים בין שווים?

גדעון סער: ואולי זה לא מפתיע כשאני חושב על מה אתה וחברתך חנין זועבי, מה עשיתם פה למען מי ששלח אתכם.

גדעון סער: איזה חוקים חוקקתם?

גדעון סער: במה הועלתם לציבור הזה?

גדעון סער: במה הועלתם?

גדעון סער: מה נתתם לו?

ג'מאל זחאלקה: כל חוק טוב אתה מפיל.

ג'מאל זחאלקה: אפילו חוק הכבאות אתם הפלתם.

ג'מאל זחאלקה: חוק למען שלטון – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת זחאלקה – – –

ג'מאל זחאלקה: – – – אתם הפלתם.

ג'מאל זחאלקה: חוקים הכי פשוטים אתם הפלתם.

ג'מאל זחאלקה: אתה עוד מתבכיין?

יצחק וקנין: חבר הכנסת זחאלקה, אני הרי לא יכול לקרוא אותך לסדר, מכיוון שהצעת האי-אמון היא שלך ואני רוצה שאתה תשמע את הדברים.

גדעון סער: אדוני היושב-ראש, בדברי הליצנות שנשמעו פה, אני על כבודי מוחל, מכיוון שאינני חושב שחבר הכנסת זחאלקה יכול לפגוע בי.

גדעון סער: אבל הוא כינה את יושב-ראש הבית קיצוני, את ראש הממשלה מנחם בגין, זיכרונו לברכה, הוא כינה קיצוני.

גדעון סער: מי המתון?

גדעון סער: אתה המתון?

גדעון סער: אתה?

ג'מאל זחאלקה: בטח.

גדעון סער: אתה שפוט של אסד האב ואסד הבן.

גדעון סער: אתה עבד של הרוצחים הגדולים ביותר בדורנו.

ג'מאל זחאלקה: אתה נגד השלום.

ג'מאל זחאלקה: אתה אויב השלום.

ג'מאל זחאלקה: אתה ומפלגתך – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת זחאלקה, אל תנצל את זה שאני סבלני.

ג'מאל זחאלקה: אתה – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת זחאלקה.

ג'מאל זחאלקה: אתה שקורא לה אוניברסיטה.

ג'מאל זחאלקה: – – – היא בית-קברות לשלום.

יצחק וקנין: חבר הכנסת זחאלקה, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

גדעון סער: אנחנו נשמור על המדינה היהודית מפני טיפוסים כמוך.

גדעון סער: נשאיר אתכם בדיוק מה שאתם.

גדעון סער: נגיד עליכם בדיוק מה שאתם:

גדעון סער: עבדים נרצעים של – – –

ג'מאל זחאלקה: הילדים של כולנו – – –

גדעון סער: – – – עבדים נרצעים של משטרים רצחניים, שבוגדים בציבור הערבי ששלח אתכם לכנסת, ולמענו לא עושים דבר.

גדעון סער: ואם היה ספק למישהו, אני מבקש להבהיר: באריאל תהיה אוניברסיטה.

ג'מאל זחאלקה: תוחרם על-ידי כל העולם.

ג'מאל זחאלקה: – – – לדיראון עולם.

יצחק וקנין: חבר הכנסת זחאלקה, אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

גדעון סער: היא כבר מקיימת קשרים ושיתופי פעולה – – –

ג'מאל זחאלקה: – – –

גדעון סער: אדוני מסוגל בדרכים פרלמנטריות לבלום את פיו של – – –

יצחק וקנין: נשארה לי עוד רק פעם אחת.

יצחק וקנין: לא נשארו לי הרבה ברירות.

גדעון סער: באמת, אף שלא אהבתי את דבריו, לא התפרצתי אפילו פעם אחת.

גדעון סער: הוא אמר דברי שטות, הוא אמר דברי הבל, אבל לא הפרעתי לו.

גדעון סער: הקשבתי.

גדעון סער: ועכשיו אני אומר שאוניברסיטת אריאל מקיימת קשרים ושיתופי פעולה עם מוסדות מחקריים מהמעולים בעולם, והיא תוסיף לקיימם על אפכם ועל חמתכם.

גדעון סער: וכל הניסיונות למלחמות מאסף בדרכים כאלה ובדרכים אחרות לא יצלחו.

גדעון סער: כי אנחנו מצוידים באותם סובלנות ואורך רוח ונחישות להגשים דבר שהוא נכון ודבר שהוא צודק.

גדעון סער: ולמליאת הכנסת אני מציע לדחות את הצעת האי-אמון.

יצחק וקנין: תודה לשר החינוך, השר גדעון סער.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים, רבותי, לדיון הסיעתי.

יצחק וקנין: ראשונת הדוברים – מסיעת קדימה, חברת הכנסת רונית תירוש, ואחריה – חבר הכנסת אלכס מילר.

יצחק וקנין: רבותי, אני אקפיד על הזמנים.

יצחק וקנין: שלוש דקות, בגלל סדר-היום העמוס שיש לנו.

יצחק וקנין: אנא, כל חבר כנסת, שיקפיד על הזמן.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך, חברת הכנסת רונית תירוש.

רונית תירוש: כבר התחלת?

רונית תירוש: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, ראשית אני רוצה לברך את הציבור המוסלמי במדינת ישראל לרגל חג הרמדאן, צום הרמדאן.

רונית תירוש: לקוות שיעברו את הימים החמים הללו בשלום.

רונית תירוש: זה לא קל.

רונית תירוש: אי-אפשר להתעלם ממה שהתחולל ב-24 השעות האחרונות סביב הקואליציה, הממשלה – קדימה, שהיתה חלק מהממשלה, עוזבת את הממשלה ועברה לספסלי האופוזיציה.

רונית תירוש: אני רוצה דווקא להעלות על נס את המדיניות שנקט שאול מופז, חבר הכנסת מופז, יושב-ראש תנועת קדימה, ולחדד את ההבדלים ואת הסיבות מדוע המהלך, שבעיני הוא מהלך שיכול היה להיחשב כהיסטורי, כמוצלח, כראוי, כנכון, כנדרש, מדוע המהלך הזה לא צלח.

רונית תירוש: הייתי, כמו רבים בינינו בבית הזה, מופתעת מההחלטה של מופז לחבור לקואליציה, וכשהסביר שהסיבה היא אך ורק – לא כיסאות, ולא תיקים, והוא עצמו נאלץ לבחור להיות שר כי הוא היה חייב להיות בממשלה, אז הוא בחר להיות שר בלי תיק, אבל הוא עמד על כך, וקיבלנו את זה בהבנה, שקדימה, על אף גודלה, כחברה בקואליציה לא תקבל אף תיק עד שנביא לציבור את הבטחתנו, עד שנממש אותה.

רונית תירוש: וההבטחה והתנאי היו שאנחנו נכנסים לקואליציה כדי להעביר חקיקה כחלופה לחוק טל, חקיקה הגיונית, חקיקה שתאפשר שוויון בנטל, דבר שמתבקש לא כמהלך דווקאי נגד האוכלוסייה החרדית במדינת ישראל, אלא משום שקורה משהו במציאות שלנו, והנטל שהיה מונח על כתפי הזרם המרכזי, הלא-חרדי, בעם, האיזון הזה הולך ומתפוגג לו, והנתונים ידועים; הנתונים על הגידול הטבעי מחד – ועל חוסר של גידול טבעי, או עצירה של גידול טבעי, בצד השני, מביאים לכך שלא יהיה אפשר יותר לתמוך באוכלוסייה החרדית ולאפשר לה, לכולה, לשבת באוהלה של תורה וללמוד תורה – ואני לא מקלה ראש בחשיבות של לימוד התורה, ממש לא.

רונית תירוש: אבל האיזונים התערערו, והיינו חייבים לעשות מהלך, והיינו חייבים לקבוע – – –

יצחק וקנין: נא לסיים.

רונית תירוש: איך נגמר לי?

רונית תירוש: אתה תיתן לי עוד דקה, ברשותך, רק לסיים את הרציונל.

רונית תירוש: – – – והיינו חייבים לקבוע מסמרות, יעדים ומכסות, דהיינו כמה מחויב המציאות שיתגייסו כל שנה וכמה אפשר לתת להם פטור בכל שנה.

רונית תירוש: לצערי הרב, ראש הממשלה בחר במתווה – הוא לא מתווה יעלון, הוא מתווה, לדעתי, מתווה ש"ס – שבו הוא אומר, גיל 26 זה גיל המקסימום שאפשר להתגייס בו, לא תיקבע אחריות אישית – סנקציות אישיות, ולא תיקבענה מכסות.

רונית תירוש: רבותי, זה מתווה שבדיוק דומה לחוק טל, שבג"ץ אמר את מה שאמר עליו, ולכן לא נותרה ברירה לשאול מופז – לעזוב את הקואליציה.

רונית תירוש: ואני אומרת לכם שמה שקרה בתוך קדימה הלילה, אני לא מסכימה אתו, אבל הוא לגיטימי בשעה היסטורית כזאת.

רונית תירוש: בתוך קדימה יש חילוקי דעות אידיאולוגיים לגיטימיים; יש מי שלא חושב שהמתווה שלנו הוא המתווה – זכותו לקום וללכת.

רונית תירוש: ולכן אני חושבת שצריך – – –

יצחק וקנין: תודה.

רונית תירוש: ובזה אני אסיים – אני אומרת לכם, אני לא נשמעת אובייקטיבית, אני חלק מסיעת קדימה, אבל אני מסירה את הכובע בפני מופז; הוא עקבי במדיניות שלו.

רונית תירוש: אני יכולה רק להצטער שראש הממשלה לא נתן גיבוי להסכם הקואליציוני, למתווה שיכול היה להביא למהפך היסטורי במדינת ישראל.

רונית תירוש: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת רונית תירוש.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אלכס מילר, ואחריו – חבר הכנסת נסים זאב.

יצחק וקנין: שלוש דקות.

אלכס מילר: אדוני היושב-ראש, תודה, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, ראשית אני רוצה להתייחס לאי-אמון האחרון, של חבר הכנסת זחאלקה, בעניין של ההכרה במוסד האקדמיה באריאל כאוניברסיטה.

אלכס מילר: אני חושב שהמהלך הזה הוא מהלך מבורך, מהלך היסטורי, אחרי קרוב ל-40 שנה, שמדינת ישראל מקימה אוניברסיטה חדשה, אוניברסיטת מחקר, זה מהלך שהולך להבטיח את הצמיחה האקדמית והמחקרית של מדינת ישראל, ואני חושב שטוב עשינו שגם הבטחנו את המהלך הזה על-ידי הסכמים קואליציוניים בין ישראל ביתנו לליכוד, ולא בגלל העניין הפוליטי, אדוני היושב-ראש, אין שום קשר לעניין הפוליטי, דווקא בגלל אותן הבלימות שראינו בשנים האחרונות, גם אם היתה זו שרת החינוך לשעבר, חברת הכנסת יולי תמיר, שבעצם עשתה הכול – דרך אגב, מל"ג יו"ש זה פרי יצירה של אותה שרת חינוך דאז, יולי תמיר, אף אחד לא הכריח אותה לעשות את הדבר הזה, וגם אין לי שום ספק שמל"ג ירושלים היום היה מקבל את ההחלטה, כמו שקיבלו במל"ג יו"ש, לתת מעמד אוניברסיטה למרכז האוניברסיטאי באריאל.

אלכס מילר: ושוב, אנחנו מדברים על אותן הוועדות, על אותן הבדיקות שנעשו במשך חמש שנים על-ידי ועדות מקצועיות, ועדות אקדמיות של אותם אנשים מהאקדמיה שקיבלו פרסי ישראל, פרסי נובל, ואני כן חושב שהעבודה שנעשתה, העבודה המקצועית, הוכיחה שגם ההיבט הזה צריך להיות ההיבט הבלעדי בעת קבלת ההחלטות.

אלכס מילר: ברגע שראינו שיש התערבות פוליטית מאוד מכוערת גם על-ידי ראשי האוניברסיטאות, שניסו בכל דרך לבלום את המהלך הזה – ודרך אגב, התחרות הזאת, האולימפוס, המועדון הסגור הזה, שנכנסו, שהקימו אותו, שחס וחלילה מישהו ייכנס לשם, ובעצם גרם למצב שיש לנו בריחת מוחות גדולה ממדינת ישראל, כי האוניברסיטאות נכנסו לגירעון מאוד גדול ואין מוסד חדש שיכול לקלוט את אותם הדוקטורים מהסגל הזוטר, וכולם נתקעו, ומי שיש לו הזדמנות יוצא לחו"ל.

אלכס מילר: זה בעניין הזה.

אלכס מילר: אז כמובן אני לא מקבל שום דבר שאמר חבר הכנסת זחאלקה.

אלכס מילר: כמובן, הטפת מוסר מסיעה שאחד מחבריה כיוון טילים בזמן מלחמת לבנון השנייה, וחברת הכנסת החברה בסיעה הזאת פותרת את בעיות השלום על-ידי השתתפותה ב"מרמרה" – זה לא האנשים שצריכים לבוא וללמד אותנו איך לעשות שלום.

אלכס מילר: ואולי בקצרה, התייחסות לסוגיה האחרונה, שכולם יודעים עליה – כל אותם הפינג-פונגים בסיעת קדימה.

אלכס מילר: אדוני היושב-ראש, אני חושב שאחת מהבעיות הכי גדולות בכל ההסכמים שעושים זה ועדת הכלכלה; כל פעם ששמים את הוועדה הזאת – –

כרמל שאמה-הכהן: מה יש לך עם ועדת הכלכלה?

אלכס מילר: – – בהסכם הקואליציוני, שום הסכם לא יוצא לפועל.

אלכס מילר: אז אני חושב שהרמז כאן, מלמעלה, ברור מאוד.

כרמל שאמה-הכהן: יש אלוהים.

אלכס מילר: יש אלוהים, חבר הכנסת שאמה אומר, כמובן, הכהן, ואני חושב שאולי העצה לליכוד – אתם ידעתם לעשות הסכמים שיעבדו, ואולי לעתיד תחשבו היטב מה להכניס לשם ומה לא.

אלכס מילר: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אלכס מילר.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת נסים זאב, ואחריו – חבר הכנסת אבישי ברוורמן.

יצחק וקנין: לרשותך, חבר הכנסת נסים זאב, שלוש דקות.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כדי שלא ישעמם אני רק אספר סיפור קטן.

נסים זאב: היה איזה פיסח שישב בצד הכביש וחיכה בצד הדרך לאיזה מישהו שייקח אותו טרמפ למחוז חפצו, לעירו.

נסים זאב: והנה עבר איזה עגלון הדור בלבושו, ראה את הפיסח יושב על הקרקע, אמר לו, למה אתה יושב על הקרקע?

נסים זאב: אמר לו, תשמע, אני לא יכול לעמוד, קשה לי, אני פיסח.

נסים זאב: עזר לו – קם העגלון, ירד מהעגלה ושם אותו על הסוס, הרכיב אותו.

נסים זאב: מכיוון שהיו לו קצת בעיות והיה כבד משקל, אמר לו, תשב בכיסא שלי, אדוני, תרגיש בנוח, וככה עד שהגיעו לעיר.

נסים זאב: כאשר הגיעו לעיר, מה קרה?

נסים זאב: הפיסח החליט שהוא בכלל – הוא העגלון, הוא בעל העגלה.

נסים זאב: אומר לו, תשמע, אתה עכשיו תרד, הבאתי אותך לעיר, אתה יכול לרדת.

נסים זאב: אומר לו, אדוני, זה העגלה שלי, אני עשיתי לך טובה, הבאתי אותך לפה.

נסים זאב: התחילו להתווכח.

נסים זאב: במהלך הוויכוח – ותיהום העיר – באו אנשים לראות על מה הוויכוח פה.

נסים זאב: הלכו לבית-המשפט.

נסים זאב: השופט אמר, שאל, מי מושך במושכות – מי מושך פה את העגלה?

נסים זאב: אמרו, הפיסח.

נסים זאב: השופט אמר, נכון, אני מאמין לעגלון, הוא נראה אדם מכובד, שהוא בעל העגלה, אבל כרגע מי שמושך במושכות זה הפיסח, ומכיוון שהפיסח הזה מושך במושכות, העגלה והסוס שייכים לו.

נסים זאב: חשבתי, מה זה פיסח?

נסים זאב: יש בזה ראשי תיבות – פלסנר, סנקציות וחרדים.

נסים זאב: זה היה כל המהלך של יוחנן פלסנר.

נסים זאב: צריך סנקציות, פה היה הוויכוח, איך אפשר לעשות סנקציות.

נסים זאב: ועל זה, תדעו לכם, הוא היה מוכן לפרק את קדימה, לרסק אותה, אבל להמשיך באג'נדה שלו.

נסים זאב: הלוא אני הייתי שנתיים בוועדה הזאת – – –

רונית תירוש: – – – להתגייס בכלל, רק מי שרוצה, רק בהתנדבות.

נסים זאב: תחכי רגע, אני אגיד לך, אני אסביר לך, רק שייתנו לי קצת, עוד דקה אחת זמן, אדוני היושב-ראש.

רונית תירוש: – – –

נסים זאב: את לא מחלקת את הזמן, זה היושב-ראש – – –

רונית תירוש: מה אכפת לך שאני נותנת לך?

נסים זאב: תודה רבה לך, באמת, את אדיבה מאוד.

נסים זאב: אני רק רוצה לומר ששנתיים ישבתי בוועדה שקוראים לה ועדת-טל.

נסים זאב: בסוף כל דיון, חוץ מהסתה והודעה לתקשורת נגד החרדים, שום דבר לא נעשה.

נסים זאב: ואגב, פלסנר הודה לי, אמר: ישבנו שנתיים – לא עשינו כלום.

נסים זאב: עכשיו, מה קרה בעצם?

נסים זאב: אני רוצה לומר לך, הרי הפיסח הזה, שזה במקרה הזה גם שאול מופז, התחנן לראש הממשלה שירים אותו על הסוס.

יצחק וקנין: משפט אחרון.

נסים זאב: הרכיב אותו על הסוס, הביא אותו לעיר, בסוף אומר לו: אדוני, אני בעל העגלה.

נסים זאב: כאשר ראש הממשלה עשה חסד – והוא עשה אתכם חסד, ואל תזלזלו בזה – –

יצחק וקנין: נא לסיים.

נסים זאב: – – נתן לכם אפשרות קצת לזנק – הרי עליתם משלושה מנדטים לשבעה – איפה הכרת הטוב?

נסים זאב: מה קרה?

נסים זאב: אי-אפשר להמשיך מהלך של משא-ומתן עוד שבועיים?

נסים זאב: מה, את רואה מחר את חסידות ברסלב, כולם בהמונים, אלפים בהמוניהם מתגייסים?

נסים זאב: מה, את רוצה שירקדו לך במחנה, בבקו"ם?

יצחק וקנין: חבר הכנסת, נא לסיים.

נסים זאב: את רוצה שכל מי שהולך לטבילה, קודם כול יטבול שבע פעמים, ואחר כך ילך לבית-כנסת, אחר כך הוא יחליט באיזה נשק הוא יורה?

נסים זאב: תגידו, השתגעתם?

יצחק וקנין: תודה.

נסים זאב: יש לנו, ברוך השם, צבא טוב – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת זאב.

נסים זאב: – – אתם רוצים להרוס אותו?

נסים זאב: אתם רוצים להרוס את הצבא בחוק הזה?

נסים זאב: אתם הזויים.

נסים זאב: אתם לא יודעים מה זה עולם של תורה בכלל.

יצחק וקנין: חבר הכנסת נסים זאב, תסיים לפני שאני מנתק את המיקרופון.

נסים זאב: לכן אני אומר – תעשו חשבון נפש; קודם כול תבקשו סליחה מראש הממשלה, תתנצלו בפניו על זה שעשיתם לו עוול.

נסים זאב: פעמיים עשיתם לו עוול.

יצחק וקנין: נסים.

נסים זאב: בזה אני מסיים.

יצחק וקנין: לא, תסיים.

נסים זאב: אני ממש מסיים.

נסים זאב: אני רק רוצה להזכיר – מי שבגד בציפי לבני זה היה מופז, ומי שבגד בראש הממשלה הקודם זה ציפי לבני, כלומר אצלכם הנושא של הבגידה ביושב-ראש זה דבר סטנדרטי, אז למי אתם נותנים פה מוסר עכשיו?

יצחק וקנין: חבר הכנסת נסים זאב, תסיים.

נסים זאב: אני כבר מסיים.

נסים זאב: מופז החליט להעיף – לערוף את ראשיהם של חברי קדימה, על מה ולמה?

נסים זאב: אני מקווה שהבנתם.

יצחק וקנין: לא הבנו.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אבישי ברוורמן.

אבישי ברוורמן: אדוני היושב-ראש, השר מרידור, חברי הכנסת, אנחנו, כנסת ישראל, יורדים לרמות הנמוכות ביותר שפרלמנט דמוקרטי יכול להגיע אליהן; מה שראינו בתקופה האחרונה, ואתמול – שבעבור כיבודים קטנים, בקומבינציה מושחתת, מנסים להציג את הצלת וקיום העם היהודי.

אבישי ברוורמן: רבותי, הקומבינה הזאת של מר נתניהו עם אותם פליטים עלובים מקדימה נגמרה.

אבישי ברוורמן: ברור לחלוטין שלנתניהו היתה הזדמנות – אכן היתה לו הזדמנות; העניין של שוויון בנטל – הציבור כולו מעוניין לראות פתרון, והנה מר נתניהו מציג לנו, באמצעות המשנה לראש הממשלה, פתרון שבו גברים חרדים יתגייסו בגיל 26, זאת אומרת כשיש להם כבר שבעה או שמונה ילדים, והעלות לצבא, כשהם יקבלו תפקידים שוליים, תהיה כמו של רב-סרן.

אבישי ברוורמן: הלוא אין בזה שום היגיון, הלוא הכול פה זה – לזרוק בציבור כדי למכור לו הבל הבלים.

אבישי ברוורמן: ולכן, אין פה שום דבר חוץ מקומבינה.

אבישי ברוורמן: לכן, אדוני ראש הממשלה, ברור לחלוטין שאתה מיצית את היכולת שלך להוביל את מדינת ישראל.

אבישי ברוורמן: הכלכלה שאתה מוביל היא כלכלה שאינה צודקת; שר האוצר שלך אינו יודע לנהל, מדבר על כך שאין לו גירעון, ולפתע את הגירעון הזה משליך על המעמד הבינוני והקבוצות החלשות.

אבישי ברוורמן: לכן זה הזמן, כמו שלפני שהתחלת את הקומבינה עם מופז, כשקדימה מחפשת איזה מפלט – לך לבחירות.

אבישי ברוורמן: אנחנו, מפלגת העבודה בראשות ידידתי שלי יחימוביץ, מוכנים לבחירות שבהן תהיינה שתי אלטרנטיבות, כמו שהיה בעבר: העבודה כמובילת המרכז-שמאל, הליכוד האידיאולוגי מימין, ולא איזה הצגות מכאן ומשם.

אבישי ברוורמן: ולכן – זה הזמן ללכת לבחירות, וישפוט העם, האם מדינה שמובלת על-ידי כלכלה שפוגעת במעמד הבינוני והקבוצות החלשות – האם הכלכלה הזאת, ניתן לה להמשיך.

אבישי ברוורמן: האם התנהלות מחפירה כלפי מערכת המשפט, כלפי הכנסת, שבה מורידים את הרמה, כשראש הממשלה מוביל באמצעות שוחד ושלמונים; אנשים שיום אחד אמרו שהם עם מופז, ומחר, כשיהיו סגני שר הרווחה, הם יביאו בשורה לכל העולם היהודי ולאלפי המסכנים שכרגע מתחננים, שאין להם דבר.

אבישי ברוורמן: לכן – אני מסיים – אדוני ראש הממשלה, זמנך עבר.

אבישי ברוורמן: קרא לבחירות, והעם יחליט.

אבישי ברוורמן: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אבישי ברוורמן.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת עינת וילף, ואחריה – חבר הכנסת אחמד טיבי.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

עינת וילף: תודה רבה.

עינת וילף: כבוד היושב-ראש, השר וחברי חברי הכנסת, כנראה אין ברירה, ובכל שאלת גיוס החרדים נמצה את כל הרעיונות הגרועים, בטרם נעשה את הדבר הנכון.

עינת וילף: כל הדיון הזה שבין מתווה פלסנר למתווה יעלון זה דיון שלם, שכולו עוסק בשאלה האם נבחר אדום בהיר או אדום כהה, כשהתשובה היא בכלל כחול.

עינת וילף: אנחנו עוסקים במתווים האלה בסוגים שונים של שוחד, אם המתווה הזה או המתווה האחר, כולם בנויים על העיקרון שכדי לגייס את החרדים צריך לשחד אותם; בין שזה במשכורות גבוהות, בגיל מאוחר, בשירות שאינו שירות, ובינתיים מלגות לימודים, בין שזה במסלולי שירות שהם סטריליים מנשים.

עינת וילף: אני יכולה לספר לכם שבדיוני הוועדה הקלות שבה דיברו על מסלולים שבהם לא יהיו נשים בכל מקום היתה מזעזעת בעיני.

עינת וילף: כל הדברים האלה – אסור ללכת לאף אחד מהדברים האלה, וגם אתה ודאי תסכים אתי, שאי-אפשר לשחד אנשים לעשות את הדבר הנכון.

עינת וילף: ולכן, הדבר העיקרי, והדיון שהיה צריך להתקיים בכל השבועות והחודשים האחרונים, הוא איך לנתק את הקשר הלא-קדוש שבין השירות הצבאי לבין הרישום בישיבה.

עינת וילף: עכשיו, לא סתם אני אומרת "הרישום בישיבה", ולא "לימוד תורה".

עינת וילף: אתה יודע היטב – כולנו יודעים זאת; מזמן הישיבות הפכו למקלטי השתמטות.

עינת וילף: אנשים רשומים שם כדי לא להתגייס, ואת הקשר הזה חייבים לנתק, וזה העיקר.

עינת וילף: ולשם כך לא צריך חוק.

עינת וילף: כולי תקווה – ואני קוראת מכאן גם ליושב-ראש הכנסת – אל תקיים דיונים, כדי שלא יהיה חוק.

עינת וילף: הדבר הטוב ביותר הוא שלא יהיה חוק.

עינת וילף: מרגע שאין חוק, חוזרים לחוק שירות ביטחון.

עינת וילף: הסמכויות נמצאות בידי שר הביטחון וצה"ל.

עינת וילף: כל החרדים יזומנו לבקו"ם.

עינת וילף: מי שמוכן להתגייס, ואפשר לגייס אותו, בלי הטבות, בלי הקלות, בלי תנאים מיוחדים ובלי שוחד, מה שבאמת תורם לביטחון המדינה – יגויס; כל האחרים יקבלו פטור מלא.

עינת וילף: לא תורתו-אומנותו, לא רישום בישיבה – לצאת לעבוד בעולם העבודה החוקי במדינת ישראל, להפסיק את הקשר הזה שבין הרישום בישיבה לבין השירות בצה"ל.

עינת וילף: במקביל צריך לפעול לתגמל את המשרתים – לתגמל אותם באופן שמי שמשרת יצא עם יתרון משמעותי לחיים – שכר מינימום על פני 24, 36 חודשים; בין 100,000 ל-150,000 שקל כשהוא משתחרר.

עינת וילף: זו הדרך הנכונה לפעול.

עינת וילף: אני גם בדקתי את הנושא הזה, זה עומד בבג"ץ; ברגע שכל אחד מזומן באופן אישי, כל אחד מקבל פטור באופן אישי, על כך שהשירות שלו יהיה יותר נטל מאשר נכס למדינה, ובעיקר נטל על החיילות בצה"ל, הדבר הזה יעמוד.

עינת וילף: ולכן, ההזדמנות ההיסטורית היא לא גיוס החרדים; לא את זה פספסנו.

עינת וילף: ההזדמנות ההיסטורית היא לנתק את הקשר הלא-קדוש שבין השירות בצה"ל לבין הרישום בישיבות, ואת ההזדמנות הזאת לא פספסנו.

עינת וילף: כדי שתהיה לנו ההזדמנות הזאת צריך שלא יהיה חוק, ואני קוראת לכל חברי, שלא יהיה חוק.

עינת וילף: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת עינת וילף.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אחמד טיבי, ואחריו – חבר הכנסת אורי מקלב.

יצחק וקנין: לרשותך שלוש דקות.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, מכובדי חברי הכנסת, הקשבתי היום לדבריו של השר מופז על החלק המתייחס לאפשרות של מלחמה באירן.

אחמד טיבי: היה יותר מאשר רמז, יותר מאשר אזהרה.

אחמד טיבי: קראתי את מאמרו של איתן הבר ב"ידיעות אחרונות" אתמול, שם הוא אומר שישראל – ואני לא מצטט במדויק, אבל המובן – שישראל עלולה לצאת למלחמה אם לא בתוך שעות, אז בתוך ימים בסוריה.

אחמד טיבי: ואני שומע את הדברים האלה ואני מודאג.

אחמד טיבי: אני בהחלט אומר שאלה דברים מדאיגים.

אחמד טיבי: האם יש מי שמחרחר מלחמה?

אחמד טיבי: חושב שמלחמה היא מפלט כדי לייצא בעיות, לכסות על בעיות פנימיות?

אחמד טיבי: אז אני מזהיר מכאן – לעצור את ההרפתקה הזאת כל עוד היא נדונה שם בלשכת ראש הממשלה, אם בכלל.

אחמד טיבי: לא בכדי השר לשעבר מופז הזהיר היום, כי הוא יודע, הוא היה בדיונים לאחרונה, בתשיעייה.

אחמד טיבי: אני קורא פרשנים רבים, גם ב"ידיעות" וגם ב"הארץ", כולם מדברים על האפשרות שניאלץ להפציץ מחסנים בסוריה.

אחמד טיבי: כל כך קל?

אחמד טיבי: הרי מדובר על אפשרות של מלחמה אזורית שתמיט אסון על כולם.

אחמד טיבי: אם לא מצליחים עם שמאלוב-ברקוביץ מתעסקים עם אסד?

אחמד טיבי: יש גבול.

אחמד טיבי: פרופורציה לפחות.

אברהם מיכאלי: יש כמה ערבים – – –

אחמד טיבי: רשמתי לפני את הערתך.

אחמד טיבי: יש גבול.

אחמד טיבי: לא יוצאים למלחמה בגלל מחאות חברתיות, אפילו בגלל אנשים נואשים שמציתים את עצמם, או בגלל האקסיומה שצריכה להיות מלחמה כל כמה שנים – בכל זאת, מזמן לא היתה מלחמה – זה נורא.

אחמד טיבי: ואני לא יכול, אדוני היושב-ראש, שלא לסיים בריח המסריח שממלא את מסדרונות הכנסת היום.

אחמד טיבי: איפה שאתה הולך אתה חייב כדור "פראמין", שני כדורים, או מדבקה שיצאה לאחרונה שמטפלת בחולי סרטן למשך חמישה ימים, היא יותר חזקה מ"פראמין", ובכל זאת אתה ממשיך להרגיש סירחון ולהרגיש בחילה עד כדי הקאה, הקאות חוזרות.

אחמד טיבי: ממה?

אחמד טיבי: תשאלו את ברנרד שו, הרי הוא אמר: על העיקרון כבר הסכמנו, המשא-ומתן הוא רק על המחיר.

אחמד טיבי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אורי מקלב, ואחריו – חבר הכנסת יעקב כץ.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, דרמות פוליטיות כפי שהמדינה יודעת לספק, לא כמו מדינה של 7 מיליון אלא כמו מדינה של 200 מיליון, כמו מדינה אולי של מיליארד אנשים, שלא מצליחים לספק דרמות פוליטיות כמו שכאן קורה במדינה.

אורי מקלב: כאן נשאלת השאלה, איך זה קורה?

אורי מקלב: איך אפשר?

אורי מקלב: איך יכול להיות שכעת תהפוכות קורות בכזאת במהירות?

אורי מקלב: התשובה היא אחת – מפני שכל התהפוכות לא רציניות, והכול דברים לא רציניים.

אורי מקלב: כשאין דברים רציניים, כשהכול רדוד והכול ספינים והכול רק מלחמות של הישרדות והכול יחסי ציבור והכול קומבינציות וקומבינות מכוערות מלאות שנאה, צריך כדי לתחזק את זה – אי-אפשר לתחזק הרבה זמן, האמת תמיד תנצח, אז צריך כל הזמן להחליף את זה, ולהחליף כמו הקיקיון של יונה, שבן-לילה היה ובן-לילה הלך.

אורי מקלב: דברים קיקיוניים, כך זה עובד.

אורי מקלב: ולכן זה מה שקורה, ולכן כך אנחנו נראים, והדברים האמיתיים שנמצאים על השולחן של מדינת ישראל, על השולחן של הממשלה, כל הנושאים הביטחוניים שעומדים לפתחנו בכל הגבולות שלנו מסביב, כל הנושאים המדיניים שיש לנו בעיה, כל הנושאים הכלכליים שיש לנו בעיה, שלא נדבר על בעיות של יוקר המחיה ובעיות של המסתננים ועוד ועוד בעיות ופיגועים שעומדים לפתחנו – כל זה מחזיק מעמד יום אחד בכותרות.

אורי מקלב: באמת לא פעם אני חושב איך יכול להיות – אני מרגיש בנקיפות מצפון שראש הממשלה וכל הצוות, ואני יודע שמתעסקים ושרים רבים מתעסקים עם מה, כשיש כל כך הרבה דברים?

אורי מקלב: יש האיום האירני, יש התפתחויות ויש פיגועים במדינות אירופה והם צריכים להתעסק עם הדבר הזה, כשהכול מתחיל עם אג'נדה של מישהו שנמצא במדבר של האופוזיציה וחיפש בגיבוי של רפורמים, חיפש משהו להתגדר בו והצליח לסחוב מדינה שלמה באף.

אורי מקלב: זה אולי לגיטימי שמישהו עושה את זה בשביל זה, אבל איך זה קורה שכולנו, כולנו נגררים אחרי זה, מפלגות גדולות?

אורי מקלב: והשאלה המרכזית שאני שואל, האם דקה אחת אנשים לא עשו חשבון נפש?

אורי מקלב: מפלגה שהיתה אמורה להיות המפלגה האלטרנטיבית, מפלגה חדשה, מפלגה חזקה ביותר עם אנשים באמת ראויים, כל אחד מגיע עם רקע ורקורד ציבורי וביטחוני, איך מפלגה כזאת מתפוררת?

אורי מקלב: לא בגלל אנשים, כל אחד בעצמו הוא איש ראוי, אלא יש מסר אחד.

אורי מקלב: איך קורה דבר כזה?

אורי מקלב: כשהכול לא רציני, לא מתעסקים עם האמת, מתעסקים עם השקר ועם זה מנסים להיבנות ומרבים שנאה.

אורי מקלב: ולאורך כל ההיסטוריה – אף אחד – כל המפלגות וכל מי שהתעסק במלחמה בלומדי התורה התפורר והתפוגג לגמרי.

אורי מקלב: ואת זה צריך ללמוד.

אורי מקלב: אני רק רוצה להביא את הדוגמה שלא צריך ללכת למרחקים להיסטוריה היהודית, נסתכל בימינו.

אורי מקלב: שתי מפלגות הלכו בפגרה הזאת של הקיץ לבחירות פנימיות: מפלגת העבודה ומפלגת קדימה.

אורי מקלב: מפלגת העבודה התחזקה מבחירות פנימיות – בחרו יושבת-ראש, הלכו עם אג'נדה, יכלו בהחלט להיסחף לדברים אחרים, זה היה נשמע טוב בתקשורת וזה הולך, לא חרדים, לא מתעסקים עם ערבים שיש מי שמגן עליהם, לא צריך להתעסק עם מישהו אחר, אפשר להתעסק עם החרדים – –

יצחק וקנין: משפט אחרון.

אורי מקלב: – – אף אחד לא מגן.

אורי מקלב: תראו איפה העבודה נוסקת בסקרים ואיפה נמצאים קדימה.

אורי מקלב: איפה העבודה נוסקת בסקרים, איפה הם נמצאים בלי כל השנאה הזאת, מנסים לדבר, להעלות על סדר-היום דברים אמיתיים, הציבור יודע, ואיפה נמצאים קדימה.

אורי מקלב: איפה חשבון הנפש?

אורי מקלב: איך אנשים רואים – – –

יצחק וקנין: תודה.

אורי מקלב: – – – איך רואים יושבת-ראש.

אורי מקלב: ואני רוצה להגיד: גם היושבת-ראש הקודמת, האג'נדה היחידה לכל נאום היה נושא אחד של לומדי התורה.

אורי מקלב: גם כשכבר היו בסוף.

אורי מקלב: ואותו מופז, שהצליח בבחירות ועלה עם מסר חדש וניסה כל הזמן – – –

קריאה: – – –

אורי מקלב: – – – וניסה לשדר את הדברים האלה, ובן לילה הלך לרבנים קודם – – –

יצחק וקנין: אני מסכים אתו, דרך אגב.

רחל אדטו: בסדר, אבל מה הוא בוחש בענייני קדימה?

רחל אדטו: מה זה כל כך מעניין אותו?

יצחק וקנין: משפט אחרון.

שלי יחימוביץ': בסדר.

שלי יחימוביץ': מרגי, תן לו לדבר.

יצחק וקנין: משפט אחרון.

אורי מקלב: אתם מובילים רק את קדימה?

אורי מקלב: אתם מובילים את כולנו למה שאתם מובילים.

אורי מקלב: רק את קדימה?

אורי מקלב: תראו איך שהם נראים.

אורי מקלב: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אורי מקלב.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת יעקב כץ, ואחריו – חבר הכנסת דב חנין.

יעקב כץ: אדוני היושב-ראש, תודה, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, באין חזון ייפרע עם – שבע שנים, חבר הכנסת אביטל, שבע שנים לגירוש היהודים מגוש-קטיף, עכשיו בימים אלו.

יעקב כץ: וראו זה פלא, אדוני היושב-ראש, מכובדי השר דן מרידור, ראו זה פלא, אנחנו הלוא לפחות מאמינים בהשם ורואים את יד השם – איך שמסתיימות שבע השנים, ממש לקראת תשעה באב, פעם ראשונה בתולדות – חברת הכנסת יחימוביץ, חבר הכנסת מקלב, תקשיב, קדימה לא פגעה רק בתורה, היא פגעה גם בארץ-ישראל.

יעקב כץ: והנה, שבע שנים, חבר הכנסת מקלב, עכשיו שבע שנים לגירוש היהודים מגוש-קטיף, 10,000 יהודים, עשרות יישובים, והנה לקראת שבע השנים מפלגת קדימה מתפוררת ומתפרקת.

יעקב כץ: באין חזון ייפרע עם.

יעקב כץ: ואני אמרתי לחברת הכנסת שלי יחימוביץ שיכול להיות שגם אנחנו, שאנחנו מפלגה עקרונית ובעלת פרינציפים, כמו ששמעתי שאתם בש"ס ואתם באגודה, בהחלט יכול להיות, לפי ההתנהגות של ראש הממשלה נתניהו, בבחירות הקרובות, שיהיו עוד השנה, אנחנו גם כן נמליץ על יחימוביץ, על שלי, שהיא תהיה ראש הממשלה, ואני בכלל לא בטוח שנמליץ על נתניהו.

יעקב כץ: ואני רוצה לומר שלפי כל הסקרים האיחוד הלאומי והבית היהודי – כל הסקרים – כשרצים בנפרד אנחנו מקבלים כעשרה מנדטים, אבל לפי כל סקרי העומק שעשינו, אם אנחנו רצים יחד אנחנו מקבלים 30% ו-40% יותר.

יעקב כץ: ובעזרת השם, האיחוד הלאומי והבית היהודי, אחרי החתימה של חבר הכנסת אורי אורבך ושלי, כראשי הסיעות, על החלטה של הליכה משותפת לבחירות הבאות – והנה הוא פה והוא מהנהן – אנחנו יכולים להגיע לא רק למספרים דו-ספרתיים, אלא למספרים שיעשו אותנו המפלגה השנייה בגודלה בישראל.

יעקב כץ: אולי נתחרה עם שלי.

יעקב כץ: שלי תגיד אחר כך שהיא גם תמליץ עלי לראשות הממשלה, אם אנחנו נהיה השניים.

שלי יחימוביץ': עד כאן.

יעקב כץ: על כל פנים, אני רק רוצה לומר שאני מחזיק בידי – ובזה אני אסיים – מסמך שמאוד ישמח אתכם.

יעקב כץ: אני כתבתי פה מסמך שחילקתי לכמה חברי כנסת, ואני אתן אותו בהמשך – למרות הגזירות שגזרו עלינו, וגם בשלוש השנים האחרונות – השר דן מרידור, אתה מודע להקפאה ההולכת ונמשכת – מספר מתיישבי יהודה ושומרון, לפי יישובים, חלוקה לפי גושים, מנתונים שנלקחו ממרשם האוכלוסין במשרד הפנים – כל בית ישראל ישמע – 30 ביוני 2012 – 350,143 יהודים.

יעקב כץ: אני חוזר על המספר: שלוש מאות וחמישים אלף – – –

ראובן ריבלין: בלי עין הרע.

יעקב כץ: – – – כן ירבו.

יצחק וקנין: אין הברכה שרויה אלא בדבר – –

יעקב כץ: אדוני היושב-ראש, לא כולל – – –

יצחק וקנין: – – הסמוי מן העין.

יעקב כץ: כן.

יעקב כץ: – – – לא כולל ה-300 – – –

יצחק וקנין: אני חולק על מה שאתה עושה עכשיו.

יעקב כץ: מה?

יעקב כץ: – – – לא כולל ה-300 – וזה לעומת 334,000 לפני שנה.

יעקב כץ: גדלנו בשנה האחרונה ב-15,579 מתיישבים יהודים, וזה למרות העובדה שהממשלה מקפיאה, שהממשלה לא בונה, הכול בעזרת ראשי המועצות, זמביש, המתיישבים – –

יצחק וקנין: הכול בעזרת השם.

יעקב כץ: – – הנשים היהודיות שיולדות – "וכאשר יענו אותו כן ירבה וכן יפרץ".

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יעקב כץ.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: לרשותך שלוש דקות, חבר הכנסת דב חנין.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, זה היה שבוע נוסף במסע ההונאות של ממשלת נתניהו.

דב חנין: הממשלה הזאת מייצרת סוגים רבים של הונאה.

דב חנין: סוג אחד הוא כמובן תרגילי השוחד הפוליטי המבישים שהממשלה הזאת שוברת בהם שיאים מפעם לפעם.

דב חנין: זה התחיל בחמשת אנשי העצמאות, זה ממשיך בארבעת פרשי האחריות, וזה עוד בוודאי יימשך; תיזהרו אפילו בסיעת ש"ס, אולי גם אליכם יגיעו.

יצחק וקנין: מה יגיעו?

דב חנין: הדברים האלה, אדוני היושב-ראש, מורידים את הפוליטיקה לשפל.

דב חנין: כשאנחנו מסתכלים על אנשים שמדברים על בושה בפוליטיקה, אנחנו צריכים להבין שבדיוק זה גורם את הבושה לפוליטיקה, ולאנשים האלה צריך לומר היום: מול פוליטיקה מושחתת ושקרית צריך להציב פוליטיקה ערכית ואמיתית.

דב חנין: סוג אחר של הונאה שהממשלה הזאת מקדמת זה כל אותם ספינים של גיוס לכולם, מסעים מתוקשרים ומתוזמרים של בלבול מוח והצבת ברווזים באוויר כדי להסיח את דעתו של הציבור מהנושאים החברתיים ומהמאבקים החברתיים.

דב חנין: סוג שלישי של הונאה שהממשלה הזאת מקדמת הוא מסוכן במיוחד, וכאן אנחנו מדברים על הונאה שאיננה רק ספין, היא הונאה שהיא עמוקה יותר ובעייתית יותר, ואני מתכוון לסכנת המלחמה באירן שהממשלה הזאת עלולה לסבך אותנו בה.

דב חנין: ההונאה הזאת היא הונאה שמאחוריה עומדת אמת מסוימת, כי בסופו של דבר זו ממשלה של מלחמה, ממשלה שסוגרת כל אופציה לשלום, וממשלה שעלולה לסבך את ישראל באסון של מלחמה אזורית איומה מקודמותיה.

דב חנין: כן, כי מאחורי ההונאות של הממשלה נחשפת מדי פעם גם אמת.

דב חנין: ויש לממשלה הזאת אמת.

דב חנין: אמרנו: אמת אחת היא אמת המלחמה, אמת שנייה היא האמת שהתגלתה בפרשת האוניברסיטה באריאל.

דב חנין: אומרים שאין כסף?

דב חנין: יש כסף, יש עשרות מיליונים להשקיע באוניברסיטה באריאל.

דב חנין: חבר הכנסת כץ לפני הזכיר 15,600 מתנחלים נוספים בשנה.

דב חנין: לזה יש לממשלה הזאת הרבה כסף.

דב חנין: אבל לנושאים חברתיים אין לה כסף, ואין לה גם פתרונות לבעיות החברתיות.

דב חנין: והמצוקות, אדוני היושב-ראש, הולכות ומתגברות, ומגיעות לרמה קיצונית ונוראה שלא ידענו אותה בעבר.

דב חנין: השבוע, אדוני היושב-ראש, אדם חמישי הצית את עצמו.

דב חנין: ואני מנצל את ההזדמנות כדי להפנות קריאה לציבור הישראלי, גם לאנשים שמגיעים למצב שבו הם מרגישים שכל הדלתות סגורות בפניהם:

דב חנין: אל תפגעו בעצמכם; הממשלה היא זו שצריכה לסיים את דרכה, ולא בני-האדם שנפגעים מהמדיניות ההרסנית שלה.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, הממשלה הזאת צריכה ללכת, הגיע הזמן שהיא תלך, הגיע הזמן שנלך לבחירות.

דב חנין: ככל שיקדם – כך הנזק לציבור הישראלי יצטמצם.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אילן גילאון, ואחריו – חבר הכנסת אורי אורבך.

משה גפני: למה שינו את המקומות שוב?

יצחק וקנין: החזירו את האופוזיציה למקומה.

יצחק וקנין: החזירו את האופוזיציה למקומה.

משה גפני: מי החליט ללכת לאופוזיציה?

יצחק וקנין: מה שהכי חשוב – שהחזירו אותך ליד נסים זאב.

יצחק וקנין: שלוש דקות.

משה גפני: ואתה יודע כמה שזה – – –

אילן גילאון: גפני, זה יכול להשתנות בתוך כמה שעות.

נסים זאב: – – –

יצחק וקנין: שמנו אותו ביני לבינך, זה הכי חשוב.

יצחק וקנין: כן, אדוני, שלוש דקות.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, בשבוע שעבר היה כאן כנס על הדיור הציבורי, והיה כנס סוער מאוד.

אילן גילאון: אתה שמעת אנשים זועקים שם, בלי – כבר – להבחין מי אתם ומי נגדם, מתוך ייאוש מוחלט, ייאוש שכבר לא היה אפשר לשמוע אותו.

אילן גילאון: במציאות הישראלית של ארץ המשואות האנושיות, אתה חושב לעצמך, אדוני, מה עובר בראשו של אדם שממית את עצמו בהצתה באותם רגעים שהוא עושה את המעשה הזה.

אילן גילאון: כמה אדם צריך להיות מיואש כדי להגיע לדרגה כזאת של ייאוש ושל מעשה.

אילן גילאון: ובהחלט, מכאן אני רוצה לקרוא קודם כול לאנשים, שאין לאבד את התקווה, ובמקום שבו אנשים חיים עוד אפשר את הכול לתקן.

אילן גילאון: שמרו על נפשותיכם, ואל לכם ללכת בדרך המיואשת הזאת.

אילן גילאון: יש עדיין סיכוי, ובקיץ האחרון קרה דבר – בקיץ הקודם קרה דבר, וקם לו דור שיעשה מעשה.

אילן גילאון: ורק אם הוא יצליח לעמוד כדי שלא יפרידו אותו ולא ימשלו בו, הוא יעשה מעשה, והוא ישנה את חלוקת העושר הלאומי במדינת ישראל.

אילן גילאון: ראש הממשלה, אדוני, שאגב לא ראיתי אותו – שלום, כבוד היושב-ראש – – –

ראובן ריבלין: בבקשה, בבקשה.

אילן גילאון: ראש הממשלה, אדוני היושב-ראש, לא ראיתיו הרבה זמן במליאה.

אילן גילאון: הבנתי שהוא מתבייש משום שהוא צולע ברגלו.

אילן גילאון: אין צורך בכך.

אילן גילאון: אני צולע ברגלי כבר יותר מ-50 שנה, אין לי שום בושה, ואין גם שום בושה בדבר הזה.

אילן גילאון: זו רק בעיה אסתטית, שכנראה לראש הממשלה היא מאוד חשובה.

אילן גילאון: אבל אם ראש הממשלה צריך להתבייש במשהו, זה לא בכך שהוא צולע, אלא בכך שהוא מוביל ממשלה צולעת, והוא מוביל אותה ומדרדר אותה לתוך תהום, במדינה שכאמור הצדק שלה הוא צדק של מעטים ביותר.

אילן גילאון: נדמה לי שכבר אמרתי פעם אחת שאני לפעמים מרגיש בתוך תעתוע.

אילן גילאון: אולי אני לא מספיק מתוחכם כדי להבין את הקצב של האירועים כאן, אבל במהלך חודשיים – תסתכל, אדוני, מה מתרחש כאן, ואני לא יודע מה צפוי בשעה הקרובה לקרות מבחינת מבנה הקואליציה, אופוזיציה, ממשלה.

אילן גילאון: יש סיבה טובה, אדוני, ללכת לבחירות בזמן הקרוב ביותר שאפשר ללכת, ולהחליט פעם אחת ולתמיד – –

ראובן ריבלין: הכי קרוב זה 100 יום מהרגע שתחליטו.

אילן גילאון: הכי קרוב זה מהיום, אם זה מה שצריך לעשות.

אילן גילאון: מהרגע שנחליט.

ראובן ריבלין: 100 יום.

ראובן ריבלין: לא מהרגע שתוגש הצעה או שיתחילו לדון בה, אלא מהרגע שיחליטו, 100 יום.

אילן גילאון: מהרגע שיחליטו, 100 יום.

ראובן ריבלין: כי לפעמים אנחנו מגישים הצעה ובטוחים שזה נגמר, אבל זה לא נגמר.

אילן גילאון: whatever.

אילן גילאון: ובלבד שזה יהיה בזמן קריב.

אילן גילאון: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת אילן גילאון.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אורי אורבך, חברת הכנסת חנין זועבי, איוב קרא.

ראובן ריבלין: יש לנו לפני ההצבעה עוד ברכה לרמדאן; יש לנו לאחר ההצבעה האזכרה לחללי מינכן, אזכרה שבה ישתתפו המשפחות אשר נכנסות ברגע זה ליציע האורחים.

אורי אורבך: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה להזכיר לך, ידידי, חבר הכנסת יעקב כץ, כצל'ה: מי שעקר את יישובי גוש-קטיף זה לא קדימה.

אורי אורבך: זה הליכוד עקר את יישובי גוש-קטיף.

אורי אורבך: אם קדימה היתה בשלטון אז, הליכוד אולי לא היה נותן להם, מאפשר להם לעקור את יישובי גוש-קטיף.

אורי אורבך: אבל כשהליכוד בשלטון הוא מסוגל לעקור יישובים; הליכוד בשלטון מסוגל לתת הכרה כאוניברסיטה לאריאל, אבל הליכוד בשלטון גם יהיה מסוגל, חלילה, לראשונה בתולדותינו לעקור אוניברסיטה.

אורי אורבך: ולכן כל מי שמשליך את יהבו על הליכוד שלא נמצא כאן כמעט, עלול להיכזב.

אורי אורבך: ולכן צריך ללכת למקומות אחרים, אמיתיים.

אורי אורבך: עכשיו, נורא קל, ובא לי ממש לסנוט בקדימה, על מה ששמענו בימים האחרונים, שבאמת, להגיד שהגענו לשפל חדש כי היינו במספיק שפלים, ולא אשווה ביניהם – אבל באמת זה חלק מתרבות קלוקלת הן של המשחד והן של המשוחד.

אורי אורבך: מספרים בירושלים, אדוני היושב-ראש, שהיה שופט אחד שלא עלינו היה חירש.

אורי אורבך: אמרו לו, הרי כתוב במקורות שהשוחד יעוור עיני פיקחים – אתה, אדוני השופט, איך התחרשת?

אורי אורבך: אמר להם השופט, לי רק הציעו.

אורי אורבך: אנחנו ראינו בימים האחרונים בסיעת קדימה חלק עיוורים וחלק חירשים – –

קריאה: – – –

אורי אורבך: – – חלק שנתנו להם או כמעט נתנו להם וחלק שרק הציעו, וכבר הם מסתובבים וניחוח מהביל של סגנות שר לענייני כלום נוגה עליהם.

אורי אורבך: והם הולכים, והם יהיו סגן שר.

אורי אורבך: אני לא מזלזל בתפקיד סגן שר, אדוני סגן השר, אבל אנשים שעוד לא היו מספיק חברי כנסת, וכבר זה לא מספיק להם; הקילומטרז' שלהם כל כך גדול שהם צריכים להיות סגן של מיניסטר, ואולי המיניסטר יהיה, חלילה, פתאום חולה, והם יהיו המיניסטר בעצמו.

אורי אורבך: כבוד, יומרות.

אורי אורבך: אדם קופץ מלהיות סֶגן לאלוף פיקוד; עובד סוציאלי ומחר הוא סגן שר הרווחה; אתמול ניהלה ערוץ, ומחר היא סגנית שר התקשורת.

אורי אורבך: לאט לכם.

אורי אורבך: אבל זה קדימה.

אורי אורבך: והליכוד, הוא פטור.

אורי אורבך: הוא בסך הכול מחלק מתנות.

אורי אורבך: האם צריך כל כך הרבה סגני שרים, והאם צריך כל כך הרבה שרים?

אורי אורבך: והאם אנחנו צריכים את התרבות הזאת שאפשר לקנות את כולם כל הזמן ובלבד שנפרק את היריב?

אורי אורבך: אני אומר לכם כאן לא בהתחייבות: אני רואה איך אנחנו כסיעה קטנה, חברה בקואליציה, הבית היהודי, נתקשה לתמוך בהסכם קואליציוני עם פורשים – בין שזה כחוק, מובן שזה יהיה כחוק – נתקשה מאוד לתמוך בהסכמים שהם פזרניים, שהם בזבזניים, שמרוקנים את הכנסת מתוכן ומעבודה, ושכולנו פה נהיה שרים וסגני שרים וסגני סגני שרים, ואתם תראו שלא ירחק היום שגם לשר בלי תיק ימנו סגן שר בלי תיק לשר בלי תיק כדי שאחד לשני יוכלו לבזבז את זמננו ואת כספנו יחד.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אנחנו היום מקפידים על הזמן שכן אנחנו במצוקת זמן.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת חנין זועבי, שלוש דקות עומדות לרשותך.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: ואחריה – חבר הכנסת וסגן השר איוב קרא.

ראובן ריבלין: יסכם שר החינוך.

ראובן ריבלין: נא לצלצל, כי לפני כן אני צריך לברך את אזרחי ישראל המוסלמים ואת חברי הכנסת לפני ההצבעה.

ראובן ריבלין: לאחר מכן ההצבעה, ולאחר מכן נקיים את האזכרה לי"א חללי מינכן.

חנין זועבי: תודה.

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת וחברות הכנסת, כאשר טועים אז צריכים להודות שטעינו, נכון?

חנין זועבי: אף שזה לא נהוג אני אעשה זאת.

חנין זועבי: כל הזמן התלוננו בכנסת שיש כיבוש, וכל הזמן השתמשנו במלה כיבוש; וכל הזמן מחיתם בפנינו שאין כיבוש, שהכיבוש לא קיים, ושאתם סתם משתמשים בביטוי, ותפסיקו לדבר על כיבוש.

חנין זועבי: אז טעינו, נכון.

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, אף שהתעקשנו – אין כיבוש.

חנין זועבי: מה שקורה בגדה המערבית, לפי החוק הבין-לאומי הוא לא מצב של כיבוש.

חנין זועבי: כי המצב של כיבוש צריך להיות מצב זמני.

חנין זועבי: בכנסת יודעים שהכיבוש שמנהלים בגדה המערבית הוא לא מצב זמני, אלא מצב קבע שבו המדינה מתנהגת על מנת לספח בצורה קבועה את השטחים שכבשה.

חנין זועבי: למצב הזה קוראים "קולוניאליות", לא כיבוש.

חנין זועבי: קולוניאליות בעברית זאת התיישבות.

חנין זועבי: כלומר מלכתחילה מתיישבים ומתייחסים להתיישבות – גם המלה התיישבות בלקסיקון העברי היא מלה נורמטיבית, היא מלה נורמלית.

חנין זועבי: אפילו בשפה מתייחסים למלה התיישבות, קולוניאליות, כאל מצב טבעי, למרות שהוא הפרה של החוק הבין-לאומי.

חנין זועבי: ההפרה היא חלק מהמציאות בישראל, היא חלק מהשפה העברית.

חנין זועבי: המלה התיישבות היא מלה טבעית.

חנין זועבי: אפילו אומרים "מתיישבים בגליל", אפילו אומרים "מתיישבים בנגב".

חנין זועבי: אבל כאשר משתמשים בשטח שברשותנו, כאשר משתמשים באדמות, בקרקעות שהן שלנו, אז אומרים "גרים בשטח", לא אומרים "מתיישבים בשטח".

חנין זועבי: משתמשים במלה מתיישבים כאשר השטח לא נמצא בשליטתנו; כאשר השטח והקרקע אינו חלק מהבעלות שלנו, אבל אנחנו צריכים לגזול אדמות בשביל להתיישב.

חנין זועבי: ישראל, לאמיתו של דבר, היא לא כובש, היא כוח קולוניאלי: מנסה לשלוט בשטחים כאילו הם חלק מהמדינה.

חנין זועבי: זה מה שהמדינה עשתה בירושלים; זה מה שהמדינה עושה במאחזים, שנותנת מעמד לגיטימי לשטחים, נותנת לגיטימציה למאחזים על-ידי הדוח ועל-ידי קבוצה של חוקים, ועכשיו זה מה שהיא עשתה באריאל.

חנין זועבי: קובעים עובדות בשטח, בונים אוניברסיטה, ואחר כך מכשירים את האוניברסיטה, מסבכים.

חנין זועבי: עכשיו באמת, אני צריכה להודות, עכשיו אני מבינה למה בכנסת ולמה מחוץ לכנסת התנגדתם למלה כיבוש.

חנין זועבי: אתם רוצים לספח את השטח; אז גם תפסיקו לדבר על שתי מדינות.

חנין זועבי: אתם לא מתייחסים לפשע של הכיבוש – –

ראובן ריבלין: נא לסיים.

חנין זועבי: משפט אחרון.

חנין זועבי: – – אתם לא מסכימים לפשע זמני, אתם רוצים פשע והפרות של החוק הבין-לאומי כמצב קבע, אתם רוצים להמשיך עם זה, ולזה גם קוראים אפרטהייד, אדוני היושב-ראש – –

ראובן ריבלין: תודה.

חנין זועבי: – – בחוק הבין-לאומי כאשר בונים כבישים רק למתנחלים, כאשר – –

ראובן ריבלין: גברתי, אנחנו סיימנו שלוש דקות.

חנין זועבי: – – מונעים מהסטודנטים הפלסטינים ללמוד, אז קוראים לזה גם מצב של אפרטהייד.

חנין זועבי: אז עוד פעם – סליחה, זה לא כיבוש.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחברת הכנסת חנין זועבי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת איוב קרא – כאן בתור חבר כנסת ולא בתור סגן שר – בשם הליכוד.

ראובן ריבלין: אחריו יעלה השר גדעון סער.

ראובן ריבלין: נא לצלצל כי השר סער לא יכביר מלים.

גדעון סער: – – –

ראובן ריבלין: כן.

ראובן ריבלין: אבל בכל זאת יש לנו היום זמן מוגבל.

ראובן ריבלין: אז פשוט שהקואליציה תתחיל לפעול לפני שאתה עולה.

איוב קרא: שמעתי בקשב, אדוני היושב-ראש, את האנשים שעלו כאן, את התהיות על מה שקורה היום מבחינה פוליטית, וכאילו הליכוד הוא שהמציא את השיטה הזאת.

איוב קרא: אנחנו היינו יחד עם כבודו, אדוני היושב-ראש, כאשר ראינו את האתננים שהחלו בנושא ההתנתקות וההבטחות שהיו אז.

איוב קרא: ומי שהתחיל אתם זה אותם אנשים שהיום מכפישים את ראש הממשלה ומכפישים את הממשלה.

איוב קרא: אנחנו לא יכולים לשכוח את התגנבות היחידים לאריק שרון ואת ההבטחות שהיו, למיניהן, בתקופה ההיא, ואי-אפשר לשכוח את האנשים שהובטחו להם תפקידי שרים כדי שיעזבו, כדי שיקימו מפלגה חדשה, כדי שיהיו בפרונט של המפלגה החדשה.

איוב קרא: מי המציא את השיטה הזאת?

איוב קרא: זה אותם אנשים שזורקים רפש, שהיו אתנו וברחו מאתנו, ואי-אפשר לזרות – או לזרוק – חול בעיני אנשים.

איוב קרא: הממשלה הזאת, רק ב-2009 קיבלה מדינה בפשיטת רגל מכל הבחינות: מדינית, ביטחונית, כלכלית.

איוב קרא: אפשר להוציא את העיתונות ולהסתכל בארכיון ולראות איזה מצב קשה; רשויות קרסו, אדוני היושב-ראש, והיום אנחנו רואים ראשי רשויות דווקא לא מהליכוד – אומרים בריש גלי, ומתגאים בכך, על מצבם שהשתפר לאין ערוך לעומת מה שהיה לפני שלוש-ארבע שנים.

איוב קרא: רשויות שכמעט היו בפשיטת רגל עומדות חזק על הרגליים, ולרבות מהן אפילו יש כסף בפק"מ.

איוב קרא: יש כל התשתיות, תנופת תשתיות למיניהן.

איוב קרא: בכל מקום כמעט נמצא הדבר הזה.

איוב קרא: ומה, באים ומטיפים שקמה האוניברסיטה באריאל?

איוב קרא: באוניברסיטה הזאת נמצאים לפחות 20% לא יהודים.

איוב קרא: מתגאים שהם נמצאים באוניברסיטה הזאת.

איוב קרא: מה הסיבה שצריך לא לכבד החלטה דמוקרטית, החלטה של המל"ג?

איוב קרא: למה צריך לבקר דבר כזה?

איוב קרא: ומה יקרה אם תהיה עוד אוניברסיטה?

איוב קרא: זה רק יכול להוסיף לאותם צעירים.

איוב קרא: לכן אני גאה על כך שמשרד החינוך הכיר באוניברסיטה הזאת, שהיא לכל הדעות דבר אדיר, ויש כוונה של האוניברסיטה, אדוני היושב-ראש, לפתוח שלוחה בגליל, שתשרת את המגזר הלא-יהודי כולו, ודבר כזה לא עשו כמעט אוניברסיטאות קיימות.

איוב קרא: ולכן הגיע הזמן שנתגאה בכך שיש לנו ממשלה יציבה, ממשלה ראויה, שזוכה לאמון רחב, ותזכה לאמון זה עד יומה האחרון של הכנסת הנוכחית.

ראובן ריבלין: שוכראן.

ראובן ריבלין: על השנייה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: כבוד השר גדעון סער יעלה ויבוא לסכם.

ראובן ריבלין: נא לצלצל.

גדעון סער: אני רוצה לברך בברכת ברוכים הבאים את משפחות החללים ממינכן.

ראובן ריבלין: נא להגביר את הרמקול.

גדעון סער: אם לא שומעים אותי אפשר להגביר את הרמקולים.

גדעון סער: זה בוודאי בידיכם – – –

ראובן ריבלין: כן, ודאי, ודאי, ודאי.

ראובן ריבלין: נא להגביר את הרמקולים.

גדעון סער: אני רוצה לברך בברכת ברוכים הבאים את משפחות החללים ממינכן שנמצאות אתנו.

גדעון סער: גם לומר בהזדמנות הזאת שקיבלתי פנייה שבעקבותיה הנחיתי את מנכ"לית משרדי לפני ימים אחדים לקיים בשבוע הראשון לשנת הלימודים, בסוף חודש אוגוסט – להנחות את בתי-הספר לעסוק באותו פיגוע רצחני ובאותו אירוע טרגי שאנחנו זוכרים אותו, ומלאו לו 40 שנים, והוא לנו, כמדינה – תמיד יישאר ברקע ההשתתפות שלנו באולימפיאדה אותו טעם מר של אותן שעות במינכן 1972.

גדעון סער: אני, אדוני היושב-ראש, מבקש להתייחס בכמה מלים לסוגיה שעלתה כאן אגב הדיון; הסוגיה שעניינה הפיכת המרכז האוניברסיטאי אריאל לאוניברסיטה – –

ראובן ריבלין: רבותי, נא לשבת, כי מייד השר מסיים ואנחנו עוברים להצבעות, אז כדאי שכבר תשבו.

גדעון סער: – – החלטה שהתקבלה בשבוע שעבר.

גדעון סער: היא התקבלה בתום מסלול שלמעשה נמשך שבע שנים.

גדעון סער: ראשיתו בהחלטת הממשלה בראשות אריאל שרון משנת 2005 בנושא הזה, והמשכו בהחלטות של מל"ג יו"ש, אשר הוא, על-פי חוות דעת היועץ המשפטי לממשלה, הפורום המוסמך לקבלת הכרעה בנושא הזה, ואותו פורום קיבל את החלטתו, אני חייב לציין, ברוב מכריע, ברוב גורף של 11 חברים נגד שני חברים – אנחנו מדברים על חברים שכולם ללא יוצא מן הכלל היו או הינם חברים במועצה להשכלה גבוהה שלנו, רובם אנשים בעלי שם מהשדה האקדמי, והוא הסתמך על המלצות של ועדה בודקת שהיו חברים בה פרופסורים משש מתוך שבע אוניברסיטאות המחקר הקיימות, שקבעו פה-אחד שהמוסד, על-פי הסטנדרטים שהציבה הוועדה הבודקת – והיא קבעה – –

ראובן ריבלין: לא נהוג, השר מרידור, לעמוד עם הגב לנואם.

גדעון סער: – – בדוח מסכם מחודש ינואר שנה זו שהמוסד עמד בכל אותם קריטריונים, ומעבר לכך.

גדעון סער: ועל יסוד אותן המלצות, ועל יסוד התחייבות של ידידי שר האוצר ד"ר יובל שטייניץ ליתן תקציב תוספתי למערכת ההשכלה הגבוהה כדי שלא לפגוע באוניברסיטאות המחקר הקיימות, בתוואי שנקבע מראש לשנתיים הקרובות, 2013 ו-2014, ונקבע גם כתוואי הדרגתי עולה להמשך הדרך, אני חושב שנוצר המסד הנכון לא רק מבחינת המוסד באריאל – הסטודנטים שבו, אלא גם דבר שהוא בבחינת ברכה למערכת ההשכלה הגבוהה בישראל בכללותה.

גדעון סער: את ההתנגדויות, אשר נובעות ממיקומו של המוסד גרידא, אנחנו חייבים לדחות.

גדעון סער: איננו יכולים לקבל אותן.

גדעון סער: אדרבה, מי שבא ואומר שזוהי החלטה פוליטית מעיד על כך שהתנגדותו היא התנגדות פוליטית.

גדעון סער: אנחנו מחויבים להשלים את המהלך.

גדעון סער: אני מקווה שבעזרת השם המהלך הזה יושלם בתוך זמן קצר.

גדעון סער: לשם כך נדרש אישורו של אלוף הפיקוד, אשר בא בנעליה של הממשלה, אשר היא הגוף המוסמך לגבי מכללות, אוניברסיטאות, בשטחי ישראל, עקב המצב המשפטי המיוחד בשטחי יהודה ושומרון, ואני מאמין שהדבר הזה יסתיים בתוך ימים אחדים, וכולנו נוכל לראות בכך ברכה.

גדעון סער: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: נא לשבת, רבותי.

ראובן ריבלין: נא לשבת.

ראובן ריבלין: רבותי השרים, רבותי חברי הכנסת, נא לשבת.

ראובן ריבלין: אבקש להישאר במקומות גם לאחר ההצבעה, שכן נקיים טקס קצר לזכר י"א חללי מינכן, שהמשפחות שלהם נמצאת כאן, ביציע האורחים, אתנו.

ראובן ריבלין: אני מבקש לכבד את – – –

ראובן ריבלין: רבותי השרים המשנים לראש הממשלה, סגני ראש הממשלה, השרים, רבותי חברי הכנסת וחברות הכנסת, שלשום לפנות בוקר החלו מאות מיליוני מוסלמים ברחבי העולם את צום חודש הרמדאן, ובתוכם אתם, חברי הכנסת המוסלמים ואזרחי מדינת ישראל המוסלמים.

ראובן ריבלין: אני מאמין שהחברה הישראלית כולה יכולה להרוויח מהערכים המנחים את החג הזה, שמחנך לסובלנות ולהזדהות עם האחר, עם גורלו ומצוקתו.

ראובן ריבלין: היום, כמו בעבר, אנו כולנו, ערבים ויהודים, זקוקים מאוד לסובלנות הזאת, לכבוד ההדדי, כדי להתחיל לבסס את האמון בינינו, בין ערבים ויהודים, במדינת ישראל.

ראובן ריבלין: אני תמיד אומר שלא נגזר עלינו לחיות כאן יחד, אלא נועדנו לחיות כאן יחד, כבניו של אברהם.

ראובן ריבלין: אין לנו דרך אחרת מלבד הדרך של שותפות, שותפות גורל אמיצה, שמכירה בכך שאם נרצה, וגם אם לא, אנו חולקים את אותם כבישים, כלכלה אחת, מערכת פוליטית אחת ואדמה אחת.

ראובן ריבלין: ככל שנשכיל להבין זאת מוקדם יותר כך נוכל להבטיח עתיד טוב יותר לנו ולילדינו.

ראובן ריבלין: השנה תחילת חודש הרמדאן חלה בימי בין המצרים של לוח השנה העברי.

ראובן ריבלין: ימים אלה של אבל על חורבנה של ירושלים – מתקופת בית ראשון – שסופם בצום תשעה באב, ביום ראשון הבא, צום שנדחה משבת, כך שהשנה, ב-29 ביולי, יצומו יחד ברחבי הארץ הזאת אלפי מוסלמים ויהודים, כל אחד לפי אמונתו.

ראובן ריבלין: בואו ננצל את הימים האלה בלוח השנה, המשמעותיים כל כך למוסלמים וליהודים, כדי ללמוד יותר האחד על השני, על המסורת הדתית של הצד השני ועל אמונותיו.

ראובן ריבלין: אני מאחל לכל בני אברהם, שהחודש הקרוב יסמל את ראשיתו של המפנה לטובה ביחסים בין נוצרים, מוסלמים ויהודים, חבר הכנסת חנא סוייד, לתושבי הארץ הזאת.

ראובן ריבלין: יחד אתכם, חברי הכנסת המוסלמים, אני מתפלל כי נשוב במהרה אל הדרך שבה מצווים אותנו התנ"ך והקוראן, דרך ההבנה והכבוד ההדדי.

ראובן ריבלין: בשמי ובשם כנסת ישראל אני מאחל לכם צום קל ומבורך.

ראובן ריבלין: רמדאן כארים, כול עאם ואנתום בח'יר.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: 1.

ראובן ריבלין: משבר הגיוס – נתניהו הפקיר את הנושאים בנטל;

ראובן ריבלין: 3.

ראובן ריבלין: ממשלת הימין הקיצוני מפקירה את האזרחים הערבים בכל התחומים;

ראובן ריבלין: 5.

ראובן ריבלין: כישלון הממשלה בתחום המדיני, החברתי והכלכלי;

ראובן ריבלין: 7.

ראובן ריבלין: ההכרה במכללת אריאל כאוניברסיטה בתמיכה ממשלתית

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו עוברים להצעות האי-אמון, ולאחר מכן, מייד, לטקס הזיכרון לחללי מינכן, להבדיל אלף אלפי הבדלות.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, לפנינו כמה הצעות אי-אמון – שבע הצעות במספר, והראשונה שבהן היא הצעת אי-אמון של סיעת קדימה, שנומקה על-ידי חבר הכנסת יואל חסון, בנושא: משבר הגיוס – נתניהו הפקיר את הנושאים בנטל.

ראובן ריבלין: נא להצביע – מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: נא לא להפריע בזמן ההצבעה, רבותי.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 1 בעד הצעת סיעת קדימה להביע אי-אמון בממשלה – 35 נגד – 51 נמנעים – 3 הצעת סיעת קדימה להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: 35 בעד, 51 נגד, שלושה נמנעים.

ראובן ריבלין: יושב-ראש הקואליציה, אתה מצליח להחזיק את אותו מספר מצביעים בכל מספר של קואליציה.

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: כשהיו לך 93 גם היו 51.

ראובן ריבלין: בשבוע שעבר.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצעת האי-אמון של סיעת העבודה, שנומקה על-ידי חבר הכנסת יצחק בוז'י הרצוג, בכותרת: הבזבזנות וחוסר האחריות – או, סליחה.

ראובן ריבלין: הצעת קדימה, חבר הכנסת יואל חסון, לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: הצעת אי-אמון מטעם סיעת העבודה: הבזבזנות וחוסר האחריות של ממשלת נתניהו בשנת בחירות והצורך ללכת לבחירות לאלתר, שנומקה על-ידי חבר הכנסת יצחק בוז'י הרצוג.

ראובן ריבלין: נא להצביע – מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

קריאה: – – – מספיק לבזבז.

קריאה: בוז'י, הצליח – – –

עמיר פרץ: די לבזבוזים.

ראובן ריבלין: נא לא להפריע בזמן ההצבעה, רבותי.

קריאה: די לבזבוזים.

קריאה: הצבעה מס' 2 בעד הצעת סיעת העבודה להביע אי-אמון בממשלה – 39 נגד – 50 נמנעים – 1 הצעת סיעת העבודה להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: 39 בעד, אולם 50 נגד, ואחד נמנע.

ראובן ריבלין: ולכן – – –

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: ואחד נמנע.

ראובן ריבלין: לכן אני קובע שהצעת האי-אמון, יצחק הרצוג, לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: השר ברק מודיע שהוא בטעות הצביע נמנע במקום להצביע – בעד או נגד?

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: במקום להצביע בעד או נגד, השר ברק?

קריאה: – – –

אהוד ברק: – – – נגד.

ראובן ריבלין: אני לא משנה את ההצבעה, בין שאתה רוצה נגד ובין שבעד.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני לא משנה את ההצבעה, שכן יכול להיות שמישהו מפעיל עליך לחץ.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצעת האי-אמון של סיעת רע"ם-תע"ל, שנומקה על-ידי חבר הכנסת טלב אלסאנע, בכותרת:

ראובן ריבלין: ממשלת הימין הקיצוני מפקירה את האזרחים הערבים בכל התחומים.

ראובן ריבלין: נא להצביע – מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: הנה, חבר הכנסת ברק, השר ברק הצביע, וזה נדלק בסדר, כך שלא היתה טעות.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 3 בעד הצעת סיעת רע"ם-תע"ל להביע אי-אמון בממשלה – 31 נגד – 54 נמנעים – אין הצעת סיעת רע"ם-תע"ל להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: 31 בעד, אולם 54 נגד; אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע, חבר הכנסת טלב אלסאנע, שהצעת רע"ם-תע"ל לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים להצעת האי-אמון מטעם סיעת האיחוד הלאומי, בכותרת: כישלונה של הממשלה מול תופעת המסתננים, שנומקה על-ידי חבר הכנסת מיכאל בן-ארי.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, נא להצביע – מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: נא להצביע, השר בגין.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 4 בעד הצעת סיעת האיחוד הלאומי להביע אי-אמון בממשלה – 18 נגד – 54 נמנעים – 7 הצעת סיעת האיחוד הלאומי להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: 18 בעד, 54 נגד, שבעה נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע, חבר הכנסת בן-ארי, שהצעת האיחוד הלאומי לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצעת האי-אמון מטעם סיעת חד"ש, שנומקה על-ידי חבר הכנסת חנא סוייד, בכותרת: כישלון הממשלה בתחום המדיני, החברתי והכלכלי.

ראובן ריבלין: נא להצביע – מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

עמיר פרץ: בוז'י, מה עם הבזבוזים?

עמיר פרץ: מספיק עם הבזבוזים.

עמיר פרץ: הצבעה מס' 5 בעד הצעת סיעת חד"ש להביע אי-אמון בממשלה – 30 נגד – 55 נמנעים – אין הצעת סיעת חד"ש להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: 30 בעד, 55 נגד, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע, חבר הכנסת חנא סוייד, שהצעת האי-אמון של סיעת חד"ש לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים להצעת האי-אמון מטעם סיעת מרצ: כישלונה של הממשלה בתחום המדיני, החברתי והכלכלי, שנומקה על-ידי חברת הכנסת זהבה גלאון.

ראובן ריבלין: נא להצביע – מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 6 בעד הצעת סיעת מרצ להביע אי-אמון בממשלה – 35 נגד – 55 נמנעים – אין הצעת סיעת מרצ להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: 35 בעד, 55 נגד, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: הצעת סיעת מרצ, חברת הכנסת גלאון, לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו עוברים להצבעה האחרונה.

ראובן ריבלין: אני מבקש מכולם להישאר במקומותיהם אחרי ההצבעה, שכן נקיים טקס מיוחד וקצר לזכרם של י"א חללי מינכן, שמשפחותיהם נמצאות כאן ביציע האורחים.

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו עוברים להצעת האי-אמון האחרונה, של חבר הכנסת זחאלקה, בשם סיעת בל"ד, בנושא: ההכרה במכללת אריאל כאוניברסיטה בתמיכת הממשלה.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, נא להצביע – מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא לשבת.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 7 בעד הצעת סיעת בל"ד להביע אי-אמון בממשלה – 28 נגד – 54 נמנעים – אין הצעת סיעת בל"ד להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: 54 נגד, 28 בעד, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת חנין, הצעת האי-אמון של סיעת בל"ד לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תמו הצעות האי-אמון, רבותי חברי הכנסת.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, תשומת לבכם.

ראובן ריבלין: משפחתו של יוסף גוטפרוינד, זיכרונו לברכה, בנותיו יעל ויהודית, נכדתו ליהיא; משפחתו של אליעזר חלפין, זיכרונו לברכה, אחותו רימה; משפחתו של מרק סלבין, זיכרונו לברכה, האחיות מיקה וטלי; משפחתו של אנדרי שפיצר, זיכרונו לברכה, אלמנתו אנקי; משפחתו של יוסף רומנו, זיכרונו לברכה, אלמנתו אילנה; משפחתו של עמיצור שפירא, זיכרונו לברכה, אלמנתו שושנה, ילדיו שירלי, שי ואיל ונכדיו עופר, נטלי, ליאור ומיכאל.

ראובן ריבלין: מכובדי השרים, חברי הכנסת ומשפחות קורבנות מינכן, השנה ימלאו 40 שנה לטבח י"א הספורטאים במינכן.

ראובן ריבלין: אבקש מחברי הכנסת לקום לדקת דומייה.

ראובן ריבלין: (חברי הכנסת מכבדים בקימה את זכר י"א חללי אולימפיאדת מינכן.

ראובן ריבלין: )

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: נא לשבת.

ראובן ריבלין: מכובדי, אתמול שמענו בצער רב שגם אחרי הפיגוע בבולגריה יש מי שחושב שעם טרור ניתן להתמודד בהכחשה.

ראובן ריבלין: יש מי שחושב בוועד האולימפי העולמי שציון זכרם של קורבנות הטרור עלול "לקלקל את החגיגה", או עלול להרגיז מדינות התומכות בטרור.

ראובן ריבלין: החלטת הוועד האולימפי העולמי איננה מפתיעה.

ראובן ריבלין: היא המשך טבעי לאותה החלטה מבישה, מפחדת, שהתקבלה באולימפיאדת מינכן, אז בשנת 1972, לפני 40 שנה, על-ידי נשיא הוועד האולימפי העולמי, שקבע כי יש להמשיך את האולימפיאדה למרות הטבח, בנימוק "שהמשחקים חייבים להמשיך".

ראובן ריבלין: מכובדי, עם טרור לא מתמודדים בהכחשה, אלא במאבק בלתי מתפשר ובזיכרון, זיכרון מתמיד ומכאיב לכן, משפחות יקרות, לכל העם.

ראובן ריבלין: אני זוכר זאת כמו היום, את אותם הרגעים שבהם נודע לנו על השתלשלות האירועים במינכן.

ראובן ריבלין: הכאב על רצח הספורטאים על אדמת גרמניה היה צורב שבעתיים.

ראובן ריבלין: בקשותיה של ישראל להפסיק את האולימפיאדה נפלו על אוזניים ערלות.

ראובן ריבלין: "אל דוכן המנצחים הבאנו את המתים", כך כתב חיים חפר.

ראובן ריבלין: לצערנו, גם כיום, 40 שנה מאז, אזרחי ישראל עדיין מאוימים במדינות אחרות ומשמשים מטרה לטרור.

ראובן ריבלין: בשם הכנסת, אני שולח תנחומים למשפחות הנרצחים בבורגס ומאחל החלמה מהירה לפצועים.

ראובן ריבלין: לא נשכח ולא נשכיח את הטרור.

ראובן ריבלין: רודפינו אז שילמו בדמם על מעשיהם, ורודפינו היום ישלמו את מחיר פשעיהם בכל מקום שבו הם מסתתרים.

ראובן ריבלין: היום, ביוזמתו של סגן השר דני אילון, מציינת הכנסת את מעשי הטרור הללו, יחד עם פרלמנטים אחרים בעולם – באוסטרליה, בארצות-הברית, בבריטניה ובגרמניה – שנקטו עמדה ברורה נגד הטרור.

ראובן ריבלין: יהי זכרם של נטבחי מינכן צרוב בתודעת העולם כולו ובתודעתנו אזרחי ישראל.

ראובן ריבלין: יהי זכרם ברוך.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

בשעה 17: הודעת יושב-ראש ועדת הכנסת

ראובן ריבלין: הודעה ליושב-ראש ועדת הכנסת.

): אדוני היושב-ראש, תודה רבה, כבוד השרים, חברות וחברי הכנסת, להלן הודעה מטעם ועדת הכנסת.

): ועדת החוקה, חוק ומשפט תדון בהצעת חוק-יסוד: נשיא המדינה (תיקון – שינוי אופן בחירת נשיא המדינה ומבקר המדינה) – פ/4351/18, הצעת חברי הכנסת משה גפני, אורי מקלב, יוחנן פלסנר, אברהם מיכאלי ויריב לוין, וזאת לשם הכנתה לקריאה ראשונה.

): תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה ליושב-ראש ועדת הכנסת.

ראובן ריבלין: רבותי, עם התפטרותה של ראש האופוזיציה שלי יחימוביץ, ולאחר שהודע לי על-ידי סיעת האופוזיציה הגדולה ביותר שחבר הכנסת שאול מופז יהיה לראש האופוזיציה, אני מודיע לפי סעיף 11(א) לחוק הכנסת, שחבר הכנסת שאול מופז הוא ראש האופוזיציה על-פי החוק.

ראובן ריבלין: אני מזמין את ראש האופוזיציה, חבר הכנסת שאול מופז, לעלות ולשאת את דבריו.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

שאול מופז: אדוני יושב-ראש הכנסת, כנסת נכבדה, במהלך 24 השעות האחרונות התנהל מסע חתרנות וניסיון מתן שוחד פוליטי לחברי כנסת מסיעת קדימה.

שאול מופז: זהו מהלך מביש, חסר כבוד וערכים שהוביל לא אחר מאשר ראש הממשלה בנימין נתניהו.

שאול מופז: ראש הממשלה בנימין נתניהו, שבמו ידיו בחר במשתמטים על פני המשרתים, ניסה להכשיר את החרפה בעבור שוחד פוליטי נלוז.

שאול מופז: אדוני יושב-ראש הכנסת, אני מצפה ממך לגנות בכל לשון את המעשה הבלתי ראוי הזה, מעשה שפוגע באמון הציבור בנבחריו ומערער את בסיס הלגיטימציה של כנסת זו.

שאול מופז: כנסת נכבדה, הבנות והבנים שלנו הנושאים בנטל ציפו מראש הממשלה להביא בשורה חדשה בנושא השוויון בנטל.

שאול מופז: הם קיוו שראש הממשלה יעמוד באתגר, ינצל את קואליציית הענק שלו ויביא לשינוי היסטורי לאחר 64 שנים של עוול מוסרי.

שאול מופז: אדוני ראש הממשלה, הם לא ציפו ממך לסחור באצבעות על מנת להכשיר את ההשתמטות, חרפה במסווה של שוויון.

שאול מופז: מי שמציע לגייס את המגזר החרדי בגיל 26 אינו מבקש שינוי היסטורי, כי אם קיפאון חברתי.

שאול מופז: ללא שוויון בנטל, לא יהיה צדק חברתי.

שאול מופז: מי שמבקש לגייס את המגזר ללא אחריות אישית וללא חובת שירות, אינו מעוניין באמת בשינוי.

שאול מופז: לאחר שהבין כי לחרפה אין רוב בכנסת, הגביר ראש הממשלה והוסיף חרפה נוספת בדמות שוחד פוליטי, אתנן זול ותוספת רעועה לממשלתו המנופחת.

שאול מופז: חברות וחברים, שוחד הוא שוחד הוא שוחד.

שאול מופז: שוחד הוא עניין דו-סטרי.

שאול מופז: יש הצד הנותן ויש הצד המקבל.

שאול מופז: הנותן והמקבל גרועים באותה מידה, ואיזו מידה מוסרית נחותה זאת.

שאול מופז: כנסת נכבדה, אזרחי ישראל, יש לנו ראש ממשלה שלא מפספס הזדמנות לפספס הזדמנות.

שאול מופז: יש לנו ראש ממשלה שמפחד מהכרעות היסטוריות.

שאול מופז: יש לנו ראש ממשלה שקופא מול הזדמנות, שבורח מאחריות ומפחד להכריע, כי המוטו בלשכת ראש הממשלה קובע שאת מה שניתן לדחות למחר, עדיף לדחות למחרתיים.

שאול מופז: אחרי שוויתר על ההזדמנות לפשרה היסטורית שתביא לחלוקה שוויונית יותר בנטל השירות, החליט ראש הממשלה לחתור לחרפה שתכשיר את ההשתמטות, ואיזו חרפה נלוזה זו.

שאול מופז: קדימה חוזרת לאופוזיציה בראש מורם כדי להזכיר ולהמחיש לך, אדוני ראש הממשלה, ולציבור את גודל החידלון וחוסר המעש שלך ושל ממשלתך.

שאול מופז: אדוני ראש הממשלה, במהלכיך האחרונים הוכחת כי אין בך היכולת המנהיגותית הנדרשת בעת הזאת.

שאול מופז: במקום להנהיג, ברחת מהכרעה.

שאול מופז: במקום להוביל, נגררת אחרי סקטורים בדלניים.

שאול מופז: במקום לעשות את הדבר הראוי והמתבקש, אתה עסוק כל כולך בלהכשיר את שלא ניתן להכשיר, בלפלג במקום לאחד, בפוליטיקה קטנה במקום במנהיגות.

שאול מופז: אדוני ראש הממשלה, חוק ההשתמטות שלך אינו עובר בציבור הישראלי ואינו עומד במבחן בג"ץ.

שאול מופז: מבחן בג"ץ מעולם לא עניין אותך יתר על המידה.

שאול מופז: מבחינתך כל האמצעים כשרים, ומהו שוחד פוליטי בעבור שימור הברית עם הציבור המשתמט, המתבדל והמתבטל?

שאול מופז: וכמה רעוע וקרוע עלה התאנה שבעזרתו ביקשת לכסות על ערוות חוסר השוויון.

שאול מופז: אדוני ראש הממשלה, אני מבטיח לך במעמד הזה, חוק ההשתמטות שלך לא יעבור בכנסת ישראל.

שאול מופז: ניאבק בו משורות האופוזיציה בכל כוחנו.

שאול מופז: לא נאפשר לך להכשיר את ההשתמטות.

שאול מופז: אנחנו לעולם לא נפנה עורף למשרתים – –

דוד רותם: איפה היית בהצבעה על החוק – – – איפה ברחת?

שאול מופז: – – למעמד היצרני ומשלם המסים.

שאול מופז: אותנו לא תצליח לקנות בתפקידים.

ראובן ריבלין: אדוני, חבר הכנסת רותם.

שאול מופז: מדינת ישראל ניצבת בפני איומים גדולים מבחוץ, וזעקה חברתית מבית, ואתה ראש הממשלה, אתה עסוק במתן שוחד פוליטי.

שאול מופז: כיצד יש לך זמן, אדוני ראש הממשלה, בשעה שעל שולחנך נערמים עניינים שברומו של עולם?

שאול מופז: כיצד, במקום לעסוק בהם, אתה משחית את זמנך היקר במשא-ומתן עם חברי כנסת מהספסלים האחוריים של קדימה?

שאול מופז: אדוני ראש הממשלה, בנית מגדל של קלפים, והקלפים קרסו עליך.

שאול מופז: אדוני ראש הממשלה, אנא הסבר לנו מהם סדרי העדיפויות שלך.

שאול מופז: בלילה האחרון הוכחת שניתן לספסר בחברי כנסת בעבור כיסאות, אבל בבנים ובבנות שלנו לא נאפשר לך לספסר.

שאול מופז: הם אינם שלך לעשות בהם כרצונך.

שאול מופז: הם לא צריכים, לא הבטחות, לא קריצות, הם דורשים החלטות ומעשים.

שאול מופז: הם לא מבקשים את טובתם האישית אלא את טובת המדינה, ומה אתה מבקש, אדוני ראש הממשלה?

שאול מופז: את טובתו של מי אתה מבקש?

שאול מופז: של עם ישראל או של הקואליציה שלך, את טובת המשרתים או את טובת המשתמטים?

שאול מופז: מר נתניהו, של מי אתה ראש הממשלה?

שאול מופז: ציבור המשרתים והנושאים בנטל אומר בהמוניו: כן.

שאול מופז: כן לשירות, לא להשתמטות.

שאול מופז: קדימה אומרת כן למשרתים ותמשיך להיות להם קול בבית הזה.

שאול מופז: היום המציאות ברורה וחדה: קדימה זה לשרת, נתניהו זה להשתמט.

שאול מופז: ידעו היום בנותינו ובנינו המועמדות והמועמדים לשירות צבאי, המשרתות והמשרתים בצה"ל, הבנות והבנים המשרתים במילואים כי ראש הממשלה הפלה בין דם לדם וקבע כי דמם של אלה המוכנים לשים נפשם מנגד, הפקר.

שאול מופז: ניאבק בו בכל כוחנו משורות האופוזיציה ומכל מקום שבו מידת האמת קיימת.

שאול מופז: שולחן השבת שלי, אדוני ראש הממשלה, הוא שולחן השבת של הרוב הדומם בישראל, של הרוב המשרת, משלם המסים, מגדל הילדים, אלה שעל כתפיהם עיקר העול ולהם אתה מפנה עורף.

שאול מופז: יש כאלה שהייאוש כילה אצלם כל חלקה טובה.

שאול מופז: לראשונה הגיע הייאוש לממדים מדכאים כל כך שיש כאלה שמוכנים לעשות מעשים איומים ונוראים, כי איבדו את שארית התקווה והכבוד האנושי תחת ממשלתך.

שאול מופז: אני אומר בקול צלול וברור: לא ניכנע לייאוש, נושיט יד איש לרעהו, נתמוך איש באחיו, נישא ביחד את האלונקה הממלכתית והחברתית שלנו עד אשר יימצא מזור, עד אשר תעבור הממשלה הרעה מן הארץ, עד אשר יבוא לידי ביטוי קולו של הרוב, קולו הנרמס של הרוב, קולם של מי שבחרו בציונות, בהשתייכות ובנשיאת הנטל.

שאול מופז: אתה, אדוני ראש הממשלה, הפקרת אותם ואנחנו נהיה להם לפה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לראש האופוזיציה, חבר הכנסת שאול מופז.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אורבך מתכבד לעלות ולחנוך את היותו סגן יושב-ראש הכנסת, ואני בטוח שהוא יעשה זאת מצוין.

ראובן ריבלין: [נספחות.

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: אני מזמין את יושב-ראש ועדת הכלכלה – אישור החלטת ועדת הכלכלה בדבר פיצול הצעת חוק התקשורת.

ראובן ריבלין: אה, ממלא-מקום יושב-ראש ועדת הכלכלה, ראש הסיעה, אילטוב.

רוברט אילטוב: כבוד היושב-ראש, כרגע ישבת לידי, ברכות.

רוברט אילטוב: אני התבקשתי על-ידי יושב-ראש הוועדה להקריא את החלטת הוועדה בדבר פיצול הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון מס' 54) (עיצומים כספיים), התשע"ב–2012 – מ/665, לפי סעיף 84(ב) לתקנון הכנסת.

רוברט אילטוב: אני לא שומע את עצמי, כבוד היושב-ראש.

אורי אורבך: בבקשה, רבותי, נא לשמור על השקט.

אורי אורבך: הישיבה עוד נמשכת.

רוברט אילטוב: על-פי הצעת ועדת הכלכלה, מחליטה הכנסת, לפי סעיף 84(ב) לתקנון הכנסת, לאשר את החלטת ועדת הכלכלה לפצל את הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון מס' 54) (עיצומים כספיים), התשע"ב–2012, להצעות חוק נפרדות, כך שחלק אחד מההצעה יכלול את ההוראות ההתייחסות להטלת עיצומים כספיים על בעל רשיון לשידורי כבלים או שידורי לוויין, וחלק אחר מההצעה – – –

אורי אורבך: רבותי, סליחה, הספתח שלי – כבר לנזוף בחברי כנסת, אני מרגיש לא נוח.

אורי אורבך: רבותי השרים והשרים לעתיד, כולם פה שרים וסגני שרים לעתיד ולהווה, חברת הכנסת חוטובלי.

רוברט אילטוב: כבוד היושב-ראש, כנראה אנחנו מפריעים להם בשיחה נינוחה שיש פה.

אורי אורבך: אם אפשר להנמיך את המיקרופונים של הנואמים כדי לא להפריע לשיחות באולם.

אורי אורבך: חברת הכנסת חוטובלי, אדוני שר הביטחון, זה מפריע.

אורי אורבך: בבקשה.

ציפי חוטובלי: ברכות.

אורי אורבך: תודה רבה.

אורי אורבך: בבקשה, אדוני.

רוברט אילטוב: אני ממשיך מהנקודה שהפסקתי.

רוברט אילטוב: – – – וחלק אחר מההצעה יכלול את יתר ההוראות הכלולות בהצעת החוק המקורית, שעיקרן הטלת עיצומים כספיים על בעלי רשיונות לביצוע פעולות בזק ולמתן שירותי בזק על מי שקיבל אישור לדגם של ציוד קצה לשם חיבורו לרשת הבזק וכן על מי שפועל ללא רשיון היתר או אישור.

רוברט אילטוב: תודה.

אורי אורבך: טוב, אנחנו עוברים להצבעה.

אורי אורבך: תודה, חבר הכנסת אילטוב.

אורי אורבך: תגיע למקומך, בבקשה.

אורי אורבך: בעד ונגד אישור הודעת ועדת הכלכלה – נא להצביע.

אורי אורבך: הצבעה מס' 8 בעד ההצעה – 22 נגד – 1 נמנעים – אין הצעת ועדת הכלכלה בדבר פיצול הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון מס' 54) (עיצומים כספיים), התשע"ב–2012, נתקבלה.

אורי אורבך: בעד – 22, נגד – 1.

אורי אורבך: החלטת ועדת הכלכלה אושרה.

אורי אורבך: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/710).

אורי אורבך: ]

אורי אורבך: אנחנו ממשיכים בסדר-היום שלנו.

אורי אורבך: הסעיף הבא: הצעת חוק הפחתת הגירעון והגבלת ההוצאה התקציבית (תיקון מס' 12) (שינוי תוואי הפחתת הגירעון), התשע"ב–2012, קריאה ראשונה.

אורי אורבך: יציג את הצעת החוק שר האוצר, חבר הכנסת יובל שטייניץ.

אורי אורבך: בבקשה.

רוני בר-און: זה בושה לקרוא לזה "חוק הפחתת הגירעון", הם מכפילים את הגירעון.

אורי אורבך: אנחנו צמודים לטקסט.

רוני בר-און: אבל צריך קצת שכל ישר פה.

רוני בר-און: החוק המקורי נקרא "חוק הפחתת הגירעון" אבל הוא מכפיל את הגירעון פה.

אורי אורבך: שכל ישר זאת המלצה, זה לא החלטה של – – –

רוני בר-און: זה נכון.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מביא היום חוק יעד הגירעון לשנת 2013 – החוק קובע את יעד הגירעון על 3%.

יובל שטייניץ: אני רוצה להסביר.

עינת וילף: מי אמר את זה?

יובל שטייניץ: אני רוצה להסביר.

יובל שטייניץ: יש האטה מסוימת במשק – – –

רוני בר-און: בכמה אתה מפחית את הגירעון, תגיד לי?

יובל שטייניץ: חבר הכנסת בר-און, אם יהיו לך שאלות תשאל בסוף.

יובל שטייניץ: יש האטה עולמית, אירופה מתרסקת, האטה מסוימת בסין והודו, גם בארצות-הברית ההתאוששות יותר אטית ממה שחשבנו, אנחנו חלק מהעולם וזה משפיע עלינו.

יובל שטייניץ: לכן, מתחילת השנה עד היום יש לנו ירידה מהתחזית בהכנסות ממסים של 2.8 מיליארד שקלים.

יובל שטייניץ: הדבר הזה – – –

רוני בר-און: זה אחרי שהפחתת את התחזית בינואר.

יובל שטייניץ: רוני, בבקשה ממך, לא הפרעתי לך מעולם כשהיית שר האוצר.

רוני בר-און: תספר לכנסת את האמת.

יובל שטייניץ: תרצה, תעלה אחר כך ותדבר.

יובל שטייניץ: לכן החלטנו להתאים את יעד הגירעון למציאות הלא-קלה שמתהווה ולקבוע את היעד על 3%.

יובל שטייניץ: אני רוצה להדגיש, לא היה גורם מקצועי אחד שחשב שצריך להשאיר את היעד על מה שנקבע ב-2009, על 1.5%.

יובל שטייניץ: אפילו אחד לא היה.

יובל שטייניץ: ולא היה גורם מקצועי אחד שחשב שצריך להעלות את יעד הגירעון מעבר לגבול של 3%, 3 נקודה משהו אחוז.

יובל שטייניץ: הוויכוח המקצוע היחידי היה בין 2.5% ל-3%, ואני רוצה להסביר איך קבענו את היעד החדש.

רוני בר-און: כמה היה היעד לשנה?

יובל שטייניץ: קבענו אותו כששני שיקולים מרכזיים לנגד עינינו.

יובל שטייניץ: מצד אחד, קבענו 3% לאחר התייעצות עם המון גורמים בין-לאומיים, עם נגידים, עם שרי אוצר, עם אנחל גורייה, יו"ר ה-OECD.

יובל שטייניץ: זה גם היעד של מסטריכט, זה היעד החדש באירופה.

יובל שטייניץ: לכן קבענו את הגבול של 3% – קודם כול מפני שיש למספר הזה איזו חשיבות בין-לאומית – –

רוני בר-און: אבל כמה היעד – – –

יובל שטייניץ: – – ושנית, מכיוון שבתוואי החדש שקבענו, היעד הסופי של ירידת היחס חוב–תוצר של ישראל ל-60% בשנת 2020, ירידה לאזור ה-60% נשמר.

יובל שטייניץ: דהיינו, יחס החוב–תוצר ימשיך לרדת יותר לאט אומנם גם ב-2013, אבל ימשיך לפי התוואי שקבענו וירד ל-60% ב-2020, שזה יעד שהכרזנו עליו גם קודם.

יובל שטייניץ: מצד שני, רצינו גם להגביל את הטלת המסים, את הגדלת נטל המס על אזרחי ישראל.

יובל שטייניץ: נטל מס מוגזם פוגע בכלכלה וגם באזרחים.

יובל שטייניץ: לכן קבענו את היעד של 3%.

יובל שטייניץ: היתה גם דעה שדגלה ב-2.5%, אני רוצה להדגיש, זו גם עמדה לגיטימית מבחינת מוכנות למשבר, החרפת המשבר.

יובל שטייניץ: אין ההבדל בין 2.5% ל-3%, כיוון שאם פתאום הגירעון קופץ ב-5%, אז ההבדל בין 7.5% ל-8% הוא לא מהותי.

יובל שטייניץ: עכשיו אני רוצה לומר לכנסת וגם לאזרחי ישראל ביושר: אנחנו מתכוונים לעמוד ביעד הזה, וזה לא פשוט גם כן, למרות ההגדלה.

יובל שטייניץ: אנחנו נצטרך להטיל מסים.

יובל שטייניץ: אומנם העלייה מ-1.5% ל-3% מקטינה ב-15 מיליארד – היינו צריכים להוסיף עוד 15 מיליארד נטל מס ללא העלייה ל-3%, אבל גם העמידה ב-3% מחייבת הטלת מסים.

יובל שטייניץ: ואנחנו נצטרך לקבל החלטות קשות.

יובל שטייניץ: אנחנו בימים אלה מגבשים – זה עניין של ימים ושבועות – הצעת מחליטים שיש בה גם צעדים של מיסוי, כדי להראות לעולם כולו שממשלת ישראל מתכוונת למה שהיא אומרת, ותעמוד ביעד החדש של 3%.

יובל שטייניץ: אנחנו אמרנו את זה לכל הגורמים הבין-לאומיים, ואנחנו מתכוונים לעמוד בדבר הזה.

יובל שטייניץ: ולכן, בכוונתי כשר האוצר – על זה אנחנו שוקדים ממש בימים האחרונים, בשבועות האחרונים – להביא בקרוב חבילת צעדים שתאפשר לישראל לעמוד ביעד – אלה צעדים של מיסוי, גם קיצוץ מסוים – שתאפשר לישראל לעמוד ביעד ותקרין אמינות ויציבות לכל העולם, וזה עוד לפני – אני מדגיש – לפני אישור התקציב החדש, שאני מניח שיתבצע בממשלה במהלך המחצית השנייה של חודש אוגוסט.

יובל שטייניץ: לכן, אני מבקש מהכנסת לאשר את זה.

יובל שטייניץ: זה עניין מקרו-כלכלי בעל חשיבות ממדרגה ראשונה למדינת ישראל, ואני משוכנע שאם אנחנו נמשיך להקרין משמעת תקציבית וכלכלית – וזה לא פשוט, זה דורש לפעמים גם החלטות קשות, לא פופולריות – אדוני היושב-ראש, נוכל להמשיך לשמור על מדינת ישראל, על כלכלת ישראל ועל אזרחי ישראל מפני הקטסטרופה של המשבר העולמי הגלובלי שמשתולל באירופה, בארצות-הברית ובשאר העולם.

יובל שטייניץ: עשינו את זה עד היום, אנחנו נמשיך לשמור על אזרחי ישראל וכלכלת ישראל מהמשבר.

יובל שטייניץ: ולכן, אישור יעד הגירעון וגם הצעדים שיבואו בעקבותיו הם מתבקשים והכרחיים.

יובל שטייניץ: תודה רבה.

רוני בר-און: לא נתת אף נתון חוץ מססמאות.

אורי אורבך: תודה רבה, אדוני.

אורי אורבך: ראשון הדוברים בדיון, חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

אורי אורבך: לרשותך שלוש דקות מהרגע שתגיע.

אורי אורבך: בבקשה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, רבותי השרים, עמיתי חברי הכנסת, אני מציע, עמיתי חברי הכנסת, להתנגד להצעת החוק הזו, אף שלכאורה ממשלת נתניהו חוזרת בה מאחת הפרות הקדושות של יעד הגירעון – בוודאי לא צריך להיות פרה קדושה וגם לא עגל זהב.

דב חנין: וכפי שהחוק הזה מראה, אפשר לשנות את יעד הגירעון; הוא לא חייב להיות 2%, הוא יכול להיות 3%, והוא יכול להשתנות משנה לשנה.

דב חנין: ובפעם הבאה שינסו, עמיתי חברי הכנסת, למכור לכם את הפרה הקדושה או את עגל הזהב הזה של יעד הגירעון, תיזכרו בהצעת החוק הזו.

דב חנין: אבל, עמיתי חברי הכנסת, צריך לומר כאן באופן ברור, השמאל איננו תומך בתקציב גירעוני, השמאל תומך ביצירת הכנסות חדשות למדינה, שתבואנה קודם כול מאלה שיש להם, ממיסוי אמיתי של העשירים, משינוי סדר העדיפויות הלאומי, מהורדת ההשקעות הצבאיות וההוצאות הצבאיות, מהפסקת ההשקעות בהתנחלויות.

דב חנין: ואם עושים את זה, אפשר, עמיתי חברי הכנסת, גם לנהל תקציב מאוזן לחלוטין, וגם להעלות בצורה ניכרת, ניכרת מאוד אפילו, את ההוצאות לחינוך, לבריאות, לרווחה, לכל הנושאים החברתיים שצריך להשקיע בהם, לנושא הדיור שצריך בנייה תקציבית בהיקפים גדולים.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, מי שחושב שהשמאל הוא זה שצריך לנופף בדגל הגירעון התקציבי, חי בבלבול מושגים.

דב חנין: מי שהוביל את הגירעון התקציבי הגדול ביותר בהיסטוריה של ארצות-הברית היה הממשל של הנשיא בוש.

דב חנין: וכאשר הובילו לגירעון תקציבי קיצוני, אחר כך גם יכלו בקלות לבוא ולהגיד, צריך להקטין את ההוצאות, כי מה אתם רוצים, הקופה ריקה, אנחנו במשבר.

דב חנין: לכן, לא דגל הגירעון הוא הדגל של השמאל.

דב חנין: הדגל האמיתי של השמאל הוא דגל שינוי סדר העדיפויות, ההשקעה במה שצריך והפסקת ההשקעה במה שלא צריך, מיסוי אמיתי על אלה שיש להם, מיסוי על העשירים, מיסוי על הטייקונים, מיסוי על ההכנסות הכלואות, מיסוי אמיתי על כל אלה.

דב חנין: יש כסף, הכסף הזה צריך להיכנס גם לקופתה של המדינה, ובכסף הזה, עמיתי חברי הכנסת, אפשר לממן את ההוצאות החברתיות, אפשר לממן את החברה הישראלית, אפשר לממן את ההתמודדות עם הבעיות החברתיות הקשות, גם בלי גירעון בכלל.

אורי אורבך: תודה רבה, אדוני.

אורי אורבך: חבר הכנסת אורי אריאל – אני לא רואה אותו, אז חבר הכנסת יעקב כץ, בבקשה.

אורי אורבך: אני מבקש להקפיד על הזמנים.

אורי אורבך: ב-18:00 אנחנו מסיימים את הישיבה ואנחנו רוצים להספיק, ככל הניתן, גם לערוך את ההצבעה.

ראובן ריבלין: אפשר – – – את ההצבעה, אפשר להצביע את זה – – – עד 18:10.

אורי אורבך: בסדר, אדוני.

אורי אורבך: בבקשה, חבר הכנסת יעקב כץ, שלוש דקות לרשותך.

יעקב כץ: אדוני היושב-ראש, מכובדי השרים, חברי חברי הכנסת, א.

יעקב כץ: ברכותי לך, ידידי אורי, על מינויך ליושב-ראש הכנסת – – –

אורי אורבך: תודה.

יעקב כץ: ממלא-מקום יושב-ראש הכנסת.

אורי אורבך: סגן.

יעקב כץ: רציתי לומר, הגדלת היעד, אדוני שר האוצר – אדבר בקצרה, כי ביקשו ממני לדבר בקצרה, אבל יש תקציב.

יעקב כץ: חבר הכנסת גפני, אתה מפריע לי, אתה יכול לדבר אתו כל השנה.

יעקב כץ: אדוני שר האוצר, אני היית אצלך פעמים מספר בקשר לנושא הבנייה, לפני שלוש שנים וחצי, לפני שנתיים וחצי, נדמה לי שלוש פגישות במשרדך, בנושא של הבנייה במדינת ישראל.

יעקב כץ: ואני חושב שאני צדקתי – מחירי הדירות עולים, למרות התחלות בנייה רבות, ואין בתים לתושבים רבים במדינת ישראל.

יעקב כץ: אם אנחנו מדברים על הגדלת הגירעון ל-3%, ואני לא קיצוני כמו דב, אבל אני כן חברתי, ואולי יותר ממנו – גביית מסים צריכה להיעשות בצורה אחראית, לא להוציא מפה את כל העשירים, כדי שיהיו אנשים שיקימו מפעלים במדינת ישראל.

יעקב כץ: מצד שני, הגדלת הגירעון היא הכרחית, אבל היא צריכה להיות מופנית, אדוני השר, לבנייה תקציבית, כפי שעשינו בזמנו של אריק שרון, כשבנינו 120,000 יחידות דיור, ופתרנו את הבעיה של התושבים במדינת ישראל, וכל העולים למדינת ישראל באותן שנים היו להם דירות.

יעקב כץ: לכן אני אומר: הגדלת הגירעון כן, אבל לכוון אותה לבנייה תקציבית, כדי לאפשר לציבורים רבים שאין להם היום דירות לקבל דירות בתוך שנתיים ימים.

יעקב כץ: תודה.

אורי אורבך: תודה רבה לך, חבר הכנסת כץ, על התמצות.

אורי אורבך: חבר הכנסת אבישי ברוורמן, בבקשה.

אורי אורבך: אחריו – חבר הכנסת ישראל אייכלר, ואחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי – –

אבישי ברוורמן: אדוני שר האוצר, היושב-ראש – – –

אורי אורבך: סליחה רגע.

אורי אורבך: – – ואני סוגר את הרשימה, כי אנחנו חייבים לסיים בזמן.

אבישי ברוורמן: אדוני שר האוצר, יושב-ראש ועדת הכספים, חברי, אני רוצה לדבר על ניהול, כי כרגע מציגים לנו כאן שהיה יעד גירעון של 1.5%, והוויכוח – 2.5% או 3%, ועל זה ייפול דבר.

אבישי ברוורמן: אני מאשים את שר האוצר שמצד אחד, כשהיתה צמיחה, הצמיחה הזאת לא חלחלה לרוב הציבור; יוקר המחיה כאן הוא הגבוה בעולם המערבי, וזו המדינה האי-שוויונית ביותר.

אבישי ברוורמן: ואז, לפני שנתיים, מעל דוכן זה – זוכר, חברי חבר הכנסת איתן כבל?

אבישי ברוורמן: – אני התרעתי בפני שר האוצר שהולכת להיות התרסקות באירופה, מה שהוא אמר עכשיו.

אבישי ברוורמן: אמרתי לו: מאיפה התחזיות שלך לצמיחה הגדולה?

אבישי ברוורמן: אבל שר האוצר, שלא מנהל את משרד האוצר, אמר לכולם: 4%, כשאנחנו יודעים שאין 4%.

אבישי ברוורמן: וכשהיה לגבי תקציב הביטחון – גם כאן אמרתי: אתה לא שולט בתקציב הביטחון, והוא התפרץ, הוא אמר: שר הביטחון בשליטה שלי.

אבישי ברוורמן: ושר הביטחון אמר כאן: גירעון של 3%.

אבישי ברוורמן: כך אמר שר הביטחון.

אבישי ברוורמן: כי שר הביטחון לא סופר אפילו את שר האוצר.

אבישי ברוורמן: ומול מה אנחנו עומדים עכשיו?

אבישי ברוורמן: שפתאום יש גירעון גדול, והגירעון הזה יהיה – באמצעות מסים עקיפים.

אבישי ברוורמן: לא תהיה ברירה – מי שיהיה שר האוצר הבא – ברור שיהיה בסופו של דבר גירעון של 3%.

אבישי ברוורמן: לא רק זאת הבעיה; הבעיה שהניהול הכושל הזה, שבו פקידי משרד האוצר מנהלים את השרים עם בזבוזים אדירים בהוצאות – לא בהוצאות שהולכות לשכר המורים, לא בהוצאות שבסופו של דבר מגיעות לאוכלוסיות החלשות, לא בניהול שנאבק בריכוזיות.

אבישי ברוורמן: ולכן, אדוני שר האוצר, כשלת לחלוטין.

אבישי ברוורמן: המדיניות של הגירעון, הזאת, לא היתה מתוכננת, ואי-אפשר להגיד שזה קרה באירופה, ואי-אפשר להגיד שזה תקציב הביטחון, כי אמרנו לך את זה.

אבישי ברוורמן: ומכיוון שאתה לא מנהל את משרד האוצר, משרד האוצר לא מנוהל.

אבישי ברוורמן: הגירעון הזה ימומן עוד הפעם על גב הקבוצות החלשות.

אבישי ברוורמן: ואני מסכם, אדוני היושב-ראש.

אבישי ברוורמן: אני מציע לכם להצביע נגד, לא כי בסופו של דבר נאשר גירעון של 3% – מכיוון שהניהול הזה יימשך.

אבישי ברוורמן: לא יהיו שום רפורמות באוצר.

אבישי ברוורמן: אותם הפקידים – וראינו מה שהיה בדוח הכרמל – ימשיכו להיות אחראים לשרים, כין אין שרים בישראל.

אבישי ברוורמן: אנחנו, חבר הכנסת אייכלר, צריכים לזעזע את הניהול הזה.

אבישי ברוורמן: נזעזע את הניהול הזה – תתחיל להיות פה כלכלה צודקת.

אבישי ברוורמן: ולכן, אדוני שר האוצר, הניהול שלך כושל, ולכן אי-אפשר לתמוך במדיניות הכושלת שלך.

אורי אורבך: תודה רבה.

אורי אורבך: חבר הכנסת ישראל אייכלר, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי.

אחמד טיבי: אני?

אורי אורבך: אחריו, אחריו.

אורי אורבך: אבל אתה יכול להקשיב גם לנאום שלו, הוא ייתן לך רעיונות.

אורי אורבך: בבקשה, חבר הכנסת אייכלר, לרשותך שלוש דקות; אפשר גם פחות.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, ברכות להתמנותך לסגן יושב-ראש הכנסת.

אורי אורבך: תודה.

ישראל אייכלר: יהי רצון שתוכל להנחותנו בדרך הנכונה.

ישראל אייכלר: חברי הכנסת, בערב ימי החורבן אני חייב למחות על דברי הבלע והזדון שהושמעו כאן נגד לומדי התורה, שנקראים על-ידי הרשעים במלה "משתמטים".

ישראל אייכלר: מי שקורא למאות-אלפי משתתפי ההלוויה של מרן הרי"ש אלישיב, אנשים שמוסרים את נפשם ימים ולילות בתורה, בתואר המשוקץ "משתמטים", נחשבים כאויבי ומשנאי השם.

ישראל אייכלר: ואלוקי ישראל לא ישתוק למי שמחרף ומגדף את מי שדבקים בתורתו.

ישראל אייכלר: דווקא אנשים שמשתמטים ממצוות התורה קוראים לעם השם בציון בימי תשעת הימים, בערב ימי החורבן, במלה הגסה "משתמטים", וזה כולל ראשי ממשלה וראשי אופוזיציה, ואחר כך אנחנו קוראים באתרי האינטרנט דברי נאצה של אנשים שקוראים להשמיד את החרדים.

ישראל אייכלר: מי אשם בטוקבקים האלה?

ישראל אייכלר: אלה המנהיגים שקוראים לילדינו משתמטים.

ישראל אייכלר: אלה שממיתים עצמם באוהלה של תורה, עליהם הכתוב אומר, בעמוס הנביא: "הנה עיני השם אלוקים בממלכה החטאה", והקדוש-ברוך-הוא אומר: "והשמדתי אֹתה מעל פני האדמה אפס כי לא השמיד אשמיד את בית יעקב נאֻם השם...

ישראל אייכלר: בחרב ימותו כל חטאי עמי האמרים לא תגיש ותקדים בעדינו הרעה ביום ההוא אקים את סֻכת דויד הנופלת וגדרתי את פרציהן והריסֹתיו אקים ובניתיה כימי עולם".

ישראל אייכלר: והנביא מבטיח שלא יעזור לכל אלה שמנסים להסית נגד התורה ולומדיה: "ושבתי את שבות עמי ישראל ובנו ערים – – – וישבו ונטעו כרמים – – – ונטעתים על אדמתם ולא ינתשו עוד מעל אדמתם אשר נתתי להם אמר השם אלוקיך".

ישראל אייכלר: הקטרוג הגדול והנורא, אמר לי מרן ר' חיים קנייבסקי שליט"א לפני כמה חודשים, שבדור שבן דוד בא – קטגוריה על תלמידי חכמים.

ישראל אייכלר: מי מילל ומי פילל שיקימו מדינה יהודית בארץ-ישראל בשביל לקרוא לילדים ולנערים ולזקנים שלומדים תורה בתואר הזה, משתמטים.

ישראל אייכלר: בושה וחרפה.

שלמה מולה: שילכו לצבא.

שלמה מולה: שילכו לצבא.

שלמה מולה: שיתגייסו לצבא.

ישראל אייכלר: מי ביקש מכם להיות בארץ-ישראל?

ישראל אייכלר: אנחנו בארץ-ישראל לפניכם ונהיה פה אחריכם.

נחמן שי: מה זה "אחריכם"?

ישראל אייכלר: מה זאת המלה הזאת "משתמטים"?

ישראל אייכלר: אני מדבר על אלו שקוראים לנו משתמטים.

ישראל אייכלר: אני לא, חס וחלילה – אני אוהב כל יהודי, בין שהוא דתי ובין שהוא חילוני, או כל אזרח.

ישראל אייכלר: אבל מי שקורא לי משתמט, מי ששולל את זכות הילדים שלנו להיוולד ומי שקורא לילדים שלנו שיש יותר מדי ילדים חרדים בארץ וזו סכנה – הוא האיש אשר הקדוש-ברוך-הוא יילחם – ונאמר: "השם יילחם לכם ואתם תחרִשון".

ישראל אייכלר: אני שוב מסייג ואומר: רוב רובם – 99% של אזרחי ישראל היהודים, כולל החילונים, הם אוהבי תורה, מכבדי תורה ומעריצים את אלו שלומדים תורה, גם אם יש להם ויכוח בעניין השירות הצבאי – –

אורי אורבך: תודה רבה.

ישראל אייכלר: – – אבל מי שקורא לנו משתמט ידע שאנחנו נקרא לו אויב.

ישראל אייכלר: ואנחנו מבקשים מהקדוש-ברוך-הוא לפני ימי החורבן, שישלח רוח טהרה ממרום, וכולם יחזרו בתשובה, כולל אלה שקראו לנו פה היום משתמטים.

אורי אורבך: תודה רבה, חבר הכנסת אייכלר.

אורי אורבך: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת שלמה מולה.

רוני בר-און: אמרת שאתה סוגר, לא?

אורי אורבך: סגרתי.

אורי אורבך: אתה אחרון.

אורי אורבך: אתה אחריו, אחרון חביב.

אורי אורבך: שלמה מולה, ואתה אחרון.

אורי אורבך: אתה רוצה להקדים?

אורי אורבך: לא להיות אחרון?

רוני בר-און: אני רוצה שהישיבה תיסגר.

אורי אורבך: אחרון, אחרון.

קריאה: היושב-ראש ב-18:00 – – –

אורי אורבך: היושב-ראש ינעל ב-18:00, אבל אצלנו 18:00 זה 18:10.

אורי אורבך: אם יהיה צורך, כדי להספיק להצביע ולהודיע – – –

קריאה: – – –

אורי אורבך: אתה יודע, פְּחת.

רוני בר-און: מתי מתחילה ההצגה?

אורי אורבך: בבקשה, חבר הכנסת טיבי.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש – –

אורי אורבך: אני יודע, אני נותן לך עוד זמן.

אחמד טיבי: – – אני מברך אותך בשבתך כיושב-ראש הישיבה – –

אורי אורבך: תודה.

אחמד טיבי: – – אני מאחל לך הצלחה, ושתנהל אותה גם בכנסת הבאה, כי אתה אדם מוכשר.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, אני לא מתלהב מהניסיון להציג את הגדלת הגירעון כהישג.

אחמד טיבי: הבעיה היא סדר עדיפות כלכלי, סדר עדיפות של הממשלה בתקציב.

אחמד טיבי: כאשר אני קורא שהשקעה במועצות מקומיות – התנחלויות מעבר ל"קו הירוק", היא פי-שניים מאשר במועצות מקומיות בארץ, פי-שניים – אז אני אומר: יש בעיה בסדר העדיפויות.

אחמד טיבי: כאשר שר החינוך, שר האוצר, מזדרזים לתרום מהכסף הציבורי עשרות מיליוני שקלים למכללה בשטח כבוש, מכללת אריאל, זה בטוח בא על חשבון משהו אחר.

אחמד טיבי: כאשר מעבירים הון תועפות לתשתיות מעבר ל"קו הירוק", בשטחים הכבושים, זה בטוח בא על חשבון דברים אחרים.

אחמד טיבי: סדר העדיפויות הממשלתי של תקציב המדינה הוא סדר לקוי.

אחמד טיבי: אם מאות המיליונים האלה היו מושקעים במדיניות רווחה אמיתית, שתשמש רשת ביטחון לאלה הנזקקים, כדי שלא ייאלצו להעלות את עצמם באש – תופעה שאנחנו קוראים לחדול ממנה, למרות הקושי, למרות הסבל בחיי היום-יום והמצוקה.

אחמד טיבי: הממשלה אחראית לסבל הנורא של האנשים האלה.

אחמד טיבי: הדבר הנורא ביותר, שאנשי ימין, שמתנגדים למחאה החברתית, רצו להדביק לדפני ליף את האחריות למוות.

אחמד טיבי: הם קראו: הרוצחת דפני ליף.

אחמד טיבי: לא מתביישים, אין בושה.

אחמד טיבי: המדיניות של הממשלה שבחרתם היא שהובילה אנשים לשים קץ לחייהם בצורה הטרגית, הקשה, הבוטה, הכואבת.

אחמד טיבי: זה הזמן לומר שאפשר להפנות לתשתיות – שוחחתי עם חברי, חבר הכנסת אכרם חסון, עכשיו, על בעיה כואבת, של מס רכוש.

אחמד טיבי: אנשים הולכים למס רכוש ויש עסקה, 50,000 שקל, 70,000 שקל, חותמים, משלמים.

אחמד טיבי: בא הפקיד, אומר, שילמת 50?

אחמד טיבי: לא, אני כותב 100,000, זה המחיר.

אחמד טיבי: מה זה השרירות הזו?

אחמד טיבי: ומי הנפגע העיקרי מהדברים האלה, מהשרירות?

אחמד טיבי: האוכלוסייה הערבית, אלה שנשארו להם 3% מהקרקע הפרטית במדינה.

אורי אורבך: נא לסיים, אדוני.

אחמד טיבי: ולכן, סדר העדיפויות, אדוני היושב-ראש, הוא מה שחשוב.

אחמד טיבי: תשקיעו זמן בפיתוח תשתיות, במערכת חינוך, ברווחה, ברשת חברתית, בהעברת תקציבים לתוך מדינת ישראל, לתוך "הקו הירוק", ולא לבזבז מאות מיליונים על שטחים כבושים.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אורי אורבך: תודה רבה.

אורי אורבך: חבר הכנסת שלמה מולה, ואחריו – אחרון הדוברים, חבר הכנסת רוני בר-און.

אורי אורבך: בבקשה, אדוני, שלוש דקות לרשותך.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, רבותי השרים, אני מניח שאת הנימוק הכלכלי יעשה חבר הכנסת רוני בר-און, מי שהיה שר האוצר, טוב יותר מכל אחד מאתנו.

שלמה מולה: אבל אני רוצה לדבר, אדוני, על סדר העדיפויות של הממשלה הזאת בתחום הכלכלי-חברתי.

שלמה מולה: אנחנו באנו ואמרנו: התקציב הדו-שנתי בעצם לא משרת את המדיניות הכלכלית של הממשלה, בטח לא את הנושאים החברתיים.

שלמה מולה: סיפרתם לנו, אמרתם, יש, אפשר לעשות יותר, אפשר לעשות תיקוני תקציב כדי לסייע לאותם אנשים.

שלמה מולה: בשנה שעברה היתה כאן מחאה חברתית שהתחילה בנושא של הדיור, אדוני היושב-ראש.

שלמה מולה: סיפרו לנו, הביאו לנו חוקים, אמרו, הנה, יש לנו עכשיו כלכלה טובה, אנחנו ניתן כסף, נקנה דירות, יהיו דירות זמינות, אלפי אנשים בעצם יצאו מהמצוקה החברתית של הדיור.

שלמה מולה: מה שאנחנו רואים, אדוני היושב-ראש, בפועל בעצם המצוקה נשארת אותה מצוקה.

שלמה מולה: אני זוכר את הדיונים שהיו ימים ולילות על חוק הווד"לים.

שלמה מולה: מה יצא מזה בעצם, אדוני היושב-ראש?

שלמה מולה: שום דבר, גורנישט, כלום, אפס.

שלמה מולה: זאת אומרת, עכשיו באים ואומרים לנו, אנחנו רוצים להגדיל את הגירעון.

שלמה מולה: יכול להיות, האמת היא, אין לי דעה חותכת אם זה נכון או לא נכון.

שלמה מולה: אבל יכולתי אולי לתמוך בזה אם הייתי יודע שהממשלה הזאת יש לה יעדים חברתיים, יש לה יעדים שהיא קבעה לצמצום פערים חברתיים, אם היתה משקיעה בתחום החינוך, הרווחה, והייתי אומר כן.

שלמה מולה: אבל בשביל מה עכשיו להגדיל את הגירעון?

שלמה מולה: גם לא להשקיע בנושאים חברתיים, גם להכניס לאיזה מינוס גבוה את הדורות הבאים.

שלמה מולה: בשביל מה?

שלמה מולה: אני חושב, אדוני, שר האוצר, האמת היא, יש לו סגן ממולח, הוא מש"ס, איציק, בעצם הוא המלבין של שר האוצר – – –

אורי אורבך: איציק כהן, חבר הכנסת יצחק כהן.

שלמה מולה: איציק כהן הוא המלבין של שר האוצר.

שלמה מולה: כאשר תוקפים את שר האוצר הוא שולף את האיש החברתי הזה, איציק כהן, הוא בא – שולח אותו לתת דין-וחשבון.

שלמה מולה: האמת היא, סגן שר האוצר, אתה יודע איזה מצוקות חברתיות יש.

שלמה מולה: הרי אני לא מעלה על דעתי, כשאתה עולה פה על הדוכן בכנסת, נותן לנו נימוקים כלכליים-חברתיים, הרי אתה לא מאמין למה שאתה עושה.

שלמה מולה: הרי שר האוצר שלח אותך להיות דוברו.

שלמה מולה: עכשיו תשמע, מה שקורה בסופו של דבר, בשנה שעברה ראש הממשלה הקים את הוועדה הזאת, ועדת-טרכטנברג, סיבן אותנו, בסוף לא יצא שום דבר.

שלמה מולה: יצר ייאוש של אנשים.

שלמה מולה: אני מגנה כל תופעה קיצונית שאנשים פרטיים עושים על עצמם.

שלמה מולה: אבל התוצאה של הייאוש הזה – זה אותה מדיניות קלוקלת שלא מגלה שום חמלה לאנשים.

שלמה מולה: לכן אני חושב, שר האוצר הזה והמדיניות שלו, הממשלה הזאת, לא ראויים לאמון כלל וכלל.

אורי אורבך: תודה רבה.

אורי אורבך: אחרון הדוברים, חבר הכנסת רוני בר-און, בבקשה.

אורי אורבך: אני מזכיר את מגבלות הזמן שלנו, אבל אני בטוח שאדוני יתמצת כדרכו.

רוני בר-און: אדוני היושב-ראש, ברכות לכס, ברכות לבריאות טובה.

רוני בר-און: היה כאן שר האוצר, ולבד מססמאות לא אמר שום דבר.

רוני בר-און: דיבר על הצעת חוק להפחתת הגירעון – הוא יותר ממכפיל אותו.

רוני בר-און: סיפר שהוא התייעץ עם נגידים וה-OECD, כך דרכו – הנה אני אומר לכם, השרים שישבו בממשלה שמעו, אמר הנגיד, הממשלה התנהלה באחריות – בזה אני חולק על הנגיד – אבל מכאן ואילך היא מפקירה את האחריות שלה.

רוני בר-און: את זה לא אמר לכם שר האוצר.

רוני בר-און: אני רוצה להגיד לכם שלא קיבלתם אף נתון.

רוני בר-און: אני מציע לכם שורה של נתונים; תבדקו אותם.

רוני בר-און: יעד הגירעון השנה היה צריך לעמוד על 1.5%, מעמידים אותו על 3%.

רוני בר-און: תרשמו את מה שאני אומר לכם, היום הגירעון הוא – – –

אורי אורבך: סליחה, סליחה, שנייה, גברתי שרת הקליטה, אין קליטה של סלולרי באולם.

אורי אורבך: היא לא קולטת גם מה שאני אומר.

רוני בר-און: לא על הזמן שלי, כן?

אורי אורבך: הכול על הזמן שלך.

רוני בר-און: יש לי שתי דקות, כן?

קריאות: – – –

אורי אורבך: בבקשה, אפשר להמשיך.

רוני בר-און: יעד הגירעון היה אמור להיות 1.5%, מעלים אותו עכשיו ל-3%.

רוני בר-און: אני אומר לכם, היום הוא עומד על 3.8%, 3.7%.

רוני בר-און: הוא יגיע ל-4%.

רוני בר-און: אלוהים שישמור אם הוא יעבור את זה.

רוני בר-און: הממשלה הזאת הניחה הנחות שמרניות.

רוני בר-און: כל הצהרה מונחת בתקציב הדו-שנתי שאי-אפשר לעקוב אחריו, ובמקום לתקן את הגירעון פעם בשנה, מתקנים פעם בשנתיים.

רוני בר-און: ההנחות השמרניות – בזה אתה טועה, פרופסור ברוורמן, עם כל הכבוד וההערכה – במדינת ישראל אין משבר.

רוני בר-און: הניחו צמיחה 4% ל-2011, נגמר 4.8.

רוני בר-און: מניחים 4% ל-2012, יהיה 3.2.

רוני בר-און: בממוצע זה 4% צמיחה בשנה.

רוני בר-און: כל מדינות העולם חולמות על זה.

רוני בר-און: הניחו הנחה שמרנית בגביית מסים.

רוני בר-און: מה הוא אמר לכם?

רוני בר-און: השנה נגבה 2 מיליארד פחות.

רוני בר-און: הלו, שר האוצר, ההנחה לשנת 2012 בתקציב הדו-שנתי היתה 232.3 מיליארד שקל גבייה ממסים.

רוני בר-און: מה נגבה?

רוני בר-און: לא נגבה.

רוני בר-און: תיקנו השנה בינואר ל-221.

רוני בר-און: מה נגבה?

רוני בר-און: לא נגבה.

רוני בר-און: תיקנו ל-216, יגמרו ב-214.

רוני בר-און: עכשיו באים עם המספר הזה של יחס חוב–תוצר.

רוני בר-און: זה הבלוף הכי גדול שיש.

רוני בר-און: מה שקובע זה יחס תשלומי הריבית על החוב ביחס לתמ"ג.

רוני בר-און: מדינת ישראל משלמת 4%.

רוני בר-און: היותר-גבוהים מאתנו בכל מדינות ה-OECD, זה יוון, רחמנא ליצלן, ואיטליה, רחמנא ליצלן.

רוני בר-און: יפן, שיש לה 200% יחס חוב–תוצר, משלמת 1% החזר חובות ביחס לתוצר שלה.

רוני בר-און: עכשיו, חברים – – –

אורי אורבך: משפט לסיום, בבקשה.

רוני בר-און: אני מסיים.

אבישי ברוורמן: רוני, תקציב הביטחון.

רוני בר-און: ב-2003 הניח שר האוצר אז, בנימין נתניהו, את התשתית לעשור שייחשב כעשור של המשמעת התקציבית.

רוני בר-און: אני מודיע לכם ששר האוצר שטייניץ – אני מקווה שראש הממשלה שמבין את הדבר הזה יתעשת – מוביל אותנו לעשור של, איך אני אקרא לזה, השתוללות תקציבית.

רוני בר-און: החוק הפיסקלי של טרכטנברג מחד גיסא והגדלת יעד הגירעון הפראי הזה מאידך גיסא, יכניסו אותנו לעשור של השתוללות תקציבית.

רוני בר-און: העשור האבוד של כלכלת ישראל התחיל ב-1973 בעקבות מלחמת יום הכיפורים.

רוני בר-און: גורו לכם, אתם הולכים באותו תלם.

רוני בר-און: כלל פיסקלי מופקר והתנהלות מופקרת ביעד הגירעון יביאו אותנו לשואה כלכלית.

אורי אורבך: תודה רבה.

אורי אורבך: שב נא במקומך.

אורי אורבך: אנחנו עוברים להצבעה.

אורי אורבך: נא להצביע.

אורי אורבך: הצבעה מס' 9 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 36 נגד – 13 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הפחתת הגירעון והגבלת ההוצאה התקציבית (תיקון מס' 12) (שינוי תוואי הפחתת הגירעון), התשע"ב–2012, לוועדת הכספים נתקבלה.

אורי אורבך: בעד – 36, נגד – 13.

אורי אורבך: הצעת חוק הפחתת הגירעון והגבלת ההוצאה התקציבית (תיקון מס' 12), כשמה, עברה בקריאה ראשונה ותעבור לוועדת הכספים להכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

אורי אורבך: הודעה למזכיר הכנסת, בבקשה.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 66), התשע"ב–2012, שהחזירה ועדת החוקה, חוק ומשפט; הצעת חוק זכויות לאנשים עם מוגבלות המועסקים כמשתקמים (הוראת שעה) (תיקון), התשע"ב–2012, שהחזירה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות; הצעת חוק המתווכים במקרקעין (תיקון מס' 7), התשע"ב–2012, שהחזירה ועדת הכלכלה; הצעת חוק מיסוי מקרקעין (שבח ורכישה) (תיקון מס' 74), התשע"ב–2012, שהחזירה ועדת הפנים והגנת הסביבה; הצעת חוק לתיקון פקודת הרוקחים (מס' 20) (תיקון), התשע"ב-2012, שהחזירה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות; הצעת חוק הספנות (ימאים) (תיקון מס' 5), התשע"ב–2012, שהחזירה ועדת הכלכלה; הצעת חוק הדואר (תיקון מס' 11), התשע"ב–2012, שהחזירה ועדת הכלכלה; הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון מס' 55), התשע"ב–2012, שהחזירה ועדת הכלכלה.

נאזם בדר: לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק המים (תיקון מס' 25), התשע"ב–2012; הצעת חוק הגבלת הפרסומת והשיווק של מוצרי טבק (תיקון מס' 7), התשע"ב–2012; הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון מס' 72) (שופט תעבורה), התשע"ב–2012; הצעת חוק לפיקוח על איכות המזון ולתזונה נכונה במוסדות חינוך, התשע"ב–2012; הצעת חוק למניעת הסתננות (עבירות ושיפוט) (איסור הוצאה מישראל של כספי מסתנן – הוראת שעה), התשע"ב–2012; הצעת חוק חשיפת זהותו של מפרסם תוכן ברשת תקשורת אלקטרונית, התשע"ב–2012.

נאזם בדר: לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

נאזם בדר: הצעת חוק לתיקון פקודת הטלגרף האלחוטי (מס' 6) (הפחתת אגרות בעד הועדת תדרים והקצאתם), התשע"ב–2012, של חברי הכנסת ציון פיניאן ונחמן שי; הצעת חוק רשות השידור (תיקון מס' 28) (תקצוב שידורי רשת מורשת), התשע"ב–2012, של חברי הכנסת דוד אזולאי וישראל אייכלר; הצעת חוק פיצויי פיטורים (תיקון מס' 28) (התפטרות בשל לימודים במכינה קדם-צבאית), התשע"ב–2012, של חברת הכנסת דליה איציק.

נאזם בדר: החלטת ועדת הכספים בדבר פיצול הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 188) (תרומה למוסד ציבורי), התשע"ב–2012, סעיפים 1(2), (3) ו-(5).

נאזם בדר: לבסוף, בהתאם להוראת סעיף 89 לתקנון הכנסת, החליטה ועדת הפנים והגנת הסביבה לחדש את דיוניה בהצעת חוק הרשות הלאומית למלחמה בסמים (תיקון מס' 3), התשע"ב–2012 – מ/658, שהונחה על שולחן הכנסת ביום ח' בסיוון התשע"ב, 26 במאי 2012.

נאזם בדר: תודה.

אורי אורבך: תודה, אדוני.

אורי אורבך: נשמעו הדברים כמשניות בסוף אזכרה, שגם אם אתה לא מספיק לקלוט את כל המלים, אתה מודע לחשיבותן ונהנה מהסאונד.

אורי אורבך: תודה רבה.

אורי אורבך: ישיבה זו נעולה, ומחר נמשיך לדון בשעה 16:00 – המשך סדר-היום שלא הספקנו היום, המשך עבודת החקיקה של הכנסת.

אורי אורבך: תודה רבה לכם.

אורי אורבך: הישיבה תתחדש מחר בשעה 16:00.

אורי אורבך: תודה.

אורי אורבך: ישיבה זו נעולה; תודה שהייתם אתנו.