ישיבת מליאה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 373, 2012-07-18 00:00

ראובן ריבלין: רבותי השרים, חברי וחברותי חברי הכנסת, היום יום רביעי, כ"ח בתמוז תשע"ב, 18 לחודש יולי 2012 למניינם, ואני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

ראובן ריבלין: האם יש הודעה?

ראובן ריבלין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק להגנת הספרות והסופרים בישראל (הוראת שעה), התשע"ב–2012; הצעת חוק בתי-משפט לעניינים מינהליים (תיקון מס' 75) (בתי-משפט שלום לעניינים מינהליים), התשע"ב–2011; הצעת חוק הפיקוח על מזון לבעלי-חיים, התשע"ב–2012.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אדוני סגן שר החוץ, אדוני שר המשפטים, אדוני שר התקשורת, קיבלתי עכשיו תהייה, שאלה, אם לא תלונה, מהמנהיגות הנוצרית בעולם לגבי אירוע שאירע כאן אתמול בכנסת, כאשר אחד מחברי הכנסת החליט לקרוע במפגיע את הברית החדשה, מתוך מחשבה שהיא נשלחה אליו בדואר מבלי שהוא ביקש זאת, כהתרסה וכפרובוקציה, בלשונם.

ראובן ריבלין: אני רוצה לומר בצורה חד-משמעית, כיושב-ראש הכנסת, לא בשם הכנסת, אם כי אני בטוח שגם אדוני יזדהה עם אמירותי, שחופש הפולחן, חופש האמונה, הוא מיסודות המדינה היהודית והדמוקרטית שלא תוכל להתקיים – גם אם אדם חושב שמישהו שלח לו איזה דבר קודש לאנשים אחרים כפרובוקציה, הוא חייב, מרגע שנבחר כחבר כנסת, להבין שכל דבר שהוא עושה הוא עושה זאת גם כראי של הכנסת כולה.

ראובן ריבלין: אני רוצה לומר שאני מזדע

ראובן ריבלין: זע לחשוב מה היה קורה אם היה נשלח ספר תנ"ך לפרלמנטרים בעולם והיה חושב אחד הפרלמנטרים מהפרלמנטים השונים בעולם שנשלח ספר התנ"ך אליו מתוך התרסה, והוא היה עומד וקורע אותו.

ראובן ריבלין: איזו זעקה ואיזו קריאה היתה נשמעת מבית-המחוקקים שלנו ומבתים אחרים במדינת ישראל על אנטישמיות נוראה, אשר אינה מאפשרת ליהודי לחיות על-פי אמונתו.

ראובן ריבלין: אני, באופן אישי, לא בשם הכנסת, מגנה את הפעולה הזו בגינוי שאין למעלה ממנו.

ראובן ריבלין: תודה.

מוחמד ברכה: למה לא בשם הכנסת, אדוני היושב-ראש?

ראובן ריבלין: כי אני לא רוצה לחייב את הכנסת.

ראובן ריבלין: אני בטוח שאם אתה מזדהה – שאתה מזדהה אתי.

ראובן ריבלין: אלה שהזדהו אתי – אני מדבר עם שר התקשורת, כי הוא חבר שלי, אבל אני – מובן שגם אתה, חבר הכנסת ברכה, חבר שלי – – –

טלב אלסאנע: אז אתה מדבר בשם כל אלה שמזדהים אתך?

ראובן ריבלין: הם יכולים להזדהות אתי או לא.

ראובן ריבלין: אני מאמין שלפחות – – –

טלב אלסאנע: יש הרבה שמזדהים אתך.

ראובן ריבלין: אני מאמין שלפחות 110 מ-120 חברי כנסת – – –

מוחמד ברכה: 119.

ראובן ריבלין: אני לא רוצה לומר, אני נותן הנחה.

ראובן ריבלין: רבותי, הדברים האלה צריכים להיאמר בצורה הברורה ביותר.

ראובן ריבלין: תודה רבה על תשומת הלב.

ראובן ריבלין: אני מתנצל על כך שאני לא התחלתי על-פי המוטל עלי, בשאילתות דחופות.

ראובן ריבלין: השאילתא הראשונה היא שאילתא שכבוד שר התקשורת – כשר הרווחה, סליחה, שר הרווחה, ולא כשר התקשורת, יעלה ויבוא ויענה על שאילתא דחופה של חברת הכנסת מרינה סולודקין, בנושא: קצבת שירותים מיוחדים לעיוורים.

ראובן ריבלין: בבקשה, כבוד השר יעלה ויבוא.

ראובן ריבלין: בבקשה.

מרינה סולודקין: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, כבוד השר, משרדך החליט שעיוורים זכאים לקצבת שירותים מיוחדים בשיעור של 105%, ויקבלו אותה בהדרגה במשך ארבע שנים – תוספת של 25% מדי שנה.

מרינה סולודקין: רצוני לשאול: מדוע הוחלט שלא לשלם את מלוא הקצבה מייד?

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תוכלי אחר כך להוסיף ולשאול.

ראובן ריבלין: כבוד שר הרווחה ישיב.

משה כחלון: אדוני היושב-ראש, חברת הכנסת סולודקין, אכן היו דיונים בין המוסד לביטוח לאומי, לא משרדי, אבל המוסד לביטוח לאומי, שתחת אחריות משרדי.

משה כחלון: הוסכם על צורך בתשלום גמלת שירותים מיוחדים לעיוורים בשיעור של 50% מהגמלה.

משה כחלון: מדובר ב-76 מיליון שקל, חברת הכנסת סולודקין, ולכן קשה בבת-אחת לשלם את זה.

משה כחלון: אלה סכומים, את יודעת, 76 מיליון פה, 50 מיליון שם, 80 מיליון, 800, אם נעמיס את הכול בבת-אחת יהיה קושי, אני מניח.

משה כחלון: לכן זה חולק לארבע שנים.

משה כחלון: אבל לא נאמרה המלה האחרונה, אני אעשה מאמצים מול האוצר כדי לצמצם את לוחות הזמנים.

משה כחלון: נוסף על כך, בימים האלה פועל צוות שהוקם על-ידי מנכ"ל הביטוח הלאומי, פרופסור מור-יוסף, לבחינת הכלי המתאים לקביעת זכאות לשירותים מיוחדים, תוך התייחסות לאוכלוסיות עם צרכים מיוחדים, דוגמת עיוורים.

משה כחלון: אחת ההצעות היא לקבוע מבחן שמתייחס, נוסף על מבחן התלות, גם להתניידות ולעצמאות כלכלית של האדם, ולא רק בביתו.

משה כחלון: אני אנסה, ממש בשלושה משפטים, להסביר במה מדובר: כל מבחן של נכות דורש מבחן ADL.

משה כחלון: מבחן ADL הוא מבחן תפקוד.

משה כחלון: לעיוור אין בעיות של תפקוד מוטורי, אבל יש לו בעיות אחרות, והבעיות האלה לא מובאות בחשבון.

משה כחלון: ועכשיו, מנכ"ל הביטוח הלאומי מקים צוות כדי לבחון, לא רק עיוורים – כל הנכים שמבחני ADL לא תמיד פוגעים בדיוק בבעיות שלהם.

משה כחלון: אני מניח שגם העניין הזה ייפתר, ואם נצליח לצמצם – יש לנו כמובן ויכוחים מול האוצר, אנחנו, מבחינתנו לתת את זה מחר, אבל גם לא צריך להיות גיבור גדול, גם לאוצר יש הצרכים שלו, הוא גם אחראי לקופת המדינה וצריך לסדר את התקציב.

משה כחלון: אז פה לא רוצים להאשים אף אחד.

משה כחלון: אבל נעשה הכול כדי להקל על החיים שלהם ובאמת לאפשר להם לקבל את זה בפרק הזמן הקצר ביותר.

ראובן ריבלין: בבקשה, חברת הכנסת מרינה סולודקין.

מרינה סולודקין: אני מאוד מודה לשר.

מרינה סולודקין: אני צריכה לומר שאני יושבת-ראש של תת-ועדה של הוועדה לביקורת המדינה בנושאים החברתיים והשירותים של משרד הרווחה ואני מקבלת את הדרישות והבקשות של העיוורים.

מרינה סולודקין: הגיעה אלי קבוצה של עיוורים והם אמרו שהם מאוד מחכים לקצבה הזו, ואני מצטרפת לבקשה שלכם לקצר את הזמן עד שיקבלו את הקצבה המלאה.

משה כחלון: טוב, תודה רבה.

משה כחלון: גם פנייה של הוועדה שאת עומדת בראשה, ועדת המשנה, רק תסייע לנו, פנייה לאוצר כדי לצמצם את לוחות הזמנים.

משה כחלון: ואני, מצד שני, גם שמח שאחרי כל כך הרבה שנים כן הוחלט לתת להם.

משה כחלון: לפעמים אנחנו באים בטענות למה לוקח שלוש שנים או ארבע, שוכחים לבוא בטענות למה לקח 64 שנים עד שמתחילים בארבע או בשלוש.

משה כחלון: רפורמות ושינויים, חברת הכנסת סולודקין, הקושי הוא להגיע להחלטה ולרפורמה, היישום יכול לקחת עוד שנה, פחות שנה, אבל אותם עיוורים, זה יהיה להם לכל החיים, דבר שלא היה להם.

ראובן ריבלין: ובלבד שהיישום הוא לא בר-חזרה, כי פעמים אנחנו ראינו ממשלות שהיו מודיעות מתוך ידיעה שהן לא יקיימו.

משה כחלון: לא, לא.

ראובן ריבלין: ופה אדוני אומר שאנחנו על הדרך לבצע זאת.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחברת הכנסת סולודקין על דאגתה לאותם מוגבלים; הם לא חסרי ישע, אפילו היום הם משולבים בחברה בצורה מעוררת התפעלות, כמו גם רבים אחרים עם מוגבלויות, ואני מודה לך מאוד על שאלתך.

ראובן ריבלין: אני מזמין את כבוד סגן שר החינוך, חבר הכנסת מוזס, אליעזר היקר, לבוא ולעלות, להגיע ולהיראות על במת הכנסת ולענות על שאילתא דחופה של חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

ראובן ריבלין: אני לא יודע למה קוראים לך "אבוקסיס", לשם משפחתך.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת אורלי לוי, שאנחנו יודעים, ואבקסיס, שאנחנו מודעים.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת אבקסיס, בנושא משבר ההרשמה לגנים, ושואלת נוספת, אם תהיה כאן, תהיה חברת הכנסת רונית תירוש.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, בבקשה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני סגן שר החינוך, רציתי לשאול אותך את השאלה הבאה: עקב היישום ההדרגתי של חוק חינוך חינם נאלצו הורים רבים לרשום את ילדיהם לגנים פרטיים יקרים ולגנים מרוחקים, ובמקרים אחרים אף מצאו עצמם ללא פתרון לשנה הקרובה.

אורלי לוי אבקסיס: ברצוני לשאול: 1.

אורלי לוי אבקסיס: מה הוא היקף התופעה?

אורלי לוי אבקסיס: 2.

אורלי לוי אבקסיס: מה ייעשה להתמודדות עם המצב שנוצר?

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

מנחם אליעזר מוזס: כבוד אדוני היושב-ראש היקר, הנכבד והחביב, ר' ראובן, חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס שדואגת לילדי ישראל בכל עידן ועידן – כל הפעילות שלה, אני חייב לומר, מתמקדת למען הילד.

מנחם אליעזר מוזס: דברי תשובה על שאילתא דחופה מס' 462 בנושא משבר ההרשמה לגנים: כפי ששבנו ואמרנו מעל במת הכנסת ובוועדת החינוך של הכנסת בהזדמנויות שונות, יישום החלטת הממשלה בדבר חינוך חינם לגילאי שלוש-ארבע הינו הדרגתי ויתפרס על פני שלוש שנים, כפוף לפתרונות בינוי.

מנחם אליעזר מוזס: המרכיב העיקרי כאן בכל הנושא הזה הוא נושא הבינוי, ואתם יודעים שאי-אפשר לבנות הכול בהבל פה, אלא בינוי לוקח זמן; תכנון, פרוגרמות, הקצאות – זה לוקח זמן.

מנחם אליעזר מוזס: סעיף 1(ב) להחלטת הממשלה מתייחס לסוגיה הזאת ונקבע בו כך: "ככל שיהיה פער בין הביקוש לגנים ציבוריים להיצע המקומות בגנים אלו ברשויות המקומיות, משרד החינוך יקבע כללי קדימות בהתאם לקריטריונים שוויוניים, עד להשלמת הבינוי והפריסה הארצית".

מנחם אליעזר מוזס: בהתאם לאמור, רשויות שאינן ערוכות לקלוט את כלל הילדים בגילים הרלוונטיים בתחומן מבצעות רישום לגנים רשמיים על-פי קדימות הגיל.

מנחם אליעזר מוזס: יש עדיפות לילדים בגיל ארבע על פני ילדים בגיל שלוש.

מנחם אליעזר מוזס: הרשות תשקול בהליכי השיבוץ גם היבטים סוציו-אקונומיים, כמובן.

מנחם אליעזר מוזס: ישנן רשויות שערוכות יותר וישנן רשויות שערוכות פחות.

מנחם אליעזר מוזס: עם זאת, ניתן לומר שבמרבית הרשויות יינתן מענה, והרוב המכריע – קרי למעלה מ-85%; ובמספרי תלמידים 271,367 מתוך 317,511 – יזכו למענה כבר בשנת הלימודים תשע"ג הבאה עלינו לטובה.

מנחם אליעזר מוזס: כאמור, למעלה מ-85% מילדי ישראל בגילים הרלוונטיים ייהנו מהשירות כבר בשנת הלימודים תשע"ג.

מנחם אליעזר מוזס: בפועל ייפתחו בשנת הלימודים תשע"ג כ-860 כיתות גן; נבנו כ-500 כיתות גן במבנים חדשים, וכ-360 מבנים הוסבו לצורך התאמתם לגני-ילדים.

מנחם אליעזר מוזס: התקציב הכולל ליישום מהלך זה בהיבטי בינוי הוא 2.65 מיליארד ש"ח – סכומים משמעותיים ביותר.

מנחם אליעזר מוזס: נוסף לכך, כ-400 גנים פרטיים הצטרפו למהלך והוכרו כגנים מוכרים שאינם רשמיים.

מנחם אליעזר מוזס: אין מחסור בכוח-אדם.

מנחם אליעזר מוזס: ישובצו כ-910 גננות ויתקיימו הרשמות במהלך השנה.

מנחם אליעזר מוזס: כפי שידוע לנו מנתונים שהועברו מהרשויות, וכן מנתוני הפיקוח, נכון לעתה, כ-4,900 ילדים נרשמו לגנים ציבוריים ברשויות השונות ולא התקבלו אף שהם בגיל הרלוונטי.

מנחם אליעזר מוזס: ילדים אלה יקבלו מענה בשנים הבאות מכוח החלטת הממשלה שהכול יהיה בהדרגתיות.

מנחם אליעזר מוזס: אבקש לחזור ולומר כי יצאנו למהלך רחב מאין כמוהו.

מנחם אליעזר מוזס: המהלך הינו הדרגתי, ולא יכול להינתן לו מענה מלא כבר בשנת היישום הראשונה, אם כי שוב אני חוזר ואומר: אנו נספק מענה לרוב הילדים בשנתון.

מנחם אליעזר מוזס: במהלך שנות היישום הבאות יזכו כלל ילדי ישראל גילאי שלוש-ארבע לחינוך חינם כפי שנקבע בהחלטת הממשלה.

מנחם אליעזר מוזס: משרד החינוך והרשויות מגויסים למטרה ומתקדמים לעבר השגתה בקצבי זמן מהירים ביותר.

מנחם אליעזר מוזס: עד כאן דברי תשובתי.

מנחם אליעזר מוזס: אני מקווה שמסרתי את כל הנתונים.

אורלי לוי אבקסיס: – – –

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת אבקסיס, ואחריה – חברת הכנסת רונית תירוש, כשואלות משותפות בשאילתא הזאת.

ראובן ריבלין: בבקשה, חברת הכנסת אבקסיס, ואחריה – רונית תירוש.

ראובן ריבלין: אדוני ישיב לשתיהן.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני, הייתי רוצה להסב את תשומת הלב לדבר נוסף, שקשור כמובן גם לגיל הרך, וזה הצהרונים לגילאי חמש-תשע.

אורלי לוי אבקסיס: טרכטנברג המליץ, כמובן, על פריסה יותר רחבה של הצהרונים שנותנים מענים, ומה שבסופו של דבר הוחלט זה רק אשכולות 1–3.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לשאול: בעבר מדינת ישראל ידעה לפענח על-פי שכונות את המצב הסוציו-אקונומי של המשפחות, שלעתים איננו כולל כלל את הדירוג של העיר עצמה, וזאת הפריפריה החברתית האמיתית של המדינה.

אורלי לוי אבקסיס: הראיה שעשו את זה בעבר זה פרויקט שיקום שכונות, שקבע לפי שכונה מצב סוציו-אקונומי ובמה המשפחה בעצם יכולה לעמוד ובמה לא.

אורלי לוי אבקסיס: השאלה שלי היא, מדוע לא נעשו פעולות דומות במקרה הזה של פענוח השכונות כדי שייכנסו גם הם לתוך הפתרון של הצהרונים, והאם בכלל חשבו על הדבר?

אורלי לוי אבקסיס: רק כדי לסבר את האוזן אני אקריא חלק מאשכול 4 כדי להבין מי לא ייכנס לפתרון של הצהרונים: קריית-מלאכי, דבורייה, בית-שמש, ירוחם, שדרות, קריית-גת, דימונה, רמלה, מעלות–תרשיחא, לוד, בית-שאן, מגדל-העמק – ויש פה עוד הרבה אחרים – וכמובן, גם ערד.

אורלי לוי אבקסיס: אני חושבת שפענוח מקומי-אזורי היה יכול לתת פתרון הרבה יותר טוב לאותם אנשים, כמו בשדרות, שאנחנו רוצים לתת גם להם את המענה שההורים יצאו לעבוד, וגם לתת פתרון לילדים בלי שההורים לא יצליחו אפילו להתחיל את החודש.

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת רונית תירוש, בבקשה.

רונית תירוש: אדוני סגן השר, בהמשך לשאלת הצהרונים, האם גם הגנים במוכר שאינו רשמי בלמ"ס 1, 2, 3 יקבלו את הסבסוד לפי המלצות טרכטנברג?

רונית תירוש: דבר נוסף – בגנים של "נעמת", כאשר בעצם הלימודים שם חינם לילדים, כאשר הילד הזה נכנס לצהרון של "נעמת" בצהריים זה עולה לו יותר כסף מצהרון פרטי.

רונית תירוש: האם תעשו משהו ליישב את העניין, או שילד צריך לעזוב את "נעמת" של הבוקר ולעבור בצהריים לצהרון פרטי בגלל עלויות נמוכות יותר?

רונית תירוש: השאלה האחרונה שלי – על-פי נתונים שבידי, לכ-7,000 ילדים בפזורה הבדואית אין פתרון בגני-ילדים לשנת הלימודים הבאה.

רונית תירוש: כיצד המשרד מתכוון להחיל את החוק החדש גם עליהם?

רונית תירוש: ואם הוא לא מצליח, מדוע המשרד אינו נענה ליוזמות פרטיות ומאשר הקמת גנים שכאלה תחת הגדרת מוכר שאינו רשמי?

רונית תירוש: אני מדברת על הפזורה הבדואית.

רונית תירוש: תודה.

ראובן ריבלין: בבקשה.

מנחם אליעזר מוזס: תשובתי לשתי חברות הכנסת הנכבדות: ידוע לכן שהצהרונים וכל הפרויקט הזה לא יתחיל ב-1 בספטמבר עקב כל מיני בעיות – – –

ראובן ריבלין: ב-27 באוגוסט.

מנחם אליעזר מוזס: ב-27 באוגוסט.

מנחם אליעזר מוזס: לא, הכול נדחה אחרי החגים – – –

מוחמד ברכה: 26.

ראובן ריבלין: 26 באוגוסט.

מנחם אליעזר מוזס: 26 באוגוסט.

מנחם אליעזר מוזס: זה לא ייפתח ב-26 באוגוסט בגלל כל מיני בעיות שהתעוררו, כמו השאלות שאת וחברת הכנסת תירוש הצבתן.

מנחם אליעזר מוזס: אנחנו מחפשים מענה לכל הדברים האלה.

מנחם אליעזר מוזס: בגלל זה כל הסיפור הזה נדחה עד אחרי החגים, ליום כ"ד תשרי, כדי שנוכל להתארגן, כי גם הצהרונים זה פרויקט הדרגתי.

מנחם אליעזר מוזס: כמו גילאי שלוש-חמש בגני-הילדים – החליטו גם על זה שזה יהיה הדרגתי.

מנחם אליעזר מוזס: כי סוף כל סוף זה מיזם לא פשוט – הסיפור של הזכיינות, הסיפור של המדריכים, התוכן של שעות אחר-הצהריים.

מנחם אליעזר מוזס: יש עוד המון דברים שיושבים יום ולילה, אני יכול להעיד, במשרדנו, למצוא מענה, והדברים האלה הועלו.

מנחם אליעזר מוזס: אני רוצה לומר, גברת אבקסיס, שחלק מהערים – כבר שמעתי עליהן את השאלות ואת התלונות, וגם הנושא של הבדואים.

מנחם אליעזר מוזס: הכול עולה על סדר-היום.

מנחם אליעזר מוזס: אני מקווה שעד כ"ד בתשרי הבא עלינו לטובה – אומנם ההחלטה היא בהדרגה אבל בתוך ההדרגתיות יהיה גם סדר עדיפות מסוים, וזה יענה בצורה מיטבית.

רונית תירוש: מדובר על הגנים, לא רק על הסייעות?

מנחם אליעזר מוזס: כן.

מנחם אליעזר מוזס: אורלי לוי אבקסיס שאלה על הגנים.

מנחם אליעזר מוזס: נתתי תשובה מפורטת.

ראובן ריבלין: בתשובה הקודמת הוא כבר דיבר על הגנים.

מנחם אליעזר מוזס: על הגנים נתתי תשובה מאוד מפורטת.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אתה נשאר על הבמה וממשיך לענות על שאילתות דחופות.

ראובן ריבלין: הפעם שאילתא דחופה של חבר הכנסת יואל חסון בנושא: חיבור אינטרנט אלחוטי בבתי-ספר.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת חסון.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, אדוני סגן השר, הובא לידיעתי כי בתקופה הקרובה צפויים בתי-ספר, בהנחיה ובאישור של משרדך, להתחבר לרשת אינטרנט אלחוטית.

יואל חסון: רצוני לשאול: 1.

יואל חסון: האם טרם ההחלטה בחן משרדך את ההשפעות של אותה קרינה ממושכת על ילדים?

יואל חסון: 2.

יואל חסון: האם הדבר לא יעודד גלישה בסלולר בשיעורים?

יואל חסון: 3.

יואל חסון: מדוע לא די באינטרנט קווי?

מנחם אליעזר מוזס: יש לי תשובה מאוד מאוד מפורטת.

ראובן ריבלין: בבקשה.

מנחם אליעזר מוזס: אדוני היושב-ראש, כתוצאה מכך זה ייקח קצת זמן, זה כמה עמודים.

ראובן ריבלין: אדוני, זאת ההזדמנות של חברי הכנסת ביום רביעי לשאול את שרי הממשלה בצורה ישירה, וגם להוסיף ולשאול.

ראובן ריבלין: אדוני ישיב בזמן שדרוש לו.

מנחם אליעזר מוזס: דברי תשובתי לחבר הכנסת הנכבד מר יואל חסון: אין ספק שהכנסת ציוד תקשורת ומחשבים למוסדות החינוך מעלה שאלות באשר להשלכות הבריאותיות והבטיחותיות הנובעות מהשימוש בו, ובפרט בנושא הקרינה.

מנחם אליעזר מוזס: משרד החינוך ער לסוגיה והקים ועדה לעניין, שהיו שותפים לה מומחים מהמשרד להגנת הסביבה וממשרד הבריאות.

מנחם אליעזר מוזס: הוועדה בחנה את השלכותיו הבריאותיות והבטיחותיות של שילוב ציוד תקשורת ומחשבים בבתי-הספר בהתמקדות בנושאים של קרינה, בטיחות חשמל, ארגונומיה ומערכת הראייה.

מנחם אליעזר מוזס: ההמלצות בנושא פורסמו באתר מינהל מדע וטכנולוגיה – התוכנית להתאמת מערכת החינוך למאה ה-21 ובאתר לשיתוף הציבור.

מנחם אליעזר מוזס: ההמלצות נכתבו תוך שמירה על עקרון הזהירות המונעת ומתוך מטרה לשמור על בריאותם של התלמידים והמורים.

מנחם אליעזר מוזס: לאחר שהתקבלו הערות הציבור עודכן מסמך ההמלצות, ואנחנו פועלים להוצאת חוזר מנכ"ל בנושא לקראת שנת הלימודים הבאה.

מנחם אליעזר מוזס: במסגרת חוזר זה יפורטו הנחיות אופרטיביות שמטרתן תהיה למנוע ככל האפשר חשיפת תלמידים וסגל הוראה לקרינה בלתי מייננת הנובעת משימוש בציוד תקשורת – מחשב או אחר.

מנחם אליעזר מוזס: אני הולך לפרט את עיקר ההנחיות שיפורסמו בחוזר המנכ"ל.

מנחם אליעזר מוזס: להלן עיקר ההנחיות שיפורסמו: א.

מנחם אליעזר מוזס: ההנחיות בנושא קרינה ממערכות WLAN, Wi-Fi ומחשבים ניידים – אין להתקין בבית-הספר רשת אלחוטית ככל שניתן להתקין רשת חוטית בלי ליצור מפגע בטיחותי הנובע מההתקנה ומהשימוש בה.

מנחם אליעזר מוזס: בכל בית-ספר שבו הותקן ציוד תקשורת ומחשבים יש לבצע בדיקת קרינה לפני התקנת הציוד ואחריה.

מנחם אליעזר מוזס: יש לבצע את הבדיקה כאשר הציוד מופעל בכל בית-הספר.

מנחם אליעזר מוזס: באזורים שבהם קיימת בעיה בטיחותית בהתקנת רשת קווית, תותקן רשת אלחוטית בהתאם להנחיות, תוך מזעור רמת הקרינה בשטח בית-הספר.

מנחם אליעזר מוזס: יש לכבות התקני קצה בעלי יכולת אלחוט ככל שלא נעשה שימוש בהם במסגרת הלימודים.

מנחם אליעזר מוזס: ב.

מנחם אליעזר מוזס: הנחיות בנושא קרינה מטלפונים ניידים – בית-הספר יקים אזור דיבור בטלפון נייד, על מנת להגביל את השימוש בו ואת נזקיו הסביבתיים.

מנחם אליעזר מוזס: בית-הספר ישים שילוט ברור שבו ייאסר הדיבור בטלפון נייד.

מנחם אליעזר מוזס: בית-הספר יאכוף את השימוש בטלפונים סלולריים באזורים המותרים בלבד.

מנחם אליעזר מוזס: אין להתקין מכשירי שיבוש קליטה של טלפונים ניידים בשטח בית-הספר.

מנחם אליעזר מוזס: ג.

מנחם אליעזר מוזס: הנחיות בנושא קרינה בתדר רשת החשמל ELF – בהתקנת מערכת חדשה ו/או בתחזוקת מערכת קיימת במוסד חינוכי או בסביבתו, הגוף האחראי למערכת – חברת החשמל ו/או משרד החינוך, אגף הבינוי – ידאג שהמערכת תותקן ותתוחזק באופן שהקרינה בסביבתה תהיה מזערית על-פי הטכנולוגיה העדכנית ביותר הזמינה.

מנחם אליעזר מוזס: אין לאפשר טעינת התקני קצה כגון טלפונים ניידים בכיתה.

מנחם אליעזר מוזס: יש להגדיר אזורים מיוחדים לטעינת מכשירים מחוץ לכיתה, כאשר המרחק בין עמדת הטעינה לעוברים והשבים יעמוד על 3 מטרים לפחות.

מנחם אליעזר מוזס: אזורים אלה יסומנו בשילוט ברור.

מנחם אליעזר מוזס: בית-הספר יקפיד כי מחשבים נייחים המותקנים בשטחו יוצבו כך שספק הכוח של המחשב יהיה מרוחק לפחות מטר אחד מהתלמידים ומהמורה.

מנחם אליעזר מוזס: בית-הספר יישם תוכנית מותאמת גיל להקניית ידע, שמטרתה הקניית הרגלי שימוש נכונים בטלפונים ניידים, במחשבים ובציוד חשמלי.

מנחם אליעזר מוזס: התוכנית תכלול בין היתר את המרכיבים הבאים: הסבר על הקרינה הנפלטת מן המכשירים ודרך התפשטותה, הסכנות הטמונות בה, עקרון הזהירות המונעת וכיוצא בזה.

מנחם אליעזר מוזס: במהלך שנת הלימודים הבאה, וכחלק מהתוכנית הלאומית להתאמת מערכת החינוך למאה ה-21, מינהל מדע וטכנולוגיה במשרד החינוך יוודא שבתי-הספר פועלים על-פי ההנחיות, כפי שאמרתי, שיפורסמו בחוזר המנכ"ל בקרוב.

מנחם אליעזר מוזס: אשר לסוגיית השימוש בסלולר בשיעורים, אבקש להדגיש: סוגיית השימוש בטלפונים סלולריים קיימת ומוסדרת במשרד החינוך באמצעות חוזרי מנכ"ל הן בהיבט המשמעתי של התלמידים והן בהיבט הבריאותי-בטיחותי.

מנחם אליעזר מוזס: בחוזר מנכ"ל שפורסם בספטמבר 2009 בנושא קידום אקלים בטוח והתמודדות עם אירועי אלימות במוסדות חינוך, תש"ע 1(א), ישנה התייחסות לסוגיית השימוש לרעה בטלפונים ניידים.

מנחם אליעזר מוזס: בחוזר נקבעה מדיניות וניתנו כלים למורים להטמעת הנהלים ולהתמודדות וטיפול בנושא.

מנחם אליעזר מוזס: אדוני היושב-ראש, לא מזמן עניתי לאחד מחברי הכנסת הנכבדים בנושא הזה עם פירוט מלא של המשמעות של השימוש בטלפונים ניידים בשעת השיעור.

מנחם אליעזר מוזס: על-פי חוזר זה, כל שימוש בטכנולוגיה אישית בכלל ובטלפון נייד בפרט במהלך השיעור ובזמן הבחינות אסור בהחלט.

מנחם אליעזר מוזס: יש להשאיר את המכשיר בתיק במצב סגור וכבוי.

מנחם אליעזר מוזס: אין להציבו – – –

ראובן ריבלין: היום בטלפון אתה יכול להסתכל בד"ר גוגל ולקבל את כל התשובות על בחינות הבגרות בטלפון.

מנחם אליעזר מוזס: נכון.

מנחם אליעזר מוזס: אין להציבו בשום מקרה על השולחן בכיתה.

מנחם אליעזר מוזס: השימוש במכשיר במהלך פעילות מחוץ לבית-הספר ייעשה בהתאם להוראות הצוות.

מנחם אליעזר מוזס: מבדיקה שנערכה מול כלל מנהלי המחוזות עלה כי למעלה מ-90% מכלל בתי-הספר התאימו את תקנוניהם להנחיות אלה – למעלה מ-90%.

מנחם אליעזר מוזס: כמו כן, בפתיחת שנת הלימודים תשע"ב יצא חוזר מנכ"ל תשע"ב 1(ב), ב' באלול התשע"א, 1 בספטמבר 2011, ובו הנחיות והמלצות לשימוש נכון ומושכל בטלפונים סלולריים במוסדות חינוך.

מנחם אליעזר מוזס: החוזר עוסק בהשלכות הבריאותיות והבטיחותיות של השימוש בטלפונים סלולריים, ומפרט הנחיות אשר יסייעו בצמצום חשיפת התלמידים לקרינה אלקטרומגנטית.

מנחם אליעזר מוזס: לסיכום ייאמר כי משרד החינוך בחן זה מכבר את הסוגיה שהעלה חבר הכנסת יואל חסון וכבר כיום מיישם מדיניות המבוססת על עקרון הזהירות המונעת בכל הקשור להכנסת ציוד תקשורת ומחשבים לבתי-הספר.

מנחם אליעזר מוזס: המשרד יפרסם, לקראת פתיחת שנת הלימודים תשע"ג, חוזר מנכ"ל אשר ינחה באופן מפורט את בתי-הספר כיצד לפעול בסוגיה זו, וכן יפעיל מערך בקרה ופיקוח ליישום ההנחיות.

מנחם אליעזר מוזס: עד כאן תשובת המשרד.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

מנחם אליעזר מוזס: אדוני היושב-ראש, אני רוצה רק לחדש לך – אם לא ידוע – שבמערכת החינוך החרדית אסור בכלל להגיע לבית-ספר עם טלפון סלולרי.

ראובן ריבלין: הלוואי שהחינוך החרדי בעניין זה היה בכנסת.

מנחם אליעזר מוזס: תודה.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת יואל חסון, לא לעניין ההערה שלי אלא לשאלה נוספת.

יואל חסון: אדוני סגן השר, אני מבקש להודות לך על התשובה המפורטת, וחשוב לומר שהנושא הזה מטריד קבוצות רבות מאוד בחברה הישראלית – גם באופן כללי, הקרינה האלחוטית או הקרינה הזאת שמגיעה מאותם Wi-Fi וכל הדברים האלה, בוודאי כלפי ילדים וההשפעה שלהן על ילדים.

יואל חסון: הוצאתם חוזר שהוא מרשים, ומקווים שאכן יעמדו בו.

יואל חסון: השאלה היא, האם אתם נערכים לבחינה של העניין, נגיד, עוד שנה מהיום, זאת אומרת לבחון – האם קודם כול יש לכם איזו החלטה שיש ועדת מעקב שתפקח ותוודא כיצד המערכת הזאת הוטמעה בתוך בתי-הספר, מה ההשפעה שלה, האם עמדו בהתניות שקבעתם בחוזר מנכ"ל, מה רמת הפיקוח, כדי לוודא, והאם תהיה גם בדיקה טכנית מקצועית של רמת הקרינה בבתי-הספר אחרי התקנת המערכות הללו?

מנחם אליעזר מוזס: מכיוון שאני לא רוצה להלאות אתכם באריכות הדברים, אז אנחנו מתכוונים במשרד להפעיל מערך בקרה ופיקוח ליישום כל ההנחיות האלה, מה שאני קודם פירטתי, שזה כמובן כולל את מה שאתה העלית עכשיו, חבר הכנסת חסון הנכבד.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה לסגן שר החינוך, ידידי וחברי היקר, חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

מנחם אליעזר מוזס: תודה רבה, אדוני היושב-ראש הנכבד.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אנחנו ממשיכים בשאלות לשרים, אבל מה אני יכול לעשות שסגן שר האוצר, השר יצחק כהן – – –

אברהם מיכאלי: – – –

זהבה גלאון: אז תעבור לשאילתא הבאה – – –

ראובן ריבלין: אני בהחלט הייתי עובר לשאילתא הבאה אם השר הבא היה פה.

יצחק כהן: אני פה, אני פה.

ראובן ריבלין: אני יודע, אתה תמיד נמצא.

ראובן ריבלין: תעלה ותבוא, תגיע לדוכן, תיראה ותשמיע.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת זהבה גלאון, בבקשה.

זהבה גלאון: תודה רבה, אדוני.

זהבה גלאון: אדוני סגן השר, ביום ראשון הממשלה תדון בהוראת שעה הפוטרת חברות מתשלום מס על רווחים "כלואים" – אני מכניסה את המלה הזאת במירכאות, זו המלה שהשתרשה בדיבור.

זהבה גלאון: אנחנו מדברים על פטור מתשלום מס בגובה מיליארדי שקלים, ואני חושבת שלציבור אין מידע עדכני על המס שהחברות האלה משלמות, אף שהמידע הזה קיים באוצר.

זהבה גלאון: ברצוני לשאול: מה הם שיעורי המס הממוצעים ששילמו, אדוני סגן השר, בשנים 2009–2010 – הדגש הוא על 2009–2010 – חברות מרוויחות במעמד מפעל מאושר, מפעל מוטב, בהתפלגות על-פי מאיוני הכנסה עסקית?

זהבה גלאון: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תוכלי אחר כך להוסיף.

יצחק כהן: תודה לחברת הכנסת זהבה גלאון.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, התשובה היא: בשנים 2009–2010 ההכנסה העסקית הממוצעת של כל החברות שהן מפעל מאושר או מוטב היתה 72 מיליון ו-421,332 שקלים.

יצחק כהן: לחזור על המספר?

יצחק כהן: המס הממוצע היה 5 מיליון ו-721,558 שקלים.

זהבה גלאון: – – –

יצחק כהן: בשנים 2009–2010 ההכנסה העסקית הממוצעת של חברות שלהן הכנסה עסקית של מיליארד שקלים ומעלה היתה 3 מיליארד ו-764 מיליון ו-763,851 שקלים.

יצחק כהן: המס הממוצע היה 257 מיליון ו-263,425 שקלים.

יצחק כהן: סליחה, אני רוצה לחזור על השורה הראשונה: בשנים 2009–2010 ההכנסה העסקית הממוצעת של כל החברות שהן מפעל מאושר או מוטב היתה 72 מיליון ו-421,332 שקלים.

יצחק כהן: המס הממוצע היה 5 מיליון ו-721,558 שקלים.

יצחק כהן: בשנים 2009–2010 ההכנסה העסקית הממוצעת של חברות שלהן הכנסה עסקית של מיליארד שקלים ומעלה היתה 3 מיליארד ו-764 מיליון ו-763,851 שקלים.

יצחק כהן: המס הממוצע – 257 מיליון ו-263,425 שקלים.

ראובן ריבלין: בבקשה.

זהבה גלאון: אדוני סגן השר, בכל הכבוד לגיבוב הנתונים שנתת לנו – – –

יצחק כהן: לא, לא, לא גיבוב.

יצחק כהן: סליחה, לא לא לא, סליחה.

זהבה גלאון: גיבוב נתונים, אדוני סגן השר, זה לא מה ששאלתי.

זהבה גלאון: אני מבקשת להתייחס לשאילתא ששאלתי.

יצחק כהן: אני מבקש שלא תגידי גיבוב, אני לא מגבב.

זהבה גלאון: אני חוזרת על השאלה ששאלתי.

ראובן ריבלין: לא, לא.

יצחק כהן: לא, לא, תחזרי בך.

זהבה גלאון: לא, אני לא אחזור בי.

זהבה גלאון: זה גיבוב נתונים.

ראובן ריבלין: כבוד השר, אתה יכול לעשות מה שאתה רוצה – –

יצחק כהן: אני לא אענה לה.

ראובן ריבלין: – – אבל "גיבוב" הוא במסגרת – –

יצחק כהן: לא מתאים לך, זהבה.

ראובן ריבלין: – – המותר הפרלמנטרי.

ראובן ריבלין: אדוני יכול למחות אבל מותר לה.

ראובן ריבלין: גיבוב זו מלה פרלמנטרית.

זהבה גלאון: אדוני סגן השר, אני חוזרת לשאילתא ששאלתי, ולא במקרה עשיתי הבחנה מאוד ברורה לגבי מה שאני שואלת.

זהבה גלאון: לא ביקשתי לקבל נתונים כלליים, בשביל זה יכולתי להיכנס לנתונים של מינהל הכנסות המדינה.

זהבה גלאון: אני שאלתי מה חבות המס על-פי התפלגות של מאיוני הכנסה עסקית, ואני רוצה לומר, אדוני יושב-ראש הכנסת, ברשותך.

זהבה גלאון: בדוח מינהל הכנסות המדינה יש נתונים לגבי השנים 2006–2008, ושיעור המס הממוצע של המאיון העליון – אנחנו רואים איך הוא צנח מ-10.5% בשנת 2006 ל-7.2% ב-2008.

זהבה גלאון: אנחנו מדברים על חברות שלגביהן השר רוצה להחיל עכשיו הנחה רטרואקטיבית לגבי כל מה שאנחנו מכנים הרווחים הכלואים.

זהבה גלאון: אני מבקשת לקבל נתונים ספציפיים לשנת 2009–2010, בהתפלגות על-פי המאיונים.

זהבה גלאון: אנחנו מדברים בערך על ארבע חברות.

זהבה גלאון: אתה נותן לנו פה עכשיו נתונים כלליים, אני יודעת להסתכל בדוח של מינהל הכנסות המדינה בעצמי.

יצחק כהן: השאלה שלך היתה שאלה כללית.

ראובן ריבלין: כבוד השר, רק אני רוצה לומר לך – –

יצחק כהן: לא לא – – –

ראובן ריבלין: – – יש סגנון לכל בן-אדם.

ראובן ריבלין: אני למשל, במקום חברת הכנסת זהבה גלאון, הייתי אומר: כבוד השר, שאני מאוד מעריכה ומכבדת – –

זהבה גלאון: מאוד מעריכה.

ראובן ריבלין: רק רגע, תשמעי מה אני אומר.

ראובן ריבלין: – – כנראה לא קרא טוב את השאילתא שלי כי אני לא ביקשתי רק את הנתונים, שהם ידועים לי, אלא את ההתפלגות שלהם לפי מאיונים, ואז לא היתה המלה.

ראובן ריבלין: וזאת שאלה לגיטימית לחלוטין, כי אכן השאילתא מנוסחת כפי שהיא אמרה שהיא התכוונה, וזאת כוונתה, ונדמה לי שהקורא הממוצע היה מבין את זה בדיוק כפי שהיא הבינה.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להודות לך.

זהבה גלאון: אני חושבת שאתה צודק, כך הייתי צריכה לפנות לסגן השר.

זהבה גלאון: אדוני סגן השר, שאני מאוד מעריכה, אני מתכוונת – זה לא מצוות אנשים מלומדה, אני מודה ליושב-ראש, שככה, נתן לי פרק בהלכות נימוסים והליכות.

זהבה גלאון: אני מתכוונת לזה.

זהבה גלאון: אבל לא במקרה, אדוני, שאלתי שאילתא מאוד ספציפית, כי יש לי תחושה מאוד לא נוחה שאתם מבקשים למסמס את הנתונים האלה.

זהבה גלאון: אני אומרת את זה – –

יצחק כהן: לא לא, ממש לא.

זהבה גלאון: – – בעיקר לקראת הדיון – – –

ראובן ריבלין: שמשרד האוצר – – –

זהבה גלאון: משרד האוצר – כמובן, אדוני, זה לא ברמה האישית לסגן השר.

זהבה גלאון: ושוב תודה, אדוני היושב-ראש.

יצחק כהן: השאילתא היתה על הכנסה עסקית ממוצעת של כל החברות.

יצחק כהן: עכשיו אני מבין שאת רוצה פירוט התפלגות של – – –

ראובן ריבלין: אתה כל כך חכם, אחי השר יצחק כהן.

ראובן ריבלין: אתה קראת, הרי לא הייתי מאשר לה שאילתא כזאת כללית, הייתי שולח אותה לאינטרנט.

יצחק כהן: על כל פנים, עכשיו כשהבהרת את השאלה שלך, אני אביא לך את הנתונים ואת ההתפלגויות.

יצחק כהן: זה לא מספר קטן של נתונים, זה הרבה נתונים, אני מבקש – –

ראובן ריבלין: השאילתא שלך עומדת בעינה.

יצחק כהן: – – אם תסכימי שאשלח את זה בדואר או שתרצי לחזור – – –

ראובן ריבלין: לא לא, היא רוצה שהציבור ישמע.

יצחק כהן: הציבור ישמע.

יצחק כהן: אז אני אחזור לכאן עם הנתונים לגבי ההתפלגויות.

ראובן ריבלין: אז בשבוע הבא – אף שאין שאילתות – אני אאשר שאילתות.

ראובן ריבלין: השאילתא הזאת תהיה והאוצר יענה, כי אני בטוח שהשר, אין לו התשובות.

ראובן ריבלין: פשוט היה צריך להנחות.

יצחק כהן: את ההתפלגות אין לי כרגע, יש לי הממוצעים, אבל לגבי ההתפלגות, בשבוע הבא בשמחה רבה אני אביא לך אותה.

ראובן ריבלין: בהחלט.

ראובן ריבלין: המשנה למזכירה, השאילתא של חברת הכנסת זהבה גלאון תעלה פעם נוספת בשבוע הבא – בין שזה יום אחרון ובין שלא יום אחרון – וכבוד השר יצחק כהן ישיב עליה, אלא אם כן שר האוצר עצמו יבקש להשיב עליה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחברת הכנסת זהבה גלאון ולשר יצחק כהן, המשמש כסגן שר האוצר.

ראובן ריבלין: האם שר התחבורה עתיד להיכנס?

קריאה: מקווים – – –

ראובן ריבלין: מה פירוש מקווים?

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: זה טוב, אבל מה – אנחנו עוברים לחקיקה, כי אנחנו בשעה 12:00 נעבור לנושא יום השנה לפטירתו של זאב ז'בוטינסקי.

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: אתה רוצה, אדוני, איזו הערה?

מוחמד ברכה: הצעה לסדר.

ראובן ריבלין: הצעה לסדר, בבקשה, בוודאי בקשר לדברים שאני התייחסתי אליהם בראשית הישיבה.

ראובן ריבלין: הצעה לסדר.

מאיר שטרית: יש לי הצעה לסדר.

ראובן ריבלין: הואיל והשר איננו פה, אתן לכם.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מצטרף לדברים שאמרת בפתח הישיבה, במלואם, על המעשה שלא ייעשה שעשה אחד מחברי הכנסת בעת שהזמין עיתונאים על מנת לצלם ולחזות בקריעת הברית החדשה קבל עם ועדה.

מוחמד ברכה: הדבר הזה, לא מקובל לעשות אותו בחדרי חדרים.

מוחמד ברכה: לדעתי, זה מעשה – אני מנסה למצוא את המלים – זה מעשה מכוער ושפל, לא פחות ולא יותר.

מוחמד ברכה: זאת, לא רק מפאת חופש הפולחן וכיבוד הפולחן של כל בני-האדם.

מוחמד ברכה: אני ראיתי בזה גם פגיעה אישית בי ובציבור שאני מייצג.

מוחמד ברכה: כשאני אומר "הציבור שאני מייצג", אני אומר, גם הנוצרים וגם המוסלמים, כי גם התנ"ך וגם הברית החדשה הם ספרים קדושים לאסלאם, וגם למצביעינו ואחינו הנוצרים, כולל חבר סיעתי חבר הכנסת חנא סוייד.

מוחמד ברכה: ללא קשר למידת האמונה, זה מעשה שלא ייעשה.

מוחמד ברכה: לכן אני פונה מכאן ליושב-ראש להשתמש בכלים שעומדים לרשותו.

מוחמד ברכה: אני אשתמש בכלים שעומדים לרשותי, ואני פונה מכאן לוועדת האתיקה של הכנסת על מנת שתעניש את חבר הכנסת שעשה את המעשה השפל והמכוער של קריעת הברית החדשה בפומבי.

ראובן ריבלין: הואיל ואדוני דיבר בשם העדה הנוצרית והמוסלמית, אני רוצה לומר פעם נוספת כיהודי, שאם היה קורה באחד הפרלמנטים בעולם שמישהו קורע תנ"ך משום שהוא חשב שהתנ"ך נשלח אליו בהתרסה או מתוך פרובוקציה, היתה קמה כאן זעקה המזעיקה את כל העולם בגין אנטישמיות וחופש הפולחן הנרמס על-ידי אותו חבר פרלמנט.

ראובן ריבלין: לא יעלה על הדעת.

ראובן ריבלין: פעם נוספת אני אומר – אני אומר את זה בשמי, חבר הכנסת ברכה אמר את הדברים בשמו ובשם קהילתו.

ראובן ריבלין: אני אומר זאת בשמי, ואני בטוח שרובם של חברי הכנסת מזדהים אתי.

ראובן ריבלין: אני חושב שהמעשה שנעשה ראוי לגינוי מצדי ואני מבקש להתנצל בפני כל אלה המאמינים בברית החדשה ורואים בו ספר קדוש, וכולנו יודעים שבמדינתנו היהודית והדמוקרטית אין כבוד יותר גדול מחופש הפולחן וחופש האמונה – כל אחד על-פי אמונתו, על-פי דתו ועל-פי השקפת עולמו.

ראובן ריבלין: מיהו השואל של השר?

מוחמד ברכה: אני.

ראובן ריבלין: אנחנו נחכה לו, כי אחרת הייתי אומר שאני מבטל.

ראובן ריבלין: אני חושב שחובתו לבוא ולומר, והשאלה שאתה שואל היא שאלה חשובה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת שטרית, בבקשה.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, אני פונה אליך בנושא סדר-היום של הכנסת.

מאיר שטרית: נקלעתי למצב מאוד עצוב.

מאיר שטרית: ביום שני, כאשר הכנסת התכנסה, והנשיאות כבר ישבה ואושר החוק של ליברמן או של דוד רותם לחובת גיוס, ביקשתי להצמיד את הצעת החוק שלי, שהוגשה עוד לפניו, לחוק הזה, מכיוון שהמהות של החוק היא אותו דבר.

ראובן ריבלין: ביקשת לצרף אותה, להצמיד.

מאיר שטרית: כן.

מאיר שטרית: ואכן, על-פי התקנון, ביום שני ביקשתי בקשה ממזכירות הכנסת, וקיבלתי אישור של המזכירות וגם של הלשכה המשפטית שאישרו את ההצמדה, והיא מופיעה בסעיף 14 בסדר-היום של היום שמונח על שולחן הכנסת.

מאיר שטרית: הבוקר, להפתעתי הרבה, מסתבר שכמה חברי כנסת מסיעת הליכוד הגישו ערר ליועץ המשפטי של הכנסת, איל ינון, והוא הודיע לנו עכשיו שהוא מבטל – – –

מוחמד ברכה: – – –

מאיר שטרית: ואחמד טיבי.

מוחמד ברכה: זה אני.

מאיר שטרית: ואתה.

מאיר שטרית: גם אתה.

מאיר שטרית: הם הגישו ערר, ועכשיו הודיע לנו היועץ המשפטי בכתב מה הנימוקים לביטול ההצמדה של הצעות החוק – מכיוון שהן לא זהות בעיקרן.

מאיר שטרית: אני מוכרח להגיד לך שאני תמה על ההחלטה הזאת ואני פונה אליך, כיושב-ראש, לתקן את המצב, ואני גם אסביר מדוע.

מאיר שטרית: עיקרם של החוקים הוא זהה.

מאיר שטרית: אנחנו מדברים על חובת גיוס לבני 18 ומעלה.

מאיר שטרית: שלושת החוקים אומרים אותו הדבר.

מאיר שטרית: מובן שיש הבדלים בין הצעת החוק שלי לבין הצעת החוק של ליברמן.

מאיר שטרית: אנחנו מתנגדים לסנקציות הקיצוניות, בעיני גזעניות, שליברמן מציע בחוק.

מאיר שטרית: אנחנו לא מציעים סנקציות גזעניות כאלה, אז ברור שזה לא יכול להיות ביחד.

מאיר שטרית: אם שלושת החוקים היו מאושרים היום – והסיכוי לכך לא גדול – אז הם היו מצטרפים יחד לחוק אחד.

מאיר שטרית: זה מה שהיה קורה בוועדה של הכנסת שהנושא היה עובר אליה.

מאיר שטרית: ממילא היו עושים אותן לחוק אחד; אם שלושתן לא מאושרות, אז ככה גם היו נופלות שלושתן יחד.

מאיר שטרית: מה שאני מבקש ממך, אדוני היושב-ראש – אני מערער על ההחלטה הזאת של היועץ המשפטי.

מאיר שטרית: אני חושב שהנימוקים שלו לא נכונים.

מאיר שטרית: זה לא הגיוני, מאחר שהכנסת עומדת לסיים את דיוניה בשבוע הבא, להתפזר, ולכן אנחנו לא יכולים להביא חקיקה פרטית בשבוע הבא.

מאיר שטרית: המשמעות של אי-אישור הצמדת החוק היא שהחוקים האחרים יעמדו ויישארו על סדר-היום בלי המתנה של שישה חודשים.

מאיר שטרית: מאחר שהדבר הזה נודע לנו רק בדיעבד, אני רוצה לפנות אליך, כיושב-ראש, אם אפשר, לכנס את נשיאות הכנסת, או טלפונית, ולאשר את זה במסגרת המכסה שלנו.

מאיר שטרית: אם הייתי יודע ביום שני שלא יאשרו את ההצמדה, הייתי מגיש את זה במסגרת המכסה.

מאיר שטרית: יש לנו מכסה שאנחנו לא מנצלים אותה, גם שלי וגם של יואל חסון.

מאיר שטרית: אז אני פונה אליך אם תוכל לבדוק את העניין הזה; אני חושב שזו הגינות לעשות את זה.

מאיר שטרית: זה גם לא הגיוני לדחות הצעות חוק שדנים בהן ממילא היום – נדון בזה ביחד, נגמור את הפרשה לכאן ולכאן, או שיעברו או שלא יעברו.

מאיר שטרית: אם יעברו – יוצמדו; לא יעברו – אז לא יעברו.

מאיר שטרית: הרי זה הכי הגיוני מבחינת סדר-היום של הכנסת.

מאיר שטרית: אם תהיה דחייה שלנו לעניין הזה, פירושו של דבר דחייה עד אוקטובר.

מאיר שטרית: בעיני זה לא סביר ולא תקין בשבוע האחרון של הכנסת.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת שטרית, אני אתן לך גם הזדמנות להשיב לי.

ראובן ריבלין: אתה לא הראשון שפנה אלי בערעור.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת יואל חסון כבר פנה אלי הבוקר.

ראובן ריבלין: להלן הדברים כפי שאני אומר לך כהחלטה.

ראובן ריבלין: נכון, יכול חבר כנסת לבקש הצמדה ויכולה מזכירות הכנסת לאשר את ההצמדה.

מאיר שטרית: הלשכה המשפטית.

ראובן ריבלין: מזכירות הכנסת מקבלת גושפנקה מהלשכה המשפטית.

ראובן ריבלין: יכול חבר כנסת, כמובן, לערער על החלטת ההצמדה, כי ההצמדה הרי אינה חלק מהקווטה של כל סיעה וסיעה.

ראובן ריבלין: יכול לבוא חבר ולערער על החלטת הנשיאות.

ראובן ריבלין: אני, כאשר קיבלתי את הערעור, חשבתי שטוב אעשה אם לא שיקולים פוליטיים כאלה או אחרים ינהיגו אותי, אלא אמרתי שהאחד והיחידי שיפסוק בנושא זה – אם היא ראויה להצמדה או אינה ראויה להצמדה מבחינת טיבה – הוא היועץ המשפטי לכנסת.

ראובן ריבלין: היועץ המשפטי לכנסת ישב על המדוכה ובא וקבע, שאף שבמהות מדובר פה על חוק השוויוניות, הפרטים עולים כדי הבחנתה כשונה בתכלית, ולכן היא אינה ראויה להצמדה.

ראובן ריבלין: בא אלי חבר הכנסת חסון ואמר: אם הייתי יודע שהיא לא ראויה להצמדה, הייתי מכניס זאת בקווטה.

ראובן ריבלין: אני מציע שלא נלך ונביא מצב שבו יושב-ראש יוכל לבטל – אלא אם כן יש דברים שהם זועקים לשמים – לבטל את החלטתו של היועץ המשפטי.

ראובן ריבלין: אמרתי לחבר הכנסת יואל חסון שאני בהחלט אסכים להביא זאת בפני הנשיאות לאחר שאשמע את הקואליציה והאופוזיציה.

ראובן ריבלין: אני מוכרח לומר לך שהקואליציה מתנגדת.

ראובן ריבלין: אמרתי שלא אשמע לה אלא אשאל את האופוזיציה, וייתכן מאוד שאני אשקול לאפשר לכם את הקווטה אם תורידו מהקווטה סעיפים אחרים.

ראובן ריבלין: באו האופוזיציה ונציגי האופוזיציה ואמרו שהם מתנגדים לאפשר עניין זה.

מאיר שטרית: אנחנו קואליציה או אופוזיציה?

ראובן ריבלין: זאת שאלה שאתה צריך לשאול את עצמך.

ראובן ריבלין: אני יודע שבינינו אין הרבה אנשים שהיו ראויים להיות ולשבת על כיסא זה ולפסוק כמוך, ואני חושב תמיד מה הייתי עושה אם הייתי מאיר שטרית.

ראובן ריבלין: אם חבר הכנסת מוחמד ברכה, חבר הנשיאות ויושב-ראש סיעה, חבר הכנסת אחמד טיבי, יושב-ראש סיעה, וחברים אחרים באים ואומרים: אנחנו מתנגדים לשינוי סדר-היום שנקבע, אין בידי שום אמצעי לבוא ולומר להם: על אפכם וחמתכם אני אשנה זאת.

ראובן ריבלין: אני מציע לך להידבר אתם.

ראובן ריבלין: יש אולי נימוקים כבדי משקל שמנחים אותם.

ראובן ריבלין: כל סיעה רשאית לומר, יש אופוזיציה ויש קואליציה.

ראובן ריבלין: אם אתה קואליציה – הקואליציה מסרבת; אם אתה אופוזיציה – האופוזיציה מסרבת.

ראובן ריבלין: ואנה אני בא?

ראובן ריבלין: אתה רוצה שאני אעמוד בין הקואליציה ובין האופוזיציה.

ראובן ריבלין: אם היית אומר לי שיש פה ניסיון למנוע ממאיר שטרית, אשכרה – –

מאיר שטרית: נכון.

ראובן ריבלין: – – לבוא – – –

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, תראה, אם אני אופוזיציה, אז ודאי שהוא לא יכול לייצג אותי כאופוזיציה.

מאיר שטרית: אנחנו האופוזיציה הגדולה, 28 מנדטים, ואנחנו בטח רוצים – – –

ראובן ריבלין: בעניין זה כבר פסקנו, כדי לקיים את הדמוקרטיה הישראלית, שכל אחד ואחד מהמרכיבים – זאת אומרת, יש לנו סיעות.

ראובן ריבלין: ברגע שאישרנו – כי סדר-היום פה, חביבי, אם היית יודע איך הם מבקשים לשנות כל יום, אתה היית זועק עלי אם הייתי רק מעז, ובצדק.

ראובן ריבלין: ולכן, אלא אם כן לא תפתור – אני, אין לי שום בעיה, היה, אפילו להחליף את הקווטה, אבל אני צריך לצורך כך את אישורן של הנשיאות ושל הסיעות.

ראובן ריבלין: אני אומר לך כבר שאין רוב בנשיאות לבקשתך, למרות עמדתי.

מאיר שטרית: ואני חושב, אגב, שזה הדבר הנכון לעשות, לעשות משאל בנשיאות.

מאיר שטרית: גם אם אין רוב אז אין רוב, אבל לפחות אתה עושה את שלך.

ראובן ריבלין: הבנתי.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

מאיר שטרית: אני חושב שזה הדבר ההגון לעשות.

מאיר שטרית: אני אגיד לך מדוע, אדוני היושב-ראש, כי אני תמה איך אותה לשכה משפטית מוציאה יום קודם – –

ראובן ריבלין: טוב, תודה רבה.

מאיר שטרית: – – חוות דעת חיובית ולמחרת חוות דעת שלילית.

מאיר שטרית: האם אין פה ספק – – –

ראובן ריבלין: מבלי להביע עמדה או לשנות את הדבר הזה אבקש גם משאל טלפוני מכל סגני יושב-הכנסת, כל חברי הנשיאות.

מוחמד ברכה: אני מסיר את ההתנגדות.

ראובן ריבלין: אתה מסיר את ההתנגדות?

ראובן ריבלין: אה, בסדר.

מאיר שטרית: יפה.

ראובן ריבלין: אני – אמרתי לך, הבעיה שלך היא – – –

מאיר שטרית: הנה, התקדמנו.

ראובן ריבלין: צדקה תתחיל מבית.

ראובן ריבלין: עכשיו, אם הבית הוא קואליציה או אופוזיציה, זה לבחירתך.

מאיר שטרית: אז אנחנו מוכנים להעלות את זה במכסה שלנו.

ראובן ריבלין: תודיעו לי גם איזה סעיפים אתם מבקשים להוריד.

מאיר שטרית: אדוני, הסעיפים שלנו לא מלאים.

מאיר שטרית: אין לנו חמש הצעות.

ראובן ריבלין: הבנתי.

מאיר שטרית: יש לנו שתיים.

מאיר שטרית: ואם צריך אני – – –

ראובן ריבלין: אז למה מראש לא עשית את זה?

ראובן ריבלין: למה הלכת בדרך של הצמדה?

ראובן ריבלין: אתה יודע מה?

ראובן ריבלין: נגיד שעכשיו רותם בא ואומר: אני מסיר.

מאיר שטרית: אז שלנו יורדות.

ראובן ריבלין: אה, הבנתי.

מאיר שטרית: אתה צודק, אדוני.

ראובן ריבלין: הבנתי, הבנתי, הבנתי.

מאיר שטרית: אני הגשתי במסגרת מכסה.

ראובן ריבלין: הבנתי, הבנתי, הבנתי.

מאיר שטרית: תודה.

ראובן ריבלין: זאת אומרת, אתה רצית לצרף את זה רק מפני שהוא הגיש את זה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אוקיי.

ראובן ריבלין: אני אמשיך.

ראובן ריבלין: אם לא אפגע באופן מהותי בנושא, אז אני כמובן – טוב, עכשיו הבעיות לא נפתרות כאן.

ראובן ריבלין: אנחנו לא בית-דין כרגע שיושב כאן בהרכב.

ראובן ריבלין: אני רוצה לדעת האם שר התחבורה יש לו הנכונות לבוא בפני הכנסת, או שהוא החליט שלא לבוא?

ראובן ריבלין: טוב.

ראובן ריבלין: הואיל ואנחנו שיערנו שהנושא שיעלה על סדר-היום הוא יום הזיכרון לזאב ז'בוטינסקי בשעה 12:00, אז אנחנו נתחיל.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה.

ראובן ריבלין: אנחנו ב-12:00 נתחיל ציון 72 שנים לפטירתו של זאב ז'בוטינסקי.

ראובן ריבלין: בבקשה, נא לאפשר לחבר הכנסת נסים זאב.

נסים זאב: תודה.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, לפני שבוע קראנו שעם ישראל נכשל בבנות מואב.

נסים זאב: וכתוב: ויאכל העם מזבחי אלוהיהן.

ראובן ריבלין: רגע, על מה אדוני מדבר כרגע?

נסים זאב: על הנושא שאמר חבר הכנסת מוחמד ברכה, נושא התנ"ך.

ראובן ריבלין: אה, על הנושא – – – אאפשר גם, בהחלט.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אאפשר גם לחבר הכנסת בן-ארי להגיב.

ראובן ריבלין: כן.

נסים זאב: אז כתוב: ויקום העם וישתחוו לאלוהיהן.

נסים זאב: זאת אומרת, זה, היתה פה הדרגה מסוימת, שעם ישראל נכשל בבנות.

נסים זאב: היו בנות יפות, התפתו, אחר כך אכלו אתם ואחר כך השתחוו לעבודה זרה.

נסים זאב: צריך להבין, יש פה מאבק של העם היהודי בארץ-ישראל.

נסים זאב: ישנה הלכה שאומרת: ספר תורה שכתבו אפיקורוס, יישרף.

נסים זאב: אם רבה רפורמית כתבה ספר תורה, אפשר לשרוף אותו ומצווה לשרוף אותו.

נסים זאב: למה?

נסים זאב: מה לעשות.

נסים זאב: צריך להבין שיש עקרונות ביהדות, ואי-אפשר לעבור לסדר-היום כאשר – אני עד לזה – רק בשבוע שעבר בטבריה פנו אלי אנשים שאותם יהודים משיחיים עוברים מבית לבית ועושים תעמולה מיסיונרית עם הברית החדשה ומנסים לקחת יהודים שהם במצב סוציו-אקונומי קשה ולהכניס אותם למעגל הנצרות.

נסים זאב: אני חושב, אם אין הגנה בתוך מדינת היהודים לעם היהודי, איפה נמצא את ההגנה הזאת?

נסים זאב: ולכן אני אומר, אנחנו צריכים להוציא גם קול מחאה רק מפני שהצעות החוק שלנו לא עברו.

נסים זאב: ואדוני יודע שלא מזמן היתה הצעת חוק של אברהם מיכאלי ושל כמה מהחברים, ואני הייתי חתום ביניהם, לא לאפשר פעילות מיסיונרית.

נסים זאב: ועדת השרים, לצערי הרב, דחתה את זה.

נסים זאב: ולכן, מכיוון שאני רואה בזה פעולה של עזות מצח – לשלוח ספרי תנ"ך של הברית החדשה זה התגרות לשמה אצל חברי הכנסת הדתיים והחרדים, שבדיוק מבינים את המשמעות של הברית החדשה.

נסים זאב: אני רואה בזה התגרות, ואני חושב צריכה לצאת גם מחאה שכנגד, אדוני.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נסים זאב, בכוונה אמרתי שאני לא מדבר על דעת חברי הכנסת אלא על דעתי.

ראובן ריבלין: אז אמרו לי: 119 חברי כנסת.

ראובן ריבלין: אמרתי: לא, אני אומר 110 חברי כנסת.

ראובן ריבלין: אם אדוני חושב שצריך לשרוף ספר שבני דת אחרת מאמינים בו בתוך הכנסת, אז אני פשוט חושב שאדוני מוציא דיבתה של מדינת ישראל רעה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-ארי – בבקשה, אדוני.

נסים זאב: לצערי, לא הבנת אותי.

ראובן ריבלין: אתה אומר שהם שלחו לך את זה בפרובוקציה.

ראובן ריבלין: תאר לך שיאמר חבר פרלמנט בעולם כולו – אני הבנתי מה שאתה אומר.

ראובן ריבלין: אתה אומר: צריך להילחם במיסיונריות.

נסים זאב: – – –

ראובן ריבלין: לא, לא, לא, שב, שב, שב, שב, שב, שב.

ראובן ריבלין: שמעו אותך וכולם הבינו אותך.

ראובן ריבלין: אני אומר לך איך אני הבנתי אותך.

נסים זאב: כמו שזה רשום בפרוטוקול.

ראובן ריבלין: רבותי, חבר הכנסת בן-ארי.

ראובן ריבלין: מה פתאום?

מיכאל בן-ארי: למה?

מיכאל בן-ארי: זה תגובה.

ראובן ריבלין: שב, תודה רבה.

ראובן ריבלין: כן, חבר הכנסת מסעוד גנאים, בבקשה, מהצד.

ראובן ריבלין: שב, שב, שב, שב.

ראובן ריבלין: אתה לא תעלה על הבמה.

ראובן ריבלין: לא תעלה, כי מדברים מהצד, זה הכול.

ראובן ריבלין: אני אין לי מקום אחר לדבר ממנו.

מיכאל בן-ארי: אתה תקפת אותי.

ראובן ריבלין: אני לא אתן לך לעלות על הבמה.

ראובן ריבלין: חבל על הזמן.

ראובן ריבלין: שב.

ראובן ריבלין: אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

מיכאל בן-ארי: הבנתי.

ראובן ריבלין: אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

מיכאל בן-ארי: לשמוע רק אותך פה אפשר.

מיכאל בן-ארי: אי-אפשר להגיב פה.

ראובן ריבלין: אני אמרתי לך שאתה יכול להגיב פה.

ראובן ריבלין: אל תמשיך להוציא דיבתה של כנסת ישראל רעה.

ראובן ריבלין: אמרתי לך: תגיב.

ראובן ריבלין: נתתי לך את רשות הדיבור.

ראובן ריבלין: אתה לא תעלה על הבמה.

מיכאל בן-ארי: אבל יש תקנון.

ראובן ריבלין: יש לך תקנון?

ראובן ריבלין: תגיש הצעה לסדר.

ראובן ריבלין: אין לך זכות לעלות על הבמה אלא לומר את הדברים מהמקום שהתרתי לך לומר.

מיכאל בן-ארי: אם אתה תוקף אותי יש לי זכות – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-ארי, אין לך זכות תשובה אלי עכשיו.

ראובן ריבלין: אני לא מדבר אתך עכשיו בתור חבר.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת גנאים, בבקשה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, אני לא מאמין למשמע אוזני, חבר הכנסת נסים זאב.

מסעוד גנאים: אתה מצדיק מעשה של קריעת דפים ושרפה של ספר קודש?

מסעוד גנאים: נכון, זה הברית החדשה, זה לא ספר קודש שלך, אבל זה ספר קודש של אנשים מאמינים, וזה פוגע ברגשות שלהם.

מסעוד גנאים: אז אתה מצדיק מעשה כזה?

מסעוד גנאים: אני, גם שולחים לי את הברית החדשה.

מסעוד גנאים: אני לא מעלה על דעתי, לא לקרוע ולא לשרוף.

מסעוד גנאים: אני שומר את זה בבית.

מסעוד גנאים: אני מצטרף, אדוני היושב-ראש, לכל הגינוי של מה שעשה חבר כנסת, שבפומבי, מול המצלמות, קרע את הדפים של הברית החדשה, שהוא ספר קודש.

מסעוד גנאים: אין גבול לגזענות ולשנאה.

מסעוד גנאים: אני כמוסלמי מאמין בכל ספרי הקודש ומכיר בהם ולא מעלה על דעתי לקרוע אף דף מאף ספר קודש.

מסעוד גנאים: אם אתה חושב שהדת שלך והאמונה שלך, אתה יכול לשנות אותה, או אתה מרגיש שהיא מאוימת כי מישהו שלח לך ספר קודש שאתה לא מאמין בו, אז תבדוק את האמונה שלך.

מסעוד גנאים: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: פעם נוספת אני אומר בפני עולם ומלואו – אם היה קורע חבר פרלמנט בעולם, נוצרי או מוסלמי, את ספר התנ"ך, מתוך מחשבה שמישהו שלח לו את הספר מתוך פרובוקציה, היינו מקימים את כל העולם לבוא ולזעוק זעקה.

מיכאל בן-ארי: מישהו שלח אליו – – –

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תם הדיון בעניין זה.

ראובן ריבלין: אדוני שר החינוך, המייצג את הממשלה, גברתי יושבת-ראש האופוזיציה – –

שי חרמש: שם זמני.

ראובן ריבלין: שם זמני, כן.

ראובן ריבלין: – – רבותי, אנשי מסדר ז'בוטינסקי, שר החוץ ושר הביטחון לשעבר משה ארנס, יושב-ראש המכון, חבר הכנסת לשעבר יוסי אחימאיר, נכבדי, אנו מציינים היום את יום פטירתו של זאב ז'בוטינסקי.

ראובן ריבלין: לפני כמה ימים, בטקס האזכרה לחוזה המדינה, אמר מכובדי נשיא המדינה מר שמעון פרס שמפעל ההתנחלות עלול להביא לשינוי דמוגרפי מאיים.

ראובן ריבלין: אני מוקיר ומעריך את הנשיא פרס כציוני דגול וכשליח ציבור אהוד ואהוב על כל שדרות העם, אולם אני חלוק עליו מכול וכול.

ראובן ריבלין: תלמידיו של זאב ז'בוטינסקי, ואני הקטן בתוכם, אינם רואים בהתנחלות איום על קיומנו.

ראובן ריבלין: עבורנו ההתנחלויות הן חלק מאחיזתנו בארץ ומבטאות באופן רצוף את זכותנו להתיישב בה.

ראובן ריבלין: יישובים ברחבי יהודה ושומרון לא מסכנים את קיומנו אלא מבטיחים אותו.

ראובן ריבלין: בתפיסתנו, מפעל ההתנחלות במהותו איננו מכשיר אלא זכות.

ראובן ריבלין: והתנחלויות אינן צודקות יותר או פחות לפי מיקומן האסטרטגי, אלא מתוקף הזכות המוסרית והקניינית שלנו על ארצנו.

ראובן ריבלין: ז'בוטינסקי אמר: "ציון כולה שלנו".

ראובן ריבלין: המלים הספורות והבודדות הללו הן תמצית משנתו הלאומית והמדינית.

ראובן ריבלין: איננו אורחים כאן, איננו זרים כאן, לא באנו לציון כפליטים נרדפים, כקורבנות התרים אחר מקלט בטוח.

ראובן ריבלין: לא קיבלנו מדינה כפיצוי על השואה.

ראובן ריבלין: באנו הנה כאדם השב אל ביתו ומולדתו.

ראובן ריבלין: לצערי, היום יש כאלה שרואים בהדגשת הזכות דבר מיותר, אולי טרחני.

ראובן ריבלין: עמם נמנים גם כאלו הרואים בעצמם תלמידיו של זאב ז'בוטינסקי.

ראובן ריבלין: לדידם, לדבר על זכות היהודים לחיות בארצם, משמע להסתבך ברטוריקה חסרת מעש.

ראובן ריבלין: ואילו עבור ז'בוטינסקי ההכרזה הזו, פעם אחר פעם, בדבר הזכות על "ציון כולה" היתה עקרונית ומחייבת.

ראובן ריבלין: הזכות על ציון ביססה בעיניו את עומק התביעה הציונית, שנובעת מעומק התקווה היהודית, הכיסופים והגעגועים.

ראובן ריבלין: הוא לא ראה בכך שיח מיותר ופומפוזי, מין "קיטבג" מכביד שכבר אין בו צורך.

ראובן ריבלין: הוא סבר ששיבת העם לארצו, גם אם יש בה ממד של הצלת לאום נרדף, נובעת ביסודה מזכות שאותה אסור לנו להצניע.

ראובן ריבלין: נכון, גם עם ישראל בלי אחיזה בארצו, יש לו גם סכנה קיומית.

ראובן ריבלין: ז'בוטינסקי האמין בכל לבו שלזכות יש ערך אמיתי גם בעולם ציני רווי אינטרסים.

ראובן ריבלין: עם פרסום ההמלצות לחלוקת הארץ בסוף שנות ה-30, זעק ז'בוטינסקי: "אל תזלזלו בכוח הוויתור.

ראובן ריבלין: אל תזלזלו בכוח הזכות".

ראובן ריבלין: גם אלו שעל-פי השקפתם יש לוותר על חבלי ארץ, אסור שישתמע מדבריהם זלזול בכוח הזכות.

ראובן ריבלין: אך מחלוקת נוספת לי עם דבריו של כבוד נשיא מדינת ישראל: אני סבור שדמוגרפיה איננה מהווה איום.

ראובן ריבלין: אני חש את כאבו של הציבור הערבי בישראל, העומד נבוך שוב ושוב מול אמירות שמציירות אותו, או את אחיו מעבר לאותו "קו ירוק", זיכרונו לא לברכה, וממילא גם אותו, כאיום.

ראובן ריבלין: אני מאמין שחזונו של ז'בוטינסקי, "בן ערב, בן נצרת ובני" הוא אפשרי, אף חיוני, חיוני לקיומה של מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית.

ראובן ריבלין: אוניברסיטת אריאל, שזכתה רק אתמול להכרה רשמית, ראויה לכך בעיני, גם מפני שהיא מבטאת שותפות זו.

ראובן ריבלין: אוניברסיטת אריאל, שבה לומדים מאות סטודנטים ערבים לצד סטודנטים יהודים באלפים, היא הוכחה ליכולת שלנו לחיות יחד, היא ביטוי לכך שדמוגרפיה איננה איום אלא הזדמנות, הזדמנות לחיות חיים מלאים של שותפות בתוככי המדינה היהודית.

ראובן ריבלין: האיומים, נבואות הזעם וזעקות השבר בעניין זה מסיטים אותנו מהמהות, מזכותם של יהודים לגור בכל רחבי ארץ-ישראל, ומזכותם של כל תושבי הארץ הזו לקבל חינוך ראוי והשכלה גבוהה בכל מקומות מגוריהם.

ראובן ריבלין: מכובדי, מורשת ז'בוטינסקי, הליברלית, הדמוקרטית והלאומית, איננה מזוהה עם שיח של "דמוגרפוביה".

ראובן ריבלין: השיח הזה, שעסוק מבוקר עד ערב בספירת ראשים, בין ממזרח ל"קו הירוק" ובין ממערב לו, הוא שיח מאוד מסוכן.

ראובן ריבלין: פעם אחת, משום שבשם הטיעון הדמוגרפי מבקשים להציג את פתרון שתי המדינות כפתרון הכרחי וקיומי.

ראובן ריבלין: חמור אף יותר, משום שבשם אותו הטיעון הדמוגרפי, קמים אזרחי מדינת ישראל הערבים בבוקר ומגלים שהם איום; מגלים שכאשר הם מביאים ילדים לעולם הם למעשה קשרו קשר נגד מדינת ישראל, ללא ידיעתם.

ראובן ריבלין: רבותי, מורשת ז'בוטינסקי היא זאת הקוראת לנו להתייחס ברצינות תהומית לחזון היהודי והדמוקרטי שמעמידה מדינת ישראל בעצם הגדרתה, ולא להרפות ממנו.

ראובן ריבלין: רק כך נוכל למלא בתוכן ממשי את צוואתו ומשנתו של זאב ז'בוטינסקי.

ראובן ריבלין: אני מזמין את שר החינוך לשאת את דבריו.

ראובן ריבלין: ולאחריו – את ראש האופוזיציה, חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

ראובן ריבלין: אדוני, בבקשה.

גדעון סער: אדוני היושב-ראש, גברתי יושבת-ראש האופוזיציה, חברי השרים, שר הביטחון לשעבר מר משה ארנס, כנסת נכבדה, אנו מציינים היום 72 שנים לפטירתו של ראש בית"ר.

גדעון סער: כל תלמיד אמיתי של זאב ז'בוטינסקי מכיר את מאמרו משנת 1928, יום הזיכרון לטרומפלדור.

גדעון סער: שם למדנו שקודם שקוראים הספד ביום שנה למותו של אדם גדול, מן החובה לעשות חשבון נפש, האם מתכוונים בכובד ראש ללכת בעקבותיו, ללכת בדרכו.

גדעון סער: אם כן, אז לקדיש אחריו יש טעם, והרעש – אני מצטט – ביום השנה אינו קומדיה.

גדעון סער: אנו, תלמידיהם של זאב ז'בוטינסקי ושל הרצל, ענקי הענקים של תנועת התחייה הלאומית שלנו, צריכים לשאול את השאלות האמיתיות על הדרך וללמוד ממנהיגותו, ממעשיו, מפועלו ומרעיונותיו.

גדעון סער: מטבע הדברים, אבקש כאן לגעת רק במספר מוגבל של נקודות.

גדעון סער: הנקודה הראשונה היא האחדות הלאומית.

גדעון סער: למרבה הצער, גם במאבק להקמת המדינה וגם בדברי ימי המדינה מעטים היו, אדוני היושב-ראש, מעטים מדי, הימים של אחדות לאומית.

גדעון סער: לא מזמן, אדוני היושב-ראש, הפנית את תשומת לבי להצגה פרי עטו, נדמה לי, של א.ב.

גדעון סער: יהושע – –

ראובן ריבלין: ביום שני הקרוב היא תיערך.

גדעון סער: פה בכנסת.

גדעון סער: אבל היא מוצגת ברחבי הארץ.

גדעון סער: אני ראיתיה בהרצלייה.

גדעון סער: – – שנקראת: "הילכו שניים יחדיו", ועוסקת במגעים שהיו באמצע שנות ה-30 של המאה הקודמת בין דוד בן-גוריון לזאב ז'בוטינסקי, בניסיון להגיע לפיוס בימים קריטיים לתנועה הציונית.

גדעון סער: הימים היו הימים שאחרי זיכוי הנאשמים בפרשת רצח ארלוזורוב וערב הפילוג בתנועה הציונית והקמת ההסתדרות הציונית החדשה.

גדעון סער: כזכור, ההסכם אושר על-ידי התנועה הרוויזיוניסטית, אף שהיתה התנגדות לא מעטה של רבים בתנועה הלאומית, שראו בהסכם עזרה למפא"י אחרי תוצאות המשפט של "עלילת הדם" וההשלכות שלו על היישוב בארץ ועל הציבור הציוני בתפוצות.

גדעון סער: כתב אז זאב ז'בוטינסקי במכתבו לוועידת הצה"ר, במאמץ לשכנע, שצלח: אל תזניחו את התפקיד של טיהור האווירה המוסרית ביישוב.

גדעון סער: חתמתי על ההסכם האוסר אמצעי כיעור במלחמת המפלגות, הראה חשיבות בעקירת זכר עלילת הדם.

גדעון סער: למרבה הצער, כפי שגם ניתן לראות באותה הצגה – שבינתיים כבר נכנסה לסל התרבות ותלמידי בתי-הספר התיכוניים כבר צופים בה, אדוני היושב-ראש – ההסכם נדחה על-ידי הצד שכנגד.

גדעון סער: בכך החמיצה התנועה הציונית הזדמנות לשיתוף פעולה ואחדות מחנה בשנים קריטיות שהיו, אני מזכיר, כבר אחרי עליית היטלר לשלטון, שנים ספורות לפני מלחמת העולם השנייה והשואה שפקדה את עמנו על אדמת אירופה.

גדעון סער: המחזה ממחיש איך בכל מובן – גם במובן האישי, גם במובן הפוליטי – ניתן להגיע לאחדות.

גדעון סער: האחדות היא אפשרית, אולי אף מתבקשת, על אף הבדלים שקיימים, היו קיימים ומן הסתם גם יהיו קיימים בינינו.

גדעון סער: כמה קצרים ומופלאים בראייה הכללית, אדוני היושב-ראש, היו ימי האחדות בתוככי התנועה הציונית עצמה, כמו הימים של תנועת המרי העברי בשנת 1946.

גדעון סער: אלה היו מיעוטם של הימים.

גדעון סער: רובם היו ימים של פילוג ושל שיסוי.

גדעון סער: גם ב-64 שנות קיום המדינה האחדות היא היוצא מן הכלל.

גדעון סער: לא נוכל להגיד, למרבה הצער, שהיא הכלל.

גדעון סער: אני אומר את זה אף שאני משוכנע שכל משקיף מבחוץ, ואני משוכנע שכך גם ההיסטוריה תשפוט את הדברים ואותנו – הפערים בינינו אינם משמעותיים ביחס לאתגרים האדירים שעומדים בפני עמנו, בפני מדינת ישראל, בכל השטחים החיוניים של חיינו.

גדעון סער: צר לי שאני מדבר כאן היום, פחות מיממה לאחר פירוק ממשלת האחדות הלאומית.

גדעון סער: אין בכוונתי להפוך את נאומי זה לפולמוס פוליטי.

גדעון סער: אומר רק שני דברים בסוגיה שהיתה מושא המחלוקת: הפערים היו זעומים, ההזדמנות היתה הזדמנות גדולה.

גדעון סער: לא הנושא הוא שפירק את ממשלת האחדות, אלא סיבות אחרות, פוליטיות בעיקרן.

גדעון סער: הנקודה השנייה – תזכורת, שמי שפירק את ממשלות האחדות, גם ב-1990 וגם ב-2002, לא הפיק מכך את אותם רווחים פוליטיים מדומים שהוא ראה לנגד עיניו באותה שעה, אלא ההיפך מכך הוא הנכון.

גדעון סער: נקודה נוספת, אדוני היושב-ראש, היא דרך ההנהלות הנכונה בזירה המדינית.

גדעון סער: מהי הדרך שבה אנחנו יכולים לגייס את אומות העולם, ממשלות ידידותיות, דעת קהל עולמית, לענייננו?

גדעון סער: תפיסה של "קיר הברזל" היא כבר תפיסה מוכרת ומופנמת, ידועה היטב, ונוסיף לה את הנדבך המרכזי שביסוד תפיסתו של ז'בוטינסקי, והוא: תורת הלחץ.

גדעון סער: עיקרון יסודי ובסיסי זה נוסח על-ידי ראש בית"ר כך: "כיצד ומדוע יורד מצבנו המדיני למרות כל הגורמים, הנפשיים והחומריים, אשר – על-פי ההיגיון המקובל אצלנו – היו אמורים, להיפך, להשפיע לטובתנו?

גדעון סער: הלוא אין לך תוצאה בלא סיבה.

גדעון סער: הסיבה היא – אחד מחוקי הטבע, חוק יסודי, חוק של ברזל השורר בעולם הדומם ובעולם החי, שלטון ללא גבול וללא התקוממות, ושמו: חוק הלחץ והלחץ שכנגד.

גדעון סער: כל דבר – מן האבן שבשדה ועד הנפש שבלב המושל – כל דבר המקבל לחץ ידוע מצדו האחד סופו להיכנע לדחיפה ולנוע בכיוון הלחץ, אם לא יבוא מן הצד השני מה שנקרא בפיזיקה 'לחץ שכנגד' – – – חוק הוא מחוקי הקודש, ואין יוצא מן הכלל".

גדעון סער: אדוני היושב-ראש, נכונות לפשרות בשדה המדיני היא מן ההכרח, אך הצגת הפשרה כאידיאל או כאידיאולוגיה היא אם כל חטאת בהתנהלות בזירה המדינית.

גדעון סער: בזירה המדינית, עמים ומדינות נאבקים על זכויות ועל אינטרסים.

גדעון סער: מדיניות המבוססת על פייסנות, ויתור מראש על זכויות ועל אינטרסים חיוניים בפשרנות היא שגויה בכלל, ובפרט באזור שבו אנו חיים.

גדעון סער: הממשלות התקיפות המפעילות לחץ אפקטיבי בזירה המדינית הן הממשלות השומרות טוב יותר על האינטרסים של עמיהן ומדינותיהן.

גדעון סער: על הממשלה הנוכחית, אדוני היושב-ראש, הלעיזו יריבינו כי היא הפכה כבר את ישראל למנודה ומצורעת בקהילה הבין-לאומית, ולפיכך פגעה ביכולתנו לעמוד על האינטרסים החיוניים לנו.

גדעון סער: המציאות לימדה אותנו שההיפך מכך הוא הנכון: בנושא האירני לממשלה בראשות נתניהו היה תפקיד חשוב בהזעקת דעת הקהל העולמית והממשלות בעולם לסנקציות של ממש נגד אירן, הרבה יותר מכפי שהצליחו בכך קודמותיה שגילו נכונות רבה יותר לוויתורים בשדה המדיני מול העולם הערבי.

גדעון סער: הוכחה אפוא קורלציה הפוכה.

גדעון סער: בהקשר אחר, ברגעי מבחן עלה בידנו לבלום את המהלכים של הרשות הפלסטינית להפוך למדינה החברה באו"ם באופן מלא – Member State – בלי שפגענו בעמידתנו על האינטרסים של עמנו ומדינתנו.

גדעון סער: גם בעתיד לא נוכל לוותר על שימוש במנופי לחץ שונים כדי לעמוד על האינטרסים הלאומיים שלנו.

גדעון סער: היציבות באזור מותנית ביכולתנו להוריד את רף הציפיות של שכנינו לראות בהחלשתנו.

גדעון סער: ישראל חזקה היא ערובה למניעת מלחמות.

גדעון סער: ישראל חלשה תהיה פיתוי מתמיד למתקפות.

גדעון סער: לאורך זמן לא תיתכן, אדוני היושב-ראש, בזירה המדינית עמידה על האינטרסים החיוניים שלנו ללא עמידה על זכותנו על הארץ.

גדעון סער: מי שמוותר על הזכות יתקשה אחר כך לעמוד על דבר כלשהו.

גדעון סער: גם פשרה אפשרית רק מתוקף עמידה על זכות.

גדעון סער: עמידה על זכות לאורך זמן מחייבת תודעה עממית עמוקה שציון היא כולה שלנו.

גדעון סער: ליהודים יש זכות לחיות בכל מקום בארץ-ישראל – זאת נקודת המוצא הרעיונית.

גדעון סער: ארצנו אינה כבושה בידינו מהטעם הפשוט שהיא ארצנו.

גדעון סער: יש לדחות דה-לגיטימציה לאנשים על בסיס מקום מגוריהם, וגם למוסדות אקדמיים על בסיס מיקומם.

גדעון סער: כאשר אנחנו נתקלים בניסיונות פסילה, התגובה היחידה האפשרית שלנו היא לפסול את הפסילה או לפסול את ניסיונות הפסילה.

גדעון סער: מי שאומר על החלטה: זוהי החלטה פוליטית – מעיד על טעמי התנגדותו שהם טעמים פוליטיים גרידא.

גדעון סער: אדוני היושב-ראש, בורות וסילופים שוררים לגבי יחסו של ראש בית"ר לדתנו היהודית, שבה ראה חשיבות רבה בתקומתנו ובקיומנו הלאומי.

גדעון סער: דרכו של ז'בוטינסקי, דרכם של תלמידיו, היא דרך המדגישה ומעצימה את המורשת היהודית לכלל ישראל – דתיים, מסורתיים וחילונים.

גדעון סער: במאמרו "דת" דיבר ז'בוטינסקי או כתב ז'בוטינסקי על יחסו החיובי לדת, על פתיחת ועידות בטקס דתי המפגין עקשנות והכבוד בעמידה על אמונה חזקה והיסטורית.

גדעון סער: עניין רב מצאתי ביחסו החיובי למקומה של הדת בחינוך.

גדעון סער: אני מצטט: "אין אני מאמין שהיה זה מועיל, הן לילדים והן לתורה, אילו התאמצו לעורר התלהבות מלאכותית למנהגים ולמסורת, אולם ידיעת המנהגים והמסורת – זהו עניין אחר.

גדעון סער: מסופק אני אם יתרון הוא בכל שיטות חינוכנו, שעל-פי רוב אין היסוד הדתי נכלל בתוכניותיהן.

גדעון סער: אם יקיים התלמיד את המצוות, זהו עסק שלו.

גדעון סער: אולם את המנהגים הוא צריך לדעת, כשם שהוא צריך לדעת היסטוריה וספרות, מכיוון שהמנהגים הם גם ספרות וגם היסטוריה, ובנוסף לזה – חלק מנשמת האומה".

גדעון סער: כך המליץ לבית"רים לטפח ערכים של חגי ישראל.

גדעון סער: זוהי הדרך שאותה התחלנו להנחיל, אדוני היושב-ראש, לכלל תלמידי ישראל, אחרי שנים שבהן הבורות ביחס למקורותינו, ביחס למורשתנו, טופחה כמעט כאידיאל וגרמה נזק כבד לדורות, כמו גם ביססה תפיסה בלתי נכונה, תפיסה מוטעית, כאילו נכסי המורשת של עמנו שייכים לזרם אחד בעם.

גדעון סער: הם שייכים לכולנו, ואין זרם שיש לו מונופול או אפוטרופסות על היהדות.

גדעון סער: אדוני היושב-ראש, אנחנו במערכת החינוך מקיימים את חוק ז'בוטינסקי, והשנה הקדשנו רבות לנושא שיווי זכויות האשה, לנושא מעמד האשה, בעקבות אירועים שכולנו זוכרים שקרו בשנה החולפת.

גדעון סער: זה חלק מקורי, מהותי, אינטגרלי, בתפיסת עולמו הליברלית של ראש בית"ר.

גדעון סער: אני אקרא אולי רק ציטוט אחד הממחיש תפיסה זאת: "אולי ידוע לקורא כי מחשיב אני את האשה על הגבר בכל שטח יסודי של חיי הציבור וחיי הבית.

גדעון סער: חוץ מיגיע כפיים גס ופראי, שבו מכריע כוח השרירים, אין תפקיד ומקצוע שלא הייתי מוסר לאשה בעדיף על הגבר".

גדעון סער: נזכור את זאב ז'בוטינסקי.

גדעון סער: נלמד את תורתו.

גדעון סער: נלך בדרכו.

גדעון סער: יהי זכרו ברוך.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לשר החינוך, אשר דיבר בשם הממשלה.

ראובן ריבלין: ראש הממשלה, נבצר ממנו להגיע.

ראובן ריבלין: הוא ביקש להשתתף בטקס זה, וביקש משר החינוך לומר את דבר הממשלה.

ראובן ריבלין: גברתי ראש האופוזיציה, חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

שלי יחימוביץ': אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, שרים, בין תנועת העבודה הציונית לבין הציונות הרוויזיוניסטית לדורותיה פעורה מחלוקת עמוקה לאורך קרוב ל-100 שנים.

שלי יחימוביץ': זו היתה מחלוקת בין שני הזרמים המובילים בציונות בשנות ה-20 וה-30, והיא היתה רוויה ביצרים עזים, לא פחות משהפוליטיקה רוויה בהם היום, בשנאה, ואפילו באלימות.

שלי יחימוביץ': אבל היא היתה מחלוקת לשם שמים.

שלי יחימוביץ': שני זרמים חיפשו בכנות את הדרך הנכונה לתקומת העם היהודי במולדתו.

שלי יחימוביץ': כן, אני יודעת ש"שתי גדות לירדן", לעומת הגישה הפרגמטיסטית של תנועת העבודה, הפכו לסמל של המחלוקת הזאת.

שלי יחימוביץ': אבל הציבור פחות חשוף לכך שהמחלוקת בין התנועה שלי ובין תנועתו של ז'בוטינסקי היתה בראש ובראשונה על תפיסת עולם כלכלית.

שלי יחימוביץ': זאב ז'בוטינסקי לא היה סוציאליסט.

שלי יחימוביץ': הוא גם לא היה סוציאל-דמוקרט.

שלי יחימוביץ': הוא אפילו העמיד את עצמו כאנטי-סוציאליסט.

שלי יחימוביץ': הוא ייצג השקפת עולם אנטי-פועלית מובהקת, שנגדה תנועתי, מפלגתי ואני נאבקות עד היום.

שלי יחימוביץ': הוא יצא נגד העבודה המאורגנת.

שלי יחימוביץ': הוא שלל את ההסתדרות הכללית.

שלי יחימוביץ': הוא התנגד עקרונית לשביתות.

שלי יחימוביץ': על-פי התפיסה שלו, בוררות ממלכתית – זאת היתה הדרך לפתרון סכסוכי עבודה.

שלי יחימוביץ': הוא האמין שבוררות כזאת תהיה הוגנת ותדע לתת את המענה הראוי גם לצורכי המשק, גם למקום העבודה וגם לצורכי העובד.

שלי יחימוביץ': אני בטוחה שהוא לא שיווה בנפשו שהמעסיק הגדול במדינה, מדינת ישראל, יהיה התורם הגדול ביותר לעבדות של עובדי קבלן.

שלי יחימוביץ': אני מניחה שהתסריט הזה לא עמד לנגד עיניו כשהוא דיבר על אותה בוררות.

שלי יחימוביץ': תנועת העבודה, לעומת זאת, ראתה ורואה – בוודאי בהנהגתי – בזכות העובדים להתארגן ולהשתמש בעוצמה שלהם כדי להגן על זכויותיהם, גם באמצעות שביתות, זכות שהיא כמעט קדושה, מגן מפני מעבר מסיבי של ההון מהרבים אל המעטים.

שלי יחימוביץ': המחלוקת בנושא הזה, היא היתה לב לבו של העימות בין המחנות, לא "שתי גדות לירדן".

שלי יחימוביץ': הסוגיה הזאת עמדה בבסיס הפשרה בהסכם בין בן-גוריון – לימים ראש הממשלה הראשון של מדינת ישראל – לבין ז'בוטינסקי, והיא נועדה להביא לאותו שלום פנימי בציונות וביישוב.

שלי יחימוביץ': ההסכם הזה נדחה במשאל בין חברי ההסתדרות, ששללו כל פשרה עם ז'בוטינסקי בנושא הזה.

שלי יחימוביץ': אבל, ויש אבל גדול, בניגוד לסוגיית העבודה המאורגנת, בסוגיית תפקידיה החברתיים של המדינה, ז'בוטינסקי ביטא גישה מרחיקת לכת של מדינת רווחה מתקדמת מאוד.

שלי יחימוביץ': הוא לא דיבר על הרזה שסוחב על הגב שלו את השמן.

שלי יחימוביץ': הוא לא צידד בהפרטת המדינה לבעלי ההון.

שלי יחימוביץ': הוא לא צידד בהשתמטות המדינה מאחריות חברתית.

שלי יחימוביץ': אלא להיפך, הוא הציג גישה שהיא הפוכה לגישה הניאו-ליברלית שמוביל היום ראש הממשלה בנימין נתניהו, שמתיימר להיות ממשיך דרכו.

שלי יחימוביץ': ז'בוטינסקי גרס – וזאת היתה אבן יסוד – שחובתה של המדינה להבטיח לכל אזרחיה את חמשת המ"מים: מעון, מזון, מלבוש, מורה, מרפא.

שלי יחימוביץ': הוא לא העלה על דעתו שבעשור אחד יעלו תשלומי הבריאות של האזרח – אלה שהוא מוציא מכיסו – ב-90%, והמדינה תיסוג מאחריותה לבריאות.

שלי יחימוביץ': הוא לא העלה על דעתו שיהיו תשלומי הורים שיאפשרו לילדיהם להתחנך בכבוד, בגלל הקיצוצים החוזרים והנשנים על-פני עשור בתקציב החינוך.

שלי יחימוביץ': הוא לא העלה על דעתו שרבים כל כך מבני מעמד הביניים – שהוא ראה בעצמו מייצגם – לא יוכלו להרשות לעצמם קורת גג לראשם.

שלי יחימוביץ': ז'בוטינסקי לא דיבר על חמלה.

שלי יחימוביץ': הוא לא דיבר על פילנתרופיה.

שלי יחימוביץ': הוא לא היה מקצץ 100 מיליון שקלים, שמתוכננים להיות מקוצצים במסגרת קיצוץ רחב יותר ביום ראשון, כדי להעביר 100 מיליון שקלים לעמותות חסד שעוסקות בתרומות מזון לנזקקים.

שלי יחימוביץ': הוא לא האמין בפילנתרופיה.

שלי יחימוביץ': הוא גם לא אמר:

שלי יחימוביץ': תגידו תודה שיש לכם מה לאכול כי במקומות אחרים רמת החיים היא כזאת או אחרת.

שלי יחימוביץ': הוא אמר מפורשות שצורכי המינימום של אדם משתנים ממקום למקום ומזמן לזמן.

שלי יחימוביץ': וככל שהתרבות הטכנולוגית מתקדמת, ורמת החיים עולה, כך גם המינימום עולה ביחס לעליית רמת החיים הכללית.

שלי יחימוביץ': הוא לא קיבל התחכמויות, ולא התחמקויות של המדינה לדאוג לחובתה, לרווחת אזרחיה, גם לא בטענה של חוסר תקציב.

שלי יחימוביץ': ושימו לב, "כדי להבטיח מינימום זה" – כתב ז'בוטינסקי – "יש רשות למדינה לגייס בני-אדם ולהפקיע חומרים וחפצים במידה המבטחת את המינימום הנזכר".

שלי יחימוביץ': הוא השווה את זה לגיוס לצבא, לגביית מסים.

שלי יחימוביץ': האמירה שלו מאוד מאוד ברורה, ומאוד מאוד חסרה היום בנוף הפוליטי.

שלי יחימוביץ': מחויבות המדינה לרווחת אזרחיה זהה בחשיבותה למחויבותה לביטחון גבולותיה.

שלי יחימוביץ': הוא דגל בשוק חופשי, אבל לא בשוק פרוע.

שלי יחימוביץ': הוא האמין שהכלכלה החופשית מאפשרת לאדם לבטא את עצמו ואת היצירתיות שלו, והיא המנוע לחיים מודרניים.

שלי יחימוביץ': אבל הוא היה מודע גם לסכנות של הכלכלה החופשית, שעלולה להביא לפערי ענק, לנפילה והתרסקות של חלק מהאוכלוסייה, לריכוז ההון והכוח בידי יחידים.

שלי יחימוביץ': הוא סבר שעל המדינה למנוע את זה, וקרא לאמץ את עקרונות הצדק החברתי של התנ"ך כדי לאזן את הכלכלה החופשית.

שלי יחימוביץ': הוא חילק את המצוות החברתיות האלה מהמקורות ל"שבת", "פאה" ו"יובל".

שלי יחימוביץ': ה"שבת" גילמה בעיני ז'בוטינסקי את כל החקיקה שמגינה על זכויותיו ועל מצבו של הפועל השכיר – שעות עבודה, הלנת שכר, שכר מינימום.

שלי יחימוביץ': הוא גם אמר: "תמצית המושג הוא בכך שהחברה, אסור לה לעזוב את הפועל השכיר לחסדו של נותן העבודה, בהרשותה להלה לכפות על העני כל דבר שביכולתו לכפות עליו".

שלי יחימוביץ': תראו איזה משפט יפה.

שלי יחימוביץ': ה"פאה" היא אותו חוק שאנחנו מכירים – להשאיר חלק מן השדה לעני, והעובדה שהדבר הוא חוק מהתורה, המשמעות היא שזו לא צדקה, אלא מצוות עשה.

שלי יחימוביץ': מצוות עשה.

שלי יחימוביץ': אחריותה של המדינה.

שלי יחימוביץ': המשמעות המורחבת של המושג הזה היא כל החקיקה הסוציאלית של לקיחה מהעשירים והעברה לעניים; החל במס הכנסה צודק ופרוגרסיבי ושאר המסים הפרוגרסיביים והצודקים, ועד לתשלום דמי אבטלה למחוסרי עבודה.

שלי יחימוביץ': כל כך פשוט.

שלי יחימוביץ': אבל גולת הכותרת של משנתו היא רעיון ה"יובל", גם הוא מהמקורות.

שלי יחימוביץ': וזה כבר רעיון ממש מהפכני, אפילו לשיטתי.

שלי יחימוביץ': הוא מדבר על שמיטת חובות מוחלטת.

שלי יחימוביץ': בעצם, אחת ל-x שנים, ל-50 שנה, השוואת תנאי החיים של כל האזרחים.

שלי יחימוביץ': זה מאוד קסם לז'בוטינסקי, הרעיון הזה, כי הוא לא ביטל את כלכלת השוק.

שלי יחימוביץ': להיפך, הוא מאפשר את קיום המשחק החופשי.

שלי יחימוביץ': אבל אחת לתקופה מסוימת, הוא אמר, בואו נטרוף את כל הקלפים, והמשחק יתחיל מאפס.

שלי יחימוביץ': תחרות אמיתית, הוא אמר.

שלי יחימוביץ': נחלק את הכול מחדש.

שלי יחימוביץ': הוא היה מודע לזה שזה רעיון אוטופי במידה רבה מאוד, ולכן הוא לא הציע לקיימו ככתבו וכלשונו, אלא ליישם אותו בדרכים שרלוונטיות לתקופה.

שלי יחימוביץ': למשל דרך רלוונטית לתקופה: מס עיזבון, שנוטל משהו קטן מהעיזבון של מי שהלך לעולמו והותיר אחריו ירושות גדולות במיוחד.

שלי יחימוביץ': הדבר הזה, שנדחה כעת בשאט נפש על-ידי ממשלת נתניהו, ז'בוטינסקי היה חותם עליו.

שלי יחימוביץ': אני בטוחה ומשוכנעת.

שלי יחימוביץ': צריך לקרוא ולראות מה הוא אומר.

שלי יחימוביץ': אני קוראת לנתניהו לאמץ ולו מקצת תפיסתו החברתית המתקדמת של ז'בוטינסקי.

שלי יחימוביץ': אבל למרבה הצער, ראש הממשלה מעדיף את דרכה של מרגרט תאצ'ר על דרכו של ז'בוטינסקי, שהיא דרך שונה בתכלית, צודקת ומתקדמת לאין ערוך.

שלי יחימוביץ': גם בנושא המדיני קיימת כמובן מחלוקת רבת שנים בין תנועת העבודה לתנועת ז'בוטינסקי.

שלי יחימוביץ': ז'בוטינסקי תבע מאמץ נחרץ למען מדינה יהודית בשתי גדות הירדן.

שלי יחימוביץ': הזרם המרכזי בתנועת העבודה, לעומתו, ביכר מדיניות שהיא ריאליסטית: לחלק את ארץ-ישראל, מתוך הבנה שהנכונות הזאת היא תנאי הכרחי להקמת מדינה יהודית בארץ-ישראל.

שלי יחימוביץ': וצדקנו.

שלי יחימוביץ': צדקנו.

שלי יחימוביץ': המציאות הוכיחה שהנכונות לחלוקה אפשרה את הקמתה וכינונה של מדינת ישראל.

שלי יחימוביץ': ב"שמאל לירדן" כתב – "שתי גדות לירדן".

שלי יחימוביץ': אבל הוא כתב גם "שם ירווה לו משפע ואושר בן ערב, בן נצרת ובני".

שלי יחימוביץ': במדינה היהודית שהטיף לה ז'בוטינסקי ייהנו המיעוטים משוויון מלא, והוא אפילו כתב באחד המאמרים שלו שאם ראש הממשלה יהיה יהודי, סגנו יהיה ערבי, ולהיפך.

שלי יחימוביץ': הוא האמין שבאמצעות עלייה גדולה יהיה רוב יהודי במדינת ישראל, אבל בכל מקרה הוא לא התפשר על העקרונות הליברליים של שוויון זכויות לכול.

שלי יחימוביץ': ובלי קצת פמיניזם לסיום אי-אפשר.

שלי יחימוביץ': דיבר על כך גם שר החינוך גדעון סער, כאן ז'בוטינסקי באמת הקדים את זמנו באופן מאוד מאוד משמעותי.

שלי יחימוביץ': הוא דגל בשוויון מלא ואמיתי בין המינים, הוא העריץ את מאבקן של הנשים הפמיניסטיות לשוויון אזרחי ופוליטי באירופה, הרבה לפני שידעו לבטא את המלה "פמיניזם".

שלי יחימוביץ': הוא לא הסתפק במתן זכויות פוליטיות שוות לנשים, הוא שאף לראות נשים רבות במוקדי החלטה, מתוך תפיסה חלוצית, חריגה מאוד לשעתה, שהנשים שוות לגברים ביכולות שלהן בכל תחומי החיים.

שלי יחימוביץ': למחרת פטירתו של ז'בוטינסקי יצא עיתון "דבר", עיתונה של ההסתדרות ותנועת העבודה, במסגרת שחורה, כביטוי של אבל וכבוד ליריב הגדול.

שלי יחימוביץ': זלמן שזר, לימים נשיאה השלישי של ישראל, שספד לז'בוטינסקי, כתב כך בראש הגיליון: "הכינור ברוך הכישרון, שנראה בעבר מיועד לנגן בתפקיד הראשון בתזמורת התחייה היהודית, נדם פתאום".

שלי יחימוביץ': תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לראש האופוזיציה חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

ראובן ריבלין: בזמן כתיבת מאמרו "קיר הברזל", ב-1923, חיו בארץ – כשהוא דיבר על המדינה היהודית – כ-250,000 יהודים.

ראובן ריבלין: היום אנחנו 6 מיליון.

יעקב כץ: כבוד היושב-ראש, ב-1923 – 80,000 יהודים.

יעקב כץ: בעבר הזכרתי – – – הראשון – 80,000 יהודים.

ראובן ריבלין: תודה רבה לך על תיקונך ועל הערתך.

ראובן ריבלין: ממה שאני זוכר, ב-1923 היה כבר רבע מיליון.

ראובן ריבלין: אבל יכול להיות, אני לא מתווכח על עניין זה, אבל החזון: שיגיעו היהודים לארץ.

ראובן ריבלין: ואם היו מגיעים בזמן – – – אני מזמין גם את כל חברי הכנסת, ואת כל אותם אנשים אשר קיבלו הזמנה, להגיע ביום שני, ב-18:30, לדרמה הדוקומנטרית שכתב א.ב.

ראובן ריבלין: יהושע, בהשתתפות הנשיא, ראש הממשלה וכל צמרת המדינה, ואנחנו נזכה לראות כאן, בכנסת, את ההצגה.

ראובן ריבלין: אני מבקש מכל חברי הכנסת המבקשים להשתתף להודיע על כך, כי אנחנו נמלא את האולם, יש בקשות רבות.

ראובן ריבלין: אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

ראובן ריבלין: תודה רבה לכל האורחים אשר הגיעו אלינו, כל נאמני ז'בוטינסקי ומכון ז'בוטינסקי ומסדר ז'בוטינסקי, היו ברוכים.

ראובן ריבלין: אנחנו נעבור, ברשותכם, להמשך סדר-היום.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים לחקיקה, נא לצלצל – – –

מוחמד ברכה: כבוד היושב-ראש – – –

ראובן ריבלין: נכון.

ראובן ריבלין: כבוד שר התחבורה, אנחנו חייבים, כי יש פה שאילתא שאני לא רוצה לוותר עליה.

ראובן ריבלין: כבוד השר יעלה ויבוא לדוכן.

ראובן ריבלין: אני מאפשר לחבר הכנסת מוחמד ברכה להקריא את שאלתו.

ראובן ריבלין: השר ישיב, ואחר כך תוכל עוד להוסיף כהנה וכהנה שאלות נוספות.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: צריך לציין בשבח – גברתי יושבת-ראש סיעת העבודה, שכל חברי – אני מתכוון מפלגת העבודה וראש הסיעה, חבר הכנסת הרצוג, שסבו כתב על ז'בוטינסקי ביום מותו מאמר נפלא ומופלא – שכל חברי סיעת העבודה השתתפו באזכרה לזאב ז'בוטינסקי.

ראובן ריבלין: אני מדבר רק בלשון חיוב – –

שלי יחימוביץ': אנחנו מזמינים את חברי הליכוד – – –

ראובן ריבלין: – – אני לא דיברתי לשלילה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מוחמד ברכה.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, פורסם כי יש תוכניות מוכנות לסלילת כביש 6500 מנצרת-עילית למחלף טורעאן על אדמות השייכות למדינה ולאזרחים ערבים, ללא פתיחת מחלף לחיבור כפר-כנא לכביש.

מוחמד ברכה: רצוני לשאול: 1.

מוחמד ברכה: מתי תבוצע התוכנית?

מוחמד ברכה: 2.

מוחמד ברכה: האם יש סיכום כלשהו עם בעלי האדמות?

מוחמד ברכה: 3.

מוחמד ברכה: מה ייעשה לחיבור כפר-כנא לכביש?

מוחמד ברכה: תודה רבה, אדוני.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת מוחמד ברכה.

ראובן ריבלין: כבוד שר התחבורה.

ישראל כץ: אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת ברכה, אני גם קראתי, אני רואה את קטע העיתונות כאן, שמתאר תיאור דרמטי את התוכנית – – –

ראובן ריבלין: דרך אגב, שר התחבורה, אני שם לב, סיעתו, סיעת חד"ש, היא היחידה שמגשימה בכנסת את חזונו של ז'בוטינסקי "בן ערב, בן נצרת ובני": בן ערב – חבר הכנסת ברכה; בן נצרת – חבר הכנסת סוייד; ובני – חבר הכנסת חנין.

מוחמד ברכה: ומי לא מקשיב לחזונו של ז'בוטינסקי שמת לב?

ראובן ריבלין: יש כאלה.

ראובן ריבלין: לא מגשימים במלואו.

ראובן ריבלין: במלואו.

מוחמד ברכה: אני – – –

ישראל כץ: כל אחד וז'בוטינסקי שלו.

ישראל כץ: 1–3.

ישראל כץ: אותו תיאור שמוצג כאן, שבעקבותיו נשאלה השאילתא, לגבי כביש 6500 מנצרת-עילית למחלף טורעאן – מתי תבוצע התוכנית, אם יש סיכום עם בעלי האדמות, מה ייעשה לחיבור כפר-כנא לכביש – וגם כתוב שאני מתלהב גדול, ואחר, וכו'.

ישראל כץ: אני חייב לומר שכל האזור הזה הוא אזור שבשימת דגש משמעותית מפותח, כמו כל הגליל, כמו כל חלקי הארץ, אבל אם נתייחס לאזור הזה, כשמדובר על מחלף טורעאן, זה מחלף שעתיד להיבנות.

ישראל כץ: במסגרת תוכנית "נתיבי ישראל" אנחנו מחברים את הגליל והנגב ואת כביש 6.

ישראל כץ: מיוקנעם אנחנו יוצרים מזלג שינוע לקריית-אתא ולשלומי וינוע עד קריית-שמונה, וממחלפים את היציאות – במקום רמזורים, או בהיעדרם בכלל – במחלפים, כדי לאפשר השתלבות – במקרה הזה שמדובר בטורעאן – השתלבות בתוך הכביש המהיר העתידי בנצרת-עילית.

ישראל כץ: כאשר ביקרתי – ביקרתי באותו יום גם בנצרת, ואנחנו מקדמים פתרונות של תחבורה, עבוֹר דרך נהלל, מגדל-העמק, עד יפיע.

ישראל כץ: הסוללים–ריינה, כל הכבישים האלה הם כבישים שמאחר שהם בגליל הם ודאי נוגעים ביישובים הערביים ומחברים אותם חיבור משמעותי, ביניהם ולמרכז המדינה.

ישראל כץ: ובמסגרת הזאת עיריית נצרת-עילית ביקשה לקדם תוואי של כביש עוקף, שיגיע לכיוון צומת גולני, ואכן אישרנו לקדם את התכנון.

ישראל כץ: כרגע, כמו שמקובל בדברים האלה, החברה הלאומית לדרכים, מוטל עליה להתחיל לבחון, נמצאים בשלב ראשוני, השלב של בדיקת התוואי.

ישראל כץ: זה שלב שלפי הערכה יכול להימשך גם שנים, ולאחר מכן מגיעים לתוואי שיש בו ההיגיון התחבורתי, ובודקים, ולאחר מכן מגיעה בכלל שאלת ההפקעות והאדמות, ואלה דברים שמתבצעים בצורה שוויונית בכל חלקי המדינה.

ישראל כץ: דבר אחד אני כבר יכול לומר: קודם כול, עוד לא ברור איפה יעבור התוואי.

ישראל כץ: דבר שני, כביש עוקף הוא לטובת כולם.

ישראל כץ: אנחנו עושים כביש עוקף-קריות עכשיו כדי לאפשר זרימה מחיפה והקריות ועכו–נהרייה, וכבישים עוקפים נועדים להוציא את עומס התחבורה מתוך מרכזי היישובים על מנת לאפשר תנועה יותר מהירה.

ישראל כץ: אבל ככל שהדבר נוגע אלי – והוא נוגע – אני יכול להגיד בצורה ברורה, כי זו בעצם השאלה: האם יוכל להיות מצב שתוואי כזה או תוואי אחר לא ימוחלף ולא תהיה כניסה לכפר-כנא?

ישראל כץ: התשובה שלילית.

ישראל כץ: בכל תוואי שיהיה, גם היישוב הזה יחובר לכביש שמטרתו להיות כביש עוקף יישובים ולהגיע במהירות.

ישראל כץ: בכל אתר ובכל מקום זו המדיניות, כך אנחנו עושים.

ישראל כץ: הרי תיארתי קודם רק במקצת.

ישראל כץ: יש, נדמה לי, עוד שאילתא היום על צמתים ביישובים ערביים ועל הטיפול בהם.

ישראל כץ: יושב-ראש הכנסת ואני חנכנו בכפר ראמה בעצמנו כניסה ליישוב ורמזור, שעשינו גם כתוצאה מנושא – – –

ראובן ריבלין: אפילו את הרמזור של טיבי אתה עשית.

ישראל כץ: בדיוק.

ישראל כץ: זה דבר ידוע.

ישראל כץ: אגב, חברי הכנסת מהסיעות הערביות – – –

ראובן ריבלין: כבוד השר, הייתי השבוע – זכיתי להיות בגליל.

ראובן ריבלין: עברתי דרך שפרעם, אבל לקח לי מירושלים לג'וליס שעה ו-50 דקות, ונסענו לפי החוק, בגלל כל המחלפים וכל הדברים.

ראובן ריבלין: מה ששואלים אנשי כפר-כנא על-ידי חבר הכנסת מוחמד ברכה: הדרך תעבור – אנחנו מבינים, יש כביש עוקף, להיפך, זה לרווחת כולם, אבל על האדמות שלנו.

ראובן ריבלין: לנו לא תהיה האפשרות לעלות עליו?

ראובן ריבלין: זה הכול.

ראובן ריבלין: הם לא אמרו: אנחנו נגד, או יש פה נצרת.

ראובן ריבלין: אני לא מדבר על מה שאמר ראש העיר נצרת.

ראובן ריבלין: זה גם לא מחייב אותך, ואני בטוח שגם אתה לא מסכים עם הדברים האלה.

ראובן ריבלין: אני בא ואומר: הם שואלים שאלה, תשובתך בהחלט אומרת שאין כאן כוונה.

ישראל כץ: התשובה ברורה, ואני ביקרתי בכפר-כנא בעצמי, ואנחנו גם שם מטפלים.

ראובן ריבלין: דרך אגב, כמה לוקח להתחבר עם הכביש הראשי?

ישראל כץ: אדוני היושב-ראש, אחת הבקשות של תושבי כפר-כנא שפגשתי, של המועצה, היתה לבטל כביש שהיה אמור לעבור שם בחלק מהאדמות שלהם – –

ראובן ריבלין: בוודאי, נכון.

ישראל כץ: – – לא הכביש הזה.

ישראל כץ: כביש פנימי שדובר בו, ואחרי בדיקה נעניתי לבקשתם – –

ראובן ריבלין: מאה אחוז.

ראובן ריבלין: אין להם טענה על זה.

ישראל כץ: – – לבטל תכנון עתידי – – –

ראובן ריבלין: תיכף מוחמד – – –

ישראל כץ: זאת אומרת, הכביש העוקף הוא לטובת האוכלוסייה, כי הוא מפנה ומפנה שטח ומאפשר לכולם לנוע.

ישראל כץ: וכמו שאנחנו יוזמים – וטוב ששאלו כאן על מחלף תורן, ואני יכול להביא הרבה דוגמאות אחרות, חיבור לאותה רשת שמוקמת.

ישראל כץ: התחלתי להגיד, אדוני היושב-ראש – אני יכול להגיד את זה על כל חבר כנסת, אבל במקרה הזה חברי הכנסת מהסיעות הערביות יודעים היטב על העבודה שמתבצעת בכל היישובים הערביים ועל העבודה שמתבצעת בכלל.

ישראל כץ: ואני חושב – דיברו כאן על ז'בוטינסקי – – –

ראובן ריבלין: מחלף נשר מתקדם ממש – – –

ישראל כץ: אדוני היושב-ראש, אתה מרבה לנוע.

ראובן ריבלין: כל הכבוד.

ראובן ריבלין: יש לנו ויכוחים לפעמים בתוך המפלגה, אבל אתה שר טוב.

ישראל כץ: אתה מרבה לנוע בכבישי הארץ – –

ראובן ריבלין: אתה שר טוב.

ישראל כץ: – – ואתה רואה וגם נפגש עם רבים מהמנהיגים ומהאזרחים, ואתה שומע את הדברים.

ישראל כץ: דבר אחד מכל התורות של ז'בוטינסקי, שכל אחד מאמץ – וזה מה שמאפיין מנהיגים גדולים – שכל אחד מוצא לאחר שנים את הפינה שלו.

ישראל כץ: על שוויון הוא ודאי דיבר.

ישראל כץ: אני חושב שמהבחינה הזאת מדיניות השוויון היא ברורה, והיא גם מבחינה ערכית וגם באינטרס של מדינת ישראל שכולם יחוברו וכולם יהיו חלק ממהפכה גדולה שקורית היום והמשמעויות שלה הן גם כלכליות וגם חברתיות, וזה בוודאי נכון לגבי כפר-כנא וכל יישוב אחר.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת ברכה, ואחריו – חבר הכנסת טיבי.

ראובן ריבלין: גם חבר הכנסת זחאלקה – אני הבטחתי לו – אם הוא יהיה פה.

שכיב מוראד שנאן: אדוני היושב-ראש – – –

ראובן ריבלין: בבקשה, אז שכיב שנאן.

ראובן ריבלין: בבקשה.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, בדרך כלל מגיש השאילתא הדחופה מחכה לשאלה הנוספת על מנת לפרוס.

מוחמד ברכה: אני באמת לא רוצה לעשות את זה, אני חושב שהתשובה שלך מספקת, זו מטרת השאילתא, והאמירה החד-משמעית שלא ייתכן מצב שהכביש יעבור ליד כפר-כנא ולא יהיה מחובר אליו זו תשובה מספקת.

מוחמד ברכה: אני רק רוצה לציין את התנופה.

מוחמד ברכה: תנופה היא לא רק תנופה תחבורתית אלא מקדמת צמיחה כלכלית, ואני חושב שהדברים מורגשים בכל רחבי הארץ, במיוחד בצפון, ומגיע לך יישר כוח על העניין הזה.

מוחמד ברכה: כמובן, הדאגה של התושבים מהפקעת קרקע זו דאגה לגיטימית, במיוחד שעתודות הקרקע לבנייה ולהתפתחות הן מצומצמות ביישובים הערביים.

מוחמד ברכה: אני מקווה שזה יהיה נושא לשאילתא אחרת לשר אחר.

מוחמד ברכה: תודה רבה, אדוני.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת שכיב שנאן, הואיל וטיבי עסוק.

ראובן ריבלין: אחרי זה אני אתן לו.

ראובן ריבלין: הנה, גם זחאלקה יקבל רשות דיבור.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: אבל איך אתה תדבר, זחאלקה, כשלא שמעת מה השר אמר?

ג'מאל זחאלקה: נכון.

ג'מאל זחאלקה: לכן אני אוותר, אדוני, למען ההגינות.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: מאה אחוז.

ראובן ריבלין: בבקשה.

שכיב מוראד שנאן: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, קודם תרשו לי לברך את הנשים הדרוזיות שנמצאות ביציע מהכפרים דאלית-אל-כרמל, חורפיש ובית-ג'ן, שהן אורחות הכנסת היום, ולחלקן זו פעם ראשונה שהן נכנסות לכאן.

שכיב מוראד שנאן: תבורכנה בבואן תמיד, והן רצויות בבית הזה תמיד.

שכיב מוראד שנאן: אהלן וסהלן.

ראובן ריבלין: נברכן בברכת אהלן וסהלן.

שכיב מוראד שנאן: אהלן וסהלן.

ראובן ריבלין: ברוכות יהיו.

שכיב מוראד שנאן: ולענייננו.

שכיב מוראד שנאן: כבוד השר, קצרת בזכות ולא בחסד את תואר יקיר העדה הדרוזית, וכל ראשי הרשויות הדרוזים מעריכים ומכבדים את כל פועלך ואת כל העשייה ואת כל התרומה שנתת, ועל זה גם אני מצטרף ומברך.

שכיב מוראד שנאן: אבל יש סוגיה אחת קטנה שאני דורש את ההתערבות ואת העזרה שלך בה, באופן אפילו, אפשר להגיד, לפנים משורת הדין: זה כל מה שנקרא דרכים נופיות, שהן כבישים לא סטטוטוריים ולא מוכרים, ויש בהם בעיה רצינית מאוד.

שכיב מוראד שנאן: אני מדבר בעיקר על שני כבישים: כביש שמחבר את חורפיש–בית-ג'ן, ואתה ביקרת ביישוב בית-ג'ן וגם בחורפיש ובשניהם הבטחת לתת עזרה ברגע שזה יהפוך להיות סטטוטורי, וכנראה עד שזה יגיע להיות סטטוטורי ייקח הרבה זמן.

שכיב מוראד שנאן: בינתיים הכביש הזה לא עביר, מסוכן, ושמיש מאוד להרבה מאוד רכבים של תושבי חורפיש ובית-ג'ן ודרוזים נוספים והרבה מאוד תיירים יהודים ואחרים שמגיעים לבקר בשני הכפרים האלה.

שכיב מוראד שנאן: הכביש הזה חייב לקבל שכבת אספלט כדי שהוא יהיה עביר בהתאם להחלטת בג"ץ בעניין.

שכיב מוראד שנאן: אני מבקש, דורש, שואל, בכל לשון של בקשה שמשרד התחבורה יקצה תקציב לעניין הזה על מנת שנוכל – שפעם הבאה שיושב-ראש הכנסת מגיע לגליל, ניקח אותו לשם והוא ייסע בלי שהוא יסכן את הרכב שלו.

שכיב מוראד שנאן: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: נו, היום כל כך הרבה ברכות אתה מקבל.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טיבי.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, אני מודה לך.

אחמד טיבי: כבוד השר, אכן, יש להצטרף לברכות לאורחים ולאורחות – אהלן וסהלן פיכּם.

אחמד טיבי: לגבי תקציבים שמשרד התחבורה בראשות השר כץ – אכן משקיעים תקציבים רבים בתשתיות הכבישים, וכשצריך מלה טובה צריך לומר אותה.

אחמד טיבי: כדי שהמלה הטובה תהיה שלמה אני שב למחלף של טייבה בכניסה לאזור התעשייה.

אחמד טיבי: נפגשתי עם המנכ"ל שלך, יש התכתבויות, שוחחתי אתך חמש-שש פעמים, נאמתי כאן יותר מ-11 פעם לגבי המחלף, דוגמת הרמזור של אזור התעשייה.

אחמד טיבי: נעניתי שמע"צ שוקלים להקים – –

ראובן ריבלין: מחלף.

אחמד טיבי: – – מחלף או כיכר.

ישראל כץ: כיכר, מעגל תנועה.

אחמד טיבי: מעגל תנועה.

אחמד טיבי: שוקלים.

אחמד טיבי: הרבה שנים הנושא הזה נדון, או רמזור או גשר או כיכר תנועה, והדברים לא מתבצעים, אדוני.

אחמד טיבי: לפני שבוע הזמנתי את שר התמ"ת שמחון לשם, וכשהוא נכנס וראה – גם את מצב אזור התעשייה וגם את הכניסה – הוא אמר לי: צריך להתבייש שיש מקום כזה במדינת ישראל.

ראובן ריבלין: הרי מדובר בשלושת-רבעי מיליון שקל בשביל – וזה סכנה – – –

אחמד טיבי: יותר.

ישראל כץ: הרבה יותר.

ראובן ריבלין: אולי אדוני יראה ששעת שאלות לשר היא – –

אחמד טיבי: אפקטיבית.

ראובן ריבלין: – – אפקטיבית, כפי שאדוני מראה.

שכיב מוראד שנאן: יש יותר תנועה.

ראובן ריבלין: בוודאי.

ראובן ריבלין: טוב, אדוני לא צריך להשיב, הוא לקח לתשומת לבו, אלא אם כן הוא אומר לחבר הכנסת אחמד טיבי: אני הולך לבצע את זה.

ישראל כץ: טוב, אני אענה מהסוף להתחלה.

ישראל כץ: אפשר על דרך החיוך לומר שחבר הכנסת טיבי ביקש שנעזור למקום מגוריו, הלכנו ועזרנו לבית-חנינא, בסוף התברר שהוא התכוון לטייבה.

ראובן ריבלין: בוודאי.

ראובן ריבלין: תמיד תלך למקורות.

ישראל כץ: אבל אני ביקרתי בטייבה.

ישראל כץ: אגב, חבר הכנסת טיבי היה מאלה שפנו אלי לבקר בטייבה, אבל הוא לא נלווה לביקור, לא התאפשר, ודנו בכל הסוגיות.

ישראל כץ: הפרויקט הזה, הבעיה הזאת היא בעיה ישנה שלא נפתרה לאורך שנים, ולא בכדי, כי היא מאוד מורכבת.

ישראל כץ: מדובר על כל הכביש שמוביל – כל המכלול שלו נבנה בצורה לא סבירה, ואני סיכמתי שהחברה הלאומית לדרכים, מע"צ, תזרז את הטיפול בתכנון וקידום הנושא הזה, וזה הדבר שמתבצע.

ישראל כץ: אני לא יכול לתת כאן כרגע מועד לביצוע, כי זה תלוי בקידום.

ישראל כץ: זה לא דבר נקודתי שאפשר היה בהוראה אחת לפתור אותו.

ישראל כץ: מקדמים אותו.

ישראל כץ: זה פרויקט מורכב, שוודאי שצריך לבוא על תיקונו, ואנחנו נמשיך ללוות את הדברים האלה.

ישראל כץ: קודם כול, אני מודה על דברי השבח על הדברים שמתבצעים.

ישראל כץ: חבר הכנסת שכיב שנאן, לגבי חורפיש, בית-ג'ן וכו', אנחנו בקלות יכולים להקצות תקציב לקידום תכנון, אבל אנחנו לא יכולים לוודא שדבר ייהפך לסטטוטורי.

ישראל כץ: זה בכלל לא בתחום המשרד שלנו.

שכיב מוראד שנאן: זה הבעיה.

ישראל כץ: זה קשור לוועדות התכנון, משרד הפנים, הרשות המקומית.

ישראל כץ: ואני אמרתי, אם יביאו כביש למצב שהוא סטטוטורי, זאת אומרת שהוא מוכר חוקית ככביש שמותר לנסוע בו, אז אנחנו בוודאי מייד ניכנס לתקצוב קידום התכנון של הכביש, ולאחר מכן לביצוע.

ישראל כץ: הרי אלה דברים שסיכמנו אותם וזה הותנה.

ישראל כץ: אסור למשרד התחבורה לתקצב כביש וכל פרויקט שהוא לא סטטוטורי.

ישראל כץ: זה איסור בחוק, החברות עצמן כפופות לדבר הזה, ואין לי אפילו שיקול דעת בנושא.

ישראל כץ: יחד עם זאת ידוע שאם מדובר על היישובים הדרוזיים, במקרה הזה, אנחנו פיתחנו תוכנית כוללת, בהתייעצות עם ראשי הרשויות, לטיפול ופיתוח, ואני שמח לראות, ועקבתי אחרי זה עוד לאחרונה, לא מזמן, שהדברים מתקדמים ומבוצעים בקצב מאוד מרשים ומשמעותי, ואנחנו כבר מכינים גם את המשך הדברים.

ישראל כץ: ואני מקווה שגם הפתרון הזה למקומות שלא סטטוטוריים, אז הרשויות השונות ימצאו – זה לא תקציב שמשרד התחבורה צריך לתת, כי זה לא עניין תקציבי.

ישראל כץ: זה עניין שהוועדה המחוזית, משרד הפנים, כל מי שעוסק, צריכים לתת אישור לזה שיהיה שם כביש קודם כול.

ישראל כץ: אחרי זה אנחנו יכולים לקחת אחריות, וניקח אחריות ונעשה את הדברים האלה.

ישראל כץ: חבר הכנסת זחאלקה, אם רק תזכיר לי במלה.

ישראל כץ: אתה – – –

מוחמד ברכה: הוא לא שאל.

ישראל כץ: אה, הוא לא שאל.

ישראל כץ: אז זה היה עוד – – –

ראובן ריבלין: לא, לא.

ראובן ריבלין: הוא לא שאל.

ראובן ריבלין: אתמול בנאומים בני דקה הוא העלה נושא, ואמרתי לו: מחר יהיה שר התחבורה, והתברר שחבר הכנסת מוחמד ברכה.

ראובן ריבלין: לא ידעתי שמדובר על 6500.

ישראל כץ: יושב-ראש הכנסת – – –

מוחמד ברכה: זה אותו עניין.

ראובן ריבלין: אותו עניין, ברור.

ראובן ריבלין: ברגע שהוא דיבר על כפר-כנא, אמרתי לו: מחר משיבים על שאילתא.

ישראל כץ: אז אני עוד פעם אומר לסיכום, אכן המדיניות היא ברורה.

ישראל כץ: אנחנו מחברים ולא מנתקים.

ישראל כץ: ולכן ברור שאם יהיה כביש, אז ודאי שיישוב גדול כמו כפר-כנא יחובר לכביש הזה, כדי שגם הוא יוכל ליהנות מהתועלת שבכבישים האלה.

ישראל כץ: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה לשר התחבורה על תשובתו המפורטת, העניינית.

ראובן ריבלין: באמת, יש כאן דיאלוג בין חברי הכנסת לבין השר, שיש לו תוצאות, ואנחנו מאוד מודים לשר על כך.

ראובן ריבלין: אנחנו מצטערים, כבוד השר.

ראובן ריבלין: היו לך יותר מ-19 שאלות בשעת שאלות, ואדוני השר היה חייב ללכת לעניין פוליטי.

ראובן ריבלין: אבל יש לו חובה קודם כול לכנסת, וכל חברי הכנסת יודעים שממך מקבלים תשובות רציניות, ולכן – – –

ישראל כץ: אדוני היושב-ראש, האמנתי – – –

ראובן ריבלין: אז טעית.

ראובן ריבלין: טעית.

ראובן ריבלין: גם חברינו באשר הם, והם חברים מצוינים, הם אותם אנשים אשר נושאים את כל נטל האומה על גופם, גם הם היו מבינים שאם השר צריך להשיב על שאלות, ויש לך שאלות רבות – אבל הנה, אנחנו מכניסים ומשחילים אותן תוך כדי.

ישראל כץ: אני מכבד – – –

ראובן ריבלין: יכול להיות שביום שלישי הבא אנחנו נמצא את הזמן.

ראובן ריבלין: יש 19 שאלות אליך, כולן ענייניות, כולן באמת שאלות שזקוקות לתשובה, אולי להערה ולתמריץ.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: בעוד דקות מספר יחליף אותי סגני, חבר הכנסת מוחמד ברכה, ואז אני אצטרך להודיע את החלטתי בקשר לדרישתם, תביעתם של חבר הכנסת יואל חסון וחבר הכנסת מאיר שטרית, לצרפם לסדר-היום.

ראובן ריבלין: ותיכף אני אומר לכם, כאשר אקבל את החלטתי המנומקת ואת החלטת הנשיאות, אשר קבעה ברוב של שבעה נגד שניים – אני לא השתתפתי בהצבעה – שהם מתנגדים לשינוי סדר-היום כפי שגובש על-ידי המזכירות ועל-ידי הנשיאות.

ראובן ריבלין: וכאשר פסק היועץ המשפטי את אשר פסק, אין אפשרות טכנית להחזיר, אלא אם כן הנשיאות וגם כל סיעות האופוזיציה מסכימות.

ראובן ריבלין: בבקשה, מזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – מסקנות ועדת הכלכלה בעקבות דיון מהיר בנושא:

ירדנה מלר-הורוביץ: הטעיית הציבור על-ידי חברה ציבורית, הצעתם של חברי הכנסת חיים אמסלם, פניה קירשנבאום, גאלב מג'אדלה, שי חרמש ונינו אבסדזה; מסקנות ועדת הכלכלה בעקבות דיון מהיר בנושא: פינוי שבע משפחות מרמלה לפתרון דיור חלופי, הצעתם של חברי הכנסת חנא סוייד וגאלב מג'אדלה.

ירדנה מלר-הורוביץ: החלטה בדבר פיצול הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון מס' 54) (עיצומים כספיים), התשע"ב–2012, לפי סעיף 84(ב) לתקנון הכנסת, מטעם ועדת הכלכלה.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק ניירות ערך (תיקון מס' 50), התשע"ב–2012, שהחזירה ועדת הכספים.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה למזכירת הכנסת.

ראובן ריבלין: [הצעת חוק פ/4352/18; נספחות.

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: אני מזמין את חבר הכנסת נסים זאב לעלות ולהסביר את הצעת חוק העונשין (תיקון – איסור שידול קטין לצפייה בפרסום תועבה).

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ישיב.

ראובן ריבלין: האם יש מי מהשרים שמשיב במקום שר המשפטים?

ראובן ריבלין: או, שר המשפטים תמיד אתנו.

ראובן ריבלין: תמיד אתנו.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש – – –

ראובן ריבלין: האם אדוני מודיע מראש שזה הופך להצעה לסדר-היום?

נסים זאב: כן, כן.

ראובן ריבלין: בסדר גמור.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני רוצה להתייחס לנושא הקודם, ברשותך.

נסים זאב: אני לא התייחסתי בכלל למה שעשה חבר הכנסת מיכאל בן-ארי.

נסים זאב: בכלל לא.

נסים זאב: דיברתי על שני דברים שונים לחלוטין.

נסים זאב: ישנה בעיה אחת, שהיא קשה מאוד, שיש שידול מיסיונרי במדינת ישראל.

ראובן ריבלין: זה בניגוד לחוק.

נסים זאב: אוקיי.

נסים זאב: בכל רחבי הארץ.

נסים זאב: ואמרתי שלא יכול להיות שתהיה חלוקה בצורה חופשית, כשיש תלונות רבות, והחוק מבחינתנו מגביל אותנו – על-פי חוק אתה לא יכול להגביל, כי יש פה איזה מין חופש דת.

נסים זאב: ואני חושב שצריכים להרחיב את זה לפי הצעת החוק של חבר הכנסת מיכאלי ועוד חברי כנסת, שבאו והציעו.

חנא סוייד: אפשר לקרוע את המיסיונר שמגיע אליך גם.

נסים זאב: תשמע, אני אומר שצריכים לכבד את הדתות – –

חנא סוייד: אפשר להרוג.

נסים זאב: – – ואני מכבד הרבה יותר ממך.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נסים זאב

נסים זאב: הרבה יותר ממך.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נסים זאב.

נסים זאב: אני לא אמרתי לקרוע את הברית החדשה ולא אמרתי לשרוף את הברית החדשה.

ראובן ריבלין: מאה אחוז.

ראובן ריבלין: מאה אחוז.

נסים זאב: ואם יש לך חוסר הבנה או חוסר שמיעה, יש לך בעיה.

נסים זאב: לא דיברתי בנושא הזה בכלל.

ראובן ריבלין: אני אגיד לך מה השתמע.

ראובן ריבלין: לא רק הוא הבין.

ראובן ריבלין: אני רוצה לומר לך – – –

חנא סוייד: אתה אומר: אפשר להרוג את השליח.

נסים זאב: תסלח לי, אני לא דיברתי בכלל על הברית החדשה.

קריאה: – – –

נסים זאב: לא, ממש לא.

ראובן ריבלין: אוקיי.

נסים זאב: אני אמרתי שיש בעיה בחלוקת חומר מיסיונרי, שמביאים מבית לבית, כולל הברית החדשה.

ראובן ריבלין: אז מגישים – – –

נסים זאב: לא אמרתי לא לשרוף ולא אמרתי לקרוע, ולא דיברתי בסוגיה הזאת בכלל.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נסים זאב, אני אסביר לך.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נסים זאב, הכנסת קבעה חוק, אתה היית בין המחוקקים, שמיסיונריות היא עבירה על החוק.

נסים זאב: זהו.

אחמד טיבי: יש מי ששורפים.

ראובן ריבלין: מיסיונריות יהודית, מיסיונריות מוסלמית, מיסיונריות נוצרית.

ראובן ריבלין: אבל אתה קבעת שמי שיגיש את כתבי האישום זה היועץ המשפטי לממשלה.

ראובן ריבלין: אתה מקבל דבר – נדמה לך שעשו לך איזו פעולה מיסיונרית – תגיש תלונה.

ראובן ריבלין: אנחנו דיברנו על קריעת ספר קודש, בעיני מאמינים, בתוך משכן הכנסת.

נסים זאב: אז אני אומר, אני דיברתי על – באתי להמחיש, באתי להמחיש – יהודי אפיקורס שכתב ספר תורה, יש בזה בעיה – לקרוא בספר תורה, אפילו שיכול להיות ספר התורה הכי מהודר וכתוב הכי טוב.

נסים זאב: אני לא אמרתי לקרוע.

נסים זאב: לא אמרתי לקרוע.

נסים זאב: זכותו של נוצרי ודאי, חובתנו לכבד את הדתות האחרות – –

ראובן ריבלין: זה הכול.

נסים זאב: – – עם האמונה שלהם.

נסים זאב: על זה אין מחלוקת בכלל.

נסים זאב: על זה לא דיברנו בכלל.

מסעוד גנאים: נקודה.

נסים זאב: תשים שתי נקודות.

נסים זאב: יותר מזה?

ראובן ריבלין: בשבוע הבא תדבר על בעיות מיסיונריות.

ראובן ריבלין: זה צריך להיות חד-משמעי.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, אני לא אוהב שהדברים שלי לא מובנים.

נסים זאב: אני חושב שמי שיקרא את הפרוטוקול יבין שאני לא נגעתי בנקודה, ולא הצדקתי את המעשה, ולא הלכתי בכיוון הזה בכלל.

נסים זאב: לא על זה אני מדבר; אני מדבר על הבעיה הקשה ששוררת בתוך מדינת ישראל.

נסים זאב: אגב, אדוני היושב-ראש, בשנת 2000 התכנסו כל ראשי הדתות באו"ם, והיתה קריאה של כולם למנוע פעילות מיסיונרית, בכל הדתות; שנוצרי לא ינסה לשדל יהודי, ויהודי לא נוצרי, ומוסלמי לא נוצרי.

נסים זאב: יש הבנה בין הדתות בעניין הזה.

נסים זאב: עכשיו בעניין שלנו, אדוני היושב-ראש.

נסים זאב: אני רוצה לומר מדוע החוק הזה, של איסור שידול קטין לצפייה בפרסום תועבה, בכלל העליתי אותו.

נסים זאב: לפני כמה חודשים, אדוני היושב-ראש, היה מקרה מזעזע, שפנה אלי מחנך, לא מהמגזר החרדי, מהמגזר הכללי, ואמר לי: היו אצלי, בכיתתי, מעשים חמורים ביותר, ואיני רוצה לפרט אותם פה, אבל ודאי לא פחות ממעשה סדום, וזה בעקבות שידול של אדם שדרך צפייה באינטרנט, ודרך סרטים כאלה ואחרים, הילדים האלה, כנראה, נחקקו אצלם אותן תועבות, וזה השפיע על הנפש שלהם.

נסים זאב: אגב, בכל העולם כבר מבינים שיש צורך להגביל את הפרסומים האסורים, והבעיה היא לא דתית ולא אידיאולוגית, היא מוסרית, היא חינוכית.

נסים זאב: חייבים לפחות את הנושא של השידול למעשי סדום ולמעשי תועבה – את זה למנוע.

נסים זאב: כאשר אדם מבוגר מנסה, בדרך זו או אחרת, ואנחנו מכירים את המצב הפרוץ, לצערנו הרב, שהיום – היו מקרים רבים שהגיעו למעשים קשים ביותר, כולל אונס ורצח, אפילו, דרך האינטרנט – כולנו יודעים את זה, אבל מה לעשות, פותחים את העיניים לאותם ילדים, ומי פותח להם את העיניים – זה האנשים המבוגרים, ומנסים לפתות אותם בכל מיני דרכים, ואחר כך אנחנו מתלוננים, מדוע הגענו למצב כל כך חמור.

נסים זאב: ההסדר הקיים, אדוני היושב-ראש, בסעיף 214 לחוק העונשין, קובע בין היתר איסור פרסום תועבה ובו דמותו של קטין, לרבות הדמיית קטין או ציור של קטין, וכן איסור שימוש בגופו של קטין לעשיית פרסום תועבה, או שימוש בקטין בהצגת תועבה.

נסים זאב: מאידך, אין בחוק איסור שידול קטין לצפייה בפרסום תועבה או אספקת פרסום תועבה לקטין.

נסים זאב: מוצע להכליל איסור שכזה, ובצדו עונש מאסר של שלוש שנים.

נסים זאב: כידוע, אדוני היושב-ראש, החוק הקיים אינו מגדיר תועבה, ואני מסכים שיש בעיה בקטע הזה, ולכן – אני יודע שוועדת השרים בעצם באו ואמרו: מה זה תועבה?

נסים זאב: איך נגדיר?

נסים זאב: אדוני שר המשפטים, אני משאיר לך את העבודה.

נסים זאב: אני משאיר לך את היכולת המשפטית לקבוע מה זה תועבה.

נסים זאב: אני כמחוקק קטונתי מלקבוע, אבל צריך – אני יודע שמדינות רבות בעולם היום מנסות להתמודד עם הבעיה הזאת, ולא משאירים אותה בצורה חופשית וגורפת, ולמעשה נמנעים מהגדרה משום הקושי הכרוך בה.

נסים זאב: תועבה נחשבת לעניין המשתנה לפי השקפות העולם של החברה, והיא משתנה, לצערי הרב, לפי הזמנים, והגדרתה נמדדת ונקבעת לפי האיזון בין הערכים השונים שהחברה מאמינה בהם והאינטרסים שהיא רוצה להגן עליהם.

נסים זאב: נוסף על כך, החוק מתיישב עם האמנה בדבר זכויות הילד משנת 1989, שמדינת ישראל היא צד לה, וחתומה על אותה אמנה, וגם התיקון המוצע, אדוני היושב-ראש, מתיישב עם האמנה, ומדינת ישראל מחויבת להתאים את חוקיה להגנה על קטינים לנוכח התגברות התופעה של צפייה של קטינים בחומר פורנוגרפי תועבתי המוקרן בקביעות על-ידי רשתות הטלוויזיה והאינטרנט, וההשפעות ההרסניות שהיו בכך על הקטינים, מכל הבחינות.

נסים זאב: למעשה הפכה הבעיה למכת מדינה, שמקורה הוא בחופש הצפייה, חופש הביטוי, חופש העיסוק בדברי תועבה על-ידי קטינים ובוגרים כאחד, ויש לעצור אותה בכל דרך, לפחות לגבי הקטינים, לרבות על-ידי חקיקה.

נסים זאב: כידוע, קיימת רגישות תרבותית ובעייתית לחשוף פגיעות מיניות או לדון בהן בכל המגזרים, והנזקים החמורים הנגרמים לקטינים אינם ניתנים לתיקון.

נסים זאב: כשילד נפגע, כשיש מצב של פדופיליה בקטינים, אנחנו יודעים שזה מלווה אותם לכל אורך החיים.

נסים זאב: גם כשהם בוגרים הם לא משתחררים מאותם סיוטים שהם עברו.

נסים זאב: הבעיה, אדוני היושב-ראש, כידוע, אינה מיוחדת למדינת ישראל, וגם בארצות-הברית, באנגליה, מתחבטים המחוקקים וההורים בחיפוש דרכים להגנה על קטינים בפני דברי התועבה המציפים את אמצעי התקשורת והאינטרנט.

נסים זאב: מוקמים ארגוני הורים ואתרי אינטרנט לאבטחת תקשורת בין כל הנוגעים בדבר ולמציאת פתרונות שניתנים ליישום, ובעיקר, לחסימת תוכניות תועבה בפני קטינים.

נסים זאב: לכן, אדוני היושב-ראש, אם באמת חפצים אנו בשלמות הנפש של בנינו ובנותינו הקטינים, אנחנו חייבים לעשות הכול כדי למצוא את הדרך המשפטית החוקית כדי לבלום את גל ההרס שפוקד אותנו.

נסים זאב: אגב, בסקרים האחרונים מדינת ישראל מובילה – מספר אחת בעולם – באינטרנט.

נסים זאב: כבר אין ילד ואין ילדה, כמעט, שאין לו אינטרנט בכיס.

נסים זאב: אז איך אתה רוצה לבלום – מה החינוך שאנחנו יכולים לתת לבנינו ולבנותינו אם אנחנו לא נבלום את זה בעצמנו?

נסים זאב: אם אנחנו לא עם יד על ההדק – – –

ראובן ריבלין: אם לא היינו בין הראשונים בעולם באינטרנט wireless.

ראובן ריבלין: אדוני שר התקשורת, אנחנו היינו כמעט הראשונים בעולם – הקוריאנים השתגעו, זאת אומרת ראו אותנו כפיילוט, באינטרנט wireless, באינטרנט בלי קווים.

ראובן ריבלין: אני רוצה לומר לכם, הייתי שר התקשורת ב-2001.

ראובן ריבלין: כשאמרתי להם שתהיה ב-2015-2014 חדירה של לפחות 40% של החברה הישראלית שישתמשו באינטרנט, אמרו לי שאני משוגע.

ראובן ריבלין: היום כמעט – אני, כל הדברים שאתה מדבר בהם, זה נורא, אבל אני יכול לראות אותם רק אם הנכדים שלי יראו לי איך, כי הם היום יודעים הכול.

ראובן ריבלין: אני לא יודע איך.

ראובן ריבלין: יודעים למצוא כל דבר, הם עוברים, הם יכולים לעבור – זה הרי מיליארדי עמודים של ספרים, אם היה, הדבר הזה.

נסים זאב: אני מסכים, אבל היום ביד הממשלה הזאת לעשות את המגבלות.

נסים זאב: יש לנו החסמים, יש לנו היכולת.

נסים זאב: אני רוצה לדבר על מדינות ערב, שיש שם.

נסים זאב: לא מדבר על סין, אלא על מדינות רבות שכן יש אצלן חסימה.

נסים זאב: אנחנו לא יכולים לחסום את זה, כי רוצים את הפתיחות הזאת – – –

ראובן ריבלין: חופש הביטוי המלא.

נסים זאב: אבל לפחות הנושא של פיתוי קטינים – את זה אנחנו לא יכולים ליישם?

נסים זאב: למה לא?

נסים זאב: לכן, אדוני שר המשפטים, הייתי מצפה ממך, באמת, אומנם הסכמתי להצעה לסדר-היום, אבל הייתי אומר, במחשבה שנייה, אם היית מסכים לדחות כרגע את ההצבעה, ולחשוב שנית, אולי בכל זאת אפשר להביא את זה לחקיקה במועד אחר – הייתי שמח מאוד, אפילו אחרי החגים.

נסים זאב: אין לי בעיה עם זה.

ראובן ריבלין: צריך חינוך של ההורים, אבל היום הילדים מבינים יותר מההורים בנושאים האלה.

ראובן ריבלין: ילד בן שלוש ואייפד – אני, אם ילמדו אותי 20 שנה, לא אגיע לרמה שהם עושים את זה היום.

ראובן ריבלין: אצלך יותר מפותחים.

ראובן ריבלין: אצלנו זה מתחיל מגיל שלוש.

עפו אגבאריה: לא לא לא, אבל כנראה שלך יותר – – –

נסים זאב: אם השר – – –

ראובן ריבלין: אוקיי.

ראובן ריבלין: השר ישיב.

נסים זאב: אדוני, רגע, אדוני, אני מסכים אתך שפה הילדים והנערים יותר בקיאים מאתנו, אבל אני מדבר כרגע על שידול לתועבה, שיש לזה משמעות אחרת.

ראובן ריבלין: ברור, ברור.

נסים זאב: יש בזה הרס אחר.

נסים זאב: אני אומר לך שהבאתי את הצעת החוק בעקבות מקרים שקרו, לפחות שני מקרים, בבית-חינוך שהייתי אומר שהוא מהמעלה הראשונה, ועד שהמחנך עלה על הבעיה הזאת לקח לו זמן.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

נסים זאב: אם אנחנו רוצים למנוע את זה אנחנו יכולים, היום.

נסים זאב: אני כבר מסיים.

נסים זאב: אני לא נכנסתי למקרה החמור ביותר, של אותו חוקר ישראלי שנעצר בארצות-הברית בחשד לניסיון שידול קטינים ובסופו של דבר הוא התאבד רק לפני כמה ימים.

נסים זאב: זה אומר הכול, איך השיטות עובדות ואיך צריכים לחסום את העניין הזה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת נסים זאב.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ברכה יחליף אותי.

ראובן ריבלין: אני מזמין את השר.

ראובן ריבלין: אני רק רוצה לומר לגבי הנושא של חברי הכנסת מאיר שטרית ויואל חסון: הם יוכלו להעלות את הצעתם רק אם היועץ המשפטי יבוא ויקבע שאכן ההצעה שלהם – ישוכנע שההצעה שלהם דומה; הם לא יכולים להעלות את הנושא על סדר-היום כהצעה נפרדת על הקווטה של קדימה, שכן החלטת הנשיאות בשבעה נגד שניים היתה נגד אפשרות לשנות את סדר-היום.

ראובן ריבלין: לכן רק אם היועץ המשפטי יחליט בדרך כזאת או אחרת שהוא מאפשר את ההצמדה – – –

אחמד טיבי: הוא כבר הודיע לי בכתב שההצעה לא דומה, ולכן לא תהיה בעיה.

ראובן ריבלין: אני יודע שהוא הודיע.

אחמד טיבי: הציבור לא יודע.

ראובן ריבלין: בסדר.

ראובן ריבלין: היועץ המשפטי הודיע שההצעה לא דומה בעיקרה, והם מערערים בפניו, אבל כל עוד – אני אומר, אני נותן החלטה שתחייב גם את היושבים-ראש.

ראובן ריבלין: לא יכולות הצעות אלה לעלות אלא במסגרת הצמדתן, והצמדתן נפסלה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

מוחמד ברכה: – – –

ראובן ריבלין: נפסלה.

ראובן ריבלין: אין שינוי בהחלטה.

מוחמד ברכה: אם הערעור שלהם יתקבל אצל היועץ המשפטי.

דוד רותם: ברכה, הם לא – – –

ראובן ריבלין: אם יהיה ערעור אצל היועץ המשפטי, אני – – –

מוחמד ברכה: – – –

ראובן ריבלין: אני מכיר את היועצים המשפטיים, הם בדרך כלל לא מוציאים מתחת ידם חוות דעת סתמיות שהם יכולים לשנות אותן.

ראובן ריבלין: אדוני שר המשפטים, בבקשה.

יעקב נאמן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בראשית דברי אני רוצה להודות לחבר הכנסת נסים זאב על הבאת ההצעה והנושא, הצעה המבקשת להוסיף לסעיף 214 לחוק העונשין, התשל"ז–1977, העוסק בפרסום והצגת תועבה, איסור אספקת פרסום תועבה לקטין ושידול קטין לצפות בפרסום תועבה.

יעקב נאמן: העונש המוצע בגין העבירה הוא שלוש שנות מאסר.

יעקב נאמן: על-פי דברי ההסבר, הצעת החוק נועדה לתת מענה להתגברות התופעה של צפייה של קטינים בחומר פורנוגרפי המוקרן ברשתות הטלוויזיה ובאינטרנט.

יעקב נאמן: עם זאת, הקרנת פרסום תועבה באמצעות הטלוויזיה או האינטרנט אסורה כבר היום, לפי סעיף 214 לחוק, משום שהיא כלולה בהגדרת פרסום שבחלק הכללי של חוק העונשין, והעונש בגינה אף זהה לעונש המוצע בהצעת החוק שבנדון.

יעקב נאמן: מכאן שמטרת הצעת החוק, כפי שעולה מדברי ההסבר, אינה דורשת תיקון חקיקה.

יעקב נאמן: יתירה מזו, ובהיעדר הסבר מספק בדברי ההסבר של ההצעה, לא ברור מהי התופעה שהאיסור המוצע ייתן לה מענה.

יעקב נאמן: בהיעדר צורך מעשי בקביעת האיסור, אין הצדקה לקביעת עבירה פלילית חדשה ונוספת.

יעקב נאמן: נוסף על כך, כאשר ההתנהגות של אספקת חומר תועבה לקטין ושל שידול קטין לצפות בחומר התועבה נעשית לשם גירוי, סיפוק או ביזוי מיניים, היא תיכלל בעבירה של מעשה מגונה, שהעונש בצדה בנסיבות אלה נע בין שלוש לעשר שנות מאסר.

יעקב נאמן: במקרים אלו מעשה מגונה הוא העבירה שמגלמת באופן נכון יותר את האיום הנשקף לקטין, שכן התנהגות זו עלולה לשמש כאמצעי בתהליך של יצירת קשר עם קטין שיסלים ויסתיים בתקיפה מינית.

יעקב נאמן: יש חשש כי קביעת עבירה מפורשת כפי שמוצע בהצעת החוק עלולה לצמצם את האפשרות להרשיע נאשמים שביצעו התנהגויות אלה בעבירה של מעשה מגונה.

יעקב נאמן: מעבר לכך, הרי שהדעת נותנת כי בחלק ניכר מהמקרים שבהם המעשה לא יהיה בגדר מעשה מגונה, הוא יבוצע בין קטינים בגילים דומים.

יעקב נאמן: לאור קיומו של מענה בחוק הקיים לתופעה שעמה הצעת החוק מבקשת להתמודד, וכן לאור העובדה שהדעת נותנת שההתנהגות שמוצע לאסור תבוצע במקרים רבים בנסיבות העולות כדי עבירה הקיימת כבר כיום, או בנסיבות שבהן לא ראוי להפלילה, אין הצדקה לתיקון החוק ולקביעת עבירה פלילית האוסרת התנהגויות אלה.

יעקב נאמן: נוכח האמור, ולאור הדיון שהיה בנושא בוועדת שרים לחקיקה, הממשלה איננה מתנגדת שהנושא יעלה לדיון במסגרת הצעה לסדר-היום ולליבון הנושא הזה בוועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת, אבל כפי שהסברתי, ההצעה כפי שהיא – אין צריך את התיקון המוצע.

מוחמד ברכה: תודה, אדוני השר.

יעקב נאמן: אם המציע מסכים, אני בהחלט מסכים.

מוחמד ברכה: אדוני המציע, חבר הכנסת זאב, אתה מסכים למה שאמר השר.

נסים זאב: כן.

מוחמד ברכה: בסדר.

מוחמד ברכה: אז אנחנו בעצם, בהיעדר עמדה אחרת, נעבור להצבעה אם לקבל את הנושא של הצעת חוק העונשין (תיקון – איסור שידול קטין לצפייה בפרסום תועבה), התשע"ב–2012, כהצעה לסדר.

מוחמד ברכה: מי בעד?

מוחמד ברכה: מי נגד?

מוחמד ברכה: מי נמנע?

מוחמד ברכה: הצבעה מס' 1 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 11 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להפוך את הצעת חוק העונשין (תיקון – איסור שידול קטין לצפייה בפרסום תועבה), התשע"ב–2012, להצעה לסדר-היום ולהעביר את הנושא לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

מוחמד ברכה: ברוב של 11 תומכים, ללא מתנגדים וללא נמנעים, הנושא יועבר לוועדת החוקה, חוק ומשפט כהצעה לסדר-היום.

מוחמד ברכה: הודעה ליושב-ראש ועדת הכנסת – בבקשה, אדוני.

): אדוני היושב-ראש, כבוד השרים, חברות וחברי הכנסת, להלן הודעה מטעם ועדת הכנסת, המחייבת הצבעה: הכנסת החליטה, ביום רביעי כ"א בתמוז התשע"ב, 11 ביולי 2012, להעביר את הצעת חוק חובת המכרזים (תיקון – חובת ייצוג הולם לאנשים עם מוגבלות), התשע"א–2010, פ/2347/18, של חברי הכנסת ציון פיניאן, איתן כבל, אברהם מיכאלי ואורלי לוי אבקסיס, לוועדת החוקה, חוק ומשפט, לשם הכנתה לקריאה ראשונה.

): יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות ביקש להעביר את הצעת החוק האמורה לדיון בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות, בנימוק שהצעת החוק נמצאת בסמכותה של הוועדה שבראשותו.

): כמו כן, על שולחנה של הוועדה מונחות שלוש הצעות חוק בנושאים דומים.

): ועדת הכנסת ממליצה, על כן, לכנסת לשנות את החלטתה ולהעביר את הצעת החוק האמורה מוועדת החוקה, חוק ומשפט לדיון בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות לשם הכנתה לקריאה ראשונה.

): תודה.

מוחמד ברכה: תודה, אדוני.

מוחמד ברכה: אנחנו עוברים להצבעה על הודעת יושב-ראש ועדת הכנסת, בשם ועדת הכנסת, להעביר נושא שאושרה העברתו לוועדת החוקה לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כדי לקיים דיון משותף עם הצעות אחרות.

מוחמד ברכה: ההצבעה החלה.

מוחמד ברכה: רבותי, בבקשה.

מוחמד ברכה: הצבעה מס' 2 בעד הצעת ועדת הכנסת – 11 נגד – אין נמנעים – אין הצעת ועדת הכנסת להעביר את הצעת חוק חובת המכרזים (תיקון – חובת ייצוג הולם לאנשים עם מוגבלות), התשע"א–2010, מוועדת החוקה, חוק ומשפט לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

מוחמד ברכה: הודעתו של יושב-ראש ועדת הכנסת אושרה ברוב של 11 תומכים וללא מתנגדים וללא נמנעים.

מוחמד ברכה: [הצעת חוק פ/3522/18; נספחות.

מוחמד ברכה: ]

מוחמד ברכה: אנחנו עוברים לנושא הבא: הצעת חוק למניעת העישון במקומות ציבוריים והחשיפה לעישון (תיקון – שטחים משותפים בבניין המשמש למגורים או למסחר), התשע"א–2011, של חבר הכנסת כרמל שאמה-הכהן.

מוחמד ברכה: בבקשה, אדוני.

כרמל שאמה-הכהן: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, כבוד השרים, חברות וחברי הכנסת, הצעת החוק הזאת באה בעצם להשלים מהלכי חקיקה ותקנות שמשרד הבריאות מוביל במאבק בעישון הפסיבי.

כרמל שאמה-הכהן: לעישון הפסיבי, כמו לעישון הישיר, נזקים בריאותיים וכלכליים עצומים, ולכן גם הממשלה וגם הכנסת התגייסו למאבק שהוא לא פשוט, אבל אם הוא יהיה עקבי, מדויק ובמינון הנכון, הוא יביא תוצאות לאורך זמן.

כרמל שאמה-הכהן: ואני חייב לספר סיפור שקרה לי רק אתמול; אתמול בערב הייתי באירוע ברית-מילה, ולאחר שמופז ביקש לפרוש מהממשלה ביקשו באופן דחוף להעלות נציגים לרדיו, ב"גלי צה"ל", להתראיין.

כרמל שאמה-הכהן: חיפשתי מקום שקט – אולם אירועים, יש ברית, יש ברכות, יש רמקולים, שירים – ברחתי לחדר המדרגות של אולם האירועים: בפנים לא יכולתי לדבר בגלל הרעש, בחדר המדרגות לא יכולתי לדבר כי לא היה לי אוויר.

כרמל שאמה-הכהן: פשוט לא היה אוויר.

דוד רותם: ולא דיברת?

כרמל שאמה-הכהן: יצאתי לגג.

כרמל שאמה-הכהן: עליתי לגג, וגם זה סכנה – גג במבנה תעשייה – נאלצתי לעלות לגג ולהתראיין משם.

כרמל שאמה-הכהן: וזה מראה לך כמה לפעמים אדם – וזה יכול להיות מבוגר, או ילד שחוזר מבית-הספר, בסך הכול רוצה להגיע הביתה – הוא לא יצא לפאב, הוא לא יושב בבית-קפה, הוא בדרך הביתה עובר בלובי, או במעלית, או בכל מקום, והעשן רודף אחריו.

כרמל שאמה-הכהן: רוצה לעשן, לא רוצה לעשן – הוא מעשן.

כרמל שאמה-הכהן: עכשיו, ברור שאנחנו לא רוצים להחליט לאדם אם הוא מעשן או לא מעשן, לבוגר.

כרמל שאמה-הכהן: זה ברור.

כרמל שאמה-הכהן: אדם רוצה לעשן, יעשן.

כרמל שאמה-הכהן: כל אחד לפי דרכו, אמונתו ואהבתו לגופו ולשמירתו.

כרמל שאמה-הכהן: אבל הזכות של אותו אדם לעשן נגמרת כשהוא מכריח אותי לעשן יחד אתו.

כרמל שאמה-הכהן: זאת תפיסת העולם שלי.

כרמל שאמה-הכהן: ולכן, הצעת החוק הזו באה להשלים, ואומרת, שבשטחים משותפים, כמו לובי של בניינים משותפים, אם משרדים ואם מגורים, חדרי מדרגות – העישון יהיה אסור.

כרמל שאמה-הכהן: אלה מקומות סגורים שבהם, אם אתה מעשן – –

שלום שמחון: – – –

כרמל שאמה-הכהן: – – כולם מעשנים אתך.

כרמל שאמה-הכהן: לא, אנחנו לא הרגנו אתכם.

כרמל שאמה-הכהן: אתם הורגים אתכם.

כרמל שאמה-הכהן: השר שמחון, אנחנו לא הורגים אתכם.

כרמל שאמה-הכהן: מי שמעשן הורג את עצמו.

כרמל שאמה-הכהן: אבל מי שרוצה להרוג את עצמו, שיבושם לו – –

מוחמד ברכה: שלא יהרוג אחרים.

כרמל שאמה-הכהן: – – שלא יהרוג אחרים.

כרמל שאמה-הכהן: זה הכלל שאנחנו כולנו – תשמע, גם ככה אלה שלא מעשנים נושאים את נטל המעשנים – – –

שלום שמחון: – – – מספיק – – –

כרמל שאמה-הכהן: – – – בהוצאה הלאומית על בריאות יש מרכיב לא קטן שהוא נגזרת של העישון.

שלום שמחון: נראה לך הגיוני – – –

כרמל שאמה-הכהן: סליחה?

שלום שמחון: – – –

כרמל שאמה-הכהן: חדר עישון.

שלום שמחון: אין.

כרמל שאמה-הכהן: שיקצו – – –

שלום שמחון: זה לא מה שהחוק אומר.

כרמל שאמה-הכהן: אתה יוצא החוצה.

כרמל שאמה-הכהן: או שיש חדר עישון, או שאתה יוצא החוצה.

אילן גילאון: חדר עישון זה מאוד מחניק.

כרמל שאמה-הכהן: סליחה?

אילן גילאון: זה מחניק.

כרמל שאמה-הכהן: אני ממליץ לך לא להיכנס לחדר עישון.

אילן גילאון: אני לא נכנס, אבל אני ממליץ לכם לא לרדוף את המעשנים כשיש כל כך הרבה מקורות – – –

כרמל שאמה-הכהן: אנחנו לא – איך אתה מציע?

כרמל שאמה-הכהן: אני מוכן ברגע זה – – –

מוחמד ברכה: הזכות של הלא-מעשן להגן על עצמו מעישון גוברת על הזכות של המעשן.

כרמל שאמה-הכהן: אני מוכן לוותר על כל – – –

אילן גילאון: לא, זה ברור, אבל השאלה היא למה הכול סביב הסיגריה, ולא טיפול במקורות הגדולים של הזיהום ושל הסרטן.

מוחמד ברכה: גם וגם.

כרמל שאמה-הכהן: חבר – – –

אילן גילאון: למה תמיד לרדוף אחרי איזו סיגריה?

כרמל שאמה-הכהן: חבר הכנסת גילאון, אני מוכן ברגע זה – –

אילן גילאון: אני לא מעשן, שתדע לך.

אילן גילאון: אין לי – – –

כרמל שאמה-הכהן: – – למשוך את הצעת החוק אם תיתן לי פתרון אחר – אם תיתן לי פתרון אחר שיוצר איזון בין המעשנים ללא מעשנים.

כרמל שאמה-הכהן: איך אפשר – האם אתה מצדיק מצב שבו אני בחרתי לא לעשן, אני מוותר על ההנאה הזאת שבעישון – – –

אילן גילאון: אדוני, אתה ישבת פעם בתחנת אוטובוס מחכה לאוטובוס?

אילן גילאון: ממתין לאוטובוס?

כרמל שאמה-הכהן: ישבתי, בטח שישבתי.

כרמל שאמה-הכהן: ואני מניח שעוד יצא לי גם לשבת.

אילן גילאון: אסור – המקומות האלה, אסור יהיה לעשן.

אילן גילאון: אבל כאשר יבוא אוטובוס ויפייח את כל היושבים בתחנה, זה בסדר.

כרמל שאמה-הכהן: לא, אנחנו בעד מעבר – – –

אילן גילאון: – – –

כרמל שאמה-הכהן: אני מאמין שאוטובוסים מפייחים זה עניין, כבר, שהולך להיעלם מן העולם.

כרמל שאמה-הכהן: אני מניח שאנחנו נזכה לראות בימינו אוטובוסים חשמליים, ולכן גם זה יעבור.

כרמל שאמה-הכהן: גם לא נעשן בתחנות האוטובוסים.

כרמל שאמה-הכהן: אבל אתה לא יכול להפסיק את התחבורה הציבורית כדי למנוע את רמת הזיהום הסביבתי, בין שאוטובוסים מסתובבים בעיר ובין – – –

אילן גילאון: הנה, הנה, תשאל את השר פלד.

אילן גילאון: הוא, יש לו תשובה על זה.

כרמל שאמה-הכהן: ולכן, אני חושב שהמידה הזאת, לדרוש מאנשים שלא לעשן בשעה שהם נמצאים בשטחים ציבוריים סגורים, זו מידה ראויה, מאוזנת, נכונה, שמשקללת את כל האינטרסים הצרופים בדבר בצורה הנכונה, ולכן, אני שמח שהממשלה וכבוד סגן השר תומכים בהצעת החוק, ואני אשמח אם הוועדה שאליה תועבר ההצעה תקדם אותה במהרה.

כרמל שאמה-הכהן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

מוחמד ברכה: תודה.

מוחמד ברכה: אני מזמין את סגן שר הבריאות חבר הכנסת ליצמן להשיב על ההצעה.

יוסי פלד: שאמה, רוצה סיגריה?

מוחמד ברכה: נו, באמת.

מוחמד ברכה: אם עושים – השר פלד, מעשה תועבה לא עושים בפרהסיה.

קריאה: – – –

מוחמד ברכה: יפה.

מוחמד ברכה: תודה.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, עישון זה חור בכיס וחור בריאה.

יעקב ליצמן: זה העישון.

יעקב ליצמן: לא יעזור לאף אחד.

יעקב ליצמן: תגידו מה שאתם רוצים.

יעקב ליצמן: קודם כול, זה עולה הרבה כסף.

יעקב ליצמן: אם זה היה תלוי בי, הייתי בכלל מעלה את זה בעוד איזה 3-2 שקלים.

יעקב ליצמן: וכל שקל שאנחנו מעלים זה 400 מיליון שקל הכנסה.

יעקב ליצמן: נכון, חבר הכנסת רותם?

יעקב ליצמן: אז צריך להעלות את זה בעוד 4-3 שקלים, אז היינו עושים משהו נכון.

יעקב ליצמן: אבל אנחנו מדינה דמוקרטית, ואי-אפשר לאסור את הכול.

יעקב ליצמן: הצעת חוק זו מהווה צעד חשוב לקידום בריאות הציבור ומניעת החשיפה לעישון כפוי, ומצטרף למהלכים נוספים שמוביל משרד הבריאות בשנה האחרונה, כחלק מיישום התוכנית הלאומית לצמצום העישון ונזקיו.

יעקב ליצמן: ההצעה מבקשת להרחיב את רשימת המקומות הציבוריים שבהם אסור לעשן על-פי חוק, ולאסור עישון בשטחים משותפים בבניינים המשמשים למגורים או למסחר, כגון באזור הכניסה לבניין, לובי, ובחדרי מדרגות.

יעקב ליצמן: מדובר בבנייני מגורים המשותפים לכמה דיירים, או בנייני משרדים שנמצאים בהם, בדרך כלל, כמה משרדים או חברות.

יעקב ליצמן: כיום החוק למניעת העישון אינו מגן על העובדים והציבור במקומות האלו בצורה מפורשת, באזורים המשותפים בבניין, מפני חשיפה לעשן הסיגריות.

יעקב ליצמן: אדגיש כי חשיפה לעשן הסיגריות אינה מטרד בלבד, אלא הוכחה כגורמת לתחלואה קשה, לנכות ואף למוות.

יעקב ליצמן: הצעה זו אינה נכנסת לתוך דירת המגורים של אדם, או מגבילה את העישון בדירה, אלא מתייחסת אך ורק לשטחים המשותפים עם דיירים אחרים, ומבקשת לעגן את זכותם לאוויר נקי בשטחים הציבוריים של הבניין.

יעקב ליצמן: חשוב לציין שככל שהמודעות הציבורית לנזקי העישון ולנזקי החשיפה לעישון כפוי עולה, וככל ששיעור המעשנים בחברה הישראלית יורד, והיום שיעור המעשנים הוא בסך הכול כ-20.6% מכלל האוכלוסייה הבוגרת, הרי שהציבור דורש, בצדק, יותר ויותר הגנה על בריאותו והגנה על זכותו לנשום אוויר נקי, במיוחד במקומות ציבוריים, והתמיכה הציבורית בצעדים כגון אלו היא רבה מאוד, כולל מצד המעשנים, הרואים בכך ביטוי לצדק חברתי.

יעקב ליצמן: חשוב להדגיש כי גם אם הצעת החוק מבקשת לאפשר הקצאת חדר עישון במקומות אלו, אנו, משרד הבריאות, מתנגדים לאפשרות הזאת מכמה סיבות: חדר עישון אינו מהווה פתרון טוב או ראוי, ואינו יכול לספק לציבור את ההגנה הראויה, שלה הוא זכאי, מפני חשיפה לעישון כפוי.

יעקב ליצמן: ההמלצה של ארגון הבריאות העולמי, הנסמכת על המלצות גופי המקצוע ומהנדסים בתחום, היא שרק סביבה נקייה לחלוטין מעישון יכולה למנוע חשיפה לעישון כפוי, ויש לבטל את חדרי העישון במקומות הציבוריים, ומותר לי להגיד, גם, כולל כאן, מאחורי המליאה.

יוסי פלד: יותר פשוט שתגיד איפה מותר.

יעקב ליצמן: מותר בבית שלך.

יעקב ליצמן: בבית שלך, או ברחוב, שם אני לא יכול להגיד לך כלום.

יוסי פלד: אני מוכן ללכת לעסקה שאומרת שאני לא מעשן בשבת – – –

יעקב ליצמן: ביום שבת, אבל בריאות – ונשמרתם לנפשותיכם – גם צריך.

יעקב ליצמן: בהתאם לתוכנית הלאומית לצמצום העישון ונזקיו, שמשרד הבריאות יזם ומוביל בתמיכת הממשלה, כוונתנו לבטל בהדרגה את חדרי העישון במקומות הציבוריים, כדי לספק לכלל הציבור את הזכות הבסיסית של אוויר נקי מעשן סיגריות בכל מקום ציבורי, בדומה למדינות מערביות מתוקנות אחרות.

יעקב ליצמן: לכן בדיונים בוועדה נבקש לתקן את הצעת החוק מהבחינה הזאת.

יעקב ליצמן: בהזדמנות זו אבקש להזכיר כי בכ"א בתמוז, 11 ביולי, נכנס לתוקף הצו למניעת עישון במקומות ציבוריים, ולפיו יבוטלו חדרי העישון בכל בנייני הממשלה והם יהפכו למקום עבודה נקי לחלוטין מעישון.

יעקב ליצמן: בכך הממשלה תשמש דוגמה להטמעת מדיניות העסקה בריאה בכל – –

אילן גילאון: אם הם יפסיקו לעשן הם יהיו מושלמים.

יעקב ליצמן: – – מקומות העבודה במשק – – –

קריאה: – – –

אילן גילאון: כבוד השר – – –

יעקב ליצמן: מה?

יעקב ליצמן: ולכן צריך לבטל את החדר מאחור.

אילן גילאון: כבוד השר, אם הם יפסיקו לעשן – – –

יעקב ליצמן: זה מה שאמרתי.

יעקב ליצמן: מה?

אילן גילאון: אם הם יפסיקו לעשן הם יהיו מושלמים, לא כדאי – – –

יעקב ליצמן: לא לא, אל תדאג, יש השמנה, ויש סוכר, ויש, לצערנו, חבל על הזמן, כמה דברים.

יעקב ליצמן: אנו נפעל להרחיב זאת ולאפשר סביבת עבודה בריאה לכלל העובדים במשק.

יעקב ליצמן: לסיכום, הממשלה תומכת בהצעת החוק הזו לטובת בריאות הציבור ומבקשת את תמיכת חברי הכנסת.

מוחמד ברכה: התנית התניות למציע?

יעקב ליצמן: לא.

מוחמד ברכה: אוקיי.

מוחמד ברכה: רבותי חברי הכנסת, אנחנו נעבור להצבעה על הצעתו של חבר הכנסת כרמל שאמה-הכהן, הצעת החוק למניעת העישון במקומות ציבוריים והחשיפה לעישון (תיקון – שטחים משותפים בבניין המשמש למגורים או למסחר), התשע"א–2011, בקריאה טרומית.

מוחמד ברכה: מי בעד?

מוחמד ברכה: מי נגד?

מוחמד ברכה: מי נמנע?

מוחמד ברכה: הצבעה מס' 3 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 33 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק למניעת העישון במקומות ציבוריים והחשיפה לעישון (תיקון – שטחים משותפים בבניין המשמש למגורים או למסחר), התשע"א–2011, לדיון מוקדם בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות ונתקבלה.

מוחמד ברכה: ההצעה התקבלה ברוב של 34 חברי כנסת, כולל קולו של השר מרידור, והיא תועבר לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

מוחמד ברכה: [הצעת חוק פ/2795/18; נספחות.

מוחמד ברכה: ]

מוחמד ברכה: אנחנו נעבור לנושא הבא – חברי הכנסת, סגן השר איציק כהן – הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון – חקירת ראש ממשלה בתקופת כהונתו בשל חשד לביצוע עבירה שנעברה טרם כהונתו), של חברת הכנסת רונית תירוש.

מוחמד ברכה: בבקשה, גברתי.

רונית תירוש: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, חברי חברי הכנסת, לעתים יש יתרון בלהיות באופוזיציה, אפשר להעלות הצעה למרות – – –

מוחמד ברכה: שנייה, שנייה.

מוחמד ברכה: אדוני יושב-ראש הקואליציה, רבותי חברי הכנסת, פה מתקיים הדיון שעיקרו מה שנאמר על הדוכן, לכן נא לשמור על השקט.

מוחמד ברכה: אי-אפשר לכפות על אנשים שלא ידברו האחד עם השני אבל לא ייתכן שיש עשרה סימפוזיונים במליאה.

מוחמד ברכה: בבקשה, גברתי.

רונית תירוש: אני אומרת שהיתרון הוא שכשאתה יושב באופוזיציה אתה יכול להעלות הצעת חוק שגם לא עברה את ועדת השרים, זאת אומרת שלא אושרה על-ידי ועדת שרים, ועדיין להסביר אותה ולקוות שיהיה מי שיאמר: רגע, השכל הישר מחייב הצבעה בעד, אף שאני יודעת שפה בטח הטילו משמעת קואליציונית.

רונית תירוש: אני מדברת על דבר שהוא מאוד רלוונטי לנו בימים האחרונים, הצעת חוק שניסחתי אותה כבר ב-2008, כמדומני, ואני מודה שניסחתי אותה בעקבות חשדות שהועלו בזמנו כנגד מי שכיהן כראש ממשלה ולמעשה נאלץ להתפטר, לא כי החוק חייב אותו להתפטר בעת ההיא שהוא התפטר, אלא משום שהוא הבין שהוא לא יכול לנהל בו-זמנית גם מדינה וגם משפט נגדו.

רונית תירוש: לימים, אני אז ניסחתי את הצעת החוק שאומרת שראש ממשלה, בעת כהונתו לא ניתן יהיה לתבוע אותו על מעשים שעשה בעבר, טרם היותו בתפקיד ראש ממשלה, ובתנאי שהמעשים שנעשו טרם כהונתו כראש ממשלה אינם מוגדרים על-פי חוק העונשין כפשעים.

רונית תירוש: יתירה מזה, אמרתי, אני משאירה מרחב נשימה שבו ניתן ליועץ המשפטי לממשלה להחליט שאף שהמעשים לא מוגדרים כפשעים על-פי דיני העונשין, עדיין, היועץ המשפטי לממשלה יכול להחליט שהוא פותח בחקירה בעת כהונתו של ראש ממשלה אם וכאשר חושב היועץ המשפטי שעיכוב החקירה יפריע לחקירה העתידית, או לחלופין כל נימוק אחר שהוא יבוא, מנומק, ויאמר: למרות ועל אף, אני חושב שצריך לחקור כאן ועכשיו ולהעמיד לדין ככל שצריך.

רונית תירוש: זאת אומרת, באמת אפשרתי את כל המרחב.

רונית תירוש: יחד עם זאת, רציתי להותיר איזה מקום שכאשר מדובר בעבירות לכאורה קלות, לא להפריע לראש הממשלה לכהן ולנהל את המדינה, שכן ענייני המדינה חשובים מאין כמותם.

רונית תירוש: אדוני היושב-ראש, אני מנסה להתרכז בדברי ואני מתקשה לעשות זאת.

מוחמד ברכה: חברי הכנסת, השר פלד, בבקשה.

מוחמד ברכה: חבר הכנסת שאמה.

רונית תירוש: יותר מכך, אמרתי שכל השנים הללו שהחקירה נדחית לא ייחשבו במניין תקופת ההתיישנות, ואת זה אני אומרת כי שמעתי כאלה שאומרים לי: תראי, עכשיו כל מי שעשה עבירה, כדי להבטיח את עצמו ירוץ לראשות הממשלה.

רונית תירוש: נשמע לי קצת הזוי, קצת מוגזם, קצת לא רציני כטיעון נגדי.

רונית תירוש: הצעת החוק שלי לא הומצאה על-ידי, היא קיימת בצרפת כבר מספר רב של שנים; היא גם קיימת לאחרונה באיטליה, ואני מניחה שמדינות נוספות בעולם – בוודאי לאחר שהיו עדים לכל ההליך שהיה נגד ראש הממשלה לשעבר אולמרט, אני חושבת שיאמרו שיש היגיון מסוים בהצעה הזו.

רונית תירוש: מה גם שהיא מאוד מתונה ומאוד מאוזנת.

רונית תירוש: אני רוצה גם לומר שאני בעניין הזה, לשיטתי, נתלית גם באילנות גבוהים כמו המכון לדמוקרטיה, שבהחלט רואים עין בעין את חשיבות החקיקה הזאת, שיש לה מקום בחקיקה, בוודאי במדינת ישראל, שעל כל צעד ושעל – ואני אומרת את זה לגבי כל ראש ממשלה, לא משנה מאיזה כיוון הוא מגיע – יום אחרי שהוא נבחר מתחילים לחפש אותו, מתחילים לחפש היכן הוא לא עבר במעבר חצייה והיכן הוא לא עשה כך או לא עשה אחרת, וההאשמות הן למכביר, והעיתונות גם כן, או לא רק העיתונות, המדיה על סוגיה השונים בוודאי מסקרת זאת, נותנת לזה גיבוי, נותנת לזה תהודה ציבורית, והדברים מתנפחים ומתגלגלים ולעתים קרובות אפילו מאבדים שליטה והקשר, לעתים, בינם לבין העובדות במציאות הולך וקטן.

רונית תירוש: זאת אומרת אין כמעט קשר, ולכן אני רוצה למנוע זאת.

רונית תירוש: כשאני הגשתי את הצעת החוק הזאת, כדי שהיא לא תהיה הצעת חוק פרסונלית אמרתי שהיא תהיה מכאן צפונה.

רונית תירוש: זאת אומרת, לא מדובר – להיפך, אפילו לא הגשתי אותה אז, המתנתי עם הניסוח ואמרתי: אני אגיש את זה בכהונה הבאה.

רונית תירוש: הגיעה הכהונה הבאה, זו היתה הכהונה של בנימין נתניהו, הכהונה הנוכחית, ולפני שנה הגשתי אותה.

רונית תירוש: ועוד אמרתי שזה אפילו לא ימומש בתקופת הכהונה הזו, אלא שוב, מכאן צפונה.

רונית תירוש: כלומר, אני לא יודעת מי יהיה ראש הממשלה הבא, אני לא מנסה לעזור לאף ראש ממשלה פוטנציאלי כזה ואחר, שאולי יש באמתחתו קופת שרצים.

רונית תירוש: יכול להיות שאם היה לנו משהו כמו שקיים בסנאט האמריקני, שבו חל שימוע מוקדם על ראש ממשלה פוטנציאלי, או שם – על נשיא פוטנציאלי, ואז הוא צריך להביא את כל התיק האישי שלו, כולל הסעיפים הבריאותיים.

רונית תירוש: שר המשפטים יתקן אותי אם אני קצת לא מדייקת, כי אולי אני לא מצויה מספיק בחוקה האמריקנית, אבל אני יודעת ששם בודקים, שואלים את כל השאלות עוד בטרם נבחרת לכהונתך, ובעצם אז הכול מתברר, ולא צריך פתאום, אחרי שהוא נבחר, להיזכר שבגיל 16, כשהיינו בתיכון, אז הוא הטריד אותי, כי הוא שם עלי יד וצבט אותי, והנה עכשיו הוא נבחר ואני יכולה לרוץ לטעון כנגדו ולנסות להפיל אותו מתוך איזה אינטרס אישי שלי, נקמני כזה ואחר.

רונית תירוש: מדובר באמת במדינה דמוקרטית שרואה את כולם שווים בפני החוק, אבל, רבותי, למרות ועל אף, מדובר בראשון בין שווים, ואותו ראשון בין שווים חורץ גורלות של אומה שלמה.

רונית תירוש: זה לא משחק ילדים לנהל מדינה.

רונית תירוש: ולקחת אדם כזה ולומר לו: אל תתפטר כי עוד לא הגיע זמנך להתפטר בהליך, אבל תנהל גם אותנו, גם את המלחמות הפנימיות שלנו והחיצוניות שלנו וגם את המלחמה שלך על חפותך – אני שואלת היכן, על-פי העיקרון הדמוקרטי, עומדת זכות החפות לאדם כזה.

רונית תירוש: הרי הוא לא יכול לגונן על חפותו כשהוא עסוק בלנהל מדינה.

רונית תירוש: ואז בעצם מה אנחנו אומרים?

רונית תירוש: תתפטר.

רונית תירוש: זה משתמע, זו הנגזרת המיידית, וזה הכי לא הוגן, זה הכי לא דמוקרטי בעיני.

רונית תירוש: כי אם הוא לא אשם ואם הוא בטוח שהוא יוכל להוכיח את חפותו אבל בשביל זה הוא צריך זמן ומשאבים – אבל הוא לא יכול לתת את המשאבים שלו גם למדינה וגם לעצמו ואז הוא מתפטר.

רונית תירוש: אז למה?

רונית תירוש: היכן הצדק?

רונית תירוש: היכן הצדק כלפי אותו אדם?

רונית תירוש: והיכן ההיגיון והשפיות והצורך שלנו ביציבות שלטונית במדינה הזאת?

רונית תירוש: יש פה, אדוני שר המשפטים, בהנחה שאתה תשיב לי על עמדותי אלו, אני רוצה להבין בעצם איך אנחנו עדיין מממשים את העיקרון הדמוקרטי שבו לא מאלצים אדם בטרם עת לוותר על מקומו.

רונית תירוש: ואני לא מדברת על שר – גם זה חשוב כשלעצמו, האמינו לי – גם שרים חורצים גורלות.

רונית תירוש: אבל אני עדיין מצטנעת ומדברת רק ואך ורק על ראש ממשלה, שכל המדינה נתונה בידיו, ואנחנו צריכים לעשות הכול על מנת לאפשר לו את מרחב הנשימה ואת מרחב הזמן ואת השקט כדי לקבל החלטות הגיוניות, וחלילה שלא ניגרר להחלטות בלתי הגיוניות שעליהן כולנו כאזרחים נשלם את המחיר.

רונית תירוש: עד כאן בעצם נימוקי להצעת החוק שלי.

רונית תירוש: אני מאוד הייתי רוצה בכל זאת לשמוע משר המשפטים שהוא החליט לקחת פסק זמן, לתת שיקול דעת נוסף להצעה הזאת.

רונית תירוש: אני אומרת, אחרי מה שקרה לפני כשבועיים ימים, פתאום היא נעשתה יותר רלוונטית, ומצאתי הרבה יותר שותפים בציבור הרחב – שהביע, בהיגיון רב, אמר: יש מקום לחקיקה כזאת.

רונית תירוש: וגם אנשי מדיה שונים ומשפטנים שונים ומכונים שונים.

רונית תירוש: כלומר זה לא משהו הזוי, ויש מקום לדון בזה בכובד ראש.

רונית תירוש: ההצעה הזאת שלי לא עברה את ועדת שרים, אדוני שר המשפטים, לפני שנה.

רונית תירוש: אני פשוט הקפאתי אותה ולא העליתי אותה לדיון במליאה.

רונית תירוש: החלטתי להעלות אותה כאן ועכשיו לדיון משום שהיא הפכה להיות מאוד רלוונטית.

רונית תירוש: ואני באמת חושבת שיש מקום לשקול מחדש, עם כל ההסתייגויות שתחליטו לתת.

רונית תירוש: אבל צריך לתת פתח שלא יקרה מצב שלשיטתנו אנחנו עטים על ראש ממשלה יום אחרי שהוא נבחר ומחפשים איך להפיל אותו.

רונית תירוש: הרי זאת השיטה פה.

רונית תירוש: אז בואו ניתן לו לנשום ובואו ניתן לראש ממשלה להנהיג את המדינה כפי שאנחנו נדרשים לה.

רונית תירוש: הדבר האחרון, בשניות שנותרו לי: אנחנו יצאנו מהקואליציה.

רונית תירוש: עמדנו לפחות על עיקרון אחד שזה הגיל – גיל המתגייסים לשירות צבאי או לשירות לאומי.

רונית תירוש: נתנו בין 18 ל-22, ואגב, נעשה את זה גם לגבי המגזר הלא-יהודי.

רונית תירוש: בא ראש הממשלה והגיש הצעה נגדית לגיל 26.

רונית תירוש: בגיל 26 כבר 78% מהאוכלוסייה החרדית הם אבות למשפחה עם חמישה ילדים.

רונית תירוש: הסיכוי שאדם כזה ישרת שירות משמעותי בצה"ל שואף לאפס.

רונית תירוש: זה יהיה בלתי אפשרי בעליל.

רונית תירוש: כספין, זרקו לציבור שראש הממשלה התפשר על גיל 23.

רונית תירוש: אני אומרת כאן ועכשיו מעל הבימה הזאת: ראש הממשלה מעולם לא הגיש הצעה רשמית לקדימה או לוועדת-פלסנר או לשאול מופז שהוא מוכן להתפשר על גיל 23.

רונית תירוש: ההצעה הפורמלית היחידה היתה גיל 26, ואני רוצה שהציבור ידע זאת.

רונית תירוש: זה ספין, וזה לא נכון – –

מוחמד ברכה: תודה.

רונית תירוש: – – ואם ראש הממשלה מוכן להתפשר על גיל 23, אנחנו, גם מספסלי האופוזיציה, נשמח לסייע בעניין הזה.

רונית תירוש: תודה רבה.

מוחמד ברכה: תודה לחברת הכנסת תירוש.

מוחמד ברכה: אני מזמין את שר המשפטים להשיב בשם הממשלה על הצעת החוק.

מוחמד ברכה: בבקשה, אדוני.

יעקב נאמן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, חוק-יסוד: הממשלה קובע הסדר מיוחד לגבי פתיחה בחקירה והגשת כתב-אישום נגד ראש הממשלה.

יעקב נאמן: סעיף 17 לחוק-היסוד קובע כי פתיחה בחקירה כזו והגשת כתב-אישום תיעשה רק באישור היועץ המשפטי לממשלה.

יעקב נאמן: סעיף זה משקף איזון בין עקרון השוויון בפני החוק, אשר חל על כל חשוד ונאשם, והאינטרס של אמון הציבור בנבחריו מחד גיסא, לבין האינטרס הציבורי, בהגנה על יכולתו של ראש הממשלה למלא את תפקידו ולמשול כשהוא משוחרר מטרדות של חקירה פלילית שאינה מוצדקת.

יעקב נאמן: עיינתי בדברי ההסבר של הצעת החוק של חברת הכנסת רונית תירוש.

יעקב נאמן: היא סבורה כי ראוי להחמיר עד מאוד את המגבלות החלות בהקשר זה, מתוך רצון להגן ביתר שאת על ראש הממשלה המכהן.

יעקב נאמן: אומנם פרטי ההצעה מובילים להגבלה לא קלה, לעתים הם אף חמורים, ואכן האיזון המדויק בסוגיה זו איננו קל ואיננו פשוט.

יעקב נאמן: אך הממשלה ראתה לנכון – ודנו בזה בוועדת שרים לחקיקה – לתמוך בקריאה טרומית, כדי שהעניין ייבחן בכנסת על-ידי חברי הכנסת, ובלבד שהמשך החקיקה יהיה בתיאום עם משרד המשפטים.

יעקב נאמן: אבל מה שקרה הוא שלאחר החלטת ועדת השרים לחקיקה הוגש ערר על ההחלטה על-ידי השרים בגין, איתן ומרידור, הנושא הזה עדיין לא הוכרע, וההחלטה בערר לא התקבלה.

יעקב נאמן: בשל זאת ביקשנו מן המציעה להמתין עד לקבלת החלטה בערר שהוגש על-ידי השרים, אך היא בחרה להעלות את ההצעה כבר בשלב זה.

יעקב נאמן: עמדת הממשלה היא, לאור תקנון הממשלה, כשיש ערר, שגם אם ההחלטה היתה חיובית בשלב הראשון, מכיוון שיש ערר שטרם נדון הממשלה לא יכולה לתמוך בהצעת החוק.

יעקב נאמן: אני רוצה להדגיש את זה, משום שהנושא שהועלה על-ידי המציעה הנכבדה הוא כפי שקוראת לזה הגמרא: "דבר שצריך בדיקה", כלומר יש לדון ולעיין בו.

יעקב נאמן: לכן ביקשנו להמתין עד להחלטת הממשלה בערר לפני שהדיון יבוא, כי הנושא הזה בהחלט ראוי לבדיקה ולבחינה.

יעקב נאמן: לכן אני חוזר על הצעתי למציעה, אם היא מוכנה שלא לקיים היום הצבעה בהצעה, ולהמתין עד הכרעת הממשלה בנושא הזה.

מוחמד ברכה: תודה רבה, אדוני.

מוחמד ברכה: אני אשאל את המציעה, ואם היא לא תסכים נקיים הצבעה.

יעקב נאמן: אם יהיה צורך אני אשיב לה.

מוחמד ברכה: לא, אתה לא יכול.

מוחמד ברכה: היא יכולה להשיב לך.

רונית תירוש: אדוני היושב-ראש ואדוני השר, אני העליתי את ההצעה במאי 2011.

רונית תירוש: זאת אומרת עברה מאז שנה – – –

מוחמד ברכה: חברת הכנסת תירוש – – –

רונית תירוש: לא, עברה שנה לערר, ואף אחד לא – האם השר התכוון – – –

מוחמד ברכה: אני צריך לשאול אותך שאלה ותעני עליה.

רונית תירוש: אבל האם השר מתכוון להביא את הערר לדיון?

רונית תירוש: זה מה שמשתמע?

מוחמד ברכה: הוא אומר שיש דיון בממשלה שצריך למצות אותו – –

רונית תירוש: שנה לא היה; יהיה?

מוחמד ברכה: – – והוא מציע לדחות את ההצבעה עד שהממשלה תשלים את דיוניה בעניין.

מוחמד ברכה: אם את מסכימה, אנחנו נדחה; אם לא, נקיים הצבעה.

מוחמד ברכה: הזכות שלך לעלות לדוכן עוד הפעם שמורה.

מוחמד ברכה: אם תתקיים הצבעה במועד אחר, הזכות – – –

רונית תירוש: אין לי בעיה, אבל זה אומר שהשר יגיש את הערר לדיון?

מוחמד ברכה: תקשיבי לי, בבקשה.

מוחמד ברכה: לא.

מוחמד ברכה: השר אמר מה שאמר, הדברים ברורים.

מוחמד ברכה: אני שואל אותך: אם את מסכימה להצבעה במועד אחר, כפי שביקש השר, הזכות שלך לחזור אל הדוכן עוד הפעם שמורה במועד ההצבעה.

רונית תירוש: אוקיי.

רונית תירוש: אז בהנחה שהערר הזה יידון, אני מסכימה שלא להביא את זה להצבעה.

מוחמד ברכה: תודה רבה.

מוחמד ברכה: אז אנחנו לא מקיימים הצבעה.

מוחמד ברכה: ההצבעה תיערך במועד אחר.

מוחמד ברכה: הודעה לסגן מזכירת הכנסת.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, אני מתכבד להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק הסדרת העיסוק במקצועות הבריאות (תיקון מס' 3), התשע"ב–2012, שהחזירה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

נאזם בדר: תודה.

מוחמד ברכה: תודה.

מוחמד ברכה: [הצעת חוק פ/3686/18; נספחות.

מוחמד ברכה: ]

מוחמד ברכה: אנחנו עוברים לנושא הבא, רבותי: הצעת חוק הדיור הציבורי (זכויות רכישה) (תיקון – הגדלת מלאי הדירות), התשע"ב–2011, של חבר הכנסת יואל חסון.

מוחמד ברכה: חברי הכנסת, אני מבקש לשבת ולהפסיק את ההמולה שקיימת במליאה.

מוחמד ברכה: אני לא אקרא בשם כל אחד כדי לבקש ממנו שקט.

מוחמד ברכה: כל אחד יודע מה הוא צריך לעשות בתוך המליאה.

מוחמד ברכה: יואל חסון, איפה הוא?

מוחמד ברכה: סגני היושב-ראש, אקוניס ואדרי, אתם לא עוזרים לנהל את ישיבת הכנסת כמו שצריך.

מוחמד ברכה: לי אני לא מבקש שתעזור.

מוחמד ברכה: בבקשה, אדוני.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בעוד כמה דקות אדון בנושא, או אעלה את הצעת החוק שלי בנושא הדיור הציבורי, אבל לפני זה אני מבקש להתייחס להצעות החוק שאמורות לעלות היום בנושא השירות האזרחי והגיוס לכול; הצעת החוק שהיתה אמורה לעלות היום, גם של ישראל ביתנו וגם של קדימה, של חבר הכנסת שטרית ושלי.

יואל חסון: אנחנו הגשנו הצעת חוק לגיוס מגיל 18 בתחילת הקדנציה של הכנסת הזאת.

יואל חסון: פעם אחת החוק הזה נפל כאן.

יואל חסון: אנחנו הגשנו את החוק הזה פעם נוספת, וביום שני, כשליברמן הציע להעלות את הצעת החוק שלו, ביקשנו להצמיד את הצעת החוק.

יואל חסון: הצעת החוק, באישור המחלקה המשפטית, הוצמדה, היתה אמורה, ועדיין אמורה, לעלות.

יואל חסון: לצערי, היום בבוקר קיבלתי הודעה מהייעוץ המשפטי של הכנסת, שלפתע גילו שאין זהות מוחלטת בין שתי ההצעות, כי פנו חברי כנסת וערערו על העניין הזה בפני המחלקה המשפטית – כנראה חבר הכנסת טיבי וחבר הכנסת גפני.

משה גפני: איפה קונים כרטיסים לקרקס שאתה עושה עכשיו?

יואל חסון: אתה לא תפריע לי, חבר הכנסת גפני, אתה תקשיב טוב.

משה גפני: כשהייתם בממשלה מה עשיתם?

יואל חסון: אתה השותף הגדול מאוד של נתניהו.

יואל חסון: חבר הכנסת גפני, אתה ניצחת, אתה קיבלת מה שרצית, תיהנה מזה.

משה גפני: – – –

יואל חסון: אתה קיבלת מה שרצית, אתה קיבלת מה שרצית.

יואל חסון: כופפת את הציבור הישראלי, ניצחתם, תפסתם את נתניהו בשלשלאות, תפסתם את נתניהו בשלשלאות, ניצחתם, אזקו אתכם.

מוחמד ברכה: חבר הכנסת גפני.

משה גפני: – – –

מוחמד ברכה: תהיה לך הזדמנות להיות פה.

יואל חסון: אתם ניצחתם, אתם ניצחתם.

יואל חסון: כבשתם וניצחתם.

משה גפני: הייתם בממשלה – – –

יואל חסון: אני אומר לכם, אתם היום עשיתם תרגיל פרלמנטרי מבוזה.

יואל חסון: אתם וזאב אלקין, הקואליציה – לא ייאמן.

יואל חסון: חברי הכנסת, שימו לב.

יואל חסון: פחות מ-24 שעות מיציאתה של קדימה מהקואליציה, כבר הקואליציה מפוחדת, רועדת, עושה תרגילים, הכול כדי למנוע מקדימה להעלות הצעת חוק לגיוס לכול.

יואל חסון: אתם ניסיתם היום – והשתמשתם בתרגילים.

יואל חסון: אני פניתי ליושב-ראש הכנסת ועל שולחנו נמצאת פנייתי, להכניס את הצעת החוק שלי לדיון – לגיוס לכול – היום, על המכסה של קדימה.

יואל חסון: אני מבקש וקורא ליושב-ראש הכנסת לעשות זאת.

יואל חסון: אני אגיד לך למה זה לא עלה בנשיאות.

יואל חסון: זה לא עלה בנשיאות כי זה הוצמד.

יואל חסון: אתם לא תצליחו עכשיו בכל מיני תרגילים, בכל מיני השפעות.

יואל חסון: ליושב-ראש הכנסת – – –

אחמד טיבי: זאת הצעה שונה.

יואל חסון: זה לא הצעה שונה.

יואל חסון: ליושב-ראש הכנסת יש שיקול דעת.

יואל חסון: יושב-ראש הכנסת יאפשר לנו היום להעלות את הצעת החוק הזאת, ואם לא, אנחנו נמשיך ונרדוף אתכם בעניין הזה.

אחמד טיבי: – – –

יואל חסון: בוא, שיתוף הפעולה הזה, באמת, שלך ושל גפני, באמת מעניין.

יואל חסון: עזוב.

אחמד טיבי: הוא עדיף על שיתוף הפעולה אתך.

משה גפני: מה יש לך נגד זה?

מוחמד ברכה: חברי הכנסת, נא לתת לדובר להמשיך את דבריו ללא הפרעה.

יואל חסון: אני מאחל לך שתיהנה.

יואל חסון: אני רק יודע דבר אחד – – –

ישראל אייכלר: אנחנו והערבים, יש לנו אויב משותף.

יואל חסון: אני יודע דבר אחד ברור, שאתה וחבר הכנסת גפני, אתם החזקתם ומחזיקים בידכם את נתניהו.

יואל חסון: ניצחתם, תחייכו, חבר הכנסת גפני, השגתם מה שרציתם.

משה גפני: אני בוכה, אני בוכה.

יואל חסון: נתניהו ניצח את הציבור הישראלי, בחר בכם – בחר בכם על פני הציבור, על פני האינטרס הציבורי שרוצה לראות גיוס לכול.

יואל חסון: אתם הפכתם את זה לדיון נגדכם.

יואל חסון: אתם תבינו, אתם הרמתם על עצמכם את הציבור הישראלי.

יואל חסון: הציבור הישראלי ינקום את נקמתו בכם, ובנתניהו ובמפלגתו.

יואל חסון: זאת התוצאה שתהיה.

ציון פיניאן: – – –

יואל חסון: נחכה ונראה.

יואל חסון: נחכה ונראה.

יואל חסון: אבל לא מספיק שגם בעניין הגיוס לכול – הרי אתם יודעים שאתם, בגלל ההתנהגות שלכם, חבר הכנסת אטיאס, השר אטיאס, בגלל ההתנהגות שלכם אתם תביאו לכאן אנשים קיצוניים יותר, אנשים קיצוניים יותר.

יואל חסון: הרי חוויתם את זה בעבר.

יואל חסון: ראיתם שזה קרה לכם בעבר, וזה יקרה לכם פעם נוספת, על ההתעקשות שלכם שלא להתגמש ולא ללכת על-פי צו המצפון הבסיסי שהציבור מבקש מאתנו.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, אני אבקש את חמש הדקות – – –

אברהם מיכאלי: ההתעקשות היא שלכם, לא שלהם.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, אני מבקש את חמש הדקות הנוספות שנותרו לי להקדיש לחוק הדיור הציבורי – – –

משה גפני: למה אתה צועק?

משה גפני: ליאור חורב אמר לו להגיד.

משה גפני: ליאור חורב אמר לו להגיד.

יואל חסון: – – – חוק הדיור הציבורי (הגדלת מלאי הדירות) – – –

משה גפני: ליאור חורב אמר לו להגיד.

אופיר אקוניס: – – –

מוחמד ברכה: גפני, זה לא יכול להיות.

מוחמד ברכה: סגן היושב-ראש אקוניס, נא לשבת במקום שלך, ורק אז אפשר בכלל לקרוא קריאת ביניים.

גלעד ארדן: יש לך שתי דקות לדיור הציבורי.

יואל חסון: חשפנו את פרצופו של נתניהו.

יואל חסון: לנתניהו היתה היכולת להעביר פה חוק שמשנה את ההיסטוריה, ונתניהו בחר באינטרס הפוליטי הצר שלו, בחר במה שטוב לו, להישרדות הפוליטית שלו, עשה אחת ועוד אחת והעדיף את מה שהוא רוצה על פני מה שהציבור הישראלי רוצה.

יואל חסון: זאת עובדה.

יואל חסון: אבל לא רק בעניין חוק הגיוס לכול אתם מצפצפים על הציבור.

יואל חסון: אנחנו הגשנו הצעת חוק לדיור ציבורי, להגדלת מלאי הדיור הציבורי.

יואל חסון: הצעת החוק הזאת הונחה לפני חצי שנה.

יואל חסון: פנה אלי השר אטיאס, שר שיכון שאני מכבד ומעריך, פנה אלי ואמר לי: יואל, אני מאמין בחוק שלך, החוק שלך הוא טוב, אני תומך בו, אני מבקש ממך לתת לי להגיש ערר, לבקש דיון נוסף.

יואל חסון: חצי שנה עברה, חברי חברי הכנסת.

יואל חסון: חצי שנה עברה, ושום דבר לא קרה.

יואל חסון: לא ערר, לא דיון נוסף – אפילו ממש אתמול ביקש ממני השר אטיאס: תעצור, תיתן לי הזדמנות להעביר את החוק.

יואל חסון: השר אטיאס, אתה יכול להעביר את החוק היום.

יואל חסון: אני מוכן – סטס מיסז'ניקוב, שר התיירות, תן לי ששר השיכון יקשיב לי, זה חשוב.

אריאל אטיאס: כבר אמרת לי את זה.

יואל חסון: שר השיכון, תסכים היום שהצעת החוק תעבור בטרומית.

יואל חסון: נראה כמה אתה קשוב באמת לאותם אנשים שדיברו אליך אתמול ולאותן קריאות שצריך להגדיל את מלאי הדיור הציבורי.

יואל חסון: אתה אומר את זה מעל כל במה.

יואל חסון: אתה אומר את זה כל הזמן.

יואל חסון: אז מה, אתה רק אומר?

יואל חסון: אתה לא עושה?

יואל חסון: הנה, יש כאן הזדמנות.

יואל חסון: אתה מאמין בהצעת החוק הזאת, שר השיכון, תתמוך בה בטרומית.

יואל חסון: אני מתחייב בפניך שאני אלך אתך יד ביד.

יואל חסון: תתמוך, תעשה את זה, תן בשורה לאנשים האלה.

יואל חסון: חברת הכנסת רגב, את היית שם אתמול.

יואל חסון: את הבטחת לציבור שאת תתמכי בהצעות האלה, שאת תבקשי להגדיל את מלאי הדיור הציבורי.

יואל חסון: הנה, יש כאן הזדמנות לממשלה לשנות את ההיסטוריה.

יואל חסון: אי-אפשר להתעלם, חברי חברי הכנסת, ממשה סילמן, שנלחם על חייו היום במחלקת טיפול בכוויות בבית-החולים; נלחם על חייו היום, והוא שרף עצמו מסיבה אחת: כי לא היתה לו קורת גג.

יואל חסון: ולא היו מסוגלים לספק לו פתרון לקורת גג כי מדינת ישראל מכרה את הדירות שלה – קיבלה מיליארדים והעבירה אותם למטרות אחרות.

יואל חסון: לא בנתה דירות אחרות, לא נתנה הזדמנות אחרת לדירות אחרות.

יואל חסון: לא קנתה דירות נוספות ויצרה מלאי של דיור ציבורי.

יואל חסון: חברי חברי הכנסת, אי-אפשר לדבר מן השפה ולחוץ.

יואל חסון: אי-אפשר לבוא, להגיד בכל מקום בתקשורת ולאותו ציבור מסכן שאין לו דיור ציבורי, לבוא ולהגיד שאתם תומכים בו, שאתם בעדו, שאתם מעוניינים, והנה, כשיש בפניכם הצעת חוק כזאת, שפותרת את העניין, ששר השיכון הודה בפני שהיא הצעת חוק טובה והוא תומך בה, היום תתנגדו לה.

יואל חסון: למה, עוד הפעם?

יואל חסון: בגלל קרדיט?

יואל חסון: לא תרצו לתת קרדיט לקדימה?

יואל חסון: לא תרצו לתת קרדיט ליואל חסון?

יואל חסון: אז הנה, אדוני שר השיכון, אם ההצעה הזאת תעבור היא תהיה על שמך.

יואל חסון: השר אטיאס, אתה יכול לקבוע עכשיו – אם תרים את ידך, ותבקש שאני אסכים לתנאים שלך, ואני אגיד שאני מסכים, אתה יכול לשנות את ההצבעה, אתה יכול לשנות את התוצאה.

יואל חסון: אתה יכול להביא לכך שהצעת החוק הזאת תעבור.

יואל חסון: תעשה את זה, אדוני.

יואל חסון: תעשה, שר השיכון.

יואל חסון: אל תמשיך להתל באנשים, אל תתעללו באנשים המסכנים האלה.

יואל חסון: תנו להם דיור ציבורי, הצביעו בעד הצעת החוק הזאת.

מוחמד ברכה: תודה.

מוחמד ברכה: אני מזמין את שר השיכון חבר הכנסת אריאל אטיאס להשיב בשם הממשלה על הצעת החוק.

אריאל אטיאס: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, האמת שקצת קשה לך, חבר הכנסת יואל חסון – איפה נעלמת לי?

אריאל אטיאס: צעקת, הלכת, יאללה, בוא.

אריאל אטיאס: שב, תשמע קצת.

אריאל אטיאס: היה לך קשה להיכנס לקואליציה, יותר קל לך להיות באופוזיציה.

אריאל אטיאס: זה הסגנון, זה הדיבור, כנראה אתה רוצה להישאר שם הרבה זמן, ולכן ככה אתה מתנהל.

אריאל אטיאס: ואם אתה כבר – מה אמרתי לך ומה לא אמרתי לך – –

מרינה סולודקין: – – –

אריאל אטיאס: – – אז תגיד את כל מה שאמרתי לך.

אריאל אטיאס: אמרתי לך דבר אחד מאוד פשוט, שאני מגיש ערר לממשלה, ואתה אמרת לי: בסדר – –

יואל חסון: לא הגשת – – –

אריאל אטיאס: – – ואחרי שאמרת לי בסדר, לא נגעת בזה, זה בכלל לא עניין אותך.

אריאל אטיאס: מה שקרה, שאתמול, או כבר מאז נכנסתם, החלטתם שיום אחד אתם תעזבו, כדי לנסות לבנות לכם את – –

יואל חסון: – – –

אריאל אטיאס: – – האלטרנטיבה שלכם – –

יואל חסון: באמת, השר אטיאס.

אריאל אטיאס: – – כדי להציל את עצמכם מקריסה מוחלטת – כפי שאתם רואים, דרך מה שניסיתם לעשות – ואז אתמול התקשרו מלשכתך או אתה באופן אישי לעוזר שלי, ואמרו: סליחה, סליחה, אנחנו לא רוצים את הערר, אנחנו רוצים להעלות את זה.

יואל חסון: זה לא נכון.

אריאל אטיאס: ולכן, אם אתה כבר אומר, תגיד את הכול.

אריאל אטיאס: זה ככה בשביל הצבע.

יואל חסון: תתחייב שתגיש ערר, עכשיו אני מושך את ההצעה – – –

אריאל אטיאס: עכשיו לעצם העניין.

יואל חסון: – – – אני מושך – – –

אריאל אטיאס: לעצם העניין – – –

יואל חסון: תתחייב, בבקשה.

יואל חסון: תתחייב על דיון נוסף, אני מושך את ההצעה.

אריאל אטיאס: אז בוא נסכם שאני מגיש ערר לממשלה, ועכשיו אתה מושך את ההצבעה.

יואל חסון: לא, אבל אין ערר.

אריאל אטיאס: יש ערר.

אריאל אטיאס: שמעת?

מוחמד ברכה: הוא אומר לך – חבר הכנסת חסון, השר אומר לך – –

אריאל אטיאס: בוא, אני תופס אותך עכשיו – – –

מוחמד ברכה: – – שהוא יגיש ערר, ואז התשובה וההצבעה נדחות למועד אחר.

מירי רגב: – – –

אריאל אטיאס: חבר הכנסת יואל חסון, בוא נתפוס את השור בקרניו עכשיו.

אריאל אטיאס: אני מגיש ערר לממשלה, ותעזוב את החוק הזה, ונראה אם כנים דבריך או שאתה משנה את עמדתך לפי השינוי של העניינים הפוליטיים שלכם.

יואל חסון: אין בעיה, אבל עברו שבועיים, אי-אפשר להגיש ערר.

אריאל אטיאס: יש לך טעות, ידידי הנכבד.

אריאל אטיאס: אם אתה נותן לי ללכת על הערר הזה, תוריד את החוק שלך.

אריאל אטיאס: אתה לא רוצה – אתה בכלל לא רוצה חוק.

יואל חסון: מאה אחוז, אני מקבל את זה.

אריאל אטיאס: מקבל.

אריאל אטיאס: אין חוק.

יואל חסון: תגיש את הערר, אני מושך את החוק.

אריאל אטיאס: מאה אחוז.

אריאל אטיאס: אז אני אגיש ערר, ואין חוק.

מוחמד ברכה: אוקיי.

אריאל אטיאס: אוקיי?

אריאל אטיאס: תודה.

מוחמד ברכה: תודה.

מוחמד ברכה: אנחנו לא מקיימים הצבעה על הצעת החוק של חבר הכנסת יואל חסון.

מוחמד ברכה: השר אמר מה שאמר, והדברים יימשכו במועד אחר.

מוחמד ברכה: [הצעת חוק פ/3930/18; נספחות]

מוחמד ברכה: אנחנו נעבור לנושא הבא, והוא הצעת חוק הרשויות המקומיות (משמעת) (תיקון – פיצול סמכויות), התשע"ב–2012, של חבר הכנסת סעיד נפאע.

מוחמד ברכה: בבקשה, אדוני.

סעיד נפאע: כבוד היושב-ראש, תודה רבה, לא יזיק לתת קצת היסטוריה על אודות ההצעה הזו.

סעיד נפאע: ההצעה הזו, כבוד השר, כפי שאני בטוח שזכור לך, עלתה לפני שנה, שנה וחצי, ומקורה למעשה בדוח ביקורת המדינה על השלטון המקומי.

סעיד נפאע: שם נאמרו דברים נחרצים בסוגיה הזו – –

מוחמד ברכה: חברי הכנסת.

מוחמד ברכה: מספיק כבר.

סעיד נפאע: – – ועל-פי המלצת השר, כשהשיב לי בזמנו – – –

מוחמד ברכה: שנייה, שנייה, שנייה.

מוחמד ברכה: מילא חברי הכנסת, אבל בצדדים שם לא מקובל עלי.

מוחמד ברכה: איפה הסדרנים?

מוחמד ברכה: מנהלי סיעות ועובדי סיעות, לא ייתכן שאתם תפריעו לעבודת המליאה.

מוחמד ברכה: בבקשה, אדוני.

סעיד נפאע: בינתיים, השר המשיב ראה לנכון לעזוב את מקומו, כי אני מפנה את דברי לכבוד השר בעיקר, וגם בלאו הכי לשאר חברי הכנסת.

מוחמד ברכה: הוא כאן.

סעיד נפאע: כן כן, אני רואה.

סעיד נפאע: לכן, אני חוזר ואומר שההצעה הזו, כשעלתה בזמנה אגב דוח ביקורת של מבקר המדינה – ועוד בטרם עלתה, מן הראוי לציין שכשהובאה בפני ועדת השרים לענייני חקיקה, ולאור המלצת המבקר, הוועדה החליטה לדחות את החלטתה בחודש ימים כדי לתת הזדמנות למשרד הפנים להתקדם על-פי המלצות המבקר בסוגיה הזו.

סעיד נפאע: ואז, משלא התקדם העניין, אני הבאתי את זה לדיון, וכפי שאמרתי, על-פי המלצת כבוד השר זה הפך להיות הצעה עוד כשהיה יושב-ראש ועדת הפנים חבר הכנסת אזולאי, כדי שבאמת שם יידון הנושא לעומק.

סעיד נפאע: ואכן הוועדה קיימה דיון, נדון הנושא, המליצה את המלצותיה, והנה עברו כמעט שנתיים ולא נעשה דבר בסוגיה הזו.

סעיד נפאע: ואני מוצא לנכון לחזור פשוט על מה שאמר, לא המציע אלא מבקר המדינה בסוגיה הזו, ובכמה משפטים.

סעיד נפאע: המבקר אומר: "על-פי ההלכה הפסוקה של בית-המשפט העליון, על המעסיק הציבורי לשקוד על טוהר המידות ועל ניקיון כפיהם של עובדיו; תכלית הדין המשמעתי להגן על אמון הציבור בשירות הציבורי וליצור הרתעה אפקטיבית כלפי עובדי ציבור מפני מעשים שיש בהם מעילה באמון הציבור או באמון הממונים עליהם".

סעיד נפאע: עוד מוסיף המבקר ואומר: "משרד הפנים לא הכין הנחיות ליישום החוק.

סעיד נפאע: אלה נחוצות כדי להבטיח את שיתוף הדרג המקצועי המופקד על כוח-אדם ברשות בטיפול במשמעת ואת הבניית שיקול הדעת של ראש הרשות.

סעיד נפאע: בהיעדרן, קיים חשש לשרירות-לב ולשיקולים זרים, ובהם שיקולים פוליטיים".

סעיד נפאע: ועוד מוסיף המבקר ואומר: "בנובמבר 2005 התקיימה – – – בלשכת המשנה ליועץ המשפטי לממשלה (אזרחי) ישיבה שבה הועלו בעיות בעניין אכיפת הליכי המשמעת של העובדים ברשויות המקומיות – – – בסיכום הישיבה הוחלט שמשרד הפנים יכין טיוטה להצעת חוק לתיקון חוק הרשויות המקומיות (משמעת).

סעיד נפאע: עד מועד סיום הביקורת לא הושלמו ההליכים להגשת הצעת החוק".

סעיד נפאע: ומסיים המבקר, וכאמור הוא דש ודן בסוגיה בהרחבה, והוא מסיים ואומר: "על משרד הפנים ומשרד המשפטים להחיש את פעולתם לתיקון הליקויים, לרבות תיקון החוק, ובמסגרת זו להתמודד בין היתר עם ריכוז הסמכויות בעניין בידי ראש הרשות המקומית ועם טיפול בעבירות משמעת של נבחרי ציבור ברשויות המקומיות".

סעיד נפאע: אלה הם דברי המבקר; זהו הרקע להצעת החוק הזו.

סעיד נפאע: הרי מתפארים כאן בהפרדת רשויות.

סעיד נפאע: במועצות המקומיות למעשה אין הפרדת רשויות.

סעיד נפאע: יש הקובל ויש השומע את הקובלנה, ויש המחליט בסופו של דבר בקובלנה, אלא אם כן התמזל מזלו של אותו "קורבן" – של ראש הרשות – בבית-הדין לעבודה, בסוגיה הזו.

סעיד נפאע: נדמה לי שהדברים שאמר מבקר המדינה בדוח הזה, בלי להרחיב, הם מלים כדרבונות, ממש כדרבונות, בסוגיה הזו.

סעיד נפאע: אין ספק, והוא מצביע באופן המפורש ביותר שמ-2005, על אף ההמלצות שהיו, עד 2008 לא נעשה דבר, ומ-2008 עד 2012, עד היום, לא נעשה דבר בסוגיה הזאת.

סעיד נפאע: הצעת החוק הזו למעשה מתמקדת בדבר אחד – שלא יכול להיות שראש רשות מקומית יקבץ בידיו את הסמכויות, את כל הסמכויות, ואם יתחשק לו להתנקם – וזה מה שקורה למעשה ברשויות המקומיות, כבוד השר, וכבודו יודע טוב מאוד, ואנחנו גם ערים לפסיקה רחבה בנושא הזה בבית-הדין לעבודה ובבית-הדין לענייני הרשויות המקומיות, אנחנו מכירים את הפסיקה בנושא הזה – ואז, אם יחפוץ, כפי שאמר מבקר המדינה, להתנקם פוליטית באיזה עובד, הוא יכול לעשות את זה בקלות.

סעיד נפאע: מה ההצעה פה אומרת?

סעיד נפאע: לא שהיא באה לשלול מראש המועצה את סמכויותיו, אלא היא באה ואומרת שהדרג המקצועי במועצה המקומית, ברשות המקומית, לרבות מליאת המועצה המקומית, במקרים מסוימים הוא זה שיחליט; לא נרכז וניתן את ההחלטה הבלעדית לראש הרשות, שהמבקר אומר שישנו חשש רציני ששיקוליו לא אחת יונחו על-ידי שיקולים לא טהורים ושיקולים פוליטיים.

סעיד נפאע: זה כל ההצעה למעשה.

סעיד נפאע: אני לא מבין, באמת אני לא מבין למה הוועדה לענייני חקיקה מתנגדת להצעה הזו.

סעיד נפאע: יש בהצעה הזאת, לעניות דעתי, כדי לשפר את המצב בסוגיה הזאת, כדי באמת לתת משקל למה שנקרא הפרדת רשויות בסוגיה הזאת.

סעיד נפאע: לא יכול להיות שראש מועצה גם יגיש קובלנה נגד העובד, ואפילו הוא לא צריך להתייעץ עם מליאת המועצה, לא צריך להתייעץ עם הדרג המקצועי במועצה, ואחר כך הוא ישב בשימוע, הוא ישמע את העובד, והוא יחליט אם כן להשעות אותו או לא להשעות אותו, או לנקוט את האמצעים השונים במקרה הזה.

סעיד נפאע: אני בכל זאת חושב שיש מקום לשקול, אם לא לאור דברי – הרי בסופו של דבר אני לא מחדש שום דבר על מה שאמר מבקר המדינה, וכפי שתיארתי את מילותיו הן ממש כדרבונות בסוגיה הזאת.

סעיד נפאע: לכן אני תקווה שבכל זאת, ועל אף העמדה של ועדת השרים לענייני חקיקה, הנדון לפחות יישקל שקילה נוספת, וזה ניתן, כבוד השר.

סעיד נפאע: תודה רבה.

מוחמד ברכה: תודה, אדוני.

מוחמד ברכה: אני מזמין את שר הפנים להשיב על ההצעה בשם הממשלה.

מוחמד ברכה: בבקשה, אדוני.

אליהו ישי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אכן, הצעת החוק המוגשת מדברת על חלק, וחלק קטן מאוד, מהליקויים שמצא מבקר המדינה בדוח שהכין בשנת 2008.

אליהו ישי: משרד הפנים, יחד עם משרד המשפטים, הכין תיקון לחוק מאוד מאוד מקיף, שיחליף במסגרת ההסדר והחקיקה החדשה חלק גדול מאוד ממה שהיה נהוג עד כה.

אליהו ישי: זה מחייב כמובן דיונים מאוד מאוד מעמיקים ורציניים בין משרד הפנים למשרד המשפטים, גם בשיתוף כזה או אחר של גורמים מקצועיים נוספים ממשרדי הממשלה השונים, כדי להביא להצעת חוק מתוקנת.

אליהו ישי: לא פעם אנחנו מוצאים את עצמנו מתקנים חוק, ואחרי תקופה קצרה כבר רואים את הליקויים שבחוק החדש, שהיתה לקונה כזאת או אחרת.

אליהו ישי: לכן מה שאנחנו כרגע בעצם מבקשים – לסיים את העבודה, כי הצעת החוק שלך נוגעת, כפי שאמרתי, בחלק קטן ממכלול ההצעה שאנחנו מגבשים.

אליהו ישי: זה לקח יותר זמן ממה שרצינו, אבל מטבעם של דברים, דיונים כל כך מורכבים, שינויים כל כך משמעותיים, שמתייחסים למשמעת, הן לנבחרי הציבור, הן לעובדי הציבור, וגם היחס בין נבחרי הציבור לבין עובדי הציבור, בין היתר פיטורי עובדים, וההתנהלות של עובדים ושל שלטון מקומי מול העובדים, נבחרי ציבור מול העובדים ברמות שונות של עובדי הרשות, זה באמת מחייב הכנה, תיקון הרבה יותר משמעותי, הרבה יותר מקיף ורציני מכל תיקון כזה או אחר.

אליהו ישי: אני לא רוצה להקל ראש ולזלזל בהצעת חוק שמדברת על תיקון מסוים שאתה מגיש, שאתה מציע, הוא יכול להיות טוב ככל שיהיה, אבל בינו לבין ההצעה המקיפה, ללכת על קרעים קרעים, בסופו של דבר תהיה אפילו פחות תועלת בסך הכללי.

אליהו ישי: לכן מה שאני מציע – להמתין עד שתהיה הצעת חוק מגובשת; ממש בתקופה הקרובה אנחנו מגישים את התזכיר של החוק.

אליהו ישי: עד אז אתה יכול למשוך את החוק, כרגע, או להפוך את זה להצעה לסדר-היום.

מוחמד ברכה: לדחות את ההצבעה.

אליהו ישי: את ההצבעה.

אליהו ישי: אם אתה מתעקש, הצעת החוק תבוא להצבעה, ואני מודיע שאני מתנגד לה, כפי שהיא מוגשת, כי אני סבור שצריך להגיש את הכול יחד, בצורה מסודרת, כי זה באמת לא תיקון קטן, לא תיקון של מה בכך, אלא תיקון מקיף מאוד, וחשוב ומשמעותי, על כל מה שקשור לבעיות המשמעת.

אליהו ישי: מבקר המדינה הגיש דוח מאוד מאוד מקיף.

אליהו ישי: משרד הפנים התחיל עוד לפני דוח מבקר המדינה – עוד לפני דוח מבקר המדינה – לגבש תיקון להצעת החוק.

אליהו ישי: הרבה לפני דוח מבקר המדינה.

אליהו ישי: מבקר המדינה העיר על זה, ובצדק, והעיר הערות רבות.

אליהו ישי: אז גם ההצעה שגובשה לפני הדוח וגם הערות שבעצם התקבלו במסגרת דוח המבקר, כולן נדונות יחד עם משרד הפנים והמשפטים, כדי לנסח בצורה מסודרת, מפורטת, מקיפה, את הצעת החוק.

אליהו ישי: אכן זה יוגש, אני מאוד מקווה, ממש בתקופה הקרובה.

אליהו ישי: אני ביקשתי שהמשרד יזדרז, יחד עם משרד המשפטים, וככל הנראה זה יעבור במושב הבא של הכנסת.

אליהו ישי: יהיו דיונים בוועדת הפנים של הכנסת, יהיו הערות, תוכל להגיש גם את ההערות שלך, את ההסתייגויות שלך, את ההצעות שלך, את מה שאתה מביא לפה בהצעת החוק הזאת, במסגרת הסתייגות כזאת או אחרת.

אליהו ישי: אני מניח שנוכל להביא הצעת חוק טובה.

אליהו ישי: ככלל – ככלל, אני סבור שכל הצעת חוק שהממשלה מגישה – כמו שנהגתי ברפורמה – אני מייחס חשיבות רבה לוועדות הכנסת, לחברי הכנסת, כל אחד ואחד עם ניסיונו שלו – להביא את ההערות שלו, את מה שהוא חושב שצריך לתקן.

אליהו ישי: אני קשוב, ואני פתוח, ואני לעולם אני לא אומר ייקוב הדין את ההר וזה מה שאני רוצה.

אליהו ישי: אני קשוב לשמוע כל הצעה שאפשר להעביר אותה, והיא סבירה, והיא אכן במסגרת הרעיונות – עניינית וטובה במסגרת החוק.

אליהו ישי: לכן, מכובדי חבר הכנסת, אתה צריך לקבל את ההחלטה מה אתה עושה: אם תחליט שתהיה הצבעה, תהיה הצבעה; אם תרצה להעביר את זה להצעה לסדר-היום, כל עוד אני על הדוכן אני אשמח לשמוע ולהתייחס.

אליהו ישי: אז אתה יכול להגיד לי מה אתה רוצה ונמשיך.

מוחמד ברכה: תודה, אדוני השר.

אליהו ישי: עוד דקה, הוא יגיד לי מה הוא רוצה.

מוחמד ברכה: את זה אני אעשה.

אליהו ישי: אחר כך אני אעלה עוד הפעם?

מוחמד ברכה: לא, אתה לא עולה.

אליהו ישי: אז חכה, נשמע אותו שנייה.

מוחמד ברכה: אדוני, אתה לא עולה עוד הפעם.

מוחמד ברכה: אם הוא רוצה, יש לו זכות תשובה, אבל אתה סיימת.

מוחמד ברכה: תודה.

מוחמד ברכה: לפני שאתה עולה, אתה מקבל את הצעת השר לערוך הצבעה במועד אחר?

מוחמד ברכה: יש הצעה כזאת, שאומרת שהממשלה תסיים את הדיון, ואז – לדחות את ההצבעה ולהעלות את זה עם הצעת הממשלה.

סעיד נפאע: כמה משפטים בכל זאת.

סעיד נפאע: כבוד השר, אני, כשהגשתי – – –

מוחמד ברכה: לא לא לא, חבר הכנסת נפאע, תשיב לי קודם, ואחר כך.

מוחמד ברכה: יש סדר.

מוחמד ברכה: תשיב לי אם אתה מקבל את הצעת השר שההצבעה תתקיים במועד אחר.

מוחמד ברכה: כשזה יובא להצבעה – תוכל להעלות אז.

מוחמד ברכה: אם אתה עונה עכשיו אנחנו נקיים הצבעה, או שנהפוך את זה להצעה לסדר-היום.

סעיד נפאע: אוקיי, בסדר, רק שנייה.

סעיד נפאע: תן לי קודם להשיב, ואחר כך אני אחליט מה אני רוצה, בסדר?

סעיד נפאע: אולי השר ישנה את דעתו.

מוחמד ברכה: לא בסדר.

מוחמד ברכה: אם אתה משיב אנחנו נקיים הצבעה על ההצעה כהצעת חוק או כהצעה לסדר-היום.

מוחמד ברכה: אם אתה לא משיב – –

סעיד נפאע: לא, לא, רק רגע.

סעיד נפאע: אני משיב, אני משיב.

מוחמד ברכה: – – ומקבל את הצעת השר לעשות הצבעה במועד אחר, זה סיפור אחר.

מוחמד ברכה: לכן, לא שתשיב כמה משפטים.

סעיד נפאע: אני אשיב, אני אשיב.

סעיד נפאע: אני אנצל את הזכות שלי להשיב.

מוחמד ברכה: בסדר, אז אנחנו נעשה הצבעה.

סעיד נפאע: כבוד השר, אכן כבודו צדק שבסוגיה הזאת צריך למעשה הצעת חוק ממצה.

סעיד נפאע: אני עשיתי את זה.

סעיד נפאע: אני הכנתי הצעת חוק ממצה, הכוללת את כל הסוגיה הזאת.

סעיד נפאע: על-פי המלצת הלשכה המשפטית – הומלץ לי לפצל את זה לשתי הצעות: 1.

סעיד נפאע: ההצעה הזאת, שתדון רק בסמכויות ראש הרשות; ו-2.

סעיד נפאע: למעשה כפי שהמבקר הציע, לקבוע דין משמעתי לעובדי הרשויות המקומיות.

סעיד נפאע: כך שזה מכסה את כל הסוגיה כפי שבאה בהצעת מבקר המדינה.

סעיד נפאע: הלשכה המשפטית ראתה לנכון להמליץ את ההמלצה הזאת.

סעיד נפאע: אני קיבלתי את ההמלצה הזאת, ואכן פיצלתי את זה, ויש לי הצעה אחרת, שהיא למעשה משלימה.

סעיד נפאע: אני שמעתי בכובד ראש את דברי השר.

סעיד נפאע: אני מאוד שמח שלפחות השר לא אמר ולו מלה אחת רעה נגד ההצעה.

סעיד נפאע: לכן, היות שאכן קיים מאמץ כזה במשרד הפנים או במשרד המשפטים להכין הצעה כזאת, אני מציע שנעביר את ההצעה הזאת בקריאה טרומית, ואני אתחייב שלא אעשה כל צעד אלא בתיאום עם משרד הפנים ומשרד המשפטים.

זאב בילסקי: – – –

מוחמד ברכה: זהו, הסיפור הזה נגמר, עם הצבעה במועד אחר נגמר.

מוחמד ברכה: אין הצבעה במועד אחר.

מוחמד ברכה: אחרי שהוא התעקש להשיב, אין הצבעה במועד אחר.

מוחמד ברכה: יש הצבעה היום.

מוחמד ברכה: ניסיתי להסביר, אני לא – – –

זאב בילסקי: אז עכשיו הוא יבין.

מוחמד ברכה: בילסקי, אל תנהל.

קריאה: – – –

מוחמד ברכה: בסדר, הוא עדיין בתחום הזכות שלו.

סעיד נפאע: בכל אופן, הרי זה לא כל כך שונה; הצבעה במועד אחר, כבוד היושב-ראש, וקבלת ההצעה בקריאה טרומית עם התחייבות מפורשת שאני לא אנקוט שום צעד אלא בתיאום עם הגורמים המשפטיים, עם משרד הפנים ועם משרד המשפטים.

סעיד נפאע: תודה רבה.

מוחמד ברכה: בסדר, מה כבודו אומר?

מוחמד ברכה: שמצביעים עכשיו עליה כהצעה לסדר-היום?

מוחמד ברכה: אין דחייה.

סעיד נפאע: אני הצעתי הצעה, בוא נשמע.

מוחמד ברכה: אין הצבעה במועד אחר.

סעיד נפאע: לא, בסדר.

סעיד נפאע: אני לא מבקש הצבעה במועד אחר, כבוד היושב-ראש.

סעיד נפאע: אני הצעתי איזו הצעה.

מוחמד ברכה: תודה רבה.

מוחמד ברכה: אנחנו מצביעים על הצעת חוק כהצעת חוק ולא כהצעה לסדר-היום.

מוחמד ברכה: מי בעד, מי נגד?

מוחמד ברכה: אנחנו נמתין למציע.

מוחמד ברכה: הצבעה מס' 4 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 22 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 38 נמנעים – 1 ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת חוק הרשויות המקומיות (משמעת) (תיקון – פיצול סמכויות), התשע"ב–2012, נתקבלה.

מוחמד ברכה: הצעת החוק לא התקבלה בקריאה טרומית.

מוחמד ברכה: תמכו בה 22 חברי כנסת, התנגדו 38 ואחד נמנע.

מוחמד ברכה: עכשיו הודעה של סגן מזכירת הכנסת.

מוחמד ברכה: בבקשה, אדוני.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונח היום על שולחן הכנסת מזכר הבנות בין משרד התחבורה, התשתיות הלאומיות והבטיחות בדרכים של מדינת ישראל לבין משרד התחבורה של הרפובליקה העממית של סין.

נאזם בדר: תודה.

מוחמד ברכה: תודה.

מוחמד ברכה: [הצעת חוק פ/487/18; נספחות.

מוחמד ברכה: ]

מוחמד ברכה: אנחנו נעבור לנושא הבא: הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – שיעור היטל השבחה), התשס"ט–2009, של חבר הכנסת חנא סוייד.

מוחמד ברכה: בבקשה, אדוני.

חנא סוייד: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, רבותי חברי הכנסת, הצעת החוק שאני מביא היום, המטרה שלה היא לתרום במאבק ובמציאת פתרון לעלייה המטאורית במחירי הדיור, במחירי הדירות בישראל, וזאת על-ידי תרופה ישירה, על-ידי הצעה להפחתת מסים, שמהווים חלק ניכר ממחירי הדירות בישראל, ולא דרך אמצעים עקיפים שעד עכשיו הממשלה הציעה על מנת להיאבק ברעה החולה.

מוחמד ברכה: שנייה, שנייה, חבר הכנסת סוייד.

מוחמד ברכה: אני מבקש מהסדרנים, אחרת אני אתחיל לקרוא קריאות לסדר.

מוחמד ברכה: חבר הכנסת מגלי והבה, נא לשבת.

מוחמד ברכה: בבקשה.

מוחמד ברכה: השר אטיאס.

מוחמד ברכה: חברות הכנסת הנכבדות מירי רגב וזהבה גלאון.

מירי רגב: – – –

מוחמד ברכה: אז תצאו החוצה, תנשמו שם.

מוחמד ברכה: האוויר יותר נקי.

מוחמד ברכה: חבר הכנסת נסים זאב, חברת הכנסת מירי רגב וחבר הכנסת מגלי והבה, באמת.

מוחמד ברכה: בבקשה, אדוני.

חנא סוייד: הצעת החוק, כפי שאמרתי, מנסה לטפל בעליית מחירי הדיור ולתת פתרון על-ידי אמצעי ישיר, ולא בדומה להרבה החלטות והצעות חוק שהממשלה הביאה, שהמטרה שלהן לנסות ולהתמודד עם מחירי הדיור באמצעים עקיפים, שאו שאין להן אפקט בכלל, או שיכול להיות שיהיה להן אפקט בעוד עשור או אפילו יותר מזה.

חנא סוייד: אני מזכיר כאן את הדוגמה של החוק שהממשלה הציעה בשבוע שעבר, שמדבר על כך שצריך לתת תמריצים לקופות גמל שירכשו אדמות ושיבנו בתים להשכרה, ולפטור אותן ממס הכנסה על ההחזר או על ההכנסות משכר דירה.

חנא סוייד: אני חושב שעל מנת לסגור את המעגל הזה צריך עשור בערך.

חנא סוייד: ואנחנו יודעים ואנחנו רואים שבעיית הדיור הולכת ומחמירה.

חנא סוייד: למשפחות בישראל כבר קשה להשיג דירה בכל הערים, בכל המגזרים.

חנא סוייד: וכל הצעדים שהממשלה כאילו מנסה להפעיל, לא פועלים; לא מצליחים להתמודד, לא מצליחים להקפיא, ובמיוחד – להוריד.

חנא סוייד: כי לא מספיק רק להקפיא את מחירי הדיור, כי מחירי הדיור הם מאוד יקרים.

חנא סוייד: צריך צעדים שיפחיתו, שיקטינו את מחירי הדיור.

חנא סוייד: הצעת החוק שלי, כפי שאני אמרתי, מדברת על הקטנת המיסוי על דירות.

חנא סוייד: המיסוי – יש הרבה מסים שמוטלים על דירות.

חנא סוייד: אחד המסים הראשונים שמוטלים על דירות זה היטל ההשבחה.

חנא סוייד: היטל ההשבחה מגיע עד כדי 10%, עד 20%, עד 30% ממחיר הקרקע שעליה בונים דירות.

חנא סוייד: כלומר, במחירי הקרקע שאנחנו מכירים הוא סכום ניכר, הוא סכום גבוה מאוד, ויכול להגיע עד כדי עשרות אלפים במחיר כל דירה.

חנא סוייד: אם אנחנו יכולים לתרום לכך שהמיסוי הזה יוקטן – אני לא אומר לאפס אותו כליל אלא להקטין אותו – אנחנו נוכל להגיע למצב שבו מקטינים את מחירי הדיור או לפחות מקפיאים אותם ומתחילים את הדרך להורדת המחירים של הדירות.

חנא סוייד: כפי שידוע, היטל ההשבחה מגיע עד כדי 50% מעליית מחיר הקרקע לבנייה, כלומר אם יש לך קרקע חקלאית שמפשירים אותה, אז לוקחים את ההפרש בין מחיר הקרקע החקלאית לבין הקרקע לפיתוח, לבנייה, ולוקחים 50% מזה.

חנא סוייד: לא חשוב של מי הקרקע, איפה הקרקע.

חנא סוייד: וההצעה שלי אומרת דבר פשוט מאוד: צריך לקחת את הדברים בפרופורציה.

חנא סוייד: צריך להתחשב בשאלה איפה הקרקע הזו נמצאת.

חנא סוייד: אם הקרקע נמצאת בעיר שהיא עיר חזקה מבחינה כלכלית, שהרמה הסוציו-אקונומית שלה גבוהה – בסדר, אפשר לסבול מסים גבוהים.

חנא סוייד: אבל כאשר מדובר ביישובים שהמצב הסוציו-אקונומי שלהם נמוך אז אפשר וצריך, וזה מה שאני מציע, להסתפק באחוז מס נמוך יותר.

חנא סוייד: אני מציע שהסכום הזה או האחוז הזה יהיה רק שליש מעליית מחיר הקרקע.

חנא סוייד: אני חושב שזה יתרום, כפי שאמרתי, להקפאה ולירידה של מחירי הדיור.

חנא סוייד: אני רוצה להגיד שני דברים שתומכים בהצעה שלי, אדוני היושב-ראש.

חנא סוייד: דבר ראשון, אין דבר כזה שיש לך מיסוי קבוע על כל הכנסה שאדם מרוויח במדינה – תמורת עבודה, תמורת זכייה בפיס – זאת אומרת, זה לא מגיע ל-50%.

חנא סוייד: 50% מס על הכנסה או על רווח מסוים זה המקסימום שאפשר לחשוב עליו.

חנא סוייד: אז מה?

חנא סוייד: צריך כאן להתחשב בדרגות מס.

חנא סוייד: בכל דבר, כפי שאמרתי, בשכר עבודה, בזכיות, בכל דבר שאדם מכניס כסף, אין אחוז מס קבוע שהוא הגבוה ביותר אלא צריך להתחשב במדרג מס.

חנא סוייד: הנקודה השנייה היא – תלוי איפה אנחנו מדברים.

חנא סוייד: אם מדובר בעיר בפריפריה, שבעצם שם הרמה הסוציו-אקונומית נמוכה, אנחנו יודעים, באנלוגיה למס הכנסה, שהמדינה נותנת לאזרחים בפריפריה באזורי הספר הנחות במס הכנסה, כי היא יודעת שיש הבדל מהותי בין האזרחות והמגורים במרכז הארץ לבין הפריפריה.

חנא סוייד: לכן אני מציע שבמקומות כאלה, במקומות פריפריאליים, לא צריך לגבות את המקסימום של המס, באנלוגיה, כפי שאמרתי, למה שקורה במס הכנסה.

חנא סוייד: אלו שתי ההצדקות שאני חושב שהן מכריעות.

חנא סוייד: הן חשובות מאוד וצריך לקחת אותן בחשבון.

חנא סוייד: כפי שאמרתי, אדוני היושב-ראש, צריך לספק פתרונות מיידיים למצוקת הדיור.

חנא סוייד: אספקת הדירות, אספקת קרקעות, הצעת קרקעות לבנייה, היא הפתרון.

חנא סוייד: כשאתה מקטין את המיסוי אתה יוצר שוק קרקעות ואתה מדרבן את בעלי הקרקעות להציע אותן ולאפשר לבנות עליהן ולפתח.

חנא סוייד: הצרה העיקרית בישראל, וזו הסיבה העיקרית לעלייה המטאורית במחירי הדיור, שיש היצע של 50,000-40,000 יחידות דיור לשנה, בעוד שהביקוש הוא 100,000 יחידות דיור בשנה.

חנא סוייד: כשיש לך פער כזה גדול, בין 100,000 יחידות דיור שמבקשים וקונים, לבין היצע של 40,000 ו-50,000 יחידות דיור, אז בעצם ההפרש הזה – הדלתא הזאת היא שיוצרת את העלייה במחירי הדיור.

חנא סוייד: אם אתה מאפשר לבעלי קרקעות, בגלל הקטנת המיסוי עליהן, לתת את הקרקע שלהם, לאפשר את הפיתוח שלה והבנייה עליה, זה בעצם מגדיל את ההיצע של הקרקעות, וזה בעצם הגורם המכריע, שבסופו של דבר ייתן את התרופה לעליית מחירי הדיור.

חנא סוייד: כי, כפי שאמרתי, מנסים כל מיני פתרונות, כל מיני צעדים שהם לא ישירים, והם בסופו של דבר לא יתרמו לירידה במחירי הדירות בישראל.

חנא סוייד: וזה לא האשמה קלה; בעצם הממשלה כמעט לא עושה כלום, או כל מה שהיא עושה לא תורם כהוא-זה להקפאת או להורדת מחירי הדיור.

חנא סוייד: הנה, לאחר שנתיים, שלוש שנים, ארבע, של מצוקה, ושל עלייה מטאורית במחירי הדיור, מחירי הדיור עדיין עולים, והמחאה החברתית מתגברת יותר ויותר; אז מה הממשלה עושה?

חנא סוייד: וזה בעצם פונקציה של החלטה אמיתית, של מדיניות אמיתית מצד הממשלה, לטפל ולתת תרופה לעליית מחירי הדיור.

חנא סוייד: אני רואה, אדוני היושב-ראש, שכוונות האוצר, כוונות הממשלה, הן לא אמיתיות.

חנא סוייד: אני חושד שהאוצר איננו מעוניין באמת להוריד את מחירי הדיור; הוא מרוויח מעליית מחירי הדיור.

חנא סוייד: זו האשמה קשה ביותר, ואני רוצה שכל אזרח במדינה ישמע את זה.

חנא סוייד: המדיניות של האוצר היא שמחירי הדירות ימשיכו לעלות, כי זה מגדיל את התוצר, וזה מגדיל את המיסוי, והאוצר נמצא במקרה הזה בניגוד אינטרסים, ואת זה הוא עושה על-ידי כך שהוא מציע מעט מאוד יחידות דיור, אמרתי, בכל המגזרים; גם בערים היהודיות, גם ביישובים הערביים, גם במרכז, גם בפריפריה, מציעים מעט מאוד קרקע לבנייה.

חנא סוייד: עם מעט מאוד קרקע לבנייה הבעיה הזאת לא תבוא על פתרונה, אלא על-ידי צעדים ישירים כפי שאני מציע כאן.

חנא סוייד: ולכן, אני רציתי – לא התפלאתי, אבל ידעתי שוועדת השרים תתנגד, ומכיוון שהיתה לי הצעת חוק באותו תחום, והאחת משלימה את השנייה, סביב העניין של היטל ההשבחה, שעברה לדיון כהצעה לסדר-היום בוועדת הפנים, ולאור זה שיש בוועדת הפנים כמה חברי כנסת שמבינים את הרוח של ההצעה הזאת, ומוכנים ורוצים, כך סיכמנו בישיבה שהתקיימה על הצעת החוק הקודמת, שאנחנו נשזור יחד את הצעות החוק האלה וננסה לקדם אותן, אני נתתי את הסכמתי לכך שהצעת החוק תהפוך להצעה לסדר-היום.

מוחמד ברכה: תודה רבה, אדוני.

מוחמד ברכה: אני מזמין את שר הפנים חבר הכנסת אלי ישי להשיב בשם הממשלה.

אליהו ישי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, טוב, על פניו, ההצעה כשלעצמה עושה שכל, וכל דבר שיכול להקל את מצוקת הדיור, בהחלט אני בעד.

אליהו ישי: ברור שבמסגרת כל העלייה התקציבית והשוני בין אישור כזה לאחר בפריפריה, והכללים שכבר נקבעו בחוק מבחינת השינויים בתשלום, ההקלות בתשלום, ההנחות בכל מה שקשור למצב הסוציו-אקונומי ויישוב בחציון עליון או תחתון, מדורג ומסודר באופן כזה שהוא כרגע, כפי שהוא קיים, בעיני זה לא מספיק.

אליהו ישי: יחד עם זאת אנחנו יודעים שהצעת החוק שאנחנו עושים מול השלטון המקומי, ופוגעים בתקציב של השלטון המקומי, זה משליך השלכות מאוד משמעותיות – מאוד משמעותיות – על התקציב, שלא באופן אישי.

אליהו ישי: לא כל חוק שאנחנו מעבירים פה – כמעט אין חוק שאנחנו מעבירים פה והשלטון המקומי מקבל שיפוי על תיקון החוק הזה.

אליהו ישי: אנחנו יכולים להעביר הרבה חוקים שרוב הבית יאהב אותם ויסכימו אתם, אבל יש מגבלות התקציב בעניין.

אליהו ישי: ולכן ההצעה אליך היתה – הצעה לסדר-היום.

אליהו ישי: במסגרת כל הרפורמה שתעבור או תתוקן ותעבור אחרי התיקונים שלה, גם זה יובא בחשבון, ולכן לא נעשה טלאי על טלאי.

אליהו ישי: אני, ככלל, מאוד מאוד בעד להיטיב יותר עם השכבות החלשות בכל הקשור להיטלי השבחה; די במה שמוטל עליהן, הבנייה וכדומה.

אליהו ישי: זה בעיני דבר חשוב, בפרט למי שנמצא במצב קשה, וזה יכול לסייע לו לפעמים להכריע אם הוא בונה או לא בונה, אם הוא קונה או לא קונה, ומה הוא קונה.

אליהו ישי: לכן, כפי שאתה הצעת, נעשה את זה הצעה לסדר-היום, ובמסגרת הצעת החוק נביא הכול בחשבון.

אליהו ישי: תודה.

מוחמד ברכה: תודה, אדוני השר.

מוחמד ברכה: אנחנו נצביע על הצעת החוק כהצעה לסדר-היום.

מוחמד ברכה: מי בעד?

מוחמד ברכה: מי נגד?

מוחמד ברכה: מי נמנע?

מוחמד ברכה: הצבעה מס' 5 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 26 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להפוך את הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – שיעור היטל השבחה), התשס"ט–2009, להצעה לסדר-היום ולהעביר את הנושא לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

מוחמד ברכה: ההצעה התקבלה ברוב של 26 חברי כנסת, ללא מתנגדים וללא נמנעים; התקבלה כהצעה לסדר ותועבר לוועדת הפנים והגנת הסביבה.

מוחמד ברכה: [הצעת חוק פ/3722/18; נספחות.

מוחמד ברכה: ]

מוחמד ברכה: אנחנו נעבור לנושא הבא: הצעת חוק להסדרת הפיקוח על כלבים (תיקון – מרכז רישום ארצי), התשע"ב–2011, של חבר הכנסת איתן כבל.

מוחמד ברכה: בבקשה, אדוני.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, חברי השרים, גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק הזאת, שלצערי נדחתה על-ידי ועדת השרים, ואני, לבקשתו של יושב-ראש הקואליציה, גם הסכמתי להפוך אותה להצעה לסדר-היום, היא הצעה שבאה, אדוני השר להגנת הסביבה, להסדיר נושא שמוכר לנו היטב; אנחנו מנסים, כל מי שעוסק בנושאי זכויות בעלי-החיים, אם מדובר בעמותות ובאנשים שעוסקים בעניין הזה, מנסים ככל יכולתנו, בכמעט אפס תקציב, להוריד למינימום את האפשרות של ההתעללות, של הפגיעה.

איתן כבל: היום מי שעוסקות בנושאים האלה אלה הרשויות המקומיות.

איתן כבל: ובכל הנושא – אם אתה בא לבקש רשיון, אם אתה מבקש להסדיר, לצערי, העסק לא מוסדר; לא מוסדר, לא מטופל כמו שצריך.

איתן כבל: שוב, כמו בהרבה דברים אחרים, אם יש רשות חזקה היא יודעת איכשהו לטפל בנושא הזה, ואם אין רשות חזקה, אז דברים נגמרים לגמרי, אף אחד לא עוסק בנושא הזה.

איתן כבל: לכן, גברתי השרה, כשאני הנחתי את הצעת החוק, אני האחרון שחשב שהיא לא מלאה חורים, האחרון שחשב שאין בה בעיות.

איתן כבל: אבל אני אמרתי לעצמי, וסברתי, שהנושא מספיק חשוב במאבק המשולב שלנו להגנה על בעלי-החיים.

איתן כבל: ואני מודה, גברתי שרת החקלאות, שאת, באמת, גם כחברת כנסת היית מובילה בתחום, וגם כשרת החקלאות דלתך פתוחה.

איתן כבל: אני אומר את זה לא בלשון החנופה, אלא זוהי אמת, מעשייך מוכיחים את הדברים.

איתן כבל: לכן סברתי, וניסיתי לבוא בדברים עם משרדך בעניין הזה, והתחייבתי שבשום שלב אני לא אתקדם בחוק הזה אלא יד ביד, כי זה לא מסוג החקיקה שהמטרה היא רק לקבל את הכותרת – העברתי חוק.

איתן כבל: הנושא הזה יש לו השלכות גדולות מאוד גם במשרד החקלאות, גם ברשויות הווטרינריות, גם ברשויות המקומיות, במכלול של דברים שסברתי, בואו נצא לדרך, נתחיל.

איתן כבל: זאת אומרת, כל אשר רציתי בהצעת החוק הזאת – לגרום להתחיל להניע את המערכת שתתחיל לעשות את המעשה.

איתן כבל: אפילו הבאתי בחשבון שיש סיכוי גדול שהצעת החוק הזאת לא תגיע לידי מימוש של קריאה שנייה ושלישית.

איתן כבל: אני גם מנצל, אדוני היושב-ראש, את ההזדמנות בפעם הזו להזכיר – שר הבינוי והשיכון לא נמצא, ואני קראתי היום כותרת ב"ידיעות" שאומרת ששר האוצר, שיצא ברגע זה, הוא אשם במשבר בדיור הציבורי.

איתן כבל: זאת היתה כותרת, נדמה לי, ב"ממון" של "ידיעות אחרונות", שר הבינוי והשיכון.

איתן כבל: באופן טבעי, חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס באמת היא אולי האדם שלקח את הדגל הזה של הדיור הציבורי והמלחמה למען הדיור הציבורי בצורה הכי-הכי משמעותית, ויש כאן הרבה חברי כנסת שעוסקים בזה, בין היתר גם אני, הרבה שנים במשרד הבינוי והשיכון.

איתן כבל: לפני כמה שבועות הבאתי לכאן הצעה, ואמרתי: חברים יקרים, בואו נדון בה, על דירות מקלט ברשויות המקומיות.

איתן כבל: בדיוק-בדיוק לא עלינו, שלא צריך – הרי איך זה?

איתן כבל: הקימו עכשיו, אדוני שר הרווחה לשעבר, ושמעתי אותך, נדמה לי הבוקר מדבר על זה, שהנה הקימו הצוות "אורות אדומים".

איתן כבל: פתאום התחילה מצוקה, קרה איזה אסון ונזכרים שפתאום צריך להתמודד עם השאלות מן הסוג הזה.

איתן כבל: לפני כמה שבועות כאן, וגם שם, אדוני היושב-ראש, הסכמתי להעביר את הנושא ולא להצביע עליו.

איתן כבל: הנושא הוא כל כך חשוב, שסברתי שמן הראוי שלא כדאי להפיל אותו ולהכניס אותו לבוידם של החקיקה במדינת ישראל.

איתן כבל: בסופו של עניין, אילו היה מתקיים מאגר של דירות בכל רשות מקומית עם כללים ברורים, יכול והיינו מונעים, או יכולים למנוע, אסונות גדולים מן הסוג שקרו.

איתן כבל: יש נושא נוסף, ואני ראיתי, נדמה לי שיש גם הצעת חוק ליושב-ראש הישיבה בנושא דיור ציבורי היום – תיכף אתה תעלה אותה – באותו עניין, דומה.

איתן כבל: הרי זה הכול אותם דברים, אנחנו כל הזמן מנסים לקדם את הדיור הציבורי בדרכים, איך אומרים, כאלה ואחרות.

איתן כבל: גם הובאה הצעה לכאן, שאני יודע שהשר תומך בה, אבל משום מה לא יוצאת מן הכוח אל הפועל.

איתן כבל: הצעת חוק שמדברת על כך ששכר הדירה – כשאושרה על-ידי הרשויות המוסמכות דירה לאזרח, שלפחות כל עוד אין דירה, ואין דירות, חברים יקרים; עם כל הסיפורים שיש דירות שהפכו אותן לבתי-כנסת ודירות מטות לנפול, בסוף-בסוף, גם כשאתה מאגם את כל הדירות האלה – זה לא נותן את המענה.

איתן כבל: הלוואי שהיינו מצליחים לתקן אותן.

איתן כבל: אבל זה לא הסיפור הגדול.

איתן כבל: אמרנו שאם אתה מצליח לקחת ולגרום לכך שכשאזרח מקבל את האישור, אז במקום שיגור בתוך האישור – אתה יודע, יש אלפים שגרים בתוך אישור – אז לפחות יתאפשר לו לקבל את הגובה הריאלי של שכר הדירה באזור שבו הוא גר.

איתן כבל: אבל גם את זה לא.

איתן כבל: זה יובא כשבפעם הבאה יהיה האסון הבא, אז יתחילו לדבר על זה.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, אנחנו יודעים, העלינו את זה היום.

איתן כבל: למה אנחנו מעלים את כל הנושאים של הדיור הציבורי?

איתן כבל: בגלל אותו אסון שקרה בהפגנה בשבוע שעבר.

איתן כבל: לכן, אם אני חוזר לנושא הקודם, הסכמתי להעביר את הנושא כהצעה לסדר-היום.

איתן כבל: אני מקווה שזה יהיה הרבה יותר טוב מאשר הצעת החוק שלי מלפני כמה שבועות, שגם אותה הסכמתי להעביר כהצעה לסדר-היום.

איתן כבל: יש לכם שלוש דקות זמן, תעשו בהן מה שאתם רוצים.

מוחמד ברכה: תודה, אדוני.

מוחמד ברכה: אני מזמין את שרת החקלאות ופיתוח הכפר חברת הכנסת אורית נוקד להשיב בשם הממשלה להצעת החוק של חבר הכנסת איתן כבל.

אורית נוקד: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כפי שכולנו יודעים, נושא רווחת בעלי-החיים קרוב מאוד ללבו של חבר הכנסת כבל, והוא, כמחוקק, תרם רבות לנושא ושיתוף הפעולה בינינו הוליד שורה ארוכה של תיקוני חקיקה.

אורית נוקד: אבל היום, באמת בפעם הראשונה, אני נאלצת להתנגד להצעת החוק שהועלתה על-ידך, משום שקבלת הצעת החוק במתכונתה הנוכחית תיצור למעשה מצב בלתי רצוי, שעומד בניגוד למטרתה.

אורית נוקד: הצעת החוק מבקשת להפקיע את הסמכות לרישוי כלבים מהווטרינרים הרשותיים ולהעבירה לידי משרד החקלאות ופיתוח הכפר.

אורית נוקד: כיום, הסמכות לספק רשיונות נמצאת בידיהם של הווטרינרים הרשותיים ברשויות המקומיות, והמצב מאפשר לבעלי הכלבים ליהנות מזמינות ונגישות לנקודות הרישוי שפזורות ברחבי הארץ.

אורית נוקד: אנחנו מאמינים שרישום הכלבים במרכז רישוי ארצי ולא ברשויות המקומיות, כפי שמוצע בהצעת החוק שלפנינו, יגרום לאי-נוחות רבה, וכתוצאה מכך מגדלי כלבים רבים יעדיפו שלא לחדש את רשיונם, ובכך למעשה נצא כולנו נפסדים מהשינוי.

אורית נוקד: כיום, שיבוב וחיסון הכלבים נעשים גם כן על-ידי הווטרינרים ברשות המקומית, ואנחנו סבורים כי הפרדת הרישוי מהשיבוב תיצור הליך כפול שיטיל מעמסה נוספת על בעלי הכלבים.

אורית נוקד: לשם שיפור מאגר המידע הארצי, השירותים הווטרינריים במשרדי פועלים בימים אלה על פיתוח של מערכת דיווח אחידה, שכוללת חובה ודיווח מקוון ומיידי על חיסון ורישוי.

אורית נוקד: השינוי הזה יפתור את בעיית פערי המידע וזמינות המידע, יביא לשיפור משמעותי באיכות המידע שמתקבל ויאפשר לנהל מעקב טוב יותר בנושא.

אורית נוקד: העמדה של הממשלה, כפי שנאמר קודם על-ידי חבר הכנסת כבל, היא להתנגד, אבל יחד עם זאת אנחנו מסכימים, כמובן, להעביר את הנושא כהצעה לסדר-היום.

אורית נוקד: תודה.

מוחמד ברכה: תודה.

מוחמד ברכה: הנושא כאמור הוסכם בין המציע לבין השרה, להפוך להצעה לסדר-היום ועל כן מקיימים את ההצבעה.

מוחמד ברכה: מי בעד ומי נגד לקבל את הנושא כהצעה לסדר-היום?

מוחמד ברכה: הצבעה מס' 6 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 23 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להפוך את הצעת חוק להסדרת הפיקוח על כלבים (תיקון – מרכז רישום ארצי), התשע"ב–2011, להצעה לסדר-היום ולהעביר את הנושא לוועדת הכלכלה נתקבלה.

מוחמד ברכה: ברוב של 23 תומכים, ללא מתנגדים וללא נמנעים, הנושא יועבר לוועדת הכלכלה כהצעה לסדר-היום.

מוחמד ברכה: [הצעת חוק פ/3087/18; נספחות.

מוחמד ברכה: ]

מוחמד ברכה: אנחנו עוברים לנושא הבא: הצעת חוק התפזרות הכנסת השמונה-עשרה, התשע"א–2011, של חבר הכנסת יצחק הרצוג.

מוחמד ברכה: בבקשה, אדוני.

קריאות: בוא נצביע, בוא נצביע עכשיו.

יצחק הרצוג: אדוני היושב-ראש, אני מוכן להצביע עכשיו.

מוחמד ברכה: אז יאללה, תגיש – – –

יצחק הרצוג: מה?

יצחק הרצוג: אדוני היושב-ראש, חברי וחברותי חברי הכנסת, עם ישראל נמצא במערכת בחירות.

יצחק הרצוג: אולי הוא לא בבחירות בפועל אבל זה נשמע כמו בחירות ונראה כמו בחירות – אז זה בחירות.

יצחק הרצוג: כבר חודשיים כל המערכת הפוליטית מוכוונת לבחירות, בנימין נתניהו הביא אותנו עד הקריאה שנייה והשלישית לבחירות, וההתנהגות ושיקול הדעת של הממשלה יצאו מזמן מגדר שיקול דעת סביר.

יצחק הרצוג: תסתכלו על נושא התקציב: תקציב מדינה אין.

יצחק הרצוג: וברור לנו שהוא איננו בנמצא ואין עליו עבודת מטה רצינית, כי הולכים לבחירות.

יצחק הרצוג: לממשלה אין סדר-יום כלשהו בנוגע לשוויון בנטל מכיוון שכל צד בממשלה החליט למשוך לכיוון שלו, כי הולכים לבחירות.

יצחק הרצוג: אם נסתכל על ההתייחסות של הממשלה למחאה החברתית נראה מריחה בלתי פוסקת ובלתי מתקבלת על הדעת כי, אדוני היושב-ראש, הולכים לבחירות.

יצחק הרצוג: והדבר הכי גרוע לעם ישראל זה ללכת למערכת בחירות ארוכה, מתישה, בלי לקבל את ההכרעות הגורליות שעומדות על הפרק בכל הנושאים החשובים שעל סדר-יומנו.

יצחק הרצוג: ומה שקורה כרגע הוא, אדוני היושב-ראש, שיש לראש הממשלה ולממשלה הזדמנות לקבוע שהולכים לבחירות בשבוע הקרוב בהחלטה מודעת וברורה, ואין ברירה – לאור ההחלטות שהתקבלו, ופרישתו של שאול מופז, ויציאת קדימה מהממשלה, אנחנו צריכים ללכת לבחירות.

יצחק הרצוג: עכשיו, רוצים לדעת באמת איך אני יודע שיש בחירות?

יצחק הרצוג: כי גדעון סער ויובל שטייניץ מצאו קופה של 50 מיליון שקל לשלם למכללה באריאל במקום לשלם לדיור הציבורי, למשל.

יצחק הרצוג: במקום לשלם לחינוך לגיל הרך, למשל.

יצחק הרצוג: יש פתאום קופה.

יצחק הרצוג: איך יודעים שיש בחירות?

יצחק הרצוג: כי יש קופה.

יצחק הרצוג: איך יודעים שיש בחירות?

יצחק הרצוג: כי יש הקלות בייבוא, למשל.

יצחק הרצוג: בקיצור, אנחנו בבחירות.

יצחק הרצוג: אז מה עושה ההנהגה?

יצחק הרצוג: מה עושה מנהיג אמיץ, נחוש, שרואה רק את טובת המדינה לנגד עיניו?

יצחק הרצוג: אומר: אני מגיע לעם ואומר, פסק-דינו של העם יקבע, פסק-דינו של הבוחר יקבע.

יצחק הרצוג: ולכן אנחנו צריכים ללכת לבחירות.

יצחק הרצוג: ואני מעלה כאן, בפני מליאת הכנסת, שיודעת היטב על מה אני מדבר, את הדרישה והתביעה – בואו נתפזר, ובואו נלך לבחירות, ובואו נבקש ממיליוני אזרחים ואזרחיות להורות לנו את הדרך בכל הנושאים שעל הפרק, ובמיוחד בנושא הגדול שנקרא צדק חברתי, במובנו הרחב, במובנו הצר, ביחס לאדם העובד, לקשיש, לתלמיד, לאדם החולה, לכל מי שנזקק לקורת גג.

יצחק הרצוג: עכשיו הזמן לבחירות, הגיעה העת לבחירות, ובואו נעשה אותן בנובמבר.

יצחק הרצוג: תודה רבה.

מוחמד ברכה: תודה, חבר הכנסת הרצוג.

מוחמד ברכה: [הצעת חוק פ/4344/18; נספחות.

מוחמד ברכה: ]

מוחמד ברכה: להצעת החוק מוצמדת הצעת חוק דומה, ותציג אותה חברת הכנסת זהבה גלאון.

עמיר פרץ: הוא דיבר רק שתי דקות, אני יכול להשלים?

מוחמד ברכה: לא.

מוחמד ברכה: אתה יודע שלא, הרי.

מוחמד ברכה: למה?

מוחמד ברכה: שלוש דקות, חברת הכנסת גלאון.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, גם אנחנו קוראים לפיזור הכנסת.

זהבה גלאון: הממשלה הרעה הזאת צריכה להתפזר.

זהבה גלאון: הממשלה הרעה והמסוכנת הזאת צריכה להתפזר.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, אני בכלל לא רוצה לדבר על שלוש השנים האחרונות שממשלת נתניהו מכהנת וקואליציית נתניהו מכהנת.

זהבה גלאון: מספיק להסתכל על 24 השעות האחרונות.

זהבה גלאון: ב-24 שעות הממשלה הזאת בעצם הזחילה החוצה, אין דרך אחרת לומר את זה, את אחד מהשותפים הקואליציוניים שלה, אני מדברת על קדימה, והממשלה הזאת, שלא מוצאת כסף לרווחה, לחינוך, לדיור ציבורי, מצאה כסף למכללה באריאל, למכללה שתהפוך לאוניברסיטה.

מירי רגב: מה הבעיה במכללה באריאל?

זהבה גלאון: לא משיקולים ענייניים, חברי חברי הכנסת – –

מיכאל בן-ארי: כל השיקולים ענייניים.

זהבה גלאון: – – אריאל זוכה – מכללת אריאל זוכה למעמד של אוניברסיטה.

מירי רגב: אוניברסיטה.

מוחמד ברכה: נא לא להפריע.

מיכאל בן-ארי: זהבה כיבוש, אמרנו.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, איך נמצאו להם 50 מיליון שקל – לא לדיור ציבורי, לא לרווחה, לא לחינוך, לא לבריאות, אבל כדי להעמיק את הכיבוש, את הסיפוח הזוחל בשטחים.

זהבה גלאון: מכללת אריאל היא דוגמה לסדרי העדיפויות המעוותים של הממשלה הזאת, ממשלה שמשקיעה בשטחים במקום להשקיע בבני-אדם.

זהבה גלאון: יש כסף לחמ"לי "תג מחיר" בשטחים.

אברהם מיכאלי: יש גם חיות.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת – –

אלכס מילר: מה זה הדבר הזה?

אלכס מילר: סליחה, גברתי, עם כל הכבוד.

זהבה גלאון: – – אנחנו נוהגים לדבר על מדינת רווחה, אנחנו רוצים להידמות לשבדיה.

זהבה גלאון: אני אומרת לכם, יש כאן מדינת רווחה.

זהבה גלאון: מדינת הרווחה משתרעת בין פסגות לבית-אל.

זהבה גלאון: היא קיימת.

זהבה גלאון: שם משקיעים כסף.

זהבה גלאון: אבל היכן שצריך להשקיע כסף, היכן שיש בעיות אמיתיות, הכסף הזה לא נותן מענה.

זהבה גלאון: משקיעים אותו בצורה מעוותת.

זהבה גלאון: זו ממשלה מעוותת, שלא מסוגלת לקבוע כאן סדר-יום חברתי, אזרחי, מדיני; שהולכת להגיש הצעת חוק לגיוס של כולם, הצעת חוק מעוותת, שמבקשת לדבר על שוויון לפני שנותנים שוויון הזדמנויות לבני-אדם.

זהבה גלאון: זו ממשלה שלא רואה את האזרחים ממטר, זו ממשלה שדואגת רק להישרדות שלה.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, לממשלה כזאת אין זכות קיום.

זהבה גלאון: ממשלה כזאת צריכה להתפזר, וכמה שיותר מהר.

זהבה גלאון: תודה רבה.

מוחמד ברכה: תודה.

מוחמד ברכה: אני מזמין את השר גלעד ארדן להשיב בשם הממשלה על שתי הצעות החוק.

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, שמתי לב ששני המציעים שנימקו את חוק התפזרות הכנסת עשו את זה מאוד מאוד בקצרה.

גלעד ארדן: כנראה לא בכדי, כי לא קל – לא קל למצוא סיבות שיתמכו בפיזורה של הכנסת והפסקת כהונתה של הממשלה הזאת.

אילן גילאון: אתה לעומת זאת עושה את זה באריכות.

גלעד ארדן: אז לגבי הטיעונים הפוליטיים, שלדעתי יש בהם קצת גזענות, סליחה שאני אומר, אני לא יודע אם יש טעם להשיב בהרחבה.

גלעד ארדן: כן, חברת הכנסת גלאון.

גלעד ארדן: כי כשאני שומע כל הזמן שהדיון על אוניברסיטת אריאל – חבר הכנסת הרצוג, מעתה אמור – אתה יכול כבר להפסיק לקרוא לה "מכללת", או "המרכז האוניברסיטאי" – אוניברסיטת אריאל, מאתמול.

גלעד ארדן: כל הדיון שהיה לגביה היה דיון ענייני; הוא היה דיון מקצועי; הוא היה דיון אקדמי; הוא היה דיון על היקף המחקר שנעשה בה, על היקף המרצים, ועל הרבה מאוד נושאים שהם מקצועיים פר-אקסלנס.

חנין זועבי: ממש לא.

גלעד ארדן: אבל לכם, כשאין מה לומר, כשאין לכם כיצד להסביר, אז אתם, כמובן, במקום להציג את הסיבה האמיתית להתנגדות שלכם, שהיא סיבה פוליטית, שחלק ממנה, לצערי, נגוע גם בגזענות כלפי המתיישבים ביהודה ושומרון, אז אתם תולים את זה, ובמקום להאשים את עצמכם ולהסתכל בראי, אתם מסבירים שהממשלה היא זאת שהחליטה את ההחלטה – או המל"ג, או המל"ג-יו"ש – מסיבות פוליטיות.

גלעד ארדן: אז אם יש מקור לגאווה, ולא להפסקת כהונתה של הכנסת, זה העובדה שבתקופת כהונתה של הממשלה הנוכחית גם האקדמיה מתרחבת.

גלעד ארדן: דרך אגב, היא לא התרחבה רק לאריאל.

גלעד ארדן: אנחנו גם הקמנו בית-ספר לרפואה בגליל, בצפת, ועוד היד נטויה.

גלעד ארדן: וכדי להזכיר לידידנו-יריבנו הפוליטי מקדימה, שרק לפני שלוש שנים מערכת ההשכלה הגבוהה בישראל עמדה על סף קריסה.

גלעד ארדן: אני זוכר כאן את שר האוצר לשעבר, רוני בר-און, עומד ומסביר למה אסור לוותר להם, וכשמדברים על תופעת בריחת המוחות, זאת תופעה שהתרחבה בתקופת הממשלה הקודמת, ואילו בתקופת הממשלה הנוכחית אנחנו השקענו בתוכנית של 7.5 מיליארד שקלים בהצלת ההשכלה הגבוהה ובהשארת הפרופסורה והמרצים במדינת ישראל, כדי שתופעת בריחת המוחות תיעצר.

גלעד ארדן: אז עם כל הכבוד, האחרונים שיכולים להטיף לממשלה הנוכחית על נושא האקדמיה, או על ההחלטות שלה בנושאים הללו, אלו אנשי קדימה, ואני גם לא מקבל את הטענות לגבי האוניברסיטה החדשה באריאל, ואולי בשם כולנו נאחל לה מזל טוב והצלחה.

גלעד ארדן: לגבי הצעות החוק באופן כללי, גם פה אני לא מצליח להבין את הטענות, וזה – אני מדבר אל כל חלקי האופוזיציה.

גלעד ארדן: הרי הנושא של אי-שוויון בחלוקת הנטל לא נולד בזמן כהונתה של הממשלה הנוכחית.

גלעד ארדן: הרי אנחנו זוכרים, הוא התחיל עוד בימי בן-גוריון, והוא הלך והתרחב לאורך כל ממשלות ישראל, כולל, חברת הכנסת גלאון וחבר הכנסת הרצוג, בממשלות שבהן אתה כיהנת כשר, ומפלגתךְ כיהנה בקואליציה.

גלעד ארדן: איך אמרו אז מנהיגי מפלגתך, חברת הכנסת גלאון?

גלעד ארדן: בשביל השלום מותר – צריך ללבוש – איך?

גלעד ארדן: – אפילו – מה?

גלעד ארדן: – שטריימל, נכון?

גלעד ארדן: זה בשביל השלום.

גלעד ארדן: אז כרגע מסביבנו אין שלום, וגם אתם כרגע לא לובשים את השטריימל, אבל אנחנו זוכרים היטב – כל עם ישראל יודע שמדובר במסע של שקר, מסע של צביעות.

גלעד ארדן: אתם הרי דורשים מאתנו פתרון קסם בן-לילה, דבר שלא דרשתם מעולם מעצמכם.

גלעד ארדן: ולחברנו חבר הכנסת שאול מופז, באמת, תקצר היריעה, ולא אלאה את חברי הכנסת בכל עשרות הזיגזגים, הכניסות, היציאות, ההישארות בליכוד, הבית בקדימה, והבית פה והבית שם; באמת, יש גבול עד כמה אפשר להגחיך את הדיון הציבורי.

גלעד ארדן: אבל באמת, מחבר הכנסת שאול מופז ומ"נאמניו" בקדימה, שממש פועלים לפי דרכו, והם גם לא מופעלים על-ידי גורמים פוליטיים חיצוניים – רק אזכיר ששר הביטחון לשעבר שאול מופז – לא בכנסת, הוא לא היה אז חבר כנסת כי בג"ץ פסל אותו מלהיות חבר כנסת, כי הוא הפר את חובת הצינון – אבל חבר הכנסת מופז, שהיה אז שר ביטחון, אפילו במקום שאפשר להצביע בלי שיהיו עליו איומי פיטורים, בממשלה, הוא הצביע בעד הסדר חוק טל הקודם, אותו הסדר חוק טל שהוא היום עומד ומשמיץ אותו כאילו מדובר באחד הדברים הגרועים ביותר שהיו אי-פעם במדינת ישראל.

גלעד ארדן: אז בכל הכבוד לחבר הכנסת מופז, שפעם תומך בחוק טל ופעם מתנגד לו, שפעם אומר שאסור לתקוף את אירן ופעם אומר שאין ברירה אלא לתקוף באירן ואז מעלה את מחירי הנפט בכל העולם – בכל הכבוד, לאמירות שלו כיושב-ראש אופוזיציה לא כדאי היה להתייחס אף פעם ברצינות, ואני מציע גם לא להתייחס אליהן מעתה ואילך ברצינות.

גלעד ארדן: ראש הממשלה והממשלה הנוכחית ימשיכו לנסות ולחפש הסדר אמיתי, הסדר אחראי, הסדר שניתן ליישם אותו.

גלעד ארדן: ודרך אגב, את בדברייך, חברת הכנסת גלאון, נתת פה את אחת הסיבות – למה קשה מאוד להביא להסדר כזה.

גלעד ארדן: כי מה שאת דורשת מהציבור החרדי את הרי לא דורשת מהציבור הערבי, לגבי חובת השוויון בנטל.

גלעד ארדן: ולא הסברת פה בהרחבה – מילא אם יש בעיות, נגיד, לגייס אותם, לא הסברת מעולם מה הבעיה לדרוש מהם שירות – – –

אבישי ברוורמן: די, מספיק, הפיליבסטר נגמר כבר.

גלעד ארדן: אני עוד לא השתכנעתי.

גלעד ארדן: זה בסדר שהקואליציה השתכנעה, תן לי גם ליהנות.

גלעד ארדן: אני עוד לא הבנתי מכם, חברי במרצ, מה הבעיה לבקש מהציבור הערבי – ואני, שוב, לא תולה את זה ולא מקשר בין החובה של הממשלה להדביק את הפערים בתשתיות ובכל מה שמגיע להם כאזרחי המדינה שווי זכויות; יש הרבה מה לעשות, ולכן הממשלה הנוכחית, בשונה מהממשלות הקודמות, קיבלה החלטות בעלויות של מיליארדי שקלים, שממוקדות ביישובים הערביים, ביישובים הדרוזיים, ביישובים הבדואיים.

גלעד ארדן: אנחנו לא אומרים שאין מה לעשות, צריך לעשות וצריך לצמצם את הפערים.

גלעד ארדן: אבל, עם כל הכבוד, הצביעות שלכם בנוגע לחלוקת הנטל ובנוגע להרבה מאוד הישגים שממשלה הנוכחית הזאת השיגה, לדעתי יותר מכל ממשלה אחרת – אלה בוודאי לא אמירות שישכנעו את העם.

גלעד ארדן: ולכן, אדוני היושב-ראש, הממשלה מתנגדת להצעות החוק.

גלעד ארדן: תודה רבה.

מוחמד ברכה: תודה רבה, אדוני.

מוחמד ברכה: אנחנו עוברים – – –

יצחק הרצוג: לא, אני מגיב.

מוחמד ברכה: אתה רוצה להשיב, סליחה.

יצחק הרצוג: חברי וידידי השר ארדן, אתם אשפים בלגלגל מלים, חבל על הזמן.

יצחק הרצוג: זה ההבדל: אתם אשפים במלים אבל לא במעשים.

גלעד ארדן: – – –

יצחק הרצוג: אז בוא נעשה ספירת מלאי: לא דיברת על כישלונכם הבוטה בתהליך המדיני.

יצחק הרצוג: לא דיברת על כישלונכם הבוטה באי-קידום תקציב המדינה.

גלעד ארדן: – – – תספר לסורים – – –

יצחק הרצוג: לא קידמת ולא התייחסת בכלל לכישלון הבוטה שלכם, האמיתי, בארבעת הנושאים שהלכתם בהם עם שאול מופז חבוקים לעבר השקיעה: בשוויון בנטל, שפשוט סיבנתם את כולם ולא הגעתם לשום תוצאה, רק בגלל פוליטיקה של כל השותפים שלכם – –

סטס מיסז'ניקוב: – – –

יצחק הרצוג: – – ברפורמה בשיטת הממשל; בגיבוש תקציב המדינה; בהתמודדות עם התביעה לצדק חברתי; ואתה יודע מה, אפילו בזה שאין חשמל.

יצחק הרצוג: כישלון טוטלי.

יצחק הרצוג: אני זוכר איך השר, שר התשתיות, התחנן לראש הממשלה: תן לי אפשרות להעלות לדיון בממשלה, לא יהיה חשמל עוד שנה.

מירי רגב: – – –

יצחק הרצוג: כלום.

יצחק הרצוג: שכחת.

יצחק הרצוג: ברור.

יצחק הרצוג: אז אתה מלעלע במלים, ומדבר נורא נורא יפה וגבוהה-גבוהה, ורק מסתיר את האמת מהציבור: ראש הממשלה והממשלה שלכם – אחרי המשבר האחרון, הוא לא אותו ראש ממשלה.

יצחק הרצוג: הממשלה שלכם טרוטת עיניים וקצוצת כנפיים.

יצחק הרצוג: ואותו כנ"ל לגבי שאול מופז ומפלגתו, שהייתי מצפה שהם יהיו שם.

יצחק הרצוג: חשבתי שהם באופוזיציה.

יצחק הרצוג: משום מה, אני עוד לא יודע אם הם באופוזיציה או בקואליציה.

יואל חסון: אנחנו ישבנו שם – – –

יצחק הרצוג: אבל מה שבטוח: עם ישראל רוצה שתלכו הביתה ותלכו לבחירות.

יואל חסון: אנחנו ישבנו שם, אתם ישבתם שם – – –

מוחמד ברכה: תודה.

מוחמד ברכה: בבקשה, חברת הכנסת זהבה גלאון, זכותך להשיב במסגרת של שלוש דקות.

ניצן הורוביץ: – – –

מוחמד ברכה: ניצן.

מוחמד ברכה: אוקיי, ניצן הורוביץ – בבקשה, אדוני.

יצחק כהן: אפשר להצביע – – –

מוחמד ברכה: לא, לא, אדוני, אי-אפשר להצביע.

מוחמד ברכה: אתה תשב ותקשיב לחברי הכנסת, גם אם זה לא נעים לך.

מוחמד ברכה: בבקשה, אדוני.

ניצן הורוביץ: אדוני היושב-ראש, רק לפני חודשיים הכנסת הזאת הצביעה ברוב של יותר מ-100 חברי כנסת, ביוזמת הממשלה – ללכת לבחירות מוקדמות.

ניצן הורוביץ: עמדו כאן נציגי הממשלה, ובראשם ראש הממשלה, והסבירו לכולנו מדוע צריך בחירות מוקדמות, שהיו אמורות להתקיים ב-4 בספטמבר.

ניצן הורוביץ: כולנו הצבענו על העניין.

ניצן הורוביץ: אז עכשיו, אדוני השר להגנת הסביבה, אל תגלגל עיניים ותגיד למה אתם צריכים להמשיך.

ניצן הורוביץ: כי רציתם לסיים.

ניצן הורוביץ: אבל באמצע עשיתם את הקומבינה הזאת עם קדימה: ממשלת האחדות של 60 וכמה?

ניצן הורוביץ: 69 יום.

ניצן הורוביץ: 70 יום.

ניצן הורוביץ: זה באמת חידוש עולמי: ממשלה של 70 יום.

ניצן הורוביץ: ועכשיו אתה אומר שאתם צריכים להמשיך.

ניצן הורוביץ: אותם נימוקים שאתם עמדתם פה ואמרתם שצריך ללכת לבחירות, חזקים שבעתיים.

ניצן הורוביץ: ראינו מה קרה בימים האחרונים עם המחאה החברתית.

ניצן הורוביץ: אנחנו רואים לאן זה הולך.

ניצן הורוביץ: זאת פצצת זמן.

ניצן הורוביץ: עמד כאן אתמול שר השיכון ודיבר על שר האוצר כפי שאני מעולם לא דיברתי על שר האוצר ועל המחדלים של הממשלה הזאת בנושא דיור ובנושא רווחה.

ניצן הורוביץ: עמד פה שר הרווחה ואמר מלים קשות ביותר על המצב.

ניצן הורוביץ: אל תגידו לנו שאין סיבה לבחירות.

ניצן הורוביץ: כל הסיבות לבחירות נכונות.

ניצן הורוביץ: ועכשיו.

ניצן הורוביץ: אני בסך הכול מאמץ את הנימוקים שלכם, קואליציה יקרה, מדוע מדינת ישראל חייבת בחירות, חייבת לשנות את הממשלה הזאת.

ניצן הורוביץ: מספיק ישבתם עלינו כמעט ארבע שנים – הגיע הזמן לשינוי, והזמן הזה הוא עכשיו.

מוחמד ברכה: תודה, אדוני, חבר הכנסת הורוביץ.

מוחמד ברכה: אנחנו, חברי הכנסת, נעבור להצבעה על הצעת חוק התפזרות הכנסת השמונה-עשרה, התשע"א–2011, של חבר הכנסת יצחק הרצוג.

מוחמד ברכה: מי בעד?

מוחמד ברכה: ומי נגד?

קריאות: – – –

מוחמד ברכה: שקט, חברים, אנחנו באמצע הצבעה.

מוחמד ברכה: הצבעה מס' 7 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 27 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 53 נמנעים – אין ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת חוק התפזרות הכנסת השמונה-עשרה, התשע"א–2011, נתקבלה.

מוחמד ברכה: הצעת חוק התפזרות הכנסת נדחתה, בקולותיהם של 54 חברי כנסת שהתנגדו, כולל קולו של השר מרידור, ובתמיכת 27 חברי כנסת.

מוחמד ברכה: אנחנו נעבור להצבעה על הצעת החוק השנייה, של חברת הכנסת זהבה גלאון.

מוחמד ברכה: בבקשה, מי בעד?

מוחמד ברכה: מי נגד?

מוחמד ברכה: מי נמנע?

מוחמד ברכה: הצבעה מס' 8 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 27 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 53 נמנעים – אין ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת חוק התפזרות הכנסת השמונה-עשרה, התשע"ב–2012, נתקבלה.

מוחמד ברכה: גם הצעתה של חברת הכנסת זהבה גלאון לא התקבלה.

מוחמד ברכה: התנגדו לה 54 חברי כנסת, כולל קולו של השר מרידור; תמכו בה 27 חברי כנסת.

מוחמד ברכה: על כן שתי ההצעות האלה יורדות מסדר-היום.

מוחמד ברכה: [הצעת חוק פ/4346/18; נספחות.

מוחמד ברכה: ]

מוחמד ברכה: אנחנו נעבור לנושא הבא, והוא: הצעת חוק עסקאות גופים ציבוריים (תיקון – מניעת העסקה במיקור חוץ בשירות הציבורי), התשע"ב–2012.

מוחמד ברכה: תציג את הצעת החוק חברת הכנסת זהבה גלאון.

מוחמד ברכה: בבקשה, גברתי.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק להעסקה ישירה היא הצעת חוק של חבר הכנסת חיים כץ, שלי ושל קבוצה גדולה של חברי כנסת.

זהבה גלאון: אנחנו מעלים אותה היום כאן במליאה – אנחנו מעלים אותה היום – אני לא שומעת את עצמי.

מוחמד ברכה: חברי הכנסת, אני מבין שהיתה התרגשות רבה בעקבות אי-פיזורה של הכנסת, אבל בכל זאת, אנחנו צריכים להמשיך.

מוחמד ברכה: חבר הכנסת אייכלר, חבר הכנסת שטרית, תשלימו את השיחה בחוץ בבקשה.

מוחמד ברכה: כן, בבקשה.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, למה אנחנו מעלים את חוק ההעסקה הישירה היום?

זהבה גלאון: ובכלל, מה רע בכך שהמדינה מעסיקה עובדי קבלן?

זהבה גלאון: מה הבעיה בכך שעל-פי הערכות, הערכות זהירות, כ-400,000 עובדים במדינת ישראל מועסקים באמצעות חברות כוח-אדם ולא על-ידי החברה שהם עובדים בה?

זהבה גלאון: אדוני, מתוך אותם 400,000, 10,000 איש עובדים במגזר הציבורי באמצעות חברות כוח-אדם.

זהבה גלאון: והתשובה היא, חברי חברי הכנסת, שהעסקה בקבלנות – – –

מוחמד ברכה: שנייה, שנייה, זה לא – – –

זהבה גלאון: אני באמת לא שומעת – – –

מוחמד ברכה: חבר הכנסת אלקין, חבר כנסת הרצוג, אתם יושבים בדיוק ליד הבמה.

מוחמד ברכה: כל קול הוא – – –

זהבה גלאון: אני לא שומעת את עצמי.

מוחמד ברכה: חבר הכנסת שכיב שנאן, תשב לידו ותתלחש אתו.

זאב אלקין: לא, אנחנו מתלבטים – – –

מוחמד ברכה: אוקיי, בבקשה.

מוחמד ברכה: תמיד אתה יכול להביא הצעת חוק ממשלתית, ותוצבע מייד.

מוחמד ברכה: חבר הכנסת זחאלקה, חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

מוחמד ברכה: בבקשה.

זהבה גלאון: תודה, אדוני.

זהבה גלאון: התשובה היא, אדוני היושב-ראש, שההעסקה בקבלנות היא סימפטום של התפרקות המדינה מאחריות; אחריות לאספקת השירותים הבסיסיים ביותר שהמדינה אמונה עליהם, ובעיקר אחריות לשמור על זכויות העובדים בישראל.

זהבה גלאון: וכשאני אומרת התפרקות, אני מתכוונת לתהליך ההפרטה הממאיר שעובר על כל המגזר הציבורי בישראל.

זהבה גלאון: אנחנו מדברים על כ-10,000 איש שמועסקים בהעסקה קבלנית במגזר הציבורי.

זהבה גלאון: חבר הכנסת כץ ואני הגשנו את הצעת החוק, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק להעסקה ישירה, כדי להתמודד עם ההפרטה החמורה ביותר, שהממשלה אחראית לה, וזו הפרטת עובדים.

זהבה גלאון: העסקה בקבלנות בשירות המדינה, חברי חברי הכנסת, היא תופעה שהולכת ומתרחבת וכבר מזמן מזמן חרגה מהתפיסה הזאת שמדובר בעובדי ניקיון ואבטחה.

זהבה גלאון: המדינה מעסיקה באמצעות חברות כוח אדם מורים, רופאים, אחיות, עובדים סוציאליים ועוד רבים אחרים.

זהבה גלאון: אנחנו עדים לכך שעובדי קבלן בשירות המדינה חשופים לפיטורים ללא פיקוח, אין להם רצף תעסוקתי, אין להם אפשרות לצבור ותק, ותמיד זה בתירוצים של חיסכון בעלויות.

זהבה גלאון: המדינה בעצם – מדינת ישראל הפכה להיות הגורם הגדול ביותר שמפר זכויות עובדים.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, אני שמעתי היום בבוקר דיווח בכלי התקשורת על הסכם שנחתם בין האוצר לבין ההסתדרות, הסכם שאמור להבטיח את הזכויות של עובדי קבלן שעובדים בשירות המדינה.

זהבה גלאון: עכשיו תראו איזה אבסורד: העובדים צריכים לנהל משא-ומתן על הזכויות הבסיסיות שלהם עם המדינה?

זהבה גלאון: המדינה, שאמורה להיות המעסיק שאצלו בכלל לא יכולה להיות חריגה, ויש שמירה קפדנית על חוקי המדינה – העובדים צריכים לנהל את המשא-ומתן הזה?

יצחק כהן: על מה את מדברת?

זהבה גלאון: ולמה זה לא קורה, חברי חברי הכנסת?

זהבה גלאון: אני אגיד לך, אדוני סגן השר, על מה אני מדברת.

זהבה גלאון: זה לא קורה כי המדינה מעסיקה אלפי אלפי עובדים בהעסקה קבלנית.

זהבה גלאון: ואני אגיד לכם גם עוד משהו, אדוני סגן השר, זה ממש לא במקרה.

זהבה גלאון: אני לא אומרת את זה רק אישית אליך, אדוני סגן השר.

זהבה גלאון: זה מאוד נוח לאוצר שהוא לא צריך לשלם פנסיה, זה נוח לאוצר שהוא לא צריך לוודא שמשלמים שכר מינימום, ובטח לא לשאת בעלויות של כל הצמדות השכר שמצמידים לעובדים במקום עבודה מסודר.

זהבה גלאון: זה מאוד משתלם לאוצר שיש מין גורם ביניים כזה, אותו קבלן שירותים שמפריד בין המדינה לבין העובדים.

זהבה גלאון: אבל למדינה ולחברה בישראל, חברי חברי הכנסת, זה ממש לא משתלם.

זהבה גלאון: זה אולי משתלם לאוצר.

זהבה גלאון: למדינה, לחברה, לעובדים – זה לא משתלם, זה עולה לנו יותר.

זהבה גלאון: זה עולה לנו יותר כי חברות כוח-האדם גוזרות קופונים וזה פוגע באיכות החיים ובזכויות הכי בסיסיות של העובדים הכי חלשים בחברה.

זהבה גלאון: ולכן גם ההסכם הזה, ששמעתי שמדברים עליו היום בבוקר, ההסכם הזה שנחתם, הוא אולי חשוב, הוא בטח לא מספק.

זהבה גלאון: והדרך היחידה לפתור בצורה יסודית את בעיית עובדי הקבלן בשירות המדינה היא לעבור להעסקה ישירה ולאסור העסקה בקבלנות.

זהבה גלאון: זה מה שהחוק של חברי חבר הכנסת חיים כץ ושלי מציע – ושל עוד קבוצה גדולה של חברי כנסת.

זהבה גלאון: השבוע גם קיימנו כנס על העסקה ישירה, כנס שקרא להעסקה ישירה, אבל לצערי המדינה מתעקשת להתחמק ממנה.

זהבה גלאון: אני רואה את ההפרטה האובססיבית הזאת של הממשלה וההתמכרות הזאת להעסקה בקבלנות.

זהבה גלאון: הרי זה לא מקדם באמת יעילות וחיסכון, הרי כבר מזמן הוכח שכל העלויות של ההעסקה באמצעות חברות שירותים וקבלני כוח-אדם – הרי זה עולה למדינה הרבה יותר וזה בוודאי לא תורם דבר.

זהבה גלאון: ולכן אני חייבת לומר לכם, חברי חברי הכנסת, שכשהממשלה הודיעה ביום ראשון בוועדת השרים לענייני חקיקה שהיא מתנגדת להצעת החוק הזו, אני מודה שלא התפלאתי.

זהבה גלאון: זה מעיד, חברי חברי הכנסת, שזכויות העובדים נמצאות בתחתית סדר העדיפויות של הממשלה הזו.

זהבה גלאון: החזון של נתניהו, של ראש הממשלה, הוא של ממשלה מצומקת ומופרטת עד העצם, ממשלה שמתפרקת מהאחריות שלה לאספקת שירותים ציבוריים.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, אני קוראת לכם, מעבר לשיקולים קואליציוניים, אני קוראת לכם לתמוך בדרישה שלנו להעסקה ישירה.

זהבה גלאון: אני חושבת שמי שיצביע היום נגד הצעת החוק הזו ינציח עבדות עקיפה בשירות המדינה.

זהבה גלאון: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

מוחמד ברכה: תודה, גברתי.

מוחמד ברכה: אני מזמין את סגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן, להשיב בשם הממשלה.

מוחמד ברכה: בבקשה.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חברת הכנסת זהבה גלאון, הצעת חוק עסקאות גופים ציבוריים (תיקון – מניעת העסקה במיקור חוץ בשירות הציבור) – אני מצטער, אבל בעצם אני שמח לומר לך שהצעת החוק שלך כבר התייתרה לגמרי, מכיוון שאתמול נחתם ההסכם לגבי העסקת עובדי קבלן בשמירה ובניקיון, שמבטיח את השכר, מבטיח את הצמדת השכר, מבטיח את הפנסיה, את קרן ההשתלמות, שי לחג, הצמדה להעלאות השכר במגזר הציבורי; הם צמודים אליהם.

יצחק כהן: אפשר להגיד גם כמה דברים טובים על הממשלה, זהבה, לא יקרה לך כלום, את בדרך כלל אשה הגונה.

זהבה גלאון: אתה לא יכול להוציא ממני מלה טובה – – –

יצחק כהן: אבל למה, למה?

יצחק כהן: ניצן.

זהבה גלאון: ההסכם הזה שנחתם הוא בסדר גמור.

יצחק כהן: נו, אבל לא אמרת שהוא בסדר גמור.

יצחק כהן: את אמרת: פנסיה, שכר.

יצחק כהן: הכול נסגר, זהבה, זה כבר היסטוריה.

זהבה גלאון: לא, אתה מדבר רק על עובדי ניקיון.

ניצן הורוביץ: יש הרבה ענפים.

זהבה גלאון: אנחנו מדברים על מורים, עובדים סוציאליים, רופאים.

יצחק כהן: אנחנו דיברנו על העובדים במגזר הכי נמוך, עם השכר הכי נמוך.

יצחק כהן: אותם מסכנים שצריכים לדאוג להם.

מוחמד ברכה: בואו נעשה זאת מסודר.

מוחמד ברכה: נקשיב לתשובת סגן השר, אחר כך תהיה לך זכות לעלות.

יצחק כהן: על כל פנים, אלה היו העובדים שבאמת היה צריך לדאוג להם.

יצחק כהן: שאר העובדים שאת מדברת עליהם, שכר המינימום מתחיל ב-7,100.

יצחק כהן: אנחנו מדברים על עובדי ניקיון ושמירה, שהשכר שלהם הוא כל כך נמוך, היו מנותקים מפנסיה, מקרן השתלמות, מהצמדה, משי לחג, מקרן השתלמות.

יצחק כהן: לדעתי היית צריכה לעמוד פה בגאון ולהגיד: ביבי נתניהו, אני מצדיעה לך, בראבו.

יצחק כהן: על כל פנים, אתמול נחתם ההסכם, אחרי הרבה מאמצים ואחרי הרבה השקעה.

יצחק כהן: אבל לגבי הצעת החוק שלך: א.

יצחק כהן: היא היסטורית, היא כבר שייכת להיסטוריה, אבל על כל פנים אני מתכבד לענות שהממשלה מתנגדת להצעת החוק שלך, באורח מפתיע.

יצחק כהן: ואני גם אסביר למה.

יצחק כהן: בעבר נהגו חברות עסקיות להעסיק באופן ישיר את כלל, או למצער את מרביתם של העובדים העוסקים בכל שרשרת הייצור שהמוצר או השירות אשר אותו הם סיפקו או שתוצר עבודתם היה דרוש לצורכי המפעל, ולא היתה אפשרות מעשית להתקשר עם גורם חיצוני לשם כך.

יצחק כהן: עם התפתחותה של הכלכלה המודרנית, שאת לא אוהבת אותה, וביתר שאת עם התגברות תופעת הגלובליזציה, חלה עלייה ברמת התחרות.

יצחק כהן: על כל פנים, זהבה, מכיוון – זהבה, אני מדבר אלייך.

יצחק כהן: נו באמת.

יצחק כהן: תגידי לעוזר שלך שיפסיק – התשובה היא ארוכה וגם התשובה היא תשובה היסטורית, זה כיוון שאתמול נחתם ההסכם.

יצחק כהן: אז בואי נברך על ההסכם, נאחל להם הצלחה, ונסיר את ההצעה מסדר-היום, חברי הכנסת.

יצחק כהן: זאב אלקין, אני יכול לרדת?

זאב אלקין: לא, עוד לא השתכנעתי.

יצחק כהן: אז אמרנו, סיפרנו.

משולם נהרי: פרשת השבוע.

יצחק כהן: כבוד הסדרן, אתה מפריע למציעה לשמוע את התשובה.

יצחק כהן: זהבה, על-פי הצעת החוק תיאסר כל התקשרות עם מי שעיסוקו במתן שירות באמצעות עובדיו.

קריאה: עכשיו זה.

יצחק כהן: זהו, בבקשה.

יצחק כהן: על כל פנים, מכיוון שההצעה היא היסטורית והתשובה היא היסטורית, והכול כבר נחלת העבר – אומנם עברו רק 24 שעות, אבל זו היסטוריה מאוד מבורכת ועם עתיד מאוד מזהיר, אז תודה רבה, ונא להסיר את ההצעה מסדר-היום.

יצחק כהן: תודה.

מוחמד ברכה: תודה.

מוחמד ברכה: את רוצה להשיב?

מוחמד ברכה: טוב.

מוחמד ברכה: אנחנו נעבור להצבעה, חברי הכנסת.

מוחמד ברכה: אנחנו מצביעים בקריאה טרומית על הצעת חוק עסקאות גופים ציבוריים (תיקון – מניעת העסקה במיקור חוץ בשירות הציבורי), התשע"ב–2012, של חברת הכנסת זהבה גלאון.

מוחמד ברכה: מי בעד?

מוחמד ברכה: מי נגד?

מוחמד ברכה: מי נמנע?

מוחמד ברכה: הצבעה מס' 9 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 17 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 28 נמנעים – אין ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת חוק עסקאות גופים ציבוריים (תיקון – מניעת העסקה במיקור חוץ בשירות הציבורי), התשע"ב–2012, נתקבלה.

מוחמד ברכה: הצעת החוק לא התקבלה.

מוחמד ברכה: תמכו בה 17 חברי כנסת והתנגדו לה 29, כולל קולו של השר מרידור, וללא נמנעים.

מוחמד ברכה: אנחנו נעבור להצעת החוק הבאה, הצעת חוק העמותות (תיקון – שכר מרבי), התשע"ב–2012, של חבר הכנסת מיכאל בן-ארי.

מוחמד ברכה: איפה הוא?

מוחמד ברכה: ירד.

מוחמד ברכה: [הצעת חוק פ/4238/18; נספחות.

מוחמד ברכה: ]

מוחמד ברכה: אנחנו נעבור להצעת החוק הבאה, הצעת חוק השירות הצבאי, הלאומי או האזרחי במדינת ישראל, התשע"ב–2012, של חבר הכנסת דוד רותם וקבוצת חברי הכנסת.

מוחמד ברכה: איפה יושב-ראש הכנסת?

מוחמד ברכה: רותם, בבקשה.

מוחמד ברכה: חבר הכנסת רותם – בבקשה, אדוני.

דוד רותם: אני עולה.

מוחמד ברכה: בסדר, אנחנו נמתין, אבל לא נמתין עד שתקיים את כל השיחות בדרך.

מוחמד ברכה: בבקשה, אדוני.

מוחמד ברכה: עשר דקות לרשותך.

דוד רותם: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, חברי חברי הכנסת, אני מעולם לא עליתי על הדוכן הזה עם נאום כתוב מראש, אלא שהיום – – –

אברהם מיכאלי: כי אתה לא מסכים לנאום שלך.

דוד רותם: – – – אלא שהיום קיבלתי באימייל מכתב מרב בישראל, תלמיד חכם גדול מאוד, שאמר לי: אני מצרף לך נאום, ואני מתחנן לפניך לנאום אותו בכנסת בהצגת החוק.

ציפי חוטובלי: מי הרב?

ציפי חוטובלי: מי הרב?

דוד רותם: רב שאת מעריצה.

ציפי חוטובלי: אני לא מעריצה.

דוד רותם: את לא מעריצה.

דוד רותם: את מעריכה מאוד.

קריאה: היא מעריצה את כל הרבנים.

דוד רותם: רבותי, פעמים בודדות הן שניתן להגדיר חוק כהיסטורי.

דוד רותם: חוקים נועדים בדרך כלל להשלים ולהדביק פערים, ואין הם היסטוריים.

דוד רותם: יש חוק שמטרתו לתקן את המציאות, ולפעמים הוא הופך להיות היסטורי.

דוד רותם: זה החוק – – –

טלב אלסאנע: יש פגמים בהיסטוריה.

דוד רותם: זה החוק שאנחנו מניחים היום על שולחנה של הכנסת.

דוד רותם: אני רוצה לפנות קודם כול לאותם חברי כנסת שרואים עצמם כחרדים.

דוד רותם: מימות הקמת המדינה, מתוך הסכם שנעשה בין החזון-אי"ש לבין בן-גוריון, נקבע הפטור של לומדי התורה משירות צבאי; ההכרה בערך המשך תלמוד התורה בעם ישראל עם חזרתו לארצו לאחר השואה הנוראה – הסכמה זאת היתה בכמות מצומצמת של לומדי תורה, והנטל של שכר לימודם לא היה על המדינה.

דוד רותם: במהלך השנים השתנו שני המרכיבים הללו: מספר בחורי הישיבות גדל בצורה ניכרת, וכן המהלך שמדינת ישראל היא המממנת את לומדי התורה.

דוד רותם: אני רוצה לומר לכם משהו באופן אישי, רבותי חברי הכנסת הטוענים, אנחנו חרדים, ואני אומר לכם את זה כאב לילדים שהם חלק מעולם התורה, כאדם שמשייך את עצמו לעולם התורה, ואני גאה להיות האיש שמניח את החוק הזה על שולחן הכנסת.

דוד רותם: לומד תורה, אדם שכל עולמו אינו אלא תורה, חייב להיות אדם שאינו שם לבו על הבלי העולם הזה, ובלשונו של הרמב"ם בהלכות שמיטה ויובל פרק י"ג: אשר נדבה רוחו אותו והבינו מדעו להיבדל לעמוד לפני ה' לשרתו ולעובדו, לדעת את ה', והלך ישר כפי שעשהו האלוקים, ופרק מעל צווארו עול החשבונות הרבים אשר ביקשו בני-אדם.

דוד רותם: ה' מנת חלקי.

דוד רותם: ועל זה אמר דוד: ה' מנת חלקי וכוסי, אתה תומך גורלי.

דוד רותם: ובכך חותם הרמב"ם את סדר זרעים שלו.

דוד רותם: האידיאל של לומדי תורה הוא אנשים שמתנתקים מהחיים, מבעלות על רכוש, מצרכים כלכליים.

דוד רותם: לא כל אחד יכול להטעין על עצמו משא כבד זה, וגם הציבור החרדי חייב לבדוק אם כל אלה שהם מושיבים בעולמה של תורה יכולים לטעון מטען ציבורי כזה על כתפיהם.

דוד רותם: אין ספק, מדינת ישראל רואה ערך חשוב בלימוד התורה, אבל מדינת ישראל איננה יכולה להיות החותן העשיר שמחזיק את כולם על חשבונו, ולכן, על-פי החוק שאנחנו מציעים, מי שלא ישרת שירות צבאי או שירות אזרחי לא יקבל תרומות מהמדינה.

דוד רותם: מי שרוצה ללמוד תורה, הוא יכול ללמוד תורה, הוא לא יתגייס.

יעקב כץ: בברוקלין.

דוד רותם: אבל הוא לא יקבל – לא, כצל'ה, הוא יעשה את זה בגבעת-האולפנה, שבשביל 2 מיליון שקל הסכמת לפרק.

דוד רותם: מה שיקרה זה, המדינה – – –

מוחמד ברכה: רגע, רגע.

עפו אגבאריה: זה מתחת לחגורה.

דוד רותם: – – – המדינה לא תישא על כתפיה – –

יצחק כהן: מי נתן את 2 המיליון האלה?

יצחק כהן: תחזירו את הכסף.

עמיר פרץ: אנחנו רוצים יותר פרטים.

דוד רותם: – – את כל הניכור וביטויי השנאה שמצויים בקרב הציבור החרדי נגד המדינה שמפרנסת אותו.

דוד רותם: יש לכם, חברי הכנסת החרדים, מפתח, שאתו אתם יכולים להיכנס למדינת ישראל, מדינה שמממנת ומסייעת ומפלה אתכם לטובה, ואיננה מקבלת מכם שום זכות קיום, לא כקיסר, לא כמלך שונא יהודים.

דוד רותם: הצלחתם בחינוככם להטיף שנאה כלפי המדינה שמכבדת את אזרחיה ומציגה את עצמה כמדינת היהודים.

דוד רותם: ולכם, אלה שחושבים שהם מייצגים את הציבור הערבי: מצבנו אינו מאפשר רגיעה ביטחונית, אבל אנחנו נושאים בידינו מחויבות להמשך קיומה ותפקודה של המדינה.

דוד רותם: אין המדינה יכולה וצריכה לאפשר לאנשים שנפטרים מהנטל להיות שותפים מלאים רק בזכויות שמאפשרת ונותנת המדינה לאזרחיה – אדם שאינו נושא בנטל, ואין זה משנה מהי תפיסת עולמו וממה היא נובעת, לא יזכה בהטבות שהמדינה נותנת לאלו שמשרתים ותורמים לה.

דוד רותם: אנחנו הצענו את החוק הזה בשעתו כבסיס לאזרחות במדינה, אבל לא קיבלנו את זה.

דוד רותם: לכן אני בא ואומר, אנחנו לא מציעים חוק שבא לפגוע באזרחים ערבים, חרדים או בכל אזרח אחר, אלא להיפך, חוק שבא לחבר – – –

ראובן ריבלין: יושב-ראש הסיעה הנכבדה, אתה מפריע לחבר סיעתך, איך אני יכול לגונן על רותם מפניך?

דוד רותם: מפני מי?

ראובן ריבלין: יושב-ראש סיעתנו.

דוד רותם: מי, השר נאמן?

ראובן ריבלין: רוברט, רוברט אילטוב.

דוד רותם: רוברט אילטוב לא מפריע לי.

ראובן ריבלין: לא מפריע לך.

ראובן ריבלין: בבקשה, תמשיך לעשות מה שאתה רוצה.

רוברט אילטוב: רק ליושב-ראש.

דוד רותם: עכשיו אני רוצה לומר לכם, חברי חברי הכנסת בעלי הכיפות – וזה לא רק החרדים, יש גם יותר גרועים מכם:

דוד רותם: כאשר חלק מעם ישראל לא רוצה להיכנס לארץ-ישראל, אומר, יש לנו צאן ובקר, בואו נבנה גדרות – בפרשת השבוע הקרובה – –

יעקב כץ: הבטיחו לך מקום שני ברשימה?

דוד רותם: – – אמר להם משה רבנו:

דוד רותם: האחיכם יבואו למלחמה ואתם תשבו פה?

יעקב כץ: הבטיחו לך מקום ברשימה.

דוד רותם: ואתם יודעים, יש ספר שהוא נורא מעניין, אתם, חברי הכנסת החרדים, מכירים אותו.

דוד רותם: כצל'ה, אולי שגם אתה תלמד להכיר אותו.

יעקב כץ: – – –

ראובן ריבלין: לא להפריע, חבר הכנסת כץ.

דוד רותם: קוראים לו "משנה תורה" לרמב"ם.

דוד רותם: אתה מכיר את "היד החזקה" של הרמב"ם?

דוד רותם: הרמב"ם אומר בספרו כך: "כל המשים על לבו שיעסוק בתורה ולא יעשה מלאכה, ויתפרנס מן הצדקה – הרי זה חילל את ה', וביזה את התורה, וכיבה מאור הדת, וגרם רעה לעצמו, ונטל חייו מן העולם הבא, לפי שאסור ליהנות בדברי תורה, בעולם הזה.

דוד רותם: אמרו חכמים – – – אהוב את המלאכה, ושנא את הרבנות.

דוד רותם: וכל תורה שאין עמה מלאכה, סופה בטלה, וסוף אדם זה, שיהא מלסטם את הבריות".

דוד רותם: עכשיו, חברי חברי הכנסת, בעיקר אלה מקדימה – – –

ראובן ריבלין: אולי תפרש מה אומרים הפרשנים על "אהוב את התורה ושנא את הרבנות".

דוד רותם: אל תעשה מזה עסק.

דוד רותם: חברי חברי הכנסת מקדימה, חבר הכנסת יואל חסון, עמדת פה לפני 20 דקות או חצי שעה, צעקת: אנחנו בעד שוויון, לא נותנים לנו את החוק שלנו.

יואל חסון: – – –

דוד רותם: אני רוצה לראות אתכם כולם.

דוד רותם: אל תברחו, אני רואה שחצי מכם כבר הספיקו לברוח.

מרינה סולודקין: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת רותם, תפקידי לשמור עליך.

ראובן ריבלין: אם אתה פונה אליהם, אני לא אוכל לשמור עליך, הם יענו לך.

דוד רותם: שיענו לי.

דוד רותם: אני רוצה לראות אתכם תומכים בשוויון בנטל, מגייסים את כל אזרחי המדינה בגיל 18, ומי שלא מתגייס בגיל 18, לא יקבל הטבות מהמדינה.

דוד רותם: רבותי חברי הכנסת של מפלגת העבודה – בוז'י, אני מדבר אליך.

דוד רותם: אתה שומע היטב.

דוד רותם: אתם מדברים על שוויון בנטל.

דוד רותם: את מי אתם רוצים בשוויון בנטל – רק את החרדים?

אבישי ברוורמן: בהסכמה.

דוד רותם: למה את החרדים אתה לא רוצה בהסכמה?

דוד רותם: אתה יודע שאתה לא רוצה, כי אתה יודע שהם לא יסכימו לעולם.

דוד רותם: נכנעתם, אתם והליכוד, לחרדים.

דוד רותם: איפה חבר הכנסת גפני?

דוד רותם: חבר הכנסת גפני, ניצחת פעם נוספת – – –

משה גפני: אני לא פה.

דוד רותם: אתה פה.

דוד רותם: הם כולם נכנעים לך.

דוד רותם: אני מבקש מהכנסת לאשר את החוק הזה בקריאה טרומית, להעביר אותו לוועדה, ואם יש צורך בתיקונים ובכל מיני סיפורים, אפשר לעשות את זה בוועדה.

גאלב מג'אדלה: איזו ועדה?

דוד רותם: בוועדת חוץ וביטחון.

דוד רותם: בוא נאמר כך, אני לא לוקח את זה אלי.

ראובן ריבלין: נדמה לי שהוועדה היא ועדה משותפת.

דוד רותם: על כל פנים – כצל'ה, אחד לפניך.

ראובן ריבלין: האם כבודו סיים את דבריו?

דוד רותם: כן.

דוד רותם: אני מבקש לאשר את החוק בקריאה טרומית, רבותי.

דוד רותם: ביקשתי הצעה שמית.

ראובן ריבלין: ראיתי, וזה מאושר.

ראובן ריבלין: תהיה הצבעה שמית.

דוד רותם: רבותי, עם ישראל רואה אתכם, אל תשכחו את זה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: והעם רואים את הקולות ואת ספירת הקולות.

ראובן ריבלין: וכל העם רואים את הקולות.

ראובן ריבלין: המשיב הוא שר המשפטים?

ראובן ריבלין: השר בוגי יעלון, בבקשה.

ראובן ריבלין: אדוני המשנה לראש הממשלה יעלה ויבוא וישיב בשם הממשלה.

משה יעלון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בעשרת הימים האחרונים אני עוסק בנושא שבו עוסקת הצעת החוק שלפנינו, בהחלט בחיל ורעדה, כי הצעת החוק עוסקת בפצע פתוח בחברה הישראלית: תחושת חוסר ההוגנות של אלה שנושאים בנטל הביטחוני, הלאומי-אזרחי והכלכלי מול המגזרים שכלפיהם טוענים שאינם נושאים בנטל – המגזר החרדי והמגזר הערבי.

משה יעלון: ואכן שני מגזרים אלה, כל אחד מסיבותיו, אינו שותף מלא לנטל הזה.

משה יעלון: אנחנו מבינים כולנו שהמשך המצב הקיים עלול להביא לשוקת שבורה, הן חברתית והן כלכלית.

משה יעלון: לא אכנס להיסטוריה שהביאה אותנו עד הלום, ואינני חושב גם שאנחנו יכולים להתמיד במצב הקיים.

משה יעלון: להיפך, עלינו להביא לשינוי משמעותי באופן שיאפשר ויחייב השתתפות המגזרים הללו באופן שווה יותר בנשיאה בנטל.

משה יעלון: אני חושב שברור לכולנו – לכולנו זה גם לנציגי – – –

אורית זוארץ: – – –

יואל חסון: – – –

ראובן ריבלין: קריאת ביניים זה אחת.

משה יעלון: – – – וגם לנציגי המערכות, שמה שהיה לא יהיה.

אורית זוארץ: יהיה יותר גרוע.

משה יעלון: לכן כשאני עובר וקורא את התכליות המנויות בחוק, אני מזדהה אתן:

משה יעלון: הבטחת שוויון בנטל השירות לאזרחי המדינה; יצירת הסדר שלפיו כל אזרח במדינה ישרת בשירות צבאי, לאומי או אזרחי; הכרה בלימוד תורה בישיבות כערך חשוב במדינת ישראל ויצירת מסלול המשלב לימודים ושירות; הכרה בנשיאה שווה בנטל כערך חשוב במדינת ישראל; יצירת אפשרות שירות למדינה בהתחשב באופי ובייחוד של המגזרים השונים בישראל; ומתן אפשרות לשמירה על הוראות הדת השונות ומנהגיהן תוך כדי השירות.

משה יעלון: הנני מזדהה עם זה, אך מי שחושב שלאחר שהתקבעה פה מציאות במשך 64 שנים, הן במגזר החרדי והן במגזר הערבי, ניתן להוביל מהלך באבחת החלטה אחת, הצעת חוק אחת – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת רותם, נכבדי, השר עונה לך.

ראובן ריבלין: אתה היוזם.

ראובן ריבלין: אדוני לא מזלזל בצורך שלו לענות לך, לא?

משה יעלון: מי שחושב שניתן אחרי 64 שנים להוביל מהלך באבחת חרב אחת או ייקוב הדין את ההר, בין שזה כלפי הציבור החרדי ובין שזה כלפי הציבור הערבי, טועה, מטעה, וחוששני שמאחורי מהלכיו גם מניעים אחרים, שאנחנו צריכים להיזהר מהם.

משה יעלון: אסור שבתוך האירוע הזה נראה השנָאה של ציבור בציבור, דה-לגיטימציה של ציבור בציבור, שיסוי של ציבור בציבור.

אורית זוארץ: – – –

ראובן ריבלין: חברת הכנסת אורית זוארץ.

משה יעלון: לכן אין דרך אחרת, ואני אומר לכם: אין דרך אחרת מאשר מהלך שבקצה יביא את התוצאה, אבל הוא חייב להתבצע באופן הדרגתי.

משה יעלון: וכשכאני מסתכל על ההתפתחויות בשנים האחרונות, גם במגזר החרדי וגם במגזר הערבי, ההתפתחויות מעודדות, וחוששני, ויש סימנים לכך, שהקריאות למיניהן שנתפסות כשיסוי והניסיונות לקצר את הדרך הארוכה עלולים להביא אותנו לזה ששכרנו יצא בהפסדנו, עם כל המחיר שכרוך בכך.

משה יעלון: ראיתי את התגובה של הציבור החרדי לנוכח ההצעה של סיעת קדימה, שהונחה על השולחן ונדונה בעיקר בשבוע שעבר, ואני בעד להגיע לשילוב רבים יותר בנשיאה בנטל.

משה יעלון: זה חיוני; זה לא רק שאיפה, זה חיוני.

משה יעלון: אבל כשמדליקים מדורה במצב שבו אנחנו רואים תהליך, קודם כול שמתרחש לנגד עינינו: בציבור החרדי בשנת 2007, 305 משרתים, צבא ושירות לאומי-אזרחי, ב-2007 – הרוב צבא.

משה יעלון: בשנת 2011, בשנה שעברה, כבר 2,400.

משה יעלון: ועל-פי התוכניות שאני חושב שהן נכונות, ניתן להגיע לעוד אלפים רבים בתוך שנים ספורות.

משה יעלון: דיברנו: 6,000 ב-2016.

משה יעלון: ניתן להגיע לזה בלי מלחמת אחים, בלי לשסות ציבור בציבור.

משה יעלון: וזה נכון גם לגבי הציבור הערבי.

משה יעלון: בשנה האחרונה היו בדיוק 2,399 משרתים בשירות לאומי-אזרחי – לא חובה, בהתנדבות.

משה יעלון: אם היינו פותחים עוד כפליים כמספר הזה אפשרויות לנוער הערבי, היו מתייצבים.

משה יעלון: אנחנו לא ערוכים לכך.

אורית זוארץ: – – –

ראובן ריבלין: חברת הכנסת זוארץ – –

משה יעלון: גם המערכת הצבאית – – –

אורית זוארץ: – – –

ראובן ריבלין: – – מכסת קריאות הביניים הסתיימה.

משה יעלון: גם המערכת הצבאית צריכה להיערך לכך.

משה יעלון: הרי ברגע שפתחנו גדוד נח"ל חרדי, הוא אויש.

משה יעלון: בצדק, אלה שטוענים טוענים שאם היינו פותחים היום שני גדודים, הם היו מאוישים.

משה יעלון: המערכת הצבאית צריכה להיערך לכך.

משה יעלון: כל המנגנון של השירות הלאומי-אזרחי צריך זמן כדי להיערך.

משה יעלון: לכן, אני הצעתי הצעה, ואני אניח אותה בקרוב על שולחן הממשלה, לסמן את היעדים כיעדים משותפים, אבל בהדרגתיות, תוך הצבת יעדים שאפתניים, אותם מספרים שציינתי.

משה יעלון: אמרתי, לגבי המגזר החרדי – 6,000 ב-2016, ואני משוכנע שנעמוד בכך.

משה יעלון: לגבי הערבים, 5,500 – דרך אגב יש מאות משרתים בצה"ל כשזה לא חובה, אני פיקדתי עליהם.

משה יעלון: וזה בלי ללכת למהלכים של שיסוי איש ברעהו.

משה יעלון: ולכן, התהליך ההדרגתי הוא קריטי כדי שנצליח במהלך.

משה יעלון: ולא, כשזה נתפס, בין שזה במגזר החרדי ובין שזה במגזר הערבי, כהכרזת מלחמה, בין שהם מתכוונים ובין שהם לא מתכוונים, באופן טבעי יש הסתגרות, ועלולה להיות נסיגה לאחור בשני המגזרים: גם בהתנדבות של הערבים וגם בשילוב של החרדים בצבא ובמערכת השירות הלאומי-אזרחי.

משה יעלון: לכן אני חושב שהצעת החוק היום מיותרת, במיוחד לאחר שנכשלנו בהבאת חוק שאמור היה להיכנס לתוקפו ב-1 באוגוסט, וב-1 באוגוסט למעשה נפעל על-פי תחיקת הביטחון שבין כה וכה מאפשרת לכאורה לגייס מגיל 18, ואז יצטרך שר הביטחון לשקול את מי לגייס ואת מי לשחרר, ואנחנו, כממשלה, ננחה אותו לפעול בהתאם לדרך ההדרגתית שאנחנו דוגלים בה.

משה יעלון: נניח את העניין על שולחן הממשלה, ובהינתן ההזדמנות הראשונה נעביר את זה גם כהצעת חוק.

משה יעלון: לכן הצעת החוק שמונחת פה היום, לטעמי ולטעם הממשלה, מיותרת, ולכן נתנגד לה.

משה יעלון: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה למשנה לראש הממשלה.

ראובן ריבלין: רבותי, הממשלה מתנגדת, ולכן אנחנו עוברים להצבעה.

ראובן ריבלין: בתחילה הוגשו לי 21 חתימות, שניים משכו את חתימותיהם, השר הרשקוביץ וחבר הכנסת טלב אלסאנע, הוספו חמש חתימות, כך שיש בפני 23 חתימות המבקשות הצבעה שמית.

ראובן ריבלין: אני חושב שבהחלט ההצבעה השמית ראויה, שכן הציבור צריך לראות איך נציגיו פועלים על-פי החובה הציבורית שלהם ועל-פי האחריות הציבורית שלהם.

ראובן ריבלין: לכן אנחנו נעבור להצבעה שמית.

ראובן ריבלין: אני מבקש ממזכירת הכנסת לבצע את ההצבעה השמית.

ראובן ריבלין: נא להיות בשקט – נא להיות בשקט כדי שלא נִטעה.

ראובן ריבלין: גברתי מזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) דורון אביטל – נגד נינו אבסדזה –

ראובן ריבלין: נגד.

ראובן ריבלין: אבסדזה ענתה?

ראובן ריבלין: אינה נוכחת.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) נינו אבסדזה – אינה נוכחת רוחמה אברהם-בלילא – אינה נוכחת עפו אגבאריה – נגד רחל אדטו – אינה נוכחת יולי יואל אדלשטיין – נגד יעקב אדרי – אינו נוכח יצחק אהרונוביץ – בעד אורי אורבך – אינו נוכח זבולון אורלב – אינו נוכח דוד אזולאי – נגד אריאל אטיאס – נגד ישראל אייכלר – נגד דניאל אילון – בעד רוברט אילטוב – בעד דליה איציק – נמנעת מיכאל איתן – נגד אריה אלדד – אינו נוכח טלב אלסאנע – נגד זאב אלקין – נגד חיים אמסלם – אינו נוכח אופיר אקוניס – נגד

קריאה: תגיד בקול רם – – –

אופיר אקוניס: אני – – –

ראובן ריבלין: אופיר אקוניס – נגד.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) גלעד ארדן – אינו נוכח אורי אריאל – נגד זאב בנימין בגין – אינו נוכח אריה ביבי – נגד זאב בילסקי – נמנע בנימין בן-אליעזר – אינו נוכח מיכאל בן-ארי – נגד דניאל בן-סימון – נגד רוני בר-און – אינו נוכח אבישי ברוורמן – נגד מוחמד ברכה – נגד אהוד ברק – אינו נוכח אילן גילאון – נגד זהבה גלאון – נגד גילה גמליאל – נגד מסעוד גנאים – נגד משה גפני – נגד אברהם דואן – אינו נוכח אברהם דיכטר – אינו נוכח דני דנון – אינו נוכח ניצן הורוביץ – נגד יצחק הרצוג – נגד דניאל הרשקוביץ – נגד מגלי והבה – נגד עינת וילף – נגד יצחק וקנין – נגד נסים זאב – נגד אורית זוארץ – בעד חנין זועבי – נגד ג'מאל זחאלקה – נגד ציפי חוטובלי – נגד דב חנין – אינו נוכח אכרם חסון – נגד יואל חסון – בעד ישראל חסון –

ראובן ריבלין: אינו נוכח.

ראובן ריבלין: הנה, נמצא.

ראובן ריבלין: ישראל חסון – נמנע.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) ישראל חסון – נמנע שי חרמש – נגד אחמד טיבי – נגד רוברט טיבייב – בעד שלי יחימוביץ – נגד משה יעלון – נגד אליהו ישי – נגד איתן כבל – נגד אמנון כהן – נגד יצחק כהן – נגד משה כחלון – נגד חיים כץ – אינו נוכח יעקב כץ – נגד ישראל כץ – נגד לימור לבנת – נגד אורלי לוי אבקסיס – בעד יריב לוין – נגד אביגדור ליברמן – בעד יעקב ליצמן – נגד עוזי לנדאו – בעד סופה לנדבר – בעד גאלב מג'אדלה – נגד מנחם אליעזר מוזס – נגד שלמה מולה – נגד שאול מופז – אינו נוכח משה מטלון – בעד אברהם מיכאלי – נגד אנסטסיה מיכאלי – בעד אלכס מילר – בעד סטס מיסז'ניקוב – בעד אורי מקלב – נגד יעקב מרגי – נגד דן מרידור – נגד משולם נהרי – נגד אורית נוקד – נגד לאה נס – נגד סעיד נפאע – נגד בנימין נתניהו – אינו נוכח חנא סוייד – נגד מרינה סולודקין – בעד גדעון סער – נגד חמד עמאר – בעד ציון פיניאן – נגד יוסי פלד –

יוסי פלד: נוכח.

יוסי פלד: נגד.

ראובן ריבלין: לא.

ראובן ריבלין: השר פלד, בעד או נגד?

יוסי פלד: נגד.

ראובן ריבלין: נגד.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) יוסי פלד – נגד

יוסי פלד: – – –

ראובן ריבלין: לא.

ראובן ריבלין: לא להוסיף.

ראובן ריבלין: זה מקשה עלינו.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) יוסי פלד – נגד

ראובן ריבלין: נכון.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) יוחנן פלסנר – אינו נוכח עמיר פרץ – נגד יובל צלנר – בעד אברהים צרצור – נגד פניה קירשנבאום – בעד איוב קרא – נגד מירי רגב – נגד דוד רותם – בעד ראובן ריבלין – נגד כרמל שאמה-הכהן – נגד יובל שטייניץ – נגד מאיר שטרית – אינו נוכח נחמן שי – נגד סילבן שלום – אינו נוכח יוליה שמאלוב-ברקוביץ – אינה נוכחת שלום שמחון – נגד ליה שמטוב – בעד שכיב שנאן – נגד עתניאל שנלר – נגד רונית תירוש – אינה נוכחת

ראובן ריבלין: ובכן, אנחנו עוברים לקרוא את שמות מי שלא השיבו.

ראובן ריבלין: נא לקרוא בקריאה שנייה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) נינו אבסדזה – נגד רוחמה אברהם-בלילא – אינה נוכחת רחל אדטו – נמנעת יולי יואל אדלשטיין – אינו נוכח יעקב אדרי – אינו נוכח אורי אורבך – אינו נוכח זבולון אורלב – אינו נוכח חיים אמסלם – אינו נוכח אריה אלדד – אינו נוכח גלעד ארדן – אינו נוכח זאב בנימין בגין – אינו נוכח בנימין בן-אליעזר – אינו נוכח רוני בר-און – אינו נוכח אהוד ברק – אינו נוכח אברהם דואן – אינו נוכח אברהם דיכטר – נגד דני דנון – אינו נוכח דב חנין – אינו נוכח חיים כץ – אינו נוכח שאול מופז – אינו נוכח בנימין נתניהו – אינו נוכח יוחנן פלסנר – אינו נוכח מאיר שטרית – אינו נוכח סילבן שלום – אינו נוכח יוליה שמאלוב-ברקוביץ – אינה נוכחת רונית תירוש – אינה נוכחת

ראובן ריבלין: ובכן, האם יש מי מחברי הכנסת הנמצא באולם, ולא נשאל להצבעתו?

ראובן ריבלין: אם יש מישהו שלא נשאל, יקום עכשיו.

ראובן ריבלין: ההצבעה נסתיימה.

ראובן ריבלין: נא להביא לי את תוצאות ההצבעה.

ראובן ריבלין: יולי יואל אדלשטיין השתתף בהצבעה, ובהצבעה הקודמת הצביע נגד.

ראובן ריבלין: קראו את שמו כאילו בטעות.

ראובן ריבלין: אנחנו אישרנו את הצבעתך, גם אני ראיתי אותה.

ראובן ריבלין: מאה אחוז.

ראובן ריבלין: אני מניתי ארבעה נמנעים.

דוד רותם: כבל – – – לשוויון בנטל.

דוד רותם: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת רותם, טרם הכרזנו על תוצאות ההצבעה.

ראובן ריבלין: אז אני מבקש עדיין לא להפריע.

יצחק וקנין: לא, לא, עדיין יש לו סיכוי גדול – – – יש לו סיכוי גדול – – –

ראובן ריבלין: לא, לא, פשוט אני לא רוצה שהיא – – – תיפול איזו טעות.

יצחק וקנין: נע בין 20 ל-21.

ראובן ריבלין: ובכן, להלן תוצאות ההצבעה בעניין חוק השירות הצבאי, הלאומי או האזרחי במדינת ישראל: בעד החוק הצביעו 20 חברי כנסת, נגד החוק – 74, נמנעים – 4.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת החוק לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: [הצעת חוק פ/4351/18; נספחות.

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אקוניס.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים להצעת חוק-יסוד: נשיא המדינה (תיקון – שינוי אופן בחירת נשיא המדינה ומבקר המדינה), של חבר הכנסת משה גפני.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת גפני יעלה ויבוא, יגיע וישמיע.

ראובן ריבלין: בבקשה, מכובדי, יושב-ראש ועדת הכספים.

ראובן ריבלין: הפעם בתור חבר הכנסת גפני.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, חברי הכנסת – – –

יצחק וקנין: אולי תגיד לנו משהו על ההצבעה, אדוני, יושב-ראש ועדת – – –

משה גפני: לא, אני רק דבר אחד, אני – – –

יצחק וקנין: – – –

ראובן ריבלין: מייד עם תום הסבריו, ולא יותר מעשר דקות, ולאחר ששר המשפטים ישיב, אנחנו נצביע.

משה גפני: אני, אדוני היושב-ראש, מבקש להסביר בדקה, דקה וחצי, את הצעת החוק – –

ראובן ריבלין: אני מתאר לעצמי: הצעה ברורה, פשוטה והגיונית לחלוטין.

משה גפני: – – שאני מגיש בפני מליאת הכנסת.

משה גפני: אני רק מבקש לומר לך, אדוני היושב-ראש, ולמליאת הכנסת: זה שאנחנו לא התייחסנו לדבריו של חבר הכנסת דוד רותם, זה לא מפני שיש איזו הווה אמינא שאנחנו צריכים להתייחס.

משה גפני: אנחנו פשוט לא מתייחסים עד כדי כך שאפילו אין לנו על זה חובת מחאה.

משה גפני: דברים כאלה, כבר זמן רב לא שמענו.

ראובן ריבלין: זאת הצרה.

ראובן ריבלין: כי אני מוכרח לומר לך, חבר הכנסת גפני – – –

משה גפני: אין לנו אפילו חובת מחאה על הדברים האלה.

ראובן ריבלין: בסדר.

ראובן ריבלין: זה שלא – – –

משה גפני: מה?

ראובן ריבלין: לא יכולתם, כי אתה לא רוצה להיות שר.

ראובן ריבלין: אם היית שר במקום בוגי יעלון, היית משיב ויכול לענות לו.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: לא, אני לא רוצה להשיב אפילו.

ראובן ריבלין: בסדר – – –

משה גפני: אין לי שום עניין להשיב.

ראובן ריבלין: לא, כי יש – – –

משה גפני: שהוא יעשה את חשבון הנפש בינו לבין קונו.

משה גפני: הצעת חוק-יסוד: נשיא המדינה (תיקון – שינוי אופן בחירת נשיא המדינה ומבקר המדינה).

משה גפני: אנחנו היינו עדים לאחרונה לאופן בחירת מבקר המדינה, וכך, על-פי החוק, נבחר גם נשיא המדינה.

משה גפני: בהצבעה הראשונה מצביעים על כל המועמדים.

משה גפני: בהצבעה השנייה, שוב, מצביעים על כל המועמדים.

משה גפני: אם יש הרבה מועמדים, מורידים את המועמד שקיבל את הכי מעט הקולות.

משה גפני: זאת אומרת, אם יש עשרה מועמדים, אנחנו יכולים לעבור עשרה סיבובים.

משה גפני: עשר סיבובים.

משה גפני: עשרה סיבובים – לא עשר, נכון?

קריאה: עשרה.

קריאה: עשרה.

ראובן ריבלין: סיבוב אחד, עשרה סיבובים.

משה גפני: עשרה סיבובים.

ראובן ריבלין: רק נדמה לי שכתוב – –

משה גפני: מה שאני מציע – – –

ראובן ריבלין: – – שבסיבוב השלישי בכל מקרה – –

משה גפני: לא, לא, לא, לא – – –

ראובן ריבלין: – – מי שמקבל את רוב הקולות.

משה גפני: מורידים את – – –

ראובן ריבלין: אבל אין יותר משלוש – – –

משה גפני: לא משנה.

משה גפני: הסיבוב השני היה סיבוב מיותר לחלוטין.

משה גפני: הציג את הכנסת לא יפה.

משה גפני: זאת אומרת, עוד הפעם חוזרים על אותו תהליך.

משה גפני: מה שאני מציע, כפי שמקובל בכל סוג בחירות מהסוג הזה – מדובר על בחירות חשאיות, שהכנסת בוחרת את נשיא המדינה ואת מבקר המדינה: בסיבוב הראשון מתמודדים כולם.

משה גפני: בסיבוב השני מתמודדים אלו שקיבלו את מספר הקולות הרב ביותר – – –

ראובן ריבלין: במקום שלושה סיבובים, שני סיבובים.

משה גפני: בדיוק.

משה גפני: אני מבקש את תמיכת מליאת הכנסת בהצעת החוק.

משה גפני: אגב, זאת הצעת חוק לא רק שלי, אלא גם של חבר הכנסת אורי מקלב, גם של חבר הכנסת יוחנן פלסנר, גם של חבר הכנסת אברהם מיכאלי וגם של חבר הכנסת יריב לוין.

ראובן ריבלין: זאת אומרת שניתן להגיע להסכמות.

משה גפני: ניתן להגיע להסכמות בדברים הגיוניים.

משה גפני: תודה רבה.

ראובן ריבלין: כבוד שר המשפטים, אני מבין שהממשלה לא מתערבת בענייני הכנסת, והיא לא מבקשת להביע את דעתה.

ראובן ריבלין: כל אחד מחברי הממשלה יביע את דעתו באמצעות הצבעתו.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת – – –

אחמד טיבי: הצעה אחרת.

ראובן ריבלין: הצעה אחרת.

ראובן ריבלין: יש הסכמה.

ראובן ריבלין: לא, הצעה אחרת צריכה להיות מהצד.

ראובן ריבלין: אבל – פה, פה, פה, בבקשה, בבקשה.

ראובן ריבלין: אתה – – –

אחמד טיבי: אי-הסכמה.

אחמד טיבי: אי-הסכמה.

אחמד טיבי: אין הסכמה.

ראובן ריבלין: אתה נגד.

ראובן ריבלין: אין – אתה מתנגד.

אחמד טיבי: יש הסכמה.

אחמד טיבי: מתנגד.

אחמד טיבי: אני מתנגד.

זאב אלקין: – – –

אחמד טיבי: אתה אמרת לי.

אחמד טיבי: מה אתה מטעה אותי?

זאב אלקין: לא בחוק הזה – – –

אחמד טיבי: בחוק הזה.

זאב אלקין: – – –

אחמד טיבי: אמר היושב-ראש – – –

ראובן ריבלין: לא.

ראובן ריבלין: פה לממשלה אין עמדה.

ראובן ריבלין: ואתה – – –

אחמד טיבי: אין עמדה.

אחמד טיבי: מותר לי לעלות מפה גם אם אין עמדה.

אחמד טיבי: אוקיי.

ראובן ריבלין: זה נכון, אם הממשלה לא מתנגדת.

ראובן ריבלין: זאת אומרת, כאשר היא לא מביעה את דעתה, היא לא מתנגדת.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טיבי, אתה בעצמך – – –

אחמד טיבי: אני אעשה את זה קצר.

ראובן ריבלין: אתה בקי – – –

אחמד טיבי: אני אעשה את זה קצר.

ראובן ריבלין: אתה יכול להשיב לו.

משה גפני: לא, לא להשיב.

משה גפני: אני רק – – –

אחמד טיבי: תודה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: אוקיי.

ראובן ריבלין: בוודאי יהיה בוועדת הכנסת.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, אחד מחברי הכנסת – אני אקדים, ואתייחס לדברים שאמרת – עשה מעשה נבזי, כאשר קיבל ספר קדוש בתיבת הדואר, כמו שקיבלו רבים, והוא קרע את הברית החדשה.

אחמד טיבי: אני קיבלתי לא אחת את התנ"ך, מעולם לא חשבתי לקרוע אותו, מעולם אף אחד מאתנו לא חשב להתייחס כך אל ספר קדוש.

אחמד טיבי: המחשבה, האידיאולוגיה הגזענית, הפנאטית, שעומדת לכהניסט, איש כהנא, שגורמת לו לקרוע ספר קודש, היא מחשבה חולנית.

אחמד טיבי: מאיפה הוא הביא את האידיאולוגיה הגזענית הזאת?

אחמד טיבי: מהאיש הזה.

אחמד טיבי: מהאיש הזה.

אחמד טיבי: זה האיש.

ראובן ריבלין: לא, לא, לא, נא לא להציג תמונות.

ראובן ריבלין: נא לא, חבר הכנסת – – –

אחמד טיבי: האיש הזה הוא איש נלוז – – –

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אחמד טיבי – – –

אחמד טיבי: הוא זבל כמוך.

ראובן ריבלין: אבל אני מבקש – – –

אחמד טיבי: הוא זבל כמוך.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אחמד טיבי, אבל אני מבקש – – –

אחמד טיבי: הוא זבל גזעני כמוך.

ראובן ריבלין: לסגור את הרמקול.

אחמד טיבי: הוא זבל גזעני – – –

ראובן ריבלין: לסגור את הרמקול, לסגור את הרמקול, לסגור את הרמקול.

מיכאל בן-ארי: – – –

אחמד טיבי: הוא זבל גזעני כמוך, אתה מבייש גן-חיות, לא כנסת.

מיכאל בן-ארי: – – –

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, מה שעשה חבר הכנסת טיבי בלתי אפשרי.

ראובן ריבלין: בלתי אפשרי.

ראובן ריבלין: בלתי אפשרי.

נסים זאב: אבל למה אתה לא מוציא אותו, אדוני היושב-ראש?

ראובן ריבלין: לא נוזפים בעוול ולא מתקנים עוול בעוול.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר – לא קורעים מעל הבמה ולא עושים – – –

אחמד טיבי: טרוריסט, קרעתי תמונה של טרוריסט.

ראובן ריבלין: לא, אסור, חבר הכנסת אחמד טיבי – – –

מיכאל בן-ארי: הוא לא היה טרוריסט, אתה מחבל – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אחמד טיבי, חבר הכנסת אחמד טיבי – – –

מיכאל בן-ארי: – – – אתה טרוריסט ידוע.

אחמד טיבי: – – –

ראובן ריבלין: אתם ניזונים – רבותי, חבר הכנסת אחמד טיבי, מספיק.

מיכאל בן-ארי: – – – חתיכת מחבל, חתיכת מחבל.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-ארי – – –

מיכאל בן-ארי: – – – מחבל.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-ארי, יש לכם עוד הזדמנות לעשות הצגה לעיני העולם כולו, עוד הזדמנות להוריד את שמה של הכנסת לביבים.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אדוני, חבר הכנסת גפני, הואיל והתנגדותו, ובדרך כלל התנגדות צריכה להיות לעניין, של חבר הכנסת טיבי לא התייחסה לחוק שלך, אתה לא מבקש להשיב.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים להצבעה.

ראובן ריבלין: עוברים להצבעה – הצעת חוק-יסוד: נשיא המדינה (תיקון – שינוי אופן בחירת נשיא המדינה ומבקר המדינה).

ראובן ריבלין: ואני מבקש מראש להודיע שבהסכמת ועדת חוקה, חוק ומשפט – יועבר לוועדת הכנסת, שכן מדובר בהליך המתבצע בתוך הכנסת ולא בחוק-היסוד, לא במהות חוק-היסוד.

ראובן ריבלין: ועדת הכנסת אתה רוצה?

משה גפני: כן, כן, אני מבקש להשיב רק משפט אחד.

ראובן ריבלין: בבקשה, מותר לך.

ניצן הורוביץ: הוא לא דיבר על החוק.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, אני רק ביקשתי להודיע, אני גם אמרתי את זה בישיבה שהתקיימה השבוע, מדובר על חוק-יסוד, יש מערכת של חוקי-יסוד שהם חוקי-יסוד טכניים, שלגביהם אין, לא חלים על זה כל הכללים שאנחנו מדברים, כמו שהכנסת – זה חוק-יסוד, הממשלה – זה חוק-יסוד.

ראובן ריבלין: אם אף אחד לא מתלונן פה על כך שאמרתי ועדת הכנסת הכול מסודר.

ראובן ריבלין: מה קרה?

משה גפני: מאה אחוז.

משה גפני: רק רציתי להבהיר את זה.

משה גפני: תודה, תודה רבה.

ראובן ריבלין: חוק-יסוד צריך להיות בוועדת חוקה, חוק ומשפט, אולם כל חברי הכנסת הנמצאים כאן מסכימים שנושא זה הוא נושא פרוצדורלי, שלא יורד למהות אלא לדרך שבה המהות מתבצעת, ולכן כולם מסכימים שזה יעבור לוועדת הכנסת.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: נא להצביע – מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 10 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 33 נגד – 5 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק-יסוד: נשיא המדינה (תיקון – שינוי אופן בחירת נשיא המדינה ומבקר המדינה) לדיון מוקדם בוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

ראובן ריבלין: 33 בעד, חמישה מתנגדים, אין מתנגדים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת חוק-יסוד: נשיא המדינה (תיקון – שינוי אופן בחירת נשיא המדינה ומבקר המדינה), עברה בקריאה טרומית ותועבר להכנתה לקריאה ראשונה בוועדת הכנסת.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

דוד רותם: אדוני היושב-ראש, ועדת חוקה.

אברהם מיכאלי: הוא לא הסכים, הוא לא הסכים.

אופיר אקוניס: ובכן, בשל בקשות לוועדות אחרות ועדת הכנסת תכריע.

אופיר אקוניס: [הצעת חוק פ/3974/18; "דברי הכנסת", חוב' כ"ז, עמ' 28944.

אופיר אקוניס: ]

אופיר אקוניס: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה, הצעת חוק הכנסת (תיקון – התפלגות שליש מסיעה), של חבר הכנסת סעיד נפאע – הצבעה בלבד.

אופיר אקוניס: ההצעה נומקה אבל – חבר הכנסת זחאלקה, אתה מבקש?

אופיר אקוניס: אתה מבקש להתנגד או שאתה – אתה לא חייב.

אופיר אקוניס: בבקשה, שלוש דקות.

קריאה: זחאלקה, בוא נצביע.

ג'מאל זחאלקה: נצביע?

ג'מאל זחאלקה: אני מוותר, אדוני, אני רוצה להצביע.

אופיר אקוניס: רוצה להצביע, אוקיי.

אופיר אקוניס: אנחנו עוברים להצבעה.

אופיר אקוניס: בבקשה.

אופיר אקוניס: הצבעה מס' 11 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 5 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 24 נמנעים – אין ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת חוק הכנסת (תיקון – התפלגות שליש מסיעה), התשע"ב–2012, נתקבלה.

אופיר אקוניס: ובכן, חמישה בעד, 24 מתנגדים.

אופיר אקוניס: אני קובע שהצעת חוק הכנסת (תיקון – התפלגות שליש מסיעה), של חבר הכנסת סעיד נפאע, לא עברה.

אופיר אקוניס: [הצעת חוק פ/4289/18; נספחות.

אופיר אקוניס: ]

אופיר אקוניס: הצעת החוק הבאה על סדר-היום: הצעת חוק נכסים של נספי השואה (השבה ליורשים והקדשה למטרות סיוע והנצחה) (תיקון – סיוע ואיתור חובה), של חבר הכנסת זאב בילסקי.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני.

אופיר אקוניס: עשר דקות.

אופיר אקוניס: ישיב לך שר המשפטים יעקב נאמן.

אופיר אקוניס: לפני שאתה מתחיל ולפני שאני מפעיל את השעון, מה אתה מודיע, חבר הכנסת מג'אדלה?

אופיר אקוניס: הצבעתם של חברי הכנסת בן-סימון וגאלב מג'אדלה לא נקלטה, רציתם להצביע – מה?

אופיר אקוניס: לפרוטוקול נגיד.

גאלב מג'אדלה: בעד הצעת החוק.

אופיר אקוניס: שניהם בעד.

אופיר אקוניס: לא, אנחנו לא משנים את התוצאות אבל נרשם בפרוטוקול שאתם תמכתם.

אופיר אקוניס: אדוני, עשר דקות.

זאב בילסקי: אדוני היושב-ראש, אני שמח להביא לפה הצעת חוק שנועדה להיטיב עם ניצולי שואה שחיים בתוכנו.

זאב בילסקי: אנחנו צריכים להבין שהמדינה הזאת הוקמה כתוצאה מהשואה שפקדה את העם היהודי כאשר שישה מיליון מבני עמנו נטבחו, והשרידים, חלקם הגיעו לכאן, קיבלו נשק עם עשרה כדורים לבנות פה את המולדת ולהגן עליה.

זאב בילסקי: היום – – –

אופיר אקוניס: רק רגע.

אופיר אקוניס: חברי הכנסת רותם ומיכאלי, ההצעה היא באמת חשובה וראויה, אתם מנהלים דו-שיח – בחוץ, מה שנקרא.

אופיר אקוניס: בבקשה.

זאב בילסקי: היום חיים בתוכנו עשרות אלפי ניצולי שואה במצב כלכלי קשה מאוד.

זאב בילסקי: ואני אומר לכם, תחשבו כיצד אנחנו נסתכל לעיניים של הילדים שלנו, של הנכדים שלנו, כאשר היום, ב-2012, אותם אנשים שיצאו מהתופת, הגיעו לפה, בנו פה את ביתם, נמצאים במצב כל כך קשה.

זאב בילסקי: מדינת ישראל לפני שנים הקימה את החברה להשבת רכוש, חברה שנועדה לאסוף את כל שניתן לאסוף מרכוש של אנשים שהפקידו את כספם בבנקים, שקנו רכוש, שהאמינו שיום אחד אולי תהיה פה מדינתו של העם היהודי.

זאב בילסקי: אין להם יורשים.

זאב בילסקי: החברה עשתה מאמץ אדיר בשנים האחרונות והספיקה לאסוף כמיליארד שקל, שהם שייכים לאנשים שנספו בשואה.

זאב בילסקי: והמטרה הראשונה של החברה היא לנסות ולאתר את היורשים ולהחזיר להם.

זאב בילסקי: לצערנו הרב, עד היום, מתוך מיליארד שקל הוחזרו 35 מיליון וזה הכול.

זאב בילסקי: ישנם היום עשרות יורשים שהוכיחו את זכאותם בפני החברה אבל בשל החוק אין אפשרות להחזיר להם את הכסף.

זאב בילסקי: הצעת חוק זו נועדה לאפשר לחברה להחזיר לאותם אנשים שמגיע להם את הכסף.

זאב בילסקי: נוסף על כך, החברה, שמפוקחת באופן הדוק על-ידי ועדת חוקה, חוק ומשפט, כאשר היושב-ראש הצעיר והדינמי של ועדת חוקה, חוק ומשפט יושב מדי כמה חודשים, בודק, מתעמק ומנסה להביא את החברה להיות יעילה יותר, טובה יותר.

זאב בילסקי: ולכן, הצעת החוק הזו, שנסמכת גם על דעתו, תביא לכך שהחברה תקציב יותר כספים ממה שנתנה עד עכשיו לאותם ניצולי שואה שכל כך זקוקים לכסף.

זאב בילסקי: זה מעשה הומני, זה מעשה ערכי, זה מעשה כל כך חשוב שאנחנו עושים עכשיו, מכיוון שלאותם אנשים, אני קורא לזה, אין מועד ב'.

זאב בילסקי: אנחנו לא נוכל לעמוד פה עוד חמש שנים ולהגיד: אילו עשינו את זאת – מכיוון שהאנשים האלה כבר לא יהיו אתנו, אלה השנים האחרונות בחיים שלהם.

זאב בילסקי: לכן אני כל כך שמח ומודה לוועדת השרים, לשר המשפטים שיושב פה, על כך שהצעת החוק הזאת אושרה.

זאב בילסקי: אני מקווה שיחד עם יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט, היא תאוחד עם הצעת החוק הממשלתית, ויחד אנחנו נביא בשורה, קודם כול לאותם יורשים שטרחו והביאו מסמכים – אדוני יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט, אני מפליא פה בשבחיך, אני עושה את זה לפעמים אפילו שאני לא כל כך מאמין שאני עושה את זה, ואני עושה את זה.

זאב בילסקי: יחד עם זאת, בהצעת החוק הקודמת נמנעתי ולא רציתי להצביע נגד, בגלל כבודו.

זאב בילסקי: האם אדוני מוכן לתת לי עוד חמש דקות ו-44 שניות לסיים את דברי?

דוד רותם: כן, תשתדל לעשות את זה קצר.

זאב בילסקי: אני מודה לאדוני.

אופיר אקוניס: אדוני, הנואם הנכבד, באולם הזה הדברים אינם תחת שליטתו של יושב-ראש ועדת החוקה, אלא תחת שליטתו של יושב-ראש הישיבה.

אופיר אקוניס: לכן יש לך עוד כל הזמן, אם תרצה בכך, עד השנייה האחרונה, עם כל הכבוד ליושב-ראש ועדת החוקה.

זאב בילסקי: אדוני היושב-ראש, אני חייב להעמיד את כבודו על טעותו.

זאב בילסקי: יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט יש לו כזאת השפעה בכל הבית, כולל אני עצמי, לכן, סלח לי שאני מתייחס – בלי לפגוע בכבודו של יושב-ראש הישיבה.

אופיר אקוניס: מאה אחוז.

זאב בילסקי: משסיימתי את הדברים האלה, אני רוצה להמשיך ולדבר כמה מלים על אותם ניצולי השואה שחיים בתוכנו.

זאב בילסקי: אני רוצה להגיד לכם, אני ניסיתי – ניסיתי להגיש לכנסת הזאת הצעת חוק כדי לרכז את הטיפול בניצולי השואה, ולא צלח בידי.

זאב בילסקי: אני נמצא, יחד עם ידידי הטוב השר יוסי פלד, במאבק מתמיד, במשך שנים, כדי לנסות ולהביא לאותם אנשים יותר.

זאב בילסקי: מגיע להם יותר ואפשר לתת להם יותר.

זאב בילסקי: אלה האנשים שבאו לפה ובנו את המדינה.

זאב בילסקי: האם יכול להיות שמדינת ישראל היום נאנקת תחת גלגלי הביורוקרטיה, עשרה גופים שונים מטפלים בהם?

זאב בילסקי: כל פעם אנחנו נאלצים לטפל באופן פרטני באנשים שפונים, ואנחנו אומרים: עם זה תפנה לשם, את זה תקבל מכאן, לזה תמלא טופס של עשרה עמודים כאן.

זאב בילסקי: מדוע?

זאב בילסקי: הצלחנו לעשות כל כך הרבה במדינת ישראל, אנחנו מעצמה היום בכל כך הרבה תחומים, בואו נהיה מעצמה גם בתחום הטיפול בניצולי השואה.

זאב בילסקי: בואו נדאג לכך שתהיה רשות אחת, שיהיה מוקד אחד שיעבוד 24 שעות ביממה, 365 יום למעט יום כיפור, 24 שעות ביממה, ידבר אתם, יעזור להם, נשלח להם מתנדבים כדי למלא טפסים.

זאב בילסקי: למה לא? למה זה מסובך כל כך?

זאב בילסקי: תראו מה מדינת ישראל עשתה בתחום הכיבוי לאחר האסון שקרה לנו.

זאב בילסקי: אני הייתי שותף, יחד עם יושב-ראש ועדת הפנים, להעביר את הרפורמה שעברה השבוע.

זאב בילסקי: הלוואי שהיינו עושים את זה לפני כן, היינו חוסכים את אותם חיים של אנשים ששילמו בחייהם כי לא ידענו איך לנהוג.

זאב בילסקי: כי התרשלנו, כי נכנענו לביורוקרטיה של 44 איגודי כיבוי, שכל אחד עשה מה בראש שלו, ואנשים שילמו את המחיר, ועכשיו עשינו את זה.

זאב בילסקי: למה לא נעשה עם ניצולי השואה את אותו דבר שעשינו עם הכיבוי?

זאב בילסקי: למה נחכה לכך שנצטרך לתפוס את הראש ולהגיד: אשמנו, בגדנו, חטאנו?

זאב בילסקי: למה?

זאב בילסקי: אפשר לעשות את זה היום.

זאב בילסקי: אני פונה לידידי בממשלת ישראל, השר יוסי פלד, השר יעקב נאמן.

זאב בילסקי: אני מבקש מכם, בואו נחזור לאותה הצעת חוק, ונביא לכך שנפסיק את הביורוקרטיה בטיפול בניצולי השואה; נעלה על נס את אותם אנשים שחיים בתוכנו, ניתן להם את הכבוד בכך שגוף אחד יטפל בהם והוא יפעיל את כל שאר הגופים.

זאב בילסקי: כיסא אחד, שולחן אחד, לא צריך מאות אנשים שמטפלים, מקבלים משכורת על חשבון ניצולי השואה.

זאב בילסקי: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להודות לך על הסבלנות.

זאב בילסקי: אני מקווה שמליאת הכנסת תאשר בקריאה טרומית את הצעת החוק שלי, ואני רוצה להודות לכל אותם אנשים שעזרו לי להביא את הצעת החוק הזאת לכאן.

זאב בילסקי: תודה.

אופיר אקוניס: תודה רבה, אדוני.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני שר המשפטים ישיב בשם הממשלה.

יעקב נאמן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הצעת החוק שהובאה בפני הכנסת נועדה, בעיקרה, לקבוע ארבעה דברים: 1.

יעקב נאמן: החברה לאיתור והשבת נכסים של נספי השואה תחויב להתחיל בביצוע פעולות חקירה לגבי נכסים שהועברו לניהולה בתוך שנה מהעברת הנכסים לידיה; 2.

יעקב נאמן: יצומצמו הדרישות הראייתיות להשבת רכוש ביחס לנכסים ששוויים הוא עד 500,000 ש"ח; 3.

יעקב נאמן: החברה תחלק לפחות 15% מסך הנכסים שהיו ברשותה בשנת הכספים הקודמת, שאינם נכסים שמורים, למטרות סיוע לניצולי השואה; 4.

יעקב נאמן: תקוצר תקופת עיכוב המימוש לעניין נכסי מקרקעין שהועברו לחברה.

יעקב נאמן: אנו סבורים כי יש לתמוך בקידום הצעת החוק, כפוף לתיאום והסכמה של משרד המשפטים ומשרד האוצר.

יעקב נאמן: בימים אלה מונחת על שולחנה של ועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת – ואני שמח שיושב-ראש הוועדה נמצא פה, חבר הכנסת דוד רותם – הצעת חוק ממשלתית בעניין, שגובשה בתיאום עם משרדי הממשלה הרלוונטיים ולאחר התייעצות ותיאום עם החברה לאיתור והשבת נכסים של נספי השואה.

יעקב נאמן: רוב התיקונים המוצעים במסגרת הצעת חוק זו קיבלו מענה במסגרת הצעת החוק הממשלתית כבר.

יעקב נאמן: כמו כן, נוכח השאיפה להגדלת הסכומים שמעבירה החברה למטרות סיוע לניצולי השואה, מוצע לבחון, בתיאום עם משרד המשפטים ובהסכמתם, מהו המנגנון המתאים לשם כך.

יעקב נאמן: נוכח כל האמור, מתבקשת הכנסת הנכבדה לתמוך בהצעת החוק האמורה, כפוף לתיאום ולהסכמת משרד המשפטים ומשרד האוצר, ולהעבירה לוועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת לצורך הכנתה לקריאה ראשונה.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לשר המשפטים.

אופיר אקוניס: אין צורך להמתין לחזרתו של שר המשפטים למקום, משום שהוא לא מצביע בכל מקרה.

אופיר אקוניס: נעבור להצבעה.

אופיר אקוניס: הצבעה מס' 12 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 18 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק נכסים של נספי השואה (השבה ליורשים והקדשה למטרות סיוע והנצחה) (תיקון – סיוע ואיתור חובה), התשע"ב–2012, לדיון מוקדם בוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

אופיר אקוניס: ובכן, 18 תומכים, אין מתנגדים, אין נמנעים.

אופיר אקוניס: אני קובע שהצעת חוק נכסים של נספי השואה (השבה ליורשים והקדשה למטרות סיוע והנצחה) (תיקון – סיוע ואיתור חובה), התשע"ב–2012, עברה בקריאה טרומית והיא תועבר להכנה בוועדת החוקה, חוק ומשפט.

שכיב מוראד שנאן: לא הספקתי להצביע.

אופיר אקוניס: לפרוטוקול, חבר הכנסת שכיב שנאן הודיע שהצביע בעד ההצעה ולא הספיק ללחוץ.

אופיר אקוניס: [הצעת חוק פ/4110/18; נספחות.

אופיר אקוניס: ]

אופיר אקוניס: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה שעל סדר-היום: הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון – ישיבות הסדר), התשע"ב–2012, של חבר הכנסת דוד רותם וקבוצת חברי הכנסת.

אופיר אקוניס: בבקשה, חבר הכנסת רותם.

אופיר אקוניס: תשובה והצבעה במועד אחר – להצעה הזאת וגם להצעה הבאה.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני.

דוד רותם: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק שהגשתי, אני מוכרח לומר, נכתבה כבנבואה, ברוח הקודש.

דוד רותם: איך אני ידעתי מה יכתוב זבולון אורלב בהצעת החוק שלו כמה ימים אחר כך?

דוד רותם: אלא – בואו נאמר כך: נבואה ניתנה.

דוד רותם: היא נלקחה מן החכמים, אני יודע, אבל יש לי גם לפעמים דברים כאלה.

דוד רותם: פסק-הדין של בית-המשפט העליון, כאשר הוא ביטל את חוק טל, מה שנקרא, ביטל גם את מסלול ישיבות ההסדר.

דוד רותם: מסלול ישיבות ההסדר היה קבוע בסעיף 9 לאותו חוק, וכאשר ביטלו, ביטלו את הכול.

דוד רותם: היה רק שופט אחד, אם אני לא טועה זה השופט מלצר, שבפסק-הדין שלו, בסעיף 13, מתייחס לנושא ישיבות ההסדר, ואומר: רבותי, אין מקום לבטל את ישיבות ההסדר, זה הדבר היחיד שהוכיח את עצמו.

דוד רותם: ולכן באה הצעת החוק שלי, ואחר כך של חבר הכנסת אורלב, ומבקשת לאשר מחדש את נושא ישיבות ההסדר.

דוד רותם: ישיבות ההסדר משרתות, מיטב הנוער נמצא שם, הם משרתים ביחידות הקרביות ביותר, הם תורמים למדינה, ולכן צריך להשאיר את המסלול הזה, שהוכיח את עצמו.

דוד רותם: לצערי הרב, המשרתים הדגולים של מדינת ישראל, שרי ש"ס, הגישו ערר על החלטת ועדת השרים לאשר את זה, ולכן אני לא יכול להצביע היום על החוק, אבל אנחנו נזכור להם שהם ניסו להרוס גם את תלמוד התורה שלנו, כשהם לא לומדים ממילא.

דוד רותם: לכן, אני מבקש שחברי הכנסת יזכרו כאשר נבוא להצבעה, שזה חוק ראוי.

דוד רותם: תודה רבה.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לאדוני.

אופיר אקוניס: [הצעת חוק פ/4127/18; נספחות.

אופיר אקוניס: ]

אופיר אקוניס: חבר הכנסת אורלב – הצעת חוק שירות בני ישיבות הסדר וישיבות גבוהות ציוניות.

אופיר אקוניס: גם כן תשובה והצבעה במועד אחר.

דוד רותם: איך הצמדת?

מוחמד ברכה: לא מוצמד.

אופיר אקוניס: זה לא מוצמד.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני.

זבולון אורלב: אתה יכול להיצמד אלי, אני לא אליך.

זבולון אורלב: אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת – – –

מוחמד ברכה: היה פה רמז.

זבולון אורלב: אני צריך לדעת להכיל הכול, זה גם מבחן של מנהיגות.

זבולון אורלב: אדוני היושב-ראש, מכובדי השר וחברי חברי הכנסת, לכתחילה חשוב שעולם הישיבות יהיה לו הסדר אחיד ותהיה מתכונת משותפת לכל המגזרים בעולם התורה והרבנות.

זבולון אורלב: לימוד תורה הוא לימוד תורה – תחת כל כיפה, מכל סוג, מכל צבע ובכל גודל.

זבולון אורלב: מצוות לימוד התורה – "והגית בו יומם ולילה" – היא משותפת וחלה על כלל ישראל.

זבולון אורלב: אלא שכפי שהסביר קודמי, לפני חודשים אחדים קבע בג"ץ כי חוק טל, שעניינו דחיית שירות לבני ישיבות שתורתם-אומנותם, אינו חוקתי וזאת בשל פגיעתו החמורה בשוויון.

זבולון אורלב: כמעט מבלי משים ומבלי שהדבר עורר דיון ציבורי, יחד עם ביטולו של חוק טל, בוטל גם המנגנון הקבוע בסעיף 9 לחוק, הקובע את המסגרת החוקית שאפשרה את שירותם של בני ישיבות ההסדר.

זבולון אורלב: השופט חנן מלצר, כפי שצוין, אף התייחס במסגרת פסק-הדין וקבע בקצרה כי ביטול חוק טל אין בו כוונה לפגוע בשירותם של כ-1,500 בני ישיבות ההסדר המתגייסים בכל שנה – זה שנתון – והתורמים רבות במסגרת שירותם הסדיר ומהווים כוח חשוב ואיכותי במסגרת מערך המילואים.

זבולון אורלב: אדוני היושב-ראש, ראוי לציין שבשנת תשנ"א קיבל מפעל ישיבות ההסדר את פרס ישראל.

זבולון אורלב: בנימוקי השופטים צוין, בין השאר, כי: "ישיבות ההסדר מגשימות בדרכן המיוחדת את החזון הציוני בשילוב של ספרא עם סייפא.

זבולון אורלב: מפעל ישיבות ההסדר הוא חידוש ויצירה מקורית במדינת ישראל המתחדשת, שלאחר חורבן מרכזי התורה בשואה באירופה נעשתה למרכז לימוד התורה.

זבולון אורלב: בחורי ישיבות ההסדר הפזורים ברחבי המדינה, ובעיקר ביישובי פיתוח, באזורי ספר ואזורי עימות, משתלבים בחיי החברה במקום לימודם, תוך מילוי כל החובות כלפי המדינה.

זבולון אורלב: בני התורה ואנשי החיל" – אני ממשיך לצטט מנימוקי פרס ישראל – "הלומדים בישיבות ההסדר משמשים גם דוגמה למיזוג עליות וקליטת עלייה.

זבולון אורלב: בני ישיבות ההסדר הצטיינו בשירותם הצבאי במסירות נפש במערכות על תקומת ישראל.

זבולון אורלב: בוגרי ישיבות ההסדר נוטלים חלק פעיל במשימות שהמדינה עומדת לפניהן ומגשימים לימוד וקיום תורת ישראל יחד עם יישוב ארץ-ישראל ועם אהבת ישראל".

זבולון אורלב: מסלול הישיבות הגבוהות הציוניות – שהוא מסלול נפרד – שלומדים בו כ-2,500 בני תורה, משמש אף הוא אות ומופת להתגייסות לשירות בצה"ל.

זבולון אורלב: הנתונים מלמדים, אדוני היושב-ראש, כי כ-75% מתלמידי הישיבות הגבוהות הציוניות – שהן לא ישיבות הסדר – כמו "שבי חברון", "מרכז הרב", "בית-אל" וכדומה – 75% מתגייסים עד לשנתם החמישית בישיבה, וכ-84% מהם מתגייסים עד לשנתם השמינית בישיבה במסלולי הגיוס הסדיר.

זבולון אורלב: נתון מעניין נוסף מלמד שכ-73% מהם הולכים למסלול קרבי, בהשוואה ל-44% בכלל האוכלוסייה.

זבולון אורלב: מכאן שאנו עוסקים במערכת של ישיבות קדושות, הרואות חובה לשרת בצה"ל מתוך אמונה כי השירות בצה"ל הוא לא רק חובה חוקית אלא מצווה – מצווה יהודית הלכתית.

זבולון אורלב: בישיבות אלה מחנכים את בני הישיבה לשרת בצה"ל שירות משמעותי לכתחילה עם מוטיבציה גבוהה ביותר.

זבולון אורלב: הואיל ובשלב זה לא גובשה הסכמה בממשלה ובכנסת על חוק חלופי לחוק טל, ועלול להיות מצב, שכנראה נעמוד בו, שב-1 באוגוסט 2012 יפוג תוקפו של חוק טל – כפי שקבע הבג"ץ – ולא יהיה חוק אחר, הרי שבעקבות ביטול הסדר תורתו-אומנותו, כל צעיר בישראל – חילוני, דתי, לאומי וחרדי – יקבל בגיל 18 או בגיל המתאים, צו גיוס.

זבולון אורלב: יש להניח שבחור חרדי הלומד בישיבה לא יישמע לצו ולא יתגייס, על-פי גיבוי שהוא יקבל מרבותיו בישיבה.

זבולון אורלב: לעומת זאת, בציונות הדתית המצב יהיה שונה לחלוטין.

זבולון אורלב: צעיר ציוני דתי שיקבל את צו הגיוס יישמע לחוק – כי כך חינכו אותו – והוא ילך לשרת בצה"ל, וספק אם ילך לישיבת ההסדר או לישיבה הגבוהה הציונית, וזאת מפני שחינכו אותו לשמור על החוק, והשירות בצה"ל הוא שירות מצווה.

זבולון אורלב: באופן זה קיים חשש חמור וממשי לקיומן ועתידן של ישיבות ההסדר והישיבות הגבוהות הציוניות.

זבולון אורלב: אשר על כן יזמתי יחד עם חברי, חבר הכנסת אורי אורבך וחבר הכנסת יריב לוין, הצעת חוק שגם קיבלה את הגיבוי של סיעת הבית היהודי – מפד"ל החדשה, הצעת חוק ששמה שירות בני ישיבות הסדר וישיבות גבוהות ציוניות, המסדירה את דחיית השירות לבני ישיבות ציוניות אלה, במתכונת הדומה פחות או יותר לסעיף 9 בחוק טל, שעסק בישיבות ההסדר ושבוטל על-ידי הבג"ץ.

זבולון אורלב: על-פי הצעת החוק, תהיה מסגרת דחיית שירות מיוחדת לישיבות ההסדר ולישיבות הגבוהות הציוניות, כיוון שתלמידיהן משרתים בצה"ל וראשי ישיבות אלה מחנכים את תלמידיהם לשרת בצה"ל לכתחילה.

זבולון אורלב: בהיעדר חוק חלופי לחוק טל, הצעת החוק, אדוני היושב-ראש, מבדילה בין הישיבות הציוניות המשרתות בצה"ל לבין יתר הישיבות.

זבולון אורלב: זה לא לכתחילה ההבדלה הזאת, אלא הכרח שלא יגונה.

זבולון אורלב: הצעת החוק מכירה באיגוד ישיבות ההסדר וכן בוועד הישיבות הגבוהות הציוניות, והן אלה הממליצות בפני שר הביטחון באשר להכרה בישיבות הזכאיות להסדרים אלה.

זבולון אורלב: עד כה, ועד הישיבות החרדיות היה המוסמך להמליץ גם על הישיבות הגבוהות הציוניות.

זבולון אורלב: את זה אנחנו רוצים לשנות.

זבולון אורלב: הצעת החוק נועדה למנוע שהישיבות הציוניות, ההסדר והגבוהות, יהיו קורבן ובני ערובה להסדר הכולל של תורתו-אומנותו המצוי במחלוקת וטרם גובשה הסכמה לגביו.

זבולון אורלב: לו היתה מתגבשת הצעת חוק אחת כוללת לגבי כל הישיבות עד 1 באוגוסט, מועד פקיעת חוק טל, לא היה כנראה צורך בהצעת החוק המיוחדת שאני מציג בפניכם.

זבולון אורלב: אבל מאחר שיש חשש סביר שעד השבוע הבא לא יהיה חוק חלופי, אסור לנו לסכן את עתידן של הישיבות הציוניות.

זבולון אורלב: לכן, דרוש חוק מיוחד עבורן.

זבולון אורלב: אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, אני שמח שוועדת השרים לחקיקה בראשותך, אדוני שר המשפטים, אישרה בראשית השבוע את תמיכת הממשלה בהצעת החוק.

זבולון אורלב: הצטערתי מאוד להיוודע שמפלגת ש"ס החליטה להגיש ערר על החלטת ועדת השרים, ובכך היא גורמת לעיכוב בתהליך החקיקה ופוגעת במישרין בישיבות ההסדר ובישיבות הגבוהות הציוניות.

זבולון אורלב: לצערי, אני חייב לומר שיש כאן יותר ממראית עין של המידה המגונה "גם לי גם לך לא יהיה", כפי שאמרה האשה האכזרית במשפט שלמה.

זבולון אורלב: אני פונה מכאן לראש הממשלה ולחבריה לאשר ביום ראשון הקרוב את תמיכת הממשלה בהצעת החוק ולדחות את הערר.

זבולון אורלב: אני מקווה ומאמין שממשלת ישראל לא תפקיר את הישיבות שתלמידיהן משרתים בצה"ל – את ישיבות ההסדר ואת הישיבות הגבוהות הציוניות.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך.

אופיר אקוניס: תודה רבה לחבר הכנסת אורלב.

אופיר אקוניס: כאמור, תשובה והצבעה במועד אחר.

אופיר אקוניס: אני מזמין את יושב-ראש ועדת הכנסת, חבר הכנסת יריב לוין – הודעה.

): אדוני היושב-ראש, תודה, כבוד השר, חברות וחברי הכנסת, להלן הודעות מטעם ועדת הכנסת, שאינן מחייבות הצבעה.

): אני מודיע בזאת על חילופי אישים בוועדות, מטעם סיעת קדימה, כדלקמן: בוועדת החוץ והביטחון – במקום הפנוי לסיעת קדימה, יכהן חבר הכנסת ישראל חסון, ובמקומו של חבר הכנסת ישראל חסון שכיהן עד כה כממלא-מקום קבוע, יכהן חבר הכנסת דורון אביטל כממלא-מקום קבוע.

): בוועדת הכספים – במקום הפנוי לסיעת קדימה, יכהן חבר הכנסת עתניאל שנלר.

): בוועדה לענייני ביקורת המדינה – במקום חבר הכנסת רוני בר-און, יכהן חבר הכנסת אכרם חסון.

): בוועדה המיוחדת לזכויות הילד – במקום חבר הכנסת אבי דיכטר, יכהן חבר הכנסת אבי דואן.

): תודה.

): [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/488).

): ]

יעקב אדרי: אנחנו עוברים לנושא הבא.

יעקב אדרי: חבר הכנסת ברכה יעלה לקריאה ראשונה את הצעת חוק לתיקון פקודת הרוקחים (מס' 20) (תיקון) (דחיית מועד התחילה), התשע"ב–2012.

יעקב אדרי: בבקשה, חבר הכנסת מוחמד ברכה.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מביא את הדברים האלה בשמו של חבר הכנסת עפו אגבאריה ובשם ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, בעניין הצעת חוק לתיקון פקודת הרוקחים (מס' 20).

מוחמד ברכה: הכוונה היא לדחות את מימוש החוק למשך תשעה חודשים, מ-1 באוגוסט 2012 עד 1 במאי 2013, וזאת מפני שקיים מאגר של תרופות במלאי של בתי-המרקחת וקופות-החולים שלא ניתן לתרגם לארבע השפות – עברית, ערבית, אנגלית ורוסית.

מוחמד ברכה: על כן, ועדת העבודה, הרווחה והבריאות הסכימה לבקשה, ובהסכמת משרד הבריאות עצמו, כדי לתת אפשרות לתרגום מקצועי של האריזות והנספחים של התרופות, על מנת לא להיכנס למצב של מחסור בתרופות חיוניות שמיובאות מחו"ל או מיוצרות בארץ.

מוחמד ברכה: על כן אני מבקש מהכנסת לתמוך בבקשת הוועדה, שהיא בהסכמת משרד הבריאות, בקריאה ראשונה, על מנת שאפשר יהיה לסיים אותה כבר בשבוע הבא לקריאה שנייה ושלישית.

מוחמד ברכה: תודה רבה, אדוני.

יעקב אדרי: תודה לחבר הכנסת ברכה.

יעקב אדרי: מכיוון שאין נרשמים, נעבור ישר להצבעה.

יעקב אדרי: נמתין עד שחבר הכנסת ברכה יגיע למקומו וניגש להצבעה.

יעקב אדרי: בבקשה.

יעקב אדרי: הצבעה מס' 13 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 8 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק לתיקון פקודת הרוקחים (מס' 20) (תיקון) (דחיית מועד התחילה), התשע"ב–2012, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

יעקב אדרי: שמונה בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

יעקב אדרי: החוק יעבור להכנה לקריאה שנייה ושלישית בוועדת העבודה והרווחה.

יעקב אדרי: שנה למחאה החברתית, ההפגנות נמשכות ומפגין הצית את עצמו

אופיר אקוניס: פרק החקיקה הסתיים ואנחנו עוברים להצעות לסדר-היום.

אופיר אקוניס: אני מתחיל עם הנושא הראשון: שנה למחאה החברתית, ההפגנות נמשכות ומפגין הצית את עצמו – הצעות לסדר-היום מס' 8717, 8722, 8728, 8737, 8742, 8748, 8749, 8758, 8761 ו-8765.

אופיר אקוניס: ראשונת הדוברים, חברת הכנסת נינו אבסדזה, בבקשה.

נינו אבסדזה: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, לפני שנה יצאו אזרחי ישראל לרחובות בחיפוש אחר צדק חברתי.

נינו אבסדזה: והנה שנה עברה והכוונה באותה הפגנה גדולה שהיתה בתל-אביב היתה – אני לא אגיד לחגוג, כי אין הרבה מה לחגוג – לציין שנה של מחאה, של הפגנות, של מחאה אמיתית, ואף אחד לא חשב איך זה יסתיים בסוף.

נינו אבסדזה: עמדתי בערך עשרה מטרים מהמקום שבו משה סילמן הצית את עצמו.

נינו אבסדזה: אני לא מתכוונת לספר על זה עוד הפעם, כי לפי דעתי כל פעם שאנחנו חוזרים לזה, זה רק מזעזע, ויותר ויותר מפחיד, כי אלה לא הדברים שציפינו שנראה במדינת ישראל, במרכז תל-אביב.

נינו אבסדזה: עוד לפני שאני אגיד כמה אני מזדהה ומבינה את הסיבות שהביאו אזרח ישראלי למעשה כה קיצוני, אני חייבת מאותו הרגע – שם בהפגנה ראיתי ילדים, לא רק צעירים, גם ילדים, ולכן אני חייבת קודם לומר שאנחנו חייבים, כמחוקקים במיוחד, לבוא ולקרוא לציבור, לצעירים: אסור שזה יהפוך לסמל, אסור שזה יקרה שוב.

נינו אבסדזה: זה עוד לפני שאמרתי כמה אני מזדהה עם הסיבות שהביאו בן-אדם לעשות את המעשה הנוראי והקשה הזה.

נינו אבסדזה: בלי לחפש את הסיבות האלה אנחנו לא נדע לא להגיע לתוצאות עוד יותר דרמטיות וטרגיות, אלא אם כן אני לא בדיוק יודעת מה כבר יכול להיות יותר דרמטי וטרגי.

נינו אבסדזה: אדוני השר, כל מי שיצא לרחובות חיפש צדק חברתי.

נינו אבסדזה: שנה אחר כך – ואני יודעת כמה זה קרוב ללבך ובגלל זה אני פונה גם אליך, כי אתה מבין על מה מדובר כשמדברים על צדק חברתי – אבל כל מי שהפגינו שם, שנה אחרי זה מצאו את עצמם בסדק חברתי אמיתי שיש במדינת ישראל.

נינו אבסדזה: הפכנו למדינה של מערב קפיטליסטי פרוע ביותר, שאין כבר מדינה שאני יכולה להשוות ולומר, הנה אלה הרבה יותר קפיטליסטים מאתנו.

נינו אבסדזה: איפה שהיו אי-שם מעבר לאוקיינוס, גם שם הם לא יותר קפיטליסטים.

נינו אבסדזה: כרגיל, אצלנו יותר מאוחר, אבל מגיעים למצבים קיצוניים שבהם הקפיטליזם חוגג, והחברה כבר לא יודעת מה לעשות עם עצמה.

נינו אבסדזה: אמרתי קודם שאסור לנו, כחברה, להפוך לסמל מה שקרה באותה הפגנה דרמטית בתל-אביב.

נינו אבסדזה: אבל אנחנו לא יכולים להתעלם מזה שרק חמישה ימים עברו, אדוני היושב-ראש, וכבר היו ארבעה ניסיונות לחזור על אותו מעשה דרמטי.

נינו אבסדזה: שימו לב לא רק למעשים, אלא לגילים של האנשים שרצו ללכת ולעשות אותו מעשה של משה סילמן: גבר בשנות ה-40 בבאר-שבע, מנסה להשיג דיור ציבורי, מנסה להצית את עצמו ליד בניין העירייה; אשה בשנות ה-40, לא סתם אשה, אלא אם חד-הורית, אמא לשישה ילדים.

נינו אבסדזה: מה יכול לקרות יותר קטסטרופלי מזה במדינה הזאת, שאמא – כנראה שלילדים האלה יש רק אמא, אם חד-הורית – יש לה שישה ילדים בבית, באה לסניף של הביטוח הלאומי באילת ומנסה להצית את עצמה, את הניירות.

נינו אבסדזה: הכול נגמר שם בשלום.

נינו אבסדזה: עוד שני מקרים דומים בחולון ובתל-אביב.

נינו אבסדזה: אנשים צעירים, מלאים בכוח, באנרגיה, ברצון לעבוד, להתפרנס בכבוד, אין להם אפשרות לעשות את זה בחברה שלנו, שבהחלט הגיעה לסדק חברתי במקום הצדק שאנחנו מחפשים.

נינו אבסדזה: בבקשה, תסתכלו עלינו, כבוד השרים וראש הממשלה, תסתכלו על האזרחים שלכם, הם רוצים דבר אלמנטרי: לחיות בכבוד.

נינו אבסדזה: וזה אפשרי.

נינו אבסדזה: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יעקב אדרי: תודה.

יעקב אדרי: חבר הכנסת מוחמד ברכה, בבקשה.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, כנסת נכבדה, משרד הרווחה נכנס לפעולה אחרי שאזרח לא מוצא מזור בעצם השירותים הבסיסיים והאפשרויות של להתפרנס בכבוד ולקבל דיור בכבוד, ואז הוא נכנס למצוקה, ומשרד הרווחה נכנס לתמונה.

מוחמד ברכה: אני חושב שהדיון בתנועת המחאה והדיון בצדק החברתי אמורים להתחיל במקומות שבהם יושבים כל השרים, והאחרון בהם צריך להיות שר הרווחה.

מוחמד ברכה: זאת אומרת, שר העבודה צריך למלא את תפקידו, שר הבריאות צריך למלא את תפקידו וכך הלאה.

מוחמד ברכה: ושר השיכון.

מוחמד ברכה: הרי ביסוד המחאה היה הנושא של הדיור ולפחות נושא, לדעתי, מאוד טריוויאלי, שאנשים שקיבלו זכאות לדיור על-ידי המדינה, על-ידי משרד השיכון, הם מחכים בתור במשך חודשים ושנים רבות ומקבלים תור במספור של משרד השיכון ואז, אם נכנסת משפחה אחרת, אדם יכול להידרדר בתור, במקום להיות מס' 27 הופך להיות 30, ובמקום 30 הופך להיות 40, ואז זמן ההמתנה מתארך.

מוחמד ברכה: זאת אומרת, המדינה מכירה בזכותו לקבל דיור ציבורי, אבל היא לא נותנת את המענה על זמן ההמתנה.

מוחמד ברכה: אומנם נותנים סיוע כביכול בשכר דירה, אבל סיוע כל כך זעום.

מוחמד ברכה: אני מכיר כמה משפחות שבחורף ובקיץ חיים וגרים באוהלים, בעיקר ביפו.

מוחמד ברכה: שלא לדבר על המחאה ששטפה את הארץ בשנה שעברה ושאני מקווה שהיא כן תשטוף את הארץ בקיץ הזה, כי אנחנו עומדים ערב תקציב מאוד מאוד קשה.

מוחמד ברכה: אני גם לא מוציא מכלל אפשרות שדווקא ראש הממשלה והממשלה יחמקו מאישור התקציב ויברחו לבחירות מייד על מנת שהממשלה הבאה היא אשר תאשר את התקציב.

מוחמד ברכה: ולכן אני צופה שאנחנו ניכנס למעגל של מצוקות הרבה יותר קשה.

מוחמד ברכה: ולכן הקטליזטור של תנועת המחאה אמור להיות יותר גדול.

מוחמד ברכה: ואם כל הדברים האלה לא היו קיימים, כל הניתוח וכל ההשקפות וההערכות היו לא נכונים, מספיק שאדם אחד הגיע למסקנה שהוא מצית את עצמו על מנת לזעוק את זעקת המצוקה.

מוחמד ברכה: כל אחד מאתנו צריך לתאר בפני עצמו, בתוך עצמו, כמה אנשים סובלים, כמה אנשים לא ישנים בלילות, כמה אנשים חיים באומללות, במצוקה.

מוחמד ברכה: אומנם עוד לא הגיעו למסקנה להצית את עצמם, אבל מה, אנחנו נחכה עד אז?

מוחמד ברכה: אני חושב שהממשלה הזו היא ממשלה כושלת, היא ממשלה שאין לה זכות קיום, ולו רק מהסיבה שאדם אחד, אזרח אחד, נאלץ להצית את עצמו; דבר, כמובן, שאני לא מקבל אותו, אף אחד לא מקבל אותו – אבל נאלץ להצית את עצמו על מנת לזעוק את זעקת המצוקה.

מוחמד ברכה: תודה רבה, אדוני.

יעקב אדרי: תודה.

יעקב אדרי: חבר הכנסת דניאל בן-סימון, בבקשה.

דניאל בן-סימון: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי הכנסת, שלוש דקות במלאות שנה למחאה ואני רוצה להפריט את הנושא לילד קטן שנולד באופקים או בקריית-גת.

קריאה: אופקים זה גפני וקריית-גת זה – – –

דניאל בן-סימון: או בקריית-מלאכי – –

מירי רגב: או באור-עקיבא – – –

דניאל בן-סימון: – – או במעברת גבעת-אולגה.

דניאל בן-סימון: להורים שעלו לארץ חסרי כול ונאבקו כדי למצוא את מקומם בחברה הישראלית.

דניאל בן-סימון: הם הולידו ילדים והדור השני נאבק בכוחות אדירים כדי להתנתק מגורלם של ההורים, שהחיים האישיים שלהם ירדו לטמיון אט-אט בכאב נוראי.

דניאל בן-סימון: והנה הדור השני נאבק – כי מה הוא מבחנה של חברה פתוחה?

דניאל בן-סימון: זה שילד שנולד למשפחה ענייה, לא נגזר גורלו להנציח את עוניים של הוריו, אלא הוא פרץ את הדרך החוצה.

דניאל בן-סימון: ולכן אני אומר – אני מדבר על אותו ילד שגדל במשפחה ענייה וראה את העוני יום-יום וראה איך התקרה יורדת לאט-לאט על ראשו, והוא לא יכול לפרוץ אותה כי הסביבה שבה הוא חי לא מאפשרת לו לצאת החוצה.

דניאל בן-סימון: ואין בו אמביציה יוצאת דופן.

דניאל בן-סימון: וברגעים הקשים האלה, כשהוא מתקשה בבחינות בבית-הספר, מתקשה בלימודים ומתקשה בחברה, המדינה לא נמצאת שם.

דניאל בן-סימון: אין מנגנוני עזרה כדי שיגידו לו: תעמוד על הרגליים, אל תישבר, אתה תגיע למעלה.

דניאל בן-סימון: ואז הוא נאבק ונאבק ונאבק, והוא מתחיל, ככה, מגיע לצבא.

דניאל בן-סימון: בשלב מסוים קשה לו עוד יותר, כי בצבא הוא מגלה חברה אחרת.

דניאל בן-סימון: והחברה הישראלית המופרטת לא מאפשרת לו הרבה אפשרויות.

דניאל בן-סימון: ונגיד אותו ילד שרוב הסיכויים שהוא לא יוכל לעבור מהמעמד הנמוך למעמד הבינוני וגם הגבוה, והוא מוצא דרך יוצאת דופן, אדוני השר כחלון, והוא אפילו מצטרף למפלגה.

דניאל בן-סימון: ומגיע למעמד של חבר כנסת ופורץ את תקרת הזכוכית הזו הודות ליכולת האישית שלו להתנתק מהמצוקה של ההורים.

דניאל בן-סימון: ומגיע אפילו להיות שר בממשלה.

דניאל בן-סימון: על זה המחאה.

דניאל בן-סימון: כולם רוצים ללכת בדרך שלך.

דניאל בן-סימון: כולם רוצים לגלות שמשה כחלון הוא לא מקרה פרטי.

דניאל בן-סימון: כמו שראש הממשלה אוהב להפריט כל מקרה.

דניאל בן-סימון: זאת תופעה, וברגע שאפשר לשכפל אותך פי-כמה, לא במאות אלא באלפים, אין צורך במחאה.

דניאל בן-סימון: ולכן אני חייב לומר לך, דווקא כמי שהיה שם והגיע למעלה – אתה מכיר את המסלול.

דניאל בן-סימון: על המסלול היתה המחאה, על התקווה, על כך שאפשר לפרוץ מסגרת מכלום למשהו.

דניאל בן-סימון: ואגב, אני אומר גבעת-אולגה, זה גם אור-עקיבא.

דניאל בן-סימון: אני מדבר גם עליך ועלי ועל אותם אלה שכאילו סומנו בקושי הזה לפרוץ למעלה מפני שהם גדלו במקום אחר, מפני שהם עלו ממקום אחר.

דניאל בן-סימון: ולכן, המחאה, אדוני השר, היא על אותה תקווה של אותם ילדים שנועדו לעוני, להנציח דור לדור מצוקה, כאילו דור דור ומצוקתו.

דניאל בן-סימון: לפרוץ את המעגל ולשבת איפה שאתה יושב.

דניאל בן-סימון: על זה המחאה ועל זה, בעצם, המהפכה שנדרשת מאנשים שעברו את זה.

דניאל בן-סימון: רק הם יכולים לחולל, לא את המהפך, את המהפכה, אדוני השר.

דניאל בן-סימון: תודה רבה.

יעקב אדרי: תודה.

יעקב אדרי: חברת הכנסת מירי רגב, בבקשה.

מירי רגב: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, חברי דניאל, אתה יודע, זה אותם פרצופים שנפגשים באותם דיונים.

מירי רגב: אתמול ביום הדיור הציבורי.

מירי רגב: בכל הנושאים האלה כל אותם אנשים נפגשים.

מירי רגב: כמובן, גם חברי כאן מש"ס.

דניאל בן-סימון: גם מולה הצטרף.

מירי רגב: לצערי, דווקא חברי משה כחלון צריך לתת פה מענה לנושא ולנושאים שהוא רק נכנס למשרד והוא לא היה אחראי להם, אבל זאת מנת חלקם – – –

משה כחלון: זה דיור ובריאות.

מירי רגב: זה גם דיור וגם בריאות וגם מצוקת יוקר המחיה, שבעצם הכול ביחד מגיע תחת הכותרת של רווחה.

מירי רגב: ואמרת נכון, חברי חבר הכנסת דניאל, דווקא משה כחלון הוא מאותם אנשים, ויש כאן עוד כמה כאלה בכנסת, שפרצו מלמטה ויודעים מה זה קושי ויודעים מה זה לפתוח את המקרר ואין מה לאכול.

מירי רגב: הם יודעים מה זה שאדם לא שבע.

מירי רגב: ואני אומרת את זה כאן, כי אני אומרת, אשר יגורנו בא לנו.

מירי רגב: אשר יגורנו בא לנו, ואנחנו חייבים להתעורר.

מירי רגב: אנחנו כממשלה חייבים להתעורר וחייבים להבין שמשה סילמן הוא דוגמה להרבה "סילמנים" – אמר את זה אתמול חברי, חבר הכנסת אדרי, יושב-ראש הישיבה כרגע – ואני מאחלת לו בהזדמנות הזאת בריאות טובה והחלמה מהירה.

מירי רגב: המקרה של משה הוא מקרה טרגי, הוא מקרה שאסור לנו לעודד ואסור שהוא יחזור על עצמו.

מירי רגב: הוא מקרה שאסור משום שאנחנו צריכים תמיד לרצות לחיות ולהתמודד עם הקשיים שיש לנו בחיים, אבל הוא לא ידע איך להביע את הייאוש שלו.

מירי רגב: תראה לאיזה מצב אדם הגיע.

מירי רגב: אנחנו יודעים, כשאנחנו מדליקים נרות שבת או אנחנו מדליקים את הגז, כמה כואב לנו כשאנחנו נכווים.

מירי רגב: כשבן-אדם מגיע לייאוש של לשרוף את עצמו – זה דבר נורא ואיום.

מירי רגב: כבוד השר, אנשים מגיעים לייאוש, לקושי, ואנחנו צריכים ללמוד מאיפה זה בא ולמה הגיעו למצב הזה.

מירי רגב: ומה הדרישה שלהם בסך הכול?

מירי רגב: לרשת ביטחון, לצדק חברתי, לזה שהפקידות הבכירה ברווחה, בשיכון, באוצר, בביטוח הלאומי, תפסיק לשחק פינג-פונג, עם בקשה ממקום למקום, משולחן לשולחן.

מירי רגב: מי לא מכיר את זה.

מירי רגב: כמה פניות יש אלינו.

מירי רגב: אתה יודע כמה פניות אני מעבירה אליך, כבוד השר.

מירי רגב: אני יודעת כמה חשוב לך לטפל בפניות של האנשים, כמה אתה מתייחס לאנשים, אבל בסוף כל הכדררת הזאת שמעבירים ממשרד למשרד, גורמת לאותו אדם להיות מושפל, להיות אומלל, להיות כזה שהוא לא יודע כבר למי לפנות, והגיע הזמן שנחשוב מחוץ לקופסה.

מירי רגב: העם עייף.

מירי רגב: העם עייף ממלים, העם עייף מססמאות.

מירי רגב: העם רוצה תוצאות, הוא רוצה עשייה, הוא לא רוצה מלים, ואנחנו חייבים לעשות את זה.

מירי רגב: אנחנו צריכים להגיד לשר האוצר, עם כל הכבוד, הכלכלה שלנו טובה, בואו נתעורר, כי אם אין קמח אין תורה.

שלמה מולה: איפה ראש הממשלה?

מירי רגב: אתה יש לך נאום, תנאם גם אתה.

מירי רגב: לכל אחד יש תפקיד.

שלמה מולה: אני רק מזכיר את ראש הממשלה.

מירי רגב: אנחנו צריכים לדאוג לרווחתם של האנשים.

מירי רגב: היה פה אתמול שר הבינוי והשיכון בנושא הדיור הציבורי ושרנו לו פה שיר, שרנו שיר, חבר הכנסת אדרי, יום הולדת לדיור הציבורי: איפה איפה איפה העוגה, ואז שרנו, איזה עוגה, איפה איפה הדירה, אבל בעצם זה לא הדירה, איפה איפה החמלה.

מירי רגב: ואז אמרו לי, מה פתאום, לא מדובר על חמלה, מדובר על תנאים שכל אזרח צריך לקבל.

מירי רגב: אני אומרת לך, כבוד השר כחלון, אתה שר הרווחה ומוטלת עליך אחריות, לצערי; היא נופלת לפתחך כי בסוף הכול מגיע לנושא הרווחה – בעיית הדלק שאנשים משלמים, יוקר המחיה, הדיור הציבורי ומעמד הביניים שהולך ונהיה יותר ויותר חלש.

מירי רגב: ואין מה לעשות, אם לא יהיה אדם רגיש כמוך שיטפל בזה, אנחנו נמשיך לראות את אותם אנשים ברחובות – ואנחנו הראשונים שצריכים לטפל בהם.

מירי רגב: עם כל הכבוד, הנושאים החברתיים הם לא נחלת השמאל.

מירי רגב: בגין עשה את השינוי הכי גדול בשיקום שכונות.

מירי רגב: דוד לוי.

מירי רגב: שרון בנה 100,000 יחידות דיור לעולים חדשים.

מירי רגב: גם אנחנו יכולים לעשות את זה, זה עניין של סדר עדיפויות ואנחנו צריכים לשנות את סדר העדיפויות.

יעקב אדרי: תודה.

מירי רגב: אמרתי גם אתמול בדיון הציבורי, מכיוון ששטייניץ ישן טוב בלילה, וגם שר השיכון, אז ראש הממשלה לא יכול לישון טוב בלילה, כי אם אלפי אנשים לא ישנים טוב בלילה, אנחנו פה בממשלה לא יכולים לישון טוב בלילה, כי אנחנו צריכים להבין שיש לנו תפקיד, ואין אחד כמוך שיכול לטפל בזה.

מירי רגב: אני שמחה שאתה באת לפה, צר לי שאתה בא לפה לתת תשובות על דברים שהם לא תמיד באחריותך.

מירי רגב: פעם אחת, כבוד היושב-ראש, שיגיע שר האוצר להשיב על הנושאים האלה.

מירי רגב: פעם אחת יגיע אותו אחד שגם הסמכות וגם האחריות נמצאות אצלו.

מירי רגב: כי אולי יש לו האחריות אבל אין לו הכסף לעשות את מה שהוא רוצה.

יעקב אדרי: הוא השיג גם כסף לכל מיני נושאים.

יעקב אדרי: תודה רבה.

יעקב אדרי: חבר הכנסת אברהם מיכאלי, בבקשה.

יעקב אדרי: אם הוא לא היה שר הרווחה, המצב היה הרבה יותר גרוע.

יעקב אדרי: יש הרבה תקציבים שהוא השיג בעצמו.

מירי רגב: אם היה כאן בוז'י היה לי יותר קל.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, משה סילמן, לצערנו, עדיין בבית-החולים במצב קשה, והוא מהווה דוגמה למספר גדול מאוד של אזרחים שנאלצים מדי יום להתמודד עם בעיות שונות.

אברהם מיכאלי: אנשים שמגיעים למצב הזה, חלילה לנו לעודד אותם לעשות מעשה קיצוני כזה, אבל אנחנו, לצערנו, גם לא שומעים על מקרים כמו של סילמן, כי לפעמים זה קורה בשקט, זה קורה גם בחדרי חדרים, והמקרים האלה, התקשורת לא יודעת מזה, המשפחות יודעות את זה והמשפחות לא רוצות לפרסם את זה.

אברהם מיכאלי: עמותה שנקראת "בשביל החיים", עמותה שמטפלת במניעת התאבדות וגם במשפחות של אלה שלצערנו התאבדו, יש להם הרבה מאוד מקרים של אנשים שהם ספק התאבדו, ספק לא התאבדו, כי המשפחות לא רוצות להזדהות.

אברהם מיכאלי: למה להגיע למצבים כאלה, שאחרי פרשת משה סילמן מקימים צוות "אורות אדומים" בביטוח הלאומי?

אברהם מיכאלי: למה להגיע למצבים כאלה, שהאזרחים האלה שבאים ומתלוננים על בעיות דיור, בעיות תעסוקה, בעיות פרנסה, בעיות שלצערם הם לא יכולים להתחיל את החודש – לא מדובר כרגע איך לסיים את החודש, הם לא יודעים איך להתחיל את החודש.

אברהם מיכאלי: למה אנחנו הפכנו, כאנשי ציבור אני מדבר, לאנשים חסרי יכולת לבוא ולפתור דברים?

אברהם מיכאלי: מי מכל חברי הכנסת לא מוטרד – מוטרד במובן החיובי, כי זה תפקידנו – לקבל פניות כאלה מאזרחים במצוקה שפונים אלינו.

אברהם מיכאלי: הרבה פעמים אנחנו לוקחים את הפנייה שלהם ומעבירים לשר זה או לשר אחר או לביטוח לאומי, כי אנחנו יושבים לפעמים שבועות וחודשים ולא יודעים איך לפתור את המצוקות האלה.

אברהם מיכאלי: למה לא לפתוח את האוזניים ואת הלב מול המצוקות האלה?

אברהם מיכאלי: עכשיו אני רוצה להתייחס ל"שנה למחאה החברתית".

אברהם מיכאלי: רבותי, אל לנו להשלות את הציבור שבהפגנות רחוב נפתור את הבעיות.

אברהם מיכאלי: הבית הזה, הכנסת או הממשלה אמונים לפתור את הבעיות.

אברהם מיכאלי: נכון, לגיטימי, חוקי, לצאת לרחוב ולמחות, זה בסדר.

אברהם מיכאלי: אבל לעשות את זה כמקצוע, לעמוד ברחובות ולעודד את האנשים האחרים לבוא ולמחות שם בשביל למחות, רבותי, לא בכך נפתור את הבעיות.

אברהם מיכאלי: ראינו את אותם צעירים שלפעמים גם מאבדים את הראש במחאות האלה, ובסוף, במקום מחאה, מגיעים להשתוללות ולאלימות.

אברהם מיכאלי: לכן, אני קורא קודם כול לעצמי ולכל אחד מהחברים שיושבים בבית הזה, ולכל אחד מהשרים, רבותי, בוא נהיה אנושיים יותר, בוא נהיה ערניים כלפי הפניות שאנחנו מקבלים, הן בחלק של השכירים והן בחלק של העצמאים.

אברהם מיכאלי: העצמאים הקטנים, רבותי, הם במצוקה הרבה יותר גדולה מאשר שכיר שיש לו הכנסה מינימלית.

אברהם מיכאלי: העצמאים הקטנים לפעמים קורסים, ולפעמים גם מתוך כבוד או מתוך מצוקות של צבירת חובות הם לא יודעים איך לצאת מזה.

יעקב אדרי: תודה.

אברהם מיכאלי: אני חושב שאם אנחנו נהפוך לקשובים יותר – היום דיברו פה על הדיור, אתמול שר השיכון עלה ודיבר על הדיור, רבותי, ממשלת ישראל הודתה, באמצעות האוצר, שלא רוצים פה דיור ציבורי, אז על מה אנחנו מדברים?

אברהם מיכאלי: אני לא רוצה לתקוף פה אישית את שר האוצר, אבל אני לא רוצה גם להגיע למצב שבממשלה שני שרים שיושבים ביחד והאחד לא מתקשר עם השני.

אברהם מיכאלי: דיור ציבורי זה בעיה.

אברהם מיכאלי: אם אנשים שמחכים לדיור הציבורי לא יקבלו את הפתרונות, אנחנו עלולים להגיע למצב הרבה יותר גרוע, והדבר עלול להתדרדר למעשים קיצוניים כאלה, שחלילה חלילה לא יקרו עוד.

יעקב אדרי: תודה.

יעקב אדרי: הרב אייכלר, בבקשה.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כבוד השר, כשביקשתי לעלות לדבר עדיין היה המצב של נאבקו אראלים את המצוקים ונשבה ארון הקודש, אבל עכשיו, במדרגות, כשעליתי פה, הודיעו לי שנשרף ספר התורה, מרן הרב יוסף שלום אלישיב הלך לעולמו.

ישראל אייכלר: רבותי, כתוב בפרשת שלח, שמשה רבנו שלח את המרגלים לראות אם הארץ הזאת טובה או רעה, שמנה אם רזה, הוא שאל אותם האם יש בה עץ אם אין.

ישראל אייכלר: אומר רש"י, מה זה עץ?

ישראל אייכלר: עץ – אם יש שם אדם כשר שמגן עליהם בזכותו.

ישראל אייכלר: בכל דור ודור יש תמיד אנשים כשרים, אז היה איוב, שבזכותם עומד העולם.

ישראל אייכלר: כאשר העולם חסר, הגמרא אומרת, כשנפטר אחד התנאים, הוא אמר, וי, חסרה ארעא דישראל גברא רבה – ארץ-ישראל חסרה אדם גדול שיגן עליה.

ישראל אייכלר: יהודי כמו הרב יוסף אלישיב, שבמשך 102 שנה – הוא היה ראש בית-הדין העליון ודיין כל השנים, אבל דבר אחד הוא היה, מגיל שלוש, מאז שעלה ארצה משבלי, מליטא, לארץ-ישראל: עד יומו האחרון הוא ישב ולמד תורה, 24 שעות ביממה, ולא היה בעולמו אלא עולם של תורה, של צדק, של משפט, של דין; שום דבר לא היה בעולמו חוץ מזה.

ישראל אייכלר: מי שהיה בביתו וראה איך הוא חי עם ילדיו ומשפחתו – לדבר על האיש הזה במונחים של הספד אני לא יכול ולא ראוי, אבל לדבר על עצמנו, איזה זכות חסרה לנו היום כאשר העולם רועש וגועש כאשר יהודים כאלה נפטרים מהעולם.

ישראל אייכלר: לכן, ברשותכם, רבותי, אני רק רוצה לקרוא פרק תהילים, כדי שהקדוש-ברוך-הוא יגן על עם ישראל וינחם אותנו וימלא את החסר ויגן עלינו, למרות שאיבדנו את העץ הגדול שהגן עלינו ב-100 השנים האחרונות.

ישראל אייכלר: "שיר המעלות ממעמקים קראתיך ה'; ה' שמעה בקולי, תהיינה אזניך קשבות לקול תחנוני" – אני אתחיל מההתחלה כי לא אמרתי את שם ה': "שיר המעלות ממעמקים קראתיך אדוני; אדוני שמעה בקולי, תהיינה אזניך קשבות לקול תחנוני; אם עונות תשמר יה אדוני מי יעמד; כי עמך הסליחה למען תִוָרֵא; קויתי אדוני קותה נפשי ולדברו הוחלתי; נפשי לאדוני משמרים לבקר שמרים לבקר; יחל ישראל אל אדוני כי עם אדוני החסד והרבה עמו פדות והוא יפדה את ישראל מכל עונתיו".

ישראל אייכלר: יהי רצון שעם ישראל ינוחם, ובמקום העץ הגדול שנפל, נזכה שכל אחד מאתנו יוכל למלא את החסר על-ידי זה שהוא יוסיף וילמד תורה ויוסיף מצוות, ובזכות זה עם ישראל יוכל להתקיים בארץ-ישראל עד שנזכה לביאת המשיח ולתחיית המתים.

ישראל אייכלר: אמן.

יעקב אדרי: אמן כן יהי רצון.

יעקב אדרי: חבר הכנסת מיכאל בן-ארי בבקשה.

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כמובן, אני מצטרף לדברי האבל הכבדים של חברי חבר הכנסת אייכלר על פטירתו של הרב אלישיב, אחד מהפוסקים הגדולים, המובילים, המנהיגים, התורניים החשובים שהיו לנו בדור.

מיכאל בן-ארי: אני רוצה להביא נתון – אנחנו מדברים על המחאה החברתית – של איש אחד.

מיכאל בן-ארי: איש אחד יהודי, קבלן, תשעה ילדים.

מיכאל בן-ארי: איש חרוץ.

מיכאל בן-ארי: נקלע לקשיים, לקח הלוואה של 37,000 שקל.

מיכאל בן-ארי: 37,000 שקל לקח הלוואה.

מיכאל בן-ארי: הוא הגיע בהוצאה לפועל ל-3.5 מיליון שקלים חוב.

מיכאל בן-ארי: החזיר מתוך זה 300,000 שקל, אבל ההוצאה לפועל לא הסתפקה בזה: לקחה לו את רשיון הנהיגה, עיקלה לו את חשבון הבנק.

מיכאל בן-ארי: הוא אמר: טוב, אני רוצה להחזיר, אני רוצה להחזיר, תנו לי לעבוד.

מיכאל בן-ארי: בלי רשיון נהיגה, בלי חשבון בנק אני לא יכול לעבוד.

מיכאל בן-ארי: אני אתן מקרה נוסף.

מיכאל בן-ארי: ממש לפני שנה, ערב פתיחת שנת הלימודים, מגיע אלי אבא לחמישה ילדים, שבעקבות קושי כלכלי עבר לגור מחולון לבת-ים.

מיכאל בן-ארי: הוא אומר לי: הילדה שלי – זה שלושה ימים ללימודים, תקשיב השר כחלון, סיפור אמיתי של "חד גדיא" – – –

משה כחלון: חייב להיות אמיתי.

מיכאל בן-ארי: אמיתי absolutely, אני אשלח אותך – –

משה כחלון: דגש על אמיתי.

מיכאל בן-ארי: – – אני אשלח אותך לראש עיריית בת-ים ולמנהל מחלקת החינוך שסייעו לי ברגע האחרון, הם יספרו לך כמה זה אמיתי.

מיכאל בן-ארי: בא אלי יהודי בלשכה בתל-אביב.

מיכאל בן-ארי: הוא אומר לי: הילדה שלי שואלת, אבא, איפה אני לומדת?

מיכאל בן-ארי: אבל אני לא יכול לרשום אותה ללימודים, למה?

מיכאל בן-ארי: הוא פרץ דיסק בגב, פיטרו אותו מהעבודה.

מיכאל בן-ארי: פיטרו אותו מהעבודה – התקשה לשלם חובות.

מיכאל בן-ארי: התקשה לשלם חובות – סגרו לו את החשבון בנק.

מיכאל בן-ארי: עבר דירה, שכר דירה.

מיכאל בן-ארי: אמר לבעל הדירה: אני צריך לעשות חוזה כדי שאני אבוא לעירייה עם החוזה שאני גר בבת-ים.

מיכאל בן-ארי: אמר לו בעל הדירה: אם אתה לא נותן לי צ'קים דחויים אין חוזה, תשלם.

מיכאל בן-ארי: אתה משלם במזומן מחודש לחודש.

מיכאל בן-ארי: אין חוזה.

מיכאל בן-ארי: בא לרשום את הילדים – אי-אפשר לרשום את הילדים.

מיכאל בן-ארי: זה "חד גדיא".

מיכאל בן-ארי: ואדם בא בוכה.

מיכאל בן-ארי: בוכה, אומר לי: הילדים, אני לא יודע מה להגיד לילדים.

מיכאל בן-ארי: זו מציאות.

מיכאל בן-ארי: זאת אומרת, המקרה של סילמן הוא מקרה קשה, הוא גם מקרה קיצון.

מיכאל בן-ארי: אנחנו בוודאי ובוודאי, ונאמרו פה, אני חושב, מקצה לקצה בבית הזה דברים מאוד ברורים על אדם שאסור לו, חס ושלום, לשלוח יד בנפשו.

מיכאל בן-ארי: אפשר לקבל עזרה.

מיכאל בן-ארי: ובמקרה הזה של אותה משפחה – טלפון אחד לראש עיריית בת-ים, טלפון שני למנהלת מחלקת חינוך, ולמחרת הילדים היו משובצים בבית-הספר, נפתרה הבעיה.

מיכאל בן-ארי: אבל מה שאני רוצה לומר לך, השר כחלון, אתה איש רגיש, אתה לא בא עם איזו כפית זהב.

מיכאל בן-ארי: ואתה יודע איך הסיפור הזה שסיפרתי, הבן-אדם הזה שסיפרתי, עם 37,000 השקל, שחייב מיליונים שבחיים הוא לא יצליח להחזיר וגם לא מאפשרים לו להחזיר, הוא לא סיפור חריג.

מיכאל בן-ארי: משה סילמן הוא חריג?

מיכאל בן-ארי: הוא לא סיפור חריג.

מיכאל בן-ארי: איך אנחנו מתגברים על הדבר הזה?

מיכאל בן-ארי: דיברתי השבוע, שיבחתי אותך – לא היית פה שבוע – שעשית מהלך אדיר.

מיכאל בן-ארי: אתה יודע כמה אנשים היו חייבים בהוצאה לפועל – משפט אחד – בעניין הזה של "סלקום" ו"פלאפון".

מיכאל בן-ארי: הצלת אלפים של אנשים עם חובות עתידיים, אלה שחייבים – חייבים.

מיכאל בן-ארי: אבל בעניין הזה של הבנקים, הגיע הזמן גם שם לעשות סדר.

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

יעקב אדרי: תודה.

יעקב אדרי: ישיב שר הרווחה והשירותים החברתיים, השר משה כחלון.

יעקב אדרי: בבקשה.

משה כחלון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אדוני השר, חשוב לזכור שהשבוע, האירוע שהיה בשבת, ניסיון ההתאבדות של משה סילמן, זה אירוע טרגי, אירוע קשה.

משה כחלון: ואני אומר את זה כאזרח מדינת ישראל, כשר בממשלה, כשר רווחה.

משה כחלון: אבל זה אירוע קשה, ואני מאוד מקווה שלא יהיו ניסיונות חיקוי, כפי שאמרה חברת הכנסת נינו אבסדזה, כי זו לא הדרך.

משה כחלון: נכון שזה קשה, נכון שאנשים מתמודדים יום-יום עם בעיות, עם קשיים, אבל זאת לא הדרך.

משה כחלון: לגבי המחאה עצמה.

משה כחלון: לגבי המחאה עצמה, אני חושב שבשנה האחרונה נעשו הרבה פעולות.

משה כחלון: הרבה פעולות של הממשלה כדי לטפל במגוון נושאים.

משה כחלון: יש נושא שלא טופל, צריך להגיד את האמת, נושא הדיור הציבורי.

משה כחלון: עמד פה ביושר אתמול השר אטיאס, שהוא שר – קטונתי מלחלק ציונים – אפילו בבכירות הוא יותר ממני.

משה כחלון: אבל לכל הדעות יעיל, מכיר, עם חזון, ואומר שמסיבה כזאת או אחרת, נושא הדיור הציבורי לא נפתר.

משה כחלון: לצערי, רוב הפניות אלינו – יום אחד אמר לי השר אטיאס שהפונה הכי גדול למשרד השיכון זה משרד הרווחה, כי מה שקורה במשרד הרווחה – כולם מגיעים אלינו, ודיברה על זה חברת הכנסת מירי רגב, אמרה: כל הכותרת היא רווחה.

משה כחלון: עכשיו, חס וחלילה שלא יישמע שאני מנסה לגלגל אחריות או להרחיק, רק – – –

מוחמד ברכה: הרווחה היא התחנה האחרונה.

משה כחלון: אמרת את זה, נכון.

משה כחלון: גם חבר הכנסת ברכה אמר את זה, נכון.

משה כחלון: כי מה שקורה, דיור ציבורי, חברים, אני אומר לכם, אני חלק מהממשלה ואני ליכודניק ואני אוהב את הליכוד ואני גדלתי בליכוד – אני לא מסכים עם מדיניות הממשלה בנושא הדיור הציבורי.

משה כחלון: מה לעשות?

משה כחלון: לא מסכים.

משה כחלון: למה?

משה כחלון: אני בעצמי גדלתי בדיור ציבורי, נולדתי, אמא שלי עד היום גרה – היא קנתה, ברוך השם, את הדירה – – –

אברהם מיכאלי: לא עמדה של הממשלה, זאת עמדה של שר אחד.

משה כחלון: אני אומר, דיור ציבורי זה מעשה ציוני ממדרגה ראשונה למדינה שאומרת: אני קולטת עולים.

אברהם מיכאלי: לא היה שר רווחה בלי זה – – –

משה כחלון: אני אומר, כן, אם לא היה דיור ציבורי – לא, לא יודע, היה מישהו אחר.

אברהם מיכאלי: – – – באוהל – – –

משה כחלון: אבל הדיור הציבורי, רבותי, אני אומר לכם שחלק גדול, ואני לא יודע להגיד אותו באחוזים, חלק גדול מהפניות שלנו ברווחה, ובאמת השלב שמביא את האנשים, אני לא יודע אם לקרוא לזה לקראת ייאוש, אבל באמת סוג של אובדן תקווה, זה שאין לו קורת גג.

משה כחלון: אין דבר יותר משפיל מזה, כי גם אם הוא אוכל לחם ולאבנה או פיתה וזעתר, אבל הוא בבית, הוא תחת קורת גג.

משה כחלון: אבל החלק הזה הוא בעייתי.

משה כחלון: ואני אומר את זה לצערי, ואני אומר שוב: הדיור הציבורי, זה נותן מענה ואפשר לעשות.

משה כחלון: יכול להיות שבאמת לא כמו שההורים שלנו, כשהגיעו, ומהמעברות היו צריכים להעביר אותם לשיכון, אז עשו להם רכבות.

משה כחלון: אפשר לא לעשות רכבות, אפשר לעשות את זה יותר משודרג, אפשר לעשות – – –

מירי רגב: אפשר לעשות סביון לעניים.

משה כחלון: אפשר לעשות, יש הרבה שיטות היום, הטכנולוגיה מתקדמת, לעשות גם – אומרים: אם ייתן דיור ציבורי, הם לא יטפחו אותו, כי אין להם כסף, יגורו בסלאמס.

משה כחלון: סיפורים.

משה כחלון: רבותי, סיפורים.

משה כחלון: אתה יכול להיות הכי עני בעולם, והבית שלך הוא הכי נקי והסביבה שלך הכי מטופחת.

משה כחלון: אין קשר בכלל אם רמת השכר שלך היא 7,000, 5,000 או 50,000.

משה כחלון: ולכן זו לא אינדיקציה.

משה כחלון: וכל הסיפורים והתשובות האלה, שאם נעשה דיור ציבורי יגורו שם עניים, חדרי המדרגות יהיו מלוכלכים, החצר לא תהיה מטופחת והדירות ייראו סלאמס – לא מקבל את זה, לא מקבל את זה.

משה כחלון: ולכן אני רואה בבעיית הדיור הציבורי הבעיה המרכזית.

משה כחלון: שוב, לא שאני בא להפחית מאחריות משרד הרווחה – בסוף הכול אצלנו.

משה כחלון: חולה דיאליזה שצריך להסיע אותו מקריית-שמונה ל"רמב"ם" כי – חבר הכנסת בן-סימון יכול לספר לכם – את המכשירים הטובים אין בצפת ולא בטבריה, צריך לבוא ל"רמב"ם" עם הדיאליזה, אז צריך הסעה.

משה כחלון: אותו אדם – כולם משלמים ביטוח בריאות, נכון?

משה כחלון: איפה זה, חבר הכנסת ברכה?

משה כחלון: רווחה.

משה כחלון: חבר הכנסת בן-ארי סיפר על ילד של משרד החינוך.

משה כחלון: איפה זה?

משה כחלון: אדוני שר הרווחה.

משה כחלון: כל מה שאתם רוצים.

משה כחלון: הנושא הזה של הנכים, חלקם הגדול משרד הבריאות – רווחה.

משה כחלון: וזה בסדר, אני לא רוצה להתחמק, התפקיד שלי כשר בממשלה זה לקבל את הכול, לספוג ולנסות לתת פתרונות כמה שרק אפשר.

משה כחלון: אבל בכל זאת, אי-אפשר לומר שלא נעשו דברים, גם בוועדת-טרכטנברג, גם במשרד שלנו ובמשרדים נוספים.

משה כחלון: לצערי, הקצבאות עדיין נמוכות, אף-על-פי שאני מאוד גאה על כך שהצלחנו, בתקופה שלי וגם בתקופה של בוז'י – אני חייב לומר שהוא היה שר רווחה שבאמת הכניס את הרווחה למסלול, ואני ממשיך שלו.

משה כחלון: העלינו לאחרונה, לפני כמה חודשים, את הקצבאות של הילדים הנכים מ-2,400 לכמעט 2,900 שקל.

משה כחלון: זאת אומרת, כמעט ב-500 שקל.

משה כחלון: אלה אחוזים מאוד מאוד גבוהים.

משה כחלון: בבסיס התקציב, לכל הזמן.

משה כחלון: לא חד-פעמי.

משה כחלון: וזה עוד ישתפר.

משה כחלון: הכפלנו את מענק החימום לקשישים.

משה כחלון: עזר לי בזה גם חבר הכנסת ברכה, אם אתה זוכר, בדיוק היום לפני שנה בזמן הזה.

משה כחלון: הגיעו קשישים, אמרו: קר לנו בלילה, מענק החימום לא מספיק לנו.

משה כחלון: הכפלנו להם את זה.

משה כחלון: 220 מיליון שקל תוספת לנכים בכלל.

משה כחלון: מי שזוכר את הפגנת הנכים – שראש הממשלה הקים ועדה והוספנו להם 200–220 מיליון שקל.

משה כחלון: הרחבנו תוכנית חשובה מאוד, והיא תופסת יפה גם במגזר היהודי החילוני, במגזר הערבי ובמגזר החרדי: מרווחה לתעסוקה.

משה כחלון: לאפשר למשפחות – לא רק לתת להן את הכסף שיחברו את החשמל חזרה – הדרכות, הכשרות, השמה במעגל תעסוקה.

משה כחלון: יש הצלחה בלתי רגילה.

משה כחלון: הוספנו עוד 50 מיליון שקל לתוכנית.

משה כחלון: תוספת שאני אף פעם לא אוהב להגיד אותה: 11 מיליון שקל לתרופות לניצולי שואה.

משה כחלון: בזה אנחנו פשוט לא עושים טובה לאף אחד.

משה כחלון: נותנים להם, וכמה שנותנים להם זה לא מספיק, לצערי, וצריך לעשות עוד יותר, ואנחנו נעשה יותר.

משה כחלון: הרחבנו את התוכנית הלאומית לילדים ונוער בסיכון ב-60 מיליון שקל נוספים.

משה כחלון: אנחנו מאפשרים היום לחד-הוריות לצאת לעבודה.

משה כחלון: למי שמכיר את הסיפור זה, אם האשה היתה משתכרת עד סכום מסוים – אז היא לא מרוויחה יותר.

משה כחלון: הקצינו לזה 175 מיליון שקל, ואני מקווה שבעזרת השם בתקופה הקרובה זה ייכנס, וגם הנשים האלה תוכלנה לצאת לעבודה ולא לעבוד רבע משרה או 20% משרה.

משה כחלון: יוכלו לעבוד חצי משרה ושלושת-רבעי משרה; ויוכלו גם להתקדם, וגם בתקופה לא ארוכה האשה יכולה למצוא את עצמה בכלל מחוץ למעגל מקבלי הבטחת הכנסה.

משה כחלון: אין צורך בזה.

נינו אבסדזה: אבל בלי שהיא תאבד את הקצבה?

משה כחלון: ברור, בלי שתאבד.

משה כחלון: בלי שתאבד לא את הקצבה – אלא תקבל את ההטבות.

משה כחלון: כי מסביב להבטחת הכנסה – – –

מירי רגב: – – – תקבל ביטוח לאומי כל עוד היא יוצאת לעבוד.

משה כחלון: מסביב להבטחת הכנסה יש, מה שנקרא, מניית זהב.

משה כחלון: מניית זהב זה הנחה באגרת טלוויזיה, אגרת חינוך, ארנונה.

משה כחלון: יש כל מיני הטבות שבגללן אותן נשים חד-הוריות לא רוצות לצאת לעבודה, כי אם היא תרוויח עוד 200 שקל היא תפסיד הטבות ב-800 שקל.

משה כחלון: אז את לא רוצה.

משה כחלון: הזזנו את זה, כי אני לא חושב שזה הנכון.

משה כחלון: וכל סיפור כזה, חברים, סיפור לא קל.

משה כחלון: ואני אומר שברווחה, בשנה ומשהו האחרונות עבדתי קשה פי-עשרה מאשר בתקשורת.

משה כחלון: אבל אני שמח שבאמת הצלחנו בחלק גדול מהדברים.

משה כחלון: זה פחות בולט.

משה כחלון: פחות רואים את זה.

משה כחלון: אם הקשישים היום מקבלים חימום, אז זה לא שעם ישראל רואה את זה בחשבון בסוף החודש.

משה כחלון: ואם מפסיקים לבדוק אותם בדיקות משפילות שעשו לאנשים – "תתלבשי", "תתפשטי", "בוא תראה לי", "בואי תראי לי שאת נכנסת לשירותים" – כדי לקבל סיוע בסיעוד.

משה כחלון: שוב, אני שמח שהקשישים מרוצים, אבל זה לא מגיע לכל הציבור.

משה כחלון: ואם אני מדבר על נכים – 220 מיליון שקל – ברוך השם לא כל הציבור נכה, וזה לא מגיע לכל הציבור.

משה כחלון: ואם אנחנו מדברים על ילדים נכים במצבים קשים – גם לא מגיע; ילדים בסיכון – גם לא מגיע.

משה כחלון: אבל נעשית עבודה גדולה.

משה כחלון: לא מספיק.

משה כחלון: לא מספיק, ואני האחרון שיגיד שזה מספיק.

משה כחלון: זה פשוט לא מספיק, כי אנחנו צריכים, ראשית, לעשות רפורמה: לשנות מהיסוד את כל המערכת הזאת.

משה כחלון: פשוט לשנות מהיסוד את כל המערכת הזאת.

משה כחלון: שנית, להמשיך לעשות, ואולי להגיע בעזרת השם למנוחה ולנחלה שציין חבר הכנסת בן-סימון, עם הרבה עומק ועם הרבה רגש, כי זה נכון, מה לעשות.

משה כחלון: יש אנשים שמאבדים תקווה בגיל 15-14.

משה כחלון: אומר: לא תהיה לי בגרות.

משה כחלון: אבא שלו אומר לו: לך ללמוד.

משה כחלון: הוא אומר לו: מה אני אלך ללמוד אם אתה בעצמך נלחם על החיים שלך כל יום ואני רואה איך אתה מתווכח עם אמא?

משה כחלון: היא מבקשת ממך כסף ואתה אומר לה: אין לי.

משה כחלון: אני רוצה לקנות זוג נעליים, אז אתה אומר לה: תחכי בסוף החודש.

משה כחלון: למה, את מי אתה שולח ללמוד?

משה כחלון: אתה מספר לי שאני צריך ללמוד?

משה כחלון: ולכן הוא מבין שהוא צריך לעבוד.

משה כחלון: ואם הוא רוצה זוג נעליים או רוצה שעון, או צריך כל מוצר בסיסי לילד או לנער, אז הוא אומר: מה אתה רוצה – – –

מיכאל בן-ארי: אדוני השר, אין עבודות לנוער הקיץ הזה, הכול לקחו המסתננים.

מיכאל בן-ארי: אלה העובדות.

משה כחלון: אותו ילד, אותו נער, מבין שעל מנת להתפרנס ועל מנת באמת לחיות חיים סבירים הוא צריך לצאת לעבודה.

משה כחלון: אז הוא מבין שבגרות לא תהיה לו.

משה כחלון: ואם לא תהיה לו בגרות אז ודאי שגם לאוניברסיטה הוא לא יגיע.

משה כחלון: ואז אנחנו לא מבינים.

משה כחלון: והילדים האלה גם קשה מאוד, קשה מאוד – אנחנו במשרד הרווחה עושים הכול, ואני מקווה מאוד שגם משרד החינוך יעשה את זה, לאתר אותם בגילים מוקדמים.

משה כחלון: הנושא הזה של לקויי למידה – רבותי, 70% מיושבי בתי-הכלא הם לקויי למידה.

משה כחלון: זה לא אומר שאם היינו תופסים אותם בגיל מוקדם הם לא היו בכלא?

משה כחלון: זה לא אומר?

משה כחלון: יעני, מה עוד צריך להיות פה?

מיכאל בן-ארי: מאיפה הנתון הזה?

משה כחלון: חד-משמעי.

משה כחלון: כמובן בניכוי של – אני לא מדבר אתך כרגע – אני מדבר אתך על הפשיעה הקלאסית.

משה כחלון: אני לא – – –

מירי רגב: – – – מתאם ישיר.

משה כחלון: כן, כן, זה 70% לקויי למידה.

משה כחלון: כי מה קורה?

משה כחלון: הוא בכיתה א', יש לו קשיי למידה, הוא לא מבין, משעמם לו, הוא נשמע אלים, המורה – יש לה 35 ילדים בכיתה – –

אורית זוארץ: 40.

אורית זוארץ: 40.

משה כחלון: – – היא אומרת לו "צא החוצה", אז הוא הפסיק ללמוד.

משה כחלון: גם ככה התיאורים שלי מספיק קשים, חברת הכנסת זוארץ, לא צריך להוסיף.

משה כחלון: וזה אמיתי, מה אני אגיד לכם.

משה כחלון: אני למדתי דבר אחד בחיים: עם מי שצודק אני לא מתווכח.

משה כחלון: לכן אני לא אעמוד פה ואגיד לכם שהכול בסדר.

משה כחלון: אני לא יכול לעמוד פה ולהגיד לכם שהילדים האלה מקבלים תקווה.

משה כחלון: אין להם תקווה, אין להם תקווה.

משה כחלון: אין להם תקווה כי ההורים שלהם מקבלים שכר מינימום.

משה כחלון: מעגל ראשון של עוני, מעגל שני של עוני.

משה כחלון: ואנחנו לא עושים מספיק.

משה כחלון: את האמת צריך להגיד.

משה כחלון: ויש מה לעשות.

משה כחלון: יש הרבה מה לעשות.

משה כחלון: לגבי הפעולות שלנו – השבוע ביטלנו את העוולה הזאת שהיתה שאדם שמחזיק רכב לא יכול לקבל הבטחת הכנסה.

משה כחלון: שוב, פעולה שכמעט שנה לוקחת.

משה כחלון: עכשיו, אל תחשבו שאנחנו מופקרים ואנחנו – – –

מירי רגב: זה פשוט לא ייאמן.

אברהם מיכאלי: – – –

משה כחלון: אל תחשבו שאנחנו מופקרים ואנחנו מחלקים כספי ציבור.

משה כחלון: בכלל לא.

משה כחלון: אבל אנחנו אומרים שרכב זה לא מותרות, זה מצרך חיוני.

משה כחלון: עכשיו, אם יש לך "פיאט אונו" ב-3,000 שקל או "מרצדס" ב-400,000 שקל – למה זה ייחשב אותו דבר?

משה כחלון: יש לך "מרצדס"?

משה כחלון: יש לך BMW?

משה כחלון: אדוני, אתה לא מקבל אגורה.

משה כחלון: אגורה אתה לא מקבל מהמדינה.

מיכאל בן-ארי: מה יעשו השרים?

משה כחלון: אבל אם יש לך איזה אוטו – איזה אם חד-הורית, או אב חד-הורי או מישהו שגר במושב או בכפר או באיזה מקום שאין שם תחבורה ציבורית והוא חייב רכב, ואמא קונה לו או אבא קונה לו רכב כדי שיוכל להניע את הילדים – לא קנו לו מונית, לא קנו לו משאית, לא קנו לו איזה טרנזיט להובלה, קנו לו מכונית ב-2,000, 3,000 שקל.

משה כחלון: הוא לא צריך לקבל הבטחת הכנסה?

משה כחלון: למה?

משה כחלון: אלה, אני אומר לכם, פעולות שמעל שנה אני עובד עליהן.

משה כחלון: מעל שנה.

משה כחלון: ושופטת העליון בייניש נתנה פסק-דין ודחפה לעניין הזה.

יעקב אדרי: אז מי עיכב את זה, אדוני השר?

יעקב אדרי: מי?

משה כחלון: תראה, האוצר צריך לשלם כמה שפחות.

משה כחלון: האוצר הוא כמו חברת ביטוח.

משה כחלון: חברת ביטוח יש לה מטרה אחת: לקבל כמה שיותר, לשלם כמה שפחות.

מירי רגב: – – – רואה את הכול דרך החור של הגרוש, אין בני-אדם.

משה כחלון: לא, אני לא אומר – אין לי טענות.

משה כחלון: האוצר משתף אתנו פעולה, האוצר עושה.

משה כחלון: צריכים להיאבק ולהילחם.

משה כחלון: אין מה לעשות, הדברים לא באים בקלות.

משה כחלון: אנחנו לתקציב 2013 החלטנו להקצות 100 מיליון שקל גם לביטחון תזונתי, כי אנחנו במצב שיש הרבה מאוד אנשים קשישים שיושבים בבית וחיים כל השבוע, חברת הכנסת רגב, על לחם ו"קוטג'".

משה כחלון: לא מקבלים את המינרלים, לא את אבות המזון שדרושים להם.

מירי רגב: מזל שביטלתם את המע"מ על הפירות והירקות.

משה כחלון: מדוע?

משה כחלון: כי אין להם יכולת אפילו פיזית – תשושים, מרותקים.

משה כחלון: אז פעם הם היו צריכים להגיע למרכז-יום כדי לקבל את זה, אבל הם לא מגיעים כי הם לא יכולים להגיע.

משה כחלון: עכשיו אנחנו מרחיבים את זה, במסגרת הביטחון התזונתי.

משה כחלון: יהיו לזה עוד פעולות, לביטחון התזונתי, ויהיה שיתוף פעולה מלא עם עמותות שגם מכירות את זה, מכירות את העבודה.

משה כחלון: מדינת ישראל לא תהפוך לבית-תמחוי.

משה כחלון: יעשו את זה באמצעות עמותות, גם עם מכפילי כוח, עם הרבה מקצועיות והרבה ידע, כל הנושא של ביטחון תזונתי ואולי סוג של הצלת מזון.

משה כחלון: אבל הפעם אנחנו אומרים שהארוחה תגיע לזקן, לא הזקן יגיע לארוחה.

משה כחלון: היום למשל נחתם הסכם היסטורי על הנושא של עובדי קבלן.

משה כחלון: שוב, לא מספיק, יש עוד מה לעשות, 4,500 שקל זה לא הרבה כסף, זה גם לא מספיק, אבל זה משהו.

משה כחלון: הדברים זזים, הדברים מתקדמים.

משה כחלון: אני לא אמשיך למנות ולשבח, אבל אני רוצה רק לציין בכמה מלים, להתייחס לדברים של חבר הכנסת מיכאלי על צוות "אורות אדומים".

משה כחלון: אני חושב שצוות "אורות אדומים" – זה צוות שאנחנו הקמנו במשרד הרווחה ובביטוח הלאומי – הצוות הזה יש לו מספר טלפון אדום שהוא 118, ואפשר לפנות אליו ופונים אליו אנשים במצוקה כשהם מרגישים שהם במצוקה.

משה כחלון: ומדוע העמדתי בראשות הצוות הזה את פרופסור מור-יוסף, שהוא מנכ"ל הביטוח הלאומי, ואת מר נחום איצקוביץ, שהוא מנכ"ל משרד הרווחה?

משה כחלון: כי האנשים האלה יש להם סמכויות; לא ועדה ממליצה ולא ועדה שתבדוק.

משה כחלון: מגיע מקרה, פרופסור מור-יוסף יכול להגיד להוצאה לפועל: תעצור את המהלך.

משה כחלון: מגיע מקרה, מנכ"ל משרד הרווחה יכול להגיד למנהל מחוז: שלח עובד סוציאלי לטפל עכשיו.

משה כחלון: יש להם סמכויות, יש להם יכולות, יש להם כוח לעשות את זה.

משה כחלון: ולא ועדות שישבו וידונו חצי שנה מה מצבו של אדם זה או אחר.

משה כחלון: אנשים עם סמכויות, מה שנקרא, באמת מבחינת הביצוע, top of the line, הכי גבוהים שיש.

משה כחלון: ואני רוצה רק לומר לכם, שביום שני הקמתי את הצוות, ומאז התקבלו 900 פניות.

מירי רגב: מי יושב בראש הצוות הזה?

משה כחלון: מנכ"ל משרד הרווחה ומנכ"ל ביטוח לאומי.

משה כחלון: אחד מטפל ברווחה – אני, האמת, רציתי להכניס גם דיור וגם בריאות, אבל אמרתי: עד שאני אסנכרן בין כל אלה, תיגמר הקדנציה פעמיים.

משה כחלון: אז מה שבתחום אחריותי, אני אחראי על ביטוח לאומי ואחראי על הרווחה, מיניתי את שני המנכ"לים.

משה כחלון: ואני רוצה לומר לכם – – –

שלמה מולה: אדוני השר, אבל רוב הבעיות קשורות דווקא לדיור.

משה כחלון: אני יודע.

משה כחלון: דיברנו על זה.

יעקב אדרי: אבל אי-אפשר לגלגל את זה אליו.

מירי רגב: זה מה שהוא אמר בהתחלה.

משה כחלון: אני אשמח, ואני קורא למשרד השיכון – – –

מירי רגב: – – –

משה כחלון: אני קורא למשרד השיכון לקחת חלק בצוות הזה, כי הפניות מגיעות אלינו.

משה כחלון: עד היום, כפי שאמרתי, היו 900 פניות.

משה כחלון: מתוך 900 פניות, 30 פניות זוהו כנורה אדומה, מה שאנחנו קוראים, איומי התאבדות; נשלחו לאנשים האלה עובדים סוציאליים, נציגים הביתה, עוקבים אחריהם, כל המערכות מייד מסונכרנות.

מירי רגב: איך מגיעים לצוות האדום הזה?

משה כחלון: 118.

משה כחלון: אנחנו פרסמנו את זה ואנחנו ממשיכים לפרסם את המספר הזה, זו שיחת חינם, 118, ואז הצוות הזה מעלה למעלה את הבעיות, את הבקשות.

משה כחלון: כשאלה בעיות פחות דחופות, זה מגיע דרך המחוז.

משה כחלון: הדברים האלה – נורות אדומות, איומי התאבדות או דברים אחרים – מייד מטפלים בזה.

משה כחלון: כפי שאמרתי, לצערי, 30 איש פנו והוגדרו כאורות אדומים, וכפי שאמרתי, עובד של המשרד יצא לביתו של הפונה ונתן מענה ראשוני, וכמובן הוא ימשיך לעקוב ולטפל.

משה כחלון: אני רוצה לסכם את העניין הזה של המחאה.

משה כחלון: אני אמרתי אז ואני אומר היום: עם המחאה הזאת – אני חייב לומר לכם, עם האלימות אני פחות מסכים, אין מה לעשות, אני חושב שאף אחד פה לא מסכים עם האלימות – המחאה של השנה שעברה תרמה רבות לשיח הציבורי.

משה כחלון: אני באופן אישי מאוד תמכתי בה, אני חושב שבזכותה יש היום חינוך לילדים מגיל שלוש, בזכותה אין העלאות מחירים.

משה כחלון: שלא תשוו – היום כל חברה – מזון או סלולר או אני לא יודע – כל חברת שירותים שרוצה להעלות מחירים חושבת עשר פעמים.

משה כחלון: היא חושבת עשר פעמים.

משה כחלון: וזה בגלל המחאה, לא בגלל שהם עושים חשבון לצרכנים.

משה כחלון: כשאנחנו מדברים על פעולות נוספות, כפי שאמרתי, חלק גדול מהכסף של הרווחה הגיע בעקבות טרכטנברג.

משה כחלון: המחאה תרמה תרומה גדולה לשיח החברתי במדינת ישראל, לשיח הכלכלי.

משה כחלון: אנחנו רואים גם את חוק הריכוזיות שעבר אתמול.

משה כחלון: אלה דברים משמעותיים מבחינה כלכלית, מבחינה צרכנית, ולכן פה התרומה.

משה כחלון: ובאמת לחגוג שנה למחאה – נינו, לא יודע, אמרתי לחגוג – אבל לציין שנה למחאה, אני חושב שהמחאה של שנה שעברה, ובדגש על שנה שעברה, עשתה הרבה מאוד למען השיח החברתי במדינת ישראל, ועוד יקרו דברים.

משה כחלון: הם הכתיבו סדר-יום, אין מה לעשות.

משה כחלון: הם הכתיבו סדר-יום, וזה ילווה אותנו עוד הרבה מאוד שנים.

יעקב אדרי: תודה.

יעקב אדרי: מה השר מציע?

משה כחלון: מה שהחברים.

מירי רגב: ועדת כספים.

מירי רגב: ועדת כספים?

קריאה: כספים, כספים.

מירי רגב: ועדת כספים.

יעקב אדרי: אתם מסתפקים בתשובה של השר?

קריאה: לא לא, ועדת הכספים.

יעקב אדרי: ועדת הכספים, טוב.

יעקב אדרי: עמדה אחרת, בבקשה, חבר הכנסת שלמה מולה.

קריאה: – – –

יעקב אדרי: אני מאשר לך.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, אני חושב שאתה שר מצוין, אני חושב שאתה עושה את מלאכתך נאמנה במגבלות התקציביות, במגבלות שיש לך.

שלמה מולה: יחד עם זאת, אנחנו לא נוכל להשלים עם מצב שבו ראש הממשלה יראה בטרגדיה של משה סיני טרגדיה אישית.

שלמה מולה: ברגע שראש הממשלה – – –

קריאה: – – –

שלמה מולה: כן, סילמן.

שלמה מולה: ברגע שראש הממשלה אומר: זאת טרגדיה אישית, הוא אומר: הוא בבעיה, והוא מתעלם מהמצוקות של אלפי אזרחי מדינת ישראל.

שלמה מולה: ואני אומר לך: אתמול היה כאן כינוס של השדולה בנושא הדיור, היו ועדות שעסקו בנושא הדיור.

שלמה מולה: ואני אומר לך, כבוד השר, אם אתה תשמע – אני יודע שאתה מודע לזה – זעקתם של האנשים כמעט קורעת את הגג.

שלמה מולה: במקרה חבר הכנסת דניאל בן-סימון ניהל את אחת הוועדות.

שלמה מולה: אם היית רואה את העדות האישית של משפחות, ואני אומר לך: השיער סומר פשוט.

שלמה מולה: זה נכון, צריך להגיד ביושר, זו אינה מדיניות של הממשלה הזאת בלבד.

שלמה מולה: זו הזנחה של ממשלות ישראל ב-25 השנים האחרונות, זנחו את נושא הרווחה.

שלמה מולה: ועכשיו גם שנה שעברה, המחאה שאתה משבח אותה בהחלט, היא התחילה בנושא הדיור.

שלמה מולה: רבים מהאנשים, כולל היושב-ראש שמנהל את הישיבה, חבר הכנסת יעקב אדרי, דיברו על הבעיה של הדיור, מה הולך להיות, וכולל חבר הכנסת איציק וקנין ואחרים וגם אני.

שלמה מולה: אבל תראה מה קרה: יש אלפי אזרחים שלא רואים את האור בקצה המנהרה.

שלמה מולה: בעיית הדיור לא מוצאת את פתרונה.

שלמה מולה: כל תוכניות הממשלה, שאמרו שיקלו במציאת פתרונות הדיור, זה לא הולך.

שלמה מולה: ולכן, אדוני היושב-ראש, אני חושב שצריך להביט בעיניהם של אזרחי ישראל.

שלמה מולה: ראש הממשלה צריך לבוא ולהגיד: המדיניות שלי היא מדיניות בעייתית – –

יעקב אדרי: תודה.

שלמה מולה: – – אני חייב לתקן אותה.

שלמה מולה: הוא צריך להגיד את זה.

יעקב אדרי: תודה.

יעקב אדרי: חבר הכנסת מגלי והבה – לעשות את זה קצר.

יעקב אדרי: דקה, זהו – זה התקנון.

מגלי והבה: אדוני היושב-ראש, שר הרווחה, אחד השרים מתוך ה-40 או 39, כל פעם שאתה שואל אותו מה המצב, הוא אומר לך: יוצא מגדר הרגיל.

מגלי והבה: תגיד לי, אתם ממשלה מנותקת?

מגלי והבה: 137,000 מחוסרי דיור, יש פתרון רק ל-2,500.

מגלי והבה: כשאנחנו מדברים על עליית המחירים המטאורית, שאנחנו רואים אותה, אנשים לא מסיימים את החודש.

מגלי והבה: אוכלוסיית ישראל מתחת לקו העוני עולה בהתמדה.

מגלי והבה: שני האנשים בבית, הבעל והאשה, עובדים, לא מסיימים את החודש.

מגלי והבה: מעלים מחירים בלי לחשוב.

מגלי והבה: נכון שאתה מטפל, כמו כל שר רווחה, באוכלוסייה שזקוקה לרווחה.

מגלי והבה: אבל כל אזרחי ישראל – הנושא של המאבק החברתי, שנה כבר, לא עשיתם שום דבר.

מגלי והבה: חינוך מגיל שלוש?

מגלי והבה: הנה נגיע לספטמבר, נראה איך יתחיל חינוך לגיל שלוש.

מגלי והבה: אני רוצה לחנך את הילדים, אבל אין להם איפה לגור ואיפה לאכול.

מגלי והבה: זו ממשלה אטומה שלא רואה מול העיניים, חוץ מטובת ההישרדות עם 40 חברי ממשלה.

יעקב אדרי: תודה.

יעקב אדרי: חברת הכנסת אורית זוארץ, בבקשה.

יעקב אדרי: דקה.

אורית זוארץ: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, חברי וחברותי חברי הכנסת, שני דברים.

אורית זוארץ: הראשון, לשנות את שמו של משרדך למשרד לביטחון חברתי.

אורית זוארץ: ברגע שתהיה הקונוטציה של ביטחון חברתי ואנשים יבינו שצריכה להיות כאן תשתית לביטחון חברתי בחברה הישראלית, אולי יתייחסו לזה גם ברמת התקציב והמדיניות.

אורית זוארץ: ואנחנו יודעים שאין בעיה של תקציב, יש בעיה של מדיניות.

אורית זוארץ: והציר השני, להוסיף עוד משפט, הטרור הביורוקרטי; הביטחון החברתי והמאבק בטרור הביורוקרטי.

אורית זוארץ: אנחנו כבר שבועות מספר בכל פעם חוזרים לוועדות ודנים על הטרור הביורוקרטי שהורים לילדים עם צרכים מיוחדים נדרשים לעבור, שמחוסרי דיור נדרשים לעבור, שחד-הוריות נדרשות לעבור בכל פעם מחדש במקביל מול משרדי הממשלה.

אורית זוארץ: אני סומכת עליך שתוכל להוביל את יישור הקו והסרגל ולעצור את הטרור הביורוקרטי, וכשאדם פונה ומבקש מהמדינה הוא יצטרך לפנות בפנייה אחת שתכלול את כל הבקשות.

אורית זוארץ: תודה.

יעקב אדרי: תודה.

יעקב אדרי: אחרון הדוברים, חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה.

יעקב אדרי: דקה גם לך.

נסים זאב: אדוני השר, יש טעם בדבריה של חברת הכנסת, כי חולה הנוטה למות, משנים את שמו.

נסים זאב: אז יכול להיות שזה יכול לעשות משהו – אולי – במשרד שלך, אדוני.

אורית זוארץ: צריך לתת לו יותר כוח.

נסים זאב: רק אני רוצה לומר, הטקסט הזה של מחאה חברתית, שנה למחאה, זה נשמע לי איזה יארצייט, שחלפה שנה, כמו יום הנכבה, רוצים לעשות.

נסים זאב: אני, מאז נולדתי, אדוני כבוד השר, שומע ברמות שונות כל שנה על אותם המסכנים ואותם האביונים, ואותה ממשלה אטומה וארורה.

נסים זאב: לא יודע מה, היא הגורם.

נסים זאב: אבל, ברוך השם, מדינת ישראל מתפתחת וצריכים לראות גם את הצד החיובי.

נסים זאב: תפסיקו להיות עיוורים באופן מוחלט – – –

מגלי והבה: – – –

נסים זאב: אַיְוַא, אֻסְכֻּתְ – – – תן לי לדבר.

נינו אבסדזה: – – –

יעקב אדרי: רבותי, סליחה.

נינו אבסדזה: – – –

מגלי והבה: – – –

נסים זאב: אני רוצה לומר מה הבעיה.

מגלי והבה: – – –

נסים זאב: הבעיה שצריך בצרכים מיוחדים – תן לי לדבר, טוב?

יעקב אדרי: תנו לו.

נינו אבסדזה: – – –

נסים זאב: אני 15 שנה הייתי ממונה על התיק הסוציאלי, ואני יודע בדיוק את הצרכים.

יעקב אדרי: אתה תסיים את הדברים.

נסים זאב: אבל הם לא נותנים לי לדבר.

יעקב אדרי: נותנים לך.

יעקב אדרי: אתה רק צועק.

נסים זאב: טוב, אני ממש מצטער אם אני פוגע במישהו פה.

יעקב אדרי: בבקשה, קצר.

נסים זאב: אני אומר לך, אדוני השר, היה פעם סעיף של צרכים מיוחדים.

נסים זאב: כל מי שהיה נזקק למשהו, היו עוזרים לו.

נסים זאב: היום הסעיף הזה ברשויות המקומיות לא קיים, וזה חבל מאוד.

נסים זאב: מה שכן קיים היום, אם מישהו בא לבקש, למשל, עגלה לתינוק בגלל מצוקה, הוא צריך לחשוב, אולי ייקחו לו מחר את התינוק מהבית, כי כבר התינוק נמצא במצב של סיכון.

יעקב אדרי: תודה.

נסים זאב: אז באמת צריכים לשנות את תפיסת החשיבה של העובדים הסוציאליים בעניין הזה.

נסים זאב: זה הרבה יותר חיוני מכל העזרה של העובדים הסוציאליים לאותן המשפחות.

יעקב אדרי: תודה.

נינו אבסדזה: אדוני היושב-ראש, אני מבקשת להתייחס.

יעקב אדרי: לא, לא, לא.

יעקב אדרי: אני לא מאפשר את זה.

יעקב אדרי: סליחה.

יעקב אדרי: אנחנו ניגשים להצבעה, סליחה.

יעקב אדרי: לא, זהו.

נינו אבסדזה: זה לא צרכים מיוחדים, זה צרכים של חברה שלמה.

יעקב אדרי: תודה.

יעקב אדרי: אני לא מאפשר את זה, שמעתי.

יעקב אדרי: אני לא מאפשר את זה.

יעקב אדרי: השר רוצה להשיב, בבקשה.

מוחמד ברכה: אין דבר כזה.

משה כחלון: לא, אני מבקש להתייחס.

משה כחלון: אני אגיד לך, חבר הכנסת ברכה, יכול להיות שזה מחוץ לתקנון, אבל נגרם פה ממש עוול לראש הממשלה דווקא מחבר הכנסת מולה.

משה כחלון: חבר הכנסת מולה, אני רוצה לומר לך שאתה הצגת את ראש הממשלה כאדם שלא מספיק רגיש לאסון שקרה במוצאי-שבת למשה סילמן.

משה כחלון: אני רוצה לומר לך שהוא מייד הרים אלי טלפון, ניסה לבדוק, התעניין בדיור הציבורי.

משה כחלון: ממש, ישבנו על העניין הזה והוא דן בזה הרבה.

משה כחלון: הוא דן בזה הרבה.

משה כחלון: מאוד נגע ללב שלו.

משה כחלון: אתה יודע, בסוף אנחנו אומרים, יש גם אלוהים, צריך גם את האמת להגיד.

משה כחלון: אפשר להשמיץ, כשקדימה בממשלה הכול בסדר, כשאנחנו בליכוד – לא בסדר.

משה כחלון: אבל זה בסדר, וגם יהיה הפוך.

משה כחלון: אם אתם תהיו בממשלה, הליכוד יגיד אותו דבר.

משה כחלון: זה בסדר, רמז על זה חבר הכנסת נסים זאב, וזה ריטואל קבוע, וזה בסדר גמור.

משה כחלון: אין לי טענה לפרוצדורה.

משה כחלון: אבל לבוא ולהגיד על ראש ממשלה, אחרי שקרה אסון כזה כבד, והוא התייחס אליו בבוקר בישיבת שרי הליכוד, וקרא לי ולכל החברים, לנסות לעשות – – –

מוחמד ברכה: מולה טען נגד האמירה של אסון אישי.

מוחמד ברכה: זה לא אסון אישי.

משה כחלון: אז אני אומר, הוא רואה בזה, אני רוצה לומר – – –

שלמה מולה: – – –

משה כחלון: אני יודע מה שהשתמע מהדברים שלך.

משה כחלון: חבר הכנסת מולה, אתה יודע שיש לי אליך הרבה הערכה, ואני יודע שאתה אדם הגון, ולכן מצאתי לנכון לעלות כעד שהיה שם, עד חי.

משה כחלון: לא שמעתי בטלפון, הייתי שם והוא דיבר אתי.

משה כחלון: מאוד כאב לו, מאוד נגע ללבו והוא מאוד מוטרד מהעניין הזה.

יעקב אדרי: תודה לשר משה כחלון.

יעקב אדרי: ניגשים להצבעה.

יעקב אדרי: יש הצעה להעביר את זה לוועדת הכספים.

יעקב אדרי: מי שבעד, יצביע בעד; מי שנגד – בסדר?

יעקב אדרי: בבקשה.

יעקב אדרי: אנחנו ניגשים להצבעה, בבקשה.

יעקב אדרי: הצבעה מס' 14 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 17 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הכספים נתקבלה.

יעקב אדרי: תודה.

יעקב אדרי: 17 בעד להעביר לוועדת הכספים.

יעקב אדרי: הנושא יעבור לוועדת הכספים.

יעקב אדרי: בריכות השחייה בישראל אינן נגישות לנכים

יעקב אדרי: אנחנו עוברים לנושא הבא: בריכות השחייה בישראל אינן נגישות לנכים – הצעה לסדר-היום מס' 8744.

יעקב אדרי: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, בבקשה, זה שלך.

יעקב אדרי: ישיב שר המשפטים, השר נאמן.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, ראשית אני רוצה לגנות בכל לשון של גינוי את קריעת ספר הברית החדשה על-ידי אחד מחברי הכנסת.

ג'מאל זחאלקה: זה מעשה נבזי, שפל, ואני חושב – חבר הכנסת נסים זאב, אני רוצה להשתמש בלשון עדינה, אתה לא היית צריך להשתתף בחגיגה הזאת; להיות לצדו של מבצע פעולה כזאת, זה לא כבוד גדול, להיפך.

ג'מאל זחאלקה: זה דבר שאני לא יודע באיזה מלים, אני לא רוצה להשתמש בטיעון הנדוש שאם זה היה ספר תנ"ך מה היו עושים, אבל אין ספק שפגיעה בספרי קודש זה לא פגיעה בספר ובנייר ובדיו, אלא פגיעה במיליוני אנשים בעולם, וזה דבר שהכנסת צריכה לתת את דעתה עליו.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, פניתי לוועדת האתיקה של הכנסת כדי שהיא תטיל עונש ראוי על חבר הכנסת בן-ארי על המעשה הנבזי שהוא עשה.

ג'מאל זחאלקה: הנושא שאני רוצה להעלות היום הוא נושא של העונה.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו נמצאים בעונת הקיץ, בריכות השחייה נפתחות.

ג'מאל זחאלקה: אנשים, גברים ונשים, ילדים ומבוגרים, הולכים לשחות ונהנים מהמים ומהשחייה ומהאווירה, אבל יש קבוצה די גדולה של אנשים שבעצם לא יכולים ליהנות מבריכות השחייה, ואם כבר, אז הם עושים את זה בקושי גדול.

ג'מאל זחאלקה: ישנה חקיקה שמסדירה את הנגישות בכלל והנגישות של בריכות שחייה בפרט.

ג'מאל זחאלקה: העמותה לנגישות, עמותת "נגישות", עשתה סקר של 60 בריכות שחייה, ובסקר הזה התברר הנתון המדהים, כבוד היושב-ראש:

ג'מאל זחאלקה: 92% מבריכות השחייה בארץ אינן עומדות בסטנדרטים של הנגישות לנכים.

ג'מאל זחאלקה: חלקן בכלל לא, אפס נגישות, חלקן באופן חלקי.

ג'מאל זחאלקה: רובן – המקלחות, אתה יכול לשחות אבל אתה לא יכול להתקלח.

ג'מאל זחאלקה: ואני חושב שזה דבר שאי-אפשר לעבור עליו לסדר-היום.

ג'מאל זחאלקה: הממשלה צריכה לתת את דעתה בנושא, להתקין תקנות.

ג'מאל זחאלקה: ואני יודע שהחוק של הנגישות מבוצע באופן הדרגתי, אבל הדרגתי.

ג'מאל זחאלקה: לא הכול בסוף בתהליך.

ג'מאל זחאלקה: אתה מבין מה קורה כאן?

ג'מאל זחאלקה: כלומר, לא הדרגתי שנגיד, באזור חיפה יש לנכים, מתוך 30 או 20 בריכות שחייה, חמש או שש בריכות נגישות והשאר לא, בתהליך הדרגתי.

ג'מאל זחאלקה: כל המוסדות האלה – וזה לא רק בעניין של בריכות שחייה – משאירים את הסדרת הנגישות לתאריך היעד של החוק.

ג'מאל זחאלקה: זה דבר כמובן פסול.

ג'מאל זחאלקה: בסופו של דבר אנשים סובלים שנים רבות, לא יכולים לגשת לבריכות שחייה וליהנות משחייה.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב ואני מצפה שהממשלה תגיד את דברה היום, ותיתן בשורה לאנשים עם מוגבלויות, לאחר שנעשתה חגיגה גדולה מאוד על חוק זכויות אנשים עם מוגבלות והסעיפים שקשורים לנגישות.

ג'מאל זחאלקה: יש שיפור, צריך לומר את זה, אבל לא בכל מקום, לא בכל הארץ ולא בכל התחומים.

ג'מאל זחאלקה: בריכות שחייה זה חור גדול באוזון.

ג'מאל זחאלקה: זו בעיה גדולה מאוד, שאנשים לא יכולים, ואנחנו יודעים – מי שמכיר את הבעיות הרפואיות של הנכים, הרבה פעמים – ומדובר במספרים גדולים מאוד, של עשרות-אלפים – ההמלצה הרפואית שלהם: לכו לשחות.

ג'מאל זחאלקה: זה עוזר להם.

ג'מאל זחאלקה: זה טיפול; לא רק הנאה, אלא גם סוג של טיפול בעזרה בפיזיותרפיה, בהנעת ידיים, בהנעת גוף, ואנשים שיכולים להיכנס לבריכות שחייה זה עוזר להם מאוד, וזה מוכח.

ג'מאל זחאלקה: כלומר יש כאן לא רק ההנאה מהשחייה, ואפילו לא ספורט, אלא טיפול רפואי שנמנע, שאדם עושה בעצמו, באופן מסודר – לא יכול לעשות אותו.

ג'מאל זחאלקה: למען ההגינות אומר שהסקר לא כלל בריכות של בתי-מלון ובריכות טיפוליות מיוחדות אלא בריכות שחייה רגילות.

ג'מאל זחאלקה: ואנשים רוצים ללכת לבריכות שחייה.

ג'מאל זחאלקה: לפעמים הנכה רוצה ללכת עם הילדים, עם המשפחה, עם האשה, עם האח, עם החברים, ואני חושב שלא צריך לשלוח אותו ולנדות אותו: תלך למקום טיפולי, או תיסע מרחקים גדולים, או תשלם סכומים אדירים.

ג'מאל זחאלקה: לכן, אני מקווה שנשמע היום תשובה ובשורה מכבוד השר, שוודאי הנתונים מונחים לפניו.

ג'מאל זחאלקה: רק לסבר את האוזן – יש לי עשרות נתונים כאן – 60% מהבריכות לא נמצאו בהן שירותי נכים נגישים כנדרש לנכים.

ג'מאל זחאלקה: שירותים.

ג'מאל זחאלקה: אני לא מדבר על מקלחות.

ג'מאל זחאלקה: אין.

ג'מאל זחאלקה: תודה.

שלמה מולה: תודה.

שלמה מולה: כבוד השר נאמן ישיב.

שלמה מולה: אני מוכרח לומר לך שבדיון שהיה בנשיאות אם לאשר את הנושא לדיון דחוף או לא, מכיוון שאנחנו בקיץ, ומדובר בבריכות שחייה, הנשיאות שקלה ואישרה, אף-על-פי שהיו נושאים דחופים נוספים – כלומר העלית נושא מאוד חשוב.

ג'מאל זחאלקה: אני מאוד מודה לכם.

שלמה מולה: בבקשה, אדוני.

יעקב נאמן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ברצוני להביא לידיעת חבר הכנסת השואל, חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, את תשובת נציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות בנושא החשוב שהוא העלה.

יעקב נאמן: זכותם של אנשים עם מוגבלות לשוויון זכויות, לנגישות ולהשתתפות שוויונית ופעילה בחברה בכל תחומי החיים היא זכות טבעית, שאף עוגנה בחוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות.

יעקב נאמן: לצערנו, מצב הנגישות בישראל עדיין אינו מספק, אך משרד המשפטים בכלל ונציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות בפרט פועלים ללא לאות לשיפור המצב באמצעות חקיקה, תקנות, אכיפה, הסברה וטיפול בפניות ציבור.

יעקב נאמן: החוקים והתקנות המסדירים המחייבים כיום את הנגישות של בריכות השחייה לאנשים עם מוגבלות ואכיפתם הם באחריות משרד הפנים והרשויות המקומיות.

יעקב נאמן: דברי החקיקה הרלוונטיים לעניין זה הם חוק התכנון והבנייה, התשכ"ה–1965, ותקנות התכנון והבנייה (בקשה להיתר, תנאיו ואגרות), התש"ל–1970, שאכיפתם היא באחריות הוועדות המקומיות לתכנון ובנייה, ותקנות הסדרת מקומות רחצה (בטיחות בבריכות שחייה), התשס"ד–2004, שאכיפתן היא באחריות מחלקות רישוי עסקים ברשויות ועמידה בהן היא תנאי לקבלת רשיון עסק לבריכת שחייה.

יעקב נאמן: נציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות במשרד המשפטים פועלת בעניין ככל יכולתה, בשיתוף פעולה עם מחלקות רישוי עסקים ברשויות המקומיות ובהנחיה שלהן.

יעקב נאמן: ככל הידוע לנציבות, חל שיפור בטיפול הרשויות המקומיות בנושא, אם כי ברור שהמצב עדיין לא במיטבו.

יעקב נאמן: כמו כן, הנציבות מטפלת במקרים פרטניים שמגיעים אליה בנושא מול המחלקות לרישוי עסקים ברשויות.

יעקב נאמן: בעתיד הקרוב תוכל נציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות במשרד המשפטים לאכוף נושא זה במסגרת אכיפת תקנות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות (התאמות נגישות למקום ציבורי שהוא בניין קיים), התשע"ב–2011.

יעקב נאמן: לפי תקנות אלה, על בעלי בריכות השחייה להנגישן באופן הדרגתי בשנים הקרובות.

יעקב נאמן: תקנות אלה מקנות סמכות אכיפה לנציבות השוויון, אך הן נכנסו לתוקף לפני כחודש ועדיין לא מחייבות הנגשה בפועל.

יעקב נאמן: משמעות הנגשתן של בריכות השחייה באופן הדרגתי היא כי עד שנת 2017 בריכות השחייה צריכות להיות נגישות לאנשים עם מוגבלות.

יעקב נאמן: ההנגשה תיעשה לפי דרגות הקושי של ההתאמות שיש לבצע בבריכות.

יעקב נאמן: ככל שההתאמה הנדרשת מורכבת יותר, ניתן לבעל הבריכה יותר זמן לערוך את ההתאמה – ולכל היותר עד לשנת 2017, כאמור.

יעקב נאמן: בנוסף, בחצי השנה הקרובה, עד לחודש דצמבר 2012, בעלי בריכות השחייה נדרשים לערוך בדיקה של הבריכות ולבחון את נגישותן.

יעקב נאמן: רק לאחר הבדיקה יידרשו לבצע את ההתאמות לצורך הנגשתן.

יעקב נאמן: זו התשובה המפורשת של הנציבות במשרד המשפטים.

שלמה מולה: מה אדוני מבקש?

יעקב נאמן: כיוון שהנושא הוא נושא חשוב, והפעלת התקנות היא בהדרגה, וציינתי גם את התאריכים, אין לנו התנגדות שזה יועבר לוועדה המתאימה בכנסת.

שלמה מולה: בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: אני מבקש לשאול: תאריך היעד הוא 2017.

ג'מאל זחאלקה: מה ניתן לעשות עד אז?

ג'מאל זחאלקה: לא יכול להיות שכל בעלי הבריכות יחכו עד 2017.

יעקב נאמן: זה לא כל בעלי הבריכות.

יעקב נאמן: אני מציע שיהיה דיון בוועדה המתאימה בכנסת, יופיע הנציב, יסביר את זה וייכנס לשאלת לוח הזמנים.

יעקב נאמן: בכל אופן, אני מודה לחבר הכנסת זחאלקה על שהעלה את הנושא הזה, כי הוא נושא חשוב ביותר.

שלמה מולה: תודה רבה, כבוד השר.

ג'מאל זחאלקה: לאיזו ועדה?

שלמה מולה: ועדת הפנים והסביבה.

אברהם מיכאלי: יש ועדת משנה מיוחדת בנושא הזה.

שלמה מולה: ועדת חוקה?

אברהם מיכאלי: לא, ועדת משנה בתוך ועדת עבודה ורווחה.

ג'מאל זחאלקה: ועדת העבודה והרווחה.

שלמה מולה: עבודה ורווחה.

שלמה מולה: תודה רבה.

שלמה מולה: חבר הכנסת נסים זאב, עמדה אחרת, ואז – אין נרשמים אחרים, אז נעבור להצבעה.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, אני שוב חוזר ואומר לחבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, אולי לא שמעת אותי כאשר הייתי על הבמה.

נסים זאב: ואמרתי מפורשות – כל מה שדיברתי זה הנושא המיסיונרי, שמבחינת היהדות אין מקום במדינת ישראל לעשות פעולת מיסיון, נקודה.

נסים זאב: אף אחד לא דיבר, ולא התייחסתי למה שאמר מיכאל בן-ארי.

נסים זאב: כשדיברתי על הנושא של ספר תורה שכתבוֹ אפיקורוס, מדובר על ספר תורה שלנו; לא דיברתי על הברית החדשה.

נסים זאב: לא הזכרתי את הברית החדשה.

נסים זאב: לכן, קודם כול צריך להקשיב ולנסות להבין את מה שאמרתי.

נסים זאב: דבר נוסף – אני רוצה לומר בנושא הזה דבר מאוד חשוב.

יעקב אדרי: אי-אפשר שתאריך בכל נושא.

יעקב אדרי: אני מאוד מכבד אותך.

נסים זאב: תאמין לי, כדאי לך שאאריך במקרה הזה.

נסים זאב: אני בניתי, אדוני היושב-ראש, שתי בריכות שחייה, שייפתחו, בעזרת השם, בי"א אב – אתה שומע אותי טוב: ביום שני בעוד שבועיים, פחות.

נסים זאב: אני בניתי את זה עם נגישות לנכים: בריכה אחת לילדים, ואחת – למבוגרים.

נסים זאב: אני אומר לך שזו עלות של 30,000 שקל בלבד.

יעקב אדרי: תודה.

נסים זאב: לא.

נסים זאב: אני רוצה – – –

יעקב אדרי: חבר הכנסת נסים זאב, עוד מעט תיתן לי גם את המידות של הבריכה.

יעקב אדרי: תודה.

יעקב אדרי: אנחנו עוברים להצבעה – להעביר את זה לוועדת העבודה והרווחה.

יעקב אדרי: בבקשה, אנחנו מצביעים.

יעקב אדרי: הצבעה מס' 15 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 9 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

יעקב אדרי: בעד – 9, אין מתנגדים.

יעקב אדרי: הנושא יעבור לוועדת העבודה והרווחה.

יעקב אדרי: תודה.

יעקב אדרי: נעבור להצעה לסדר-היום מס' 8770, של חבר הכנסת אחמד טיבי, בנושא: החלטת השופט סגל: 5,000 ש"ח על רצח פלסטיני.

יעקב אדרי: יש לך עשר דקות.

אחמד טיבי: שלמות?

יעקב אדרי: שלמות.

יעקב אדרי: הנושא באמת ראוי שידובר בו.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, נדהמתי, אבל לא נדהמתי, לקרוא על פסק-הדין של השופט סגל כנגד רוצח יהודי של חוסאם רוואדי, שנרצח בדם קר בהתקפת אמוק גזענית, והתביעה מודה שהרצח הוא גזעני ושהרצח בוצע על-ידי סכין.

אחמד טיבי: בסופו של דבר מצא לנכון בית-המשפט, באמצעות השופט סגל, לגזור שמונה שנים בלבד על הרוצח ולפצות את משפחת הנרצח הפלסטיני ב-5,000 שקלים בתשלומים – חמישה תשלומים.

אחמד טיבי: אתם לא מרגישים צמרמורת כאשר אני מזכיר את זה, מקריא את זה?

יעקב אדרי: – – –

אחמד טיבי: בירושלים.

אחמד טיבי: אני, עברה בי צמרמורת.

אחמד טיבי: יש להתייחס למעשי רצח באופן שוויוני על-ידי שופטים.

אחמד טיבי: למשל הרצח של קרפ, שנרצח על-ידי ערבים – בהחלטת בית-משפט הפסיקה היתה אחרת, והפיצוי היה אחר.

אחמד טיבי: נדמה לי ששם הפיצוי היה 350,000 שקל, נדמה לי, ללא תשלומים.

אחמד טיבי: ערך חיי אדם תלוי בזהות?

אחמד טיבי: בדם שנשפך?

אחמד טיבי: אדוני השר יעקב נאמן, אתה מכיר את זה טוב יותר ממני – אלת הצדק היוונית מכסה את עיניה כאשר היא באה לשפוט.

אחמד טיבי: במיתולוגיה היוונית תמיד רואים שעיניה של אלת הצדק מכוסות, כלומר ללא הבדל דת, גזע ומין.

אחמד טיבי: כך אמורים להיות פסקי-דין של שופטים שאמורים להעניק צדק למי שפונה לבית-המשפט.

אחמד טיבי: הדבר הוא לא כך, והדבר הוא לא בפעם הראשונה.

אחמד טיבי: אנחנו זוכרים את פסק-הדין של הטלת גרוש אחד על שדמי בטבח כפר-קאסם.

אחמד טיבי: בין טבח כפר-קאסם לרצח הנורא הזה של חוסאם רוואדי עובר קו מקשר.

אחמד טיבי: הקו המקשר הוא שמות נוספים – איאד אבו רעיה, שאמא של הרוצח, שהיה שוטר, שרצח אותו ביפו, אמרה בנובמבר 2008:

אחמד טיבי: אני גאה בבן שלי.

אחמד טיבי: הוא לא פושע ולא עבריין.

אחמד טיבי: אבל הוא הרג את הפלסטיני.

אחמד טיבי: בית-המשפט המחוזי בתל-אביב גזר שנת מאסר בפועל ושנה וחצי מאסר על-תנאי על השוטר תומר אברהם.

אחמד טיבי: לגבי הילד חילמי שושא המפורסם, אללה ירחמו, הרוצח הוא קורמן, והוא זוכה בהתחלה.

אחמד טיבי: אחר כך, מרוב שהזיכוי היה מביך, היה ערעור, והעונש המגוחך שנפסק לנחום קורמן על רצח הילד חילמי שושא הוא שישה חודשים של עבודות שירות.

אחמד טיבי: זה מעיד על תג המחיר הזול שהמערכת, שהחברה הישראלית, מצמידה לחיים של מי שהוא לא בן השבט שלה.

אחמד טיבי: אני זוכר שהשופטת אז אמרה: מי רצח את חילמי שושא?

אחמד טיבי: כנראה חילמי שושא עצמו רצח את עצמו – מרוב גיחוך וכעס.

אחמד טיבי: אבל בסופו של דבר – שישה חודשי עבודות שירות, רבותי.

אחמד טיבי: אמג'ד אבו חדר, בן 33 – שוטר, יואל אלמוג, נתקף אמוק.

אחמד טיבי: היה מסע הרג, והוא ירה באבו חדר בן ה-33.

אחמד טיבי: בעקבות חוות דעת פסיכיאטרית נמצא שהוא אינו כשיר לעמוד לדין.

אחמד טיבי: אפשר שהרשימה תתארך.

אחמד טיבי: מהרשימה הנוראה הזאת, אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, אני רוצה לעבור לאותו סקר שאנחנו מכירים, סקר שנעשה באוניברסיטת חיפה, שמדבר על ההבדלים בפסיקה, על האפליה בבדיקה.

אחמד טיבי: נבדקו 100,000 תיקים במחלקה לסוציולוגיה באוניברסיטת חיפה – פרופסור אריה רטנר.

אחמד טיבי: הזכרתי את זה יותר מפעם אחת.

אחמד טיבי: 100,000 תיקים פליליים ואזרחיים.

נסים זאב: תלוי מי עושה את הסקר.

אחמד טיבי: יהודים עשו את הסקר.

אחמד טיבי: אם מבחינתך אקדמאים ערבים או חוקרים ערבים לא מתקבלים על הדעת, למענך יהודים עשו את הסקר.

אחמד טיבי: פרופסור אריה רטנר בדק תיקים, גזרי-דין, והוא לא הביא את זה לא מטייבה ולא מאום-אל-פחם, ונמצא שגנב יהודי וגנב ערבי – הפסיקה היא שונה.

אחמד טיבי: הסיכוי להרשעה של ערבי בעבירה ראשונה היא גדולה, נדמה לי, ב-40%; הסיכוי לשלוח ערבי לבית-סוהר בעבירה ראשונה גדול יותר.

אחמד טיבי: יש יותר מעבודה מחקרית אחת.

אחמד טיבי: אדוני, הדבר הנורא ביותר שהיה במקרה של הרצח שלפנינו הוא ההסבר של השופט, שאמר – וגם התביעה; התביעה שותפה לעוול, ולא רק השופט.

אחמד טיבי: התביעה הקלה, אמרה: נכון, הוא הניף סכין, אבל אי-אפשר לדעת שהנפת הסכין הזאת מטרתה להרוג.

אחמד טיבי: סליחה, הנפת הסכין הזאת, שהרגה, מה היתה מטרתה?

אחמד טיבי: לתת תעודת הוקרה?

אחמד טיבי: תאר לעצמך שערבי הניף סכין.

אחמד טיבי: אתה מתאר לעצמך, אדוני השר, רבותי חברי הכנסת, שמישהו בפרקליטות יגיד שהערבי שהניף את הסכין והרג יהודי לא התכוון להרוג אותו?

אחמד טיבי: העונש יהיה כפול ומכופל.

אחמד טיבי: יש יחס אחר.

אחמד טיבי: מדינה שטוענת שהיא דמוקרטית ויש בה מערכת משפט שאמורה ללכת על-פי דין צדק, לא יכולה לנהוג במוסר כפול בשתי מערכות.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, אומרים שיש שופטים בירושלים.

אחמד טיבי: אכן, יש שופטים גזעניים בירושלים.

אחמד טיבי: תודה רבה.

יעקב אדרי: תודה.

יעקב אדרי: ישיב שר המשפטים, השר יעקב נאמן.

יעקב אדרי: בבקשה.

יעקב נאמן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני אתייחס לנושא שהיה מוגדר בסדר-היום, ההצעה לסדר-היום, ולא לכל דבריו הנכבדים של חבר הכנסת אחמד טיבי.

יעקב נאמן: ברצוני להביא לידיעת חבר הכנסת השואל את תגובת הנהלת בתי-המשפט: פסקי-הדין ניתנים על יסוד התשתית העובדתית והמשפטית המונחת בפני בית-המשפט על-ידי הצדדים.

יעקב נאמן: ההחלטות השיפוטיות השונות מדברות בעד עצמן, והן כפופות לזכות ערעור, כקבוע בדין.

יעקב נאמן: מתוקף עקרונות הפרדת הרשויות ועצמאות שיקול הדעת השיפוטי, אין זה נכון שבית-המחוקקים יעסוק בהליך משפטי קונקרטי אלא בשאלות כלליות בלבד.

יעקב נאמן: לגופו של עניין, בתיק נשוא ההצעה לסדר-היום מדובר בהודאה בהריגה בגדר הסדר טיעון שהושג בין הצדדים ואושר על-ידי בית-המשפט, ולא ברצח כפי שנכתב בהצעה לסדר-היום.

יעקב נאמן: לפי דין, בעבירות מסוג זה מצוי קורבן העבירה בפרטי ההסדר, ויש חובה לקבל את עמדתו עוד בטרם הגשתו לאישור בית-המשפט.

יעקב נאמן: כך נעשה גם במקרה זה.

יעקב נאמן: מעבר לכך, עומדת למשפחת המנוח אפשרות להגיש תביעה אזרחית.

יעקב נאמן: חשוב לציין שאין באמור כדי להביע עמדה לגופו של התיק הנדון או באשר לסוגיה הקונקרטית.

יעקב נאמן: אני חושב, חבר הכנסת אחמד טיבי, לנוכח התשובה שלי, שלא רצוי שיהיה דיון בכנסת בתיק קונקרטי שתלוי ועומד בבית-משפט.

יעקב אדרי: תודה לשר המשפטים.

יעקב אדרי: מה השר מציע?

יעקב נאמן: אני מציע להסיר את ההצעה – – –

אחמד טיבי: אדוני, זו היתה שאלה עקרונית – – –

יעקב נאמן: לכן נתתי תשובה עקרונית, ואני חושב שמן הראוי שההצעה תוסר מסדר-היום.

יעקב אדרי: טוב.

יעקב אדרי: השר מציע להסיר את זה מסדר-היום.

יעקב אדרי: אנחנו ניגשים להצבעה.

אחמד טיבי: לוועדה.

יעקב אדרי: איך?

אחמד טיבי: לוועדה.

יעקב אדרי: טוב.

יעקב אדרי: מי שבעד ועדה – יצביע כן.

יעקב אדרי: מי שבעד להסיר – –

אחמד טיבי: – – –

יעקב אדרי: – – נגד.

שלמה מולה: בעד – – –

קריאה: בעד – – –

אחמד טיבי: בעד – ועדה; נגד – – –

יעקב אדרי: בעד – ועדה; נגד – הסרה.

יעקב אדרי: בבקשה.

שלמה מולה: – – – בעד – – – נגד – ועדה.

נסים זאב: – – –

אחמד טיבי: לא, לא, לא, לא, מה?

אחמד טיבי: תגיד, מה?

אחמד טיבי: בעד – לבטל.

יעקב אדרי: דקה, דקה.

קריאה: בעד.

יעקב אדרי: בעד זה ועדה.

אחמד טיבי: בעד – – –

יעקב אדרי: נגד זה הסרה.

אחמד טיבי: אוקיי.

יעקב אדרי: אוקיי.

אחמד טיבי: לא, לא, תבטל – – –

נסים זאב: נגד – – –

אחמד טיבי: לא, לא, לא.

יעקב אדרי: רגע.

אחמד טיבי: – – – תבטל.

יעקב אדרי: רגע, רגע, רבותי.

אחמד טיבי: – – –

יעקב אדרי: דקה, דקה, דקה, דקה, דקה.

קריאות: – – –

נסים זאב: – – – תחזור על זה – – – נראה לי, הצביע – – – לפני – – –

יעקב אדרי: רק רגע.

יעקב אדרי: לא, לא, סליחה.

יעקב אדרי: אני ממש מתנצל.

יעקב אדרי: רק רגע.

יעקב אדרי: אני מתנצל.

יעקב אדרי: דקה, יש פה בעיה.

אחמד טיבי: למה נגד, שלמה?

שלמה מולה: – – – אי-אפשר – – –

אחמד טיבי: אבל זו תופעה.

שלמה מולה: – – –

אחמד טיבי: מה, זה פסק-דין של אחד?

אחמד טיבי: מה, אתה לא הקשבת לי?

אחמד טיבי: זו סדרה של פסקי-דין.

אחמד טיבי: אם היו הורגים אתיופי – – – 5,000 שקל, לא היית כועס?

אחמד טיבי: בתשלומים.

שלמה מולה: הייתי כועס – – –

אחמד טיבי: תשלומים.

אחמד טיבי: 5,000 שקל.

יעקב אדרי: רבותי, אנחנו ניגשים להצבעה.

יעקב אדרי: בעד – ועדה; הסרה – נגד.

יעקב אדרי: בבקשה.

נסים זאב: – – – רבי יצחק, נגד.

יעקב אדרי: בבקשה.

נסים זאב: ואתה תפסיק לעשות פה שערורייה.

נסים זאב: לך שמה, לסוריה, תראה כמה רוצחים.

מיכאל בן-ארי: אצל קדאפי.

מיכאל בן-ארי: קדאפי – – –

נסים זאב: לקדאפי לך.

מיכאל בן-ארי: תיתן לו שמלה.

מיכאל בן-ארי: יש לך שמלה בשבילו?

נסים זאב: לא, אין לי.

נסים זאב: השמלות יקרות.

מיכאל בן-ארי: קדאפי – – – הצבעה מס' 18 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 4 בעד ההצעה שלא לכלול את הנושא בסדר-היום – 6 נמנעים – אין ההצעה שלא לכלול את הנושא בסדר-היום של הכנסת נתקבלה.

יעקב אדרי: בעד – 4.

יעקב אדרי: נגד – 6.

יעקב אדרי: הנושא מוסר מסדר-היום.

יעקב אדרי: אפליה על רקע מצב משפחתי – נשים חד-הוריות וגרושות נדרשות לשלם יותר על ביטוח רכבן

יעקב אדרי: אנחנו ממשיכים לנושא הבא.

יעקב אדרי: הצעה לסדר-היום בנושא: אפליה על רקע מצב משפחתי – נשים חד-הוריות וגרושות נדרשות לשלם תשלום גבוה יותר לחברת הביטוח עבור ביטוח רכבן, מס' 8711.

יעקב אדרי: חברת הכנסת אורית זוארץ תציג את הנושא, בבקשה.

יעקב אדרי: ישיב סגן השר יצחק כהן.

אורית זוארץ: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, חברי וחברותי חברי הכנסת, בשבוע שעבר, בדרכי לכאן לקיים דיון במסגרת שדולה שאני עומדת בראשה לקידום נשים ואמהות בעולם התעסוקה – על סדר-היום היה דיון: איך אנחנו מסייעים לנשים חד-הוריות, איך אנחנו מעצימים אותן ומשנים את הדימוי הציבורי של נשים חד-הוריות, שלפעמים הן סובלות מדימוי שלילי, ויש הרבה מאוד האשמות שמוטחות כנגד נשים חד-הוריות.

אורית זוארץ: בעודי נוסעת לכאן אני שומעת ב"גלי צה"ל", שיש חברת ביטוח שמפלה נשים חד-הוריות וגרושות על בסיס מעמדן המשפחתי ומחייבת אותן לשלם סכום הרבה יותר גבוה על ביטוח.

אורית זוארץ: בעיני זו שערורייה.

אורית זוארץ: אני חושבת שאנחנו כמדינה מתוקנת וכמחוקקים צריכים לפקח על ההתנהלות של חברות הביטוח, שלא ייווצר מצב שאדם כזה או אחר יופלה לרעה על רקע מעמדו המשפחתי.

אורית זוארץ: מה הקשר בין גרושה לביטוח רכב?

אורית זוארץ: האם גרושות עושות יותר תאונות דרכים?

אורית זוארץ: למה מחייבים אותן?

אורית זוארץ: בעיני זו אפליה שאנחנו כמדינה וככנסת לא יכולים להשלים אתה, ואנחנו חייבים לבדוק את זה.

אורית זוארץ: אני מבקשת להביא את חברת הביטוח לכאן, לוועדת הכלכלה, על מנת לתת דין-וחשבון, ואם אותה חברת ביטוח אכן עברה על החוק – להפעיל נגדה סנקציות.

אורית זוארץ: לא ייתכן שאנשים יעשו לעצמם דין ויפלו נשים חד-הוריות על רקע מעמדן המשפחתי.

אורית זוארץ: אני רוצה לסבר את אוזניהם של החברים, החברות והיושב-ראש, לפי נתונים פורמליים, גם של משרד התמ"ת וגם של משרד הרווחה, נשים חד-הוריות משקיעות הרבה יותר, גם בילדיהן, ונשים חד-הוריות עובדות הרבה יותר מנשים נשואות.

אורית זוארץ: 85% מהנשים החד-הוריות משתתפות באופן פעיל בעולם התעסוקה, לפעמים בשתי משרות, ונשים נשואות משתתפות בשיעור של 65%.

אורית זוארץ: אז לבוא ולפגוע, עוד פעם, בכיסן של נשים חד-הוריות, שבהרבה מאוד מקרים גם לא מצליחות לתבוע את המזונות מבן-הזוג שלהן, מהגרוש שלהן – נדרשות בביטוח לשלם יותר?

אורית זוארץ: ומכאן אני פונה גם אליך, השר, וגם אלינו, כחברי כנסת, להמשיך ולדון בנושא הזה, להעלות את זה על סדר-היום.

אורית זוארץ: ואם אנחנו רוצים ליצור רשת חברתית לאזרחים ואזרחיות, לעודד אותם להשתתף בעולם התעסוקה ולדאוג שהם יתרמו מבחינה כלכלית לעולם התעסוקה, אנחנו צריכים להיות מאוד מאוד רגישים לסוגיות האלה, רגישים מאוד לניואנסים האלה ולאפליה הזאת.

אורית זוארץ: אני באמת קוראת לכל חברות הביטוח.

אורית זוארץ: מדובר בחברה אחת.

אורית זוארץ: עשינו בדיקה בחברות אחרות, ולא קיבלנו תשובות שהנושא של מצב משפחתי הוא רלוונטי.

אורית זוארץ: ולכן אני באמת קוראת גם לסגן השר וגם לנו, לכנסת, לקיים דיון יותר מעמיק בוועדת הכלכלה ולהוקיע את ההתנהלות הזאת של חברת הביטוח.

יעקב אדרי: תודה.

אורית זוארץ: תודה.

יעקב אדרי: ישיב סגן השר יצחק כהן, בבקשה.

אורית זוארץ: אגב, אני רוצה רק לציין שהדיון התקיים בשיתוף חברת הכנסת מירי רגב וארגון "ידיד" – –

יעקב אדרי: תודה.

אורית זוארץ: – – שמסייע.

יעקב אדרי: תודה.

יצחק כהן: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כבוד השר, חברת הכנסת זוארץ, כבכל חוזה ביטוח, גם בביטוח רכב פרמיית הביטוח משקפת את הסיכון הייחודי של המבוטח, על-פי ניתוח אקטוארי.

יצחק כהן: לפיכך, החוק בישראל מאפשר לקבוע פרמיית ביטוח דיפרנציאלית.

יצחק כהן: אפילו לגבי אדם עם מוגבלויות, חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות מאפשר התייחסות שונה בחוזה ביטוח, ובלבד שהשונות מבוססת על מידע אקטוארי או אחר שהוא אמין ורלוונטי להערכת הסיכון הביטוחי.

יצחק כהן: בודקים.

יצחק כהן: לכן, ככל שהסטטיסטיקה מראה קשר בין מעמדו המשפחתי של מבוטח לבין הסיכון הביטוחי שהוא מהווה, חברת הביטוח תהא רשאית להשתמש בנתון זה כדי לקבוע תעריף ביטוח כחוק.

אורי אורבך: מה, מה, מה התשובה הזאת?

אורי אורבך: – – –

יצחק כהן: אתה תמתין עד הסוף.

יצחק כהן: אני אגיע למה שאתה רוצה לשמוע – – –

אורי אורבך: אם ערבים – – –

יצחק כהן: לא, לא, אתה – – – עד הסוף.

יצחק כהן: עד הסוף.

יצחק כהן: עד הסוף.

יצחק כהן: אני אומר לך מה המצב הקיים, המצב החוקי הקיים.

יצחק כהן: היא הגישה הצעה מאוד טובה.

יצחק כהן: אני מגיע.

יצחק כהן: אחרי שהיא אוספת את הנתונים, חברת הביטוח רשאית על-פי החוק להשתמש בנתון כדי לקבוע תעריף ביטוח כחוק.

יצחק כהן: עם זאת – אני מגיע לבקשתך – בכל מקרה אשר בו מבוטח סבור שהוא קיבל יחס לא הוגן ממבטח, הוא רשאי להגיש תלונה למפקח על הביטוח, וזה יבדוק את התנהלותה של החברה.

יצחק כהן: נוסיף כי שוק הביטוח הוא תחרותי במיוחד ופועלות בו חברות ביטוח רבות.

יצחק כהן: היות שקיימות חברות ביטוח שאינן מבססות את תעריפיהן על מצבו המשפחתי של מבוטח – לא כולן, חלק – –

אורית זוארץ: אף אחת לא.

אורי אורבך: – – –

יצחק כהן: אין דבר כזה.

יצחק כהן: ישנן, ישנן.

יצחק כהן: – – יכולים מבוטחים לבחור לבטח את עצמם בחברה שאינה מבחינה בין אמהות חד-הוריות לבין מבוטחים אחרים.

יצחק כהן: גם אני חושב כמוך שזו סוגיה מאוד חשובה.

יצחק כהן: טוב שהעלית אותה, ואני מסכים אתך שצריך לדון בה, אני רק חולק – – –

יעקב אדרי: צריך לתת את זה למפקח על הביטוח.

יצחק כהן: אני חושב שלהזמין את המפקח לוועדת כספים – – –

אורית זוארץ: כלכלה, לא?

יצחק כהן: לא, כספים.

יעקב אדרי: לא, לא, המפקח על הביטוח.

יעקב אדרי: יש, אפשר להעביר לוועדת הכספים.

יצחק כהן: לוועדת הכספים.

יצחק כהן: זו סוגיה מאוד חשובה.

יצחק כהן: אם החוק מאפשר את הדיפרנציאל הזה באיסוף נתונים אקטואריים ורמת סיכון, אז בואי נראה איך הסטטיסטיקה הזאת עובדת, וכדאי מאוד לדון בה, אני מסכים אתך.

יצחק כהן: נדון בה בוועדת הכספים.

יעקב אדרי: טוב.

יצחק כהן: מקובלת עלייך ההצעה?

אורית זוארץ: חשבתי על ועדת כלכלה, אבל – – –

יעקב אדרי: אני חושב – ועדת הכספים.

יעקב אדרי: מביאים את המפקח על הביטוח.

אורית זוארץ: נביא את המפקח על הביטוח.

יעקב אדרי: כן?

יצחק כהן: לא נגיד.

יצחק כהן: נזמין אותו, נעביר את ההצעה – – –

אורית זוארץ: כן.

אורית זוארץ: ואם לא, אני אומרת לך, אנחנו פותחים קבוצה ב"פייסבוק" להחרים את חברת הביטוח – – –

יצחק כהן: יש כאלה.

יצחק כהן: לא כולן.

יצחק כהן: לא כולן, אגב.

יצחק כהן: לא כולן.

אורית זוארץ: לא, לא, לא, יש אחת כזאת – – –

יצחק כהן: יכול להיות, אבל היא רשאית, אגב, היא רשאית.

אורית זוארץ: שנשים לא יבטחו אצלה.

יצחק כהן: היא רשאית.

יצחק כהן: על-פי החוק היא רשאית.

יצחק כהן: היא אוספת נתונים, סטטיסטיקות, וקובעת מה רמת הסיכון.

יצחק כהן: אבל את צודקת, זו סוגיה שצריכה התייחסות, וישנן חברות שלא מתייחסות לזה, אבל בכל מקרה – – –

יעקב אדרי: נביא אותם.

יעקב אדרי: הם יצטרכו לתת דין-וחשבון.

יצחק כהן: בכל מקרה, ההצעה שהעלית היא הצעה מצוינת.

יצחק כהן: אני באמת ממליץ להצטרף לבקשתה של חברת הכנסת זוארץ ולהעביר את זה לוועדת הכספים, את כל ההצעה.

יצחק כהן: נמשיך לדון שם.

יעקב אדרי: תודה.

אורי אורבך: איזו סטטיסטיקה יכולה להיות?

יצחק כהן: אתה רואה?

יצחק כהן: לא הכול אתה יודע.

יעקב אדרי: יש, יש.

יעקב אדרי: אנחנו נביא – – –

יצחק כהן: אורי, אתה רואה?

יצחק כהן: גם אני הייתי מופתע.

יצחק כהן: לא הכול אנחנו יודעים.

יעקב אדרי: נכון.

אורי אורבך: גם הם לא יודעים הכול.

יעקב אדרי: תודה.

יעקב אדרי: אנחנו נזמין אותו והוא ייתן דין-וחשבון לוועדת הכספים ונשאל אותו את השאלות.

יעקב אדרי: רבותי, אנחנו ניגשים להצבעה, בבקשה.

יעקב אדרי: נחכה לסגן השר שיגיע למקומו.

יעקב אדרי: מי שבעד – לוועדת הכספים, ומי שנגד – בבקשה.

יעקב אדרי: הצבעה מס' 19 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 10 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הכספים נתקבלה.

יעקב אדרי: בעד – 10, אין מתנגדים.

יעקב אדרי: הנושא יעבור לוועדת הכספים.

יעקב אדרי: תודה.

יעקב אדרי: אנחנו עוברים – יש הודעה למזכיר הכנסת, בבקשה.

יעקב אדרי: שתי הודעות.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו על היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק בתי-דין מינהליים (תיקון מס' 11), התשע"ב–2012, שהחזירה ועדת החוקה, חוק ומשפט; הצעת החוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 140), התשע"ב–2012, שהחזירה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

נאזם בדר: תודה.

יעקב אדרי: תודה.

יעקב אדרי: המשבר בחברות הביטוח, הסיכון לכספי החוסכים והכוונה להעלות את גיל הפרישה

יעקב אדרי: אנחנו עוברים לנושא הבא: המשבר בחברות הביטוח, הסיכון לכספי החוסכים והכוונה להעלות את גיל הפרישה, הצעות לסדר-היום מס' 8723, 8738, 8739, 8740, 8751, 8755, 8763, 8764 ו-8779.

יעקב אדרי: ראשון הדוברים, חבר הכנסת מגלי והבה, בבקשה.

יעקב אדרי: ישיב סגן שר האוצר, חבר הכנסת יצחק כהן.

יעקב אדרי: בבקשה.

מגלי והבה: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, חברי חברי הכנסת, השבוע החליטו משרד האוצר והמפקח על הביטוח כי החל משנת 2013 לא נוכל לרכוש מחברות הביטוח פוליסות עם מקדם קצבה מובטח.

מגלי והבה: זה במסגרת הבשורות.

מגלי והבה: עד עכשיו, כל אחד שהיה לו הביטוח שלו – ביטוח מנהלים או כל פוליסה עם מקדם קצבת מבוטח, צריך להיות מוטרד.

מגלי והבה: כי בעצם, אם אנחנו נסביר מה זו הקצבה הזאת, אדוני היושב-ראש, בן-אדם שיש לו ביטוח המנהלים שלו או כל חיסכון אחר, חד-פעמי, ברגע שהוא מגיע לגיל הפרישה או לפנסיה, הוא יכול לקבל או לחלק את הקצבה הזאת בתיאום עם אותה חברה, וככה יוכל להבטיח לעצמו את עתידו הכלכלי.

מגלי והבה: עד עכשיו העניין היה בסדר, נראה לכל הצדדים – גם למבוטחים, גם אלה שיש להם חברות הביטוח – ופתאום, אותן חברות באו והודיעו שלא ימשיכו עם קצבת מבוטח.

מגלי והבה: איפה כאן הסכנה, חברי חברי הכנסת?

מגלי והבה: האוצר, יש לו תוכניות להעלות את גיל הפרישה, גם לגברים, גם לנשים.

מגלי והבה: תוחלת החיים שלנו עלתה, וחברות הביטוח לא יוכלו לעמוד אם לא מעדכנים כל פעם מחדש את מה שנקרא מדד תוחלת החיים.

מגלי והבה: אז אתה יכול לחסוך כסף, אבל לא ישתלם לחברות הביטוח לחלק לך אותו למשכורת פנסיונית במשך השנים.

מגלי והבה: זה אחד הדברים המטרידים, כי עכשיו, אני מניח שעד סוף השנה ירוצו הרבה לחברות הביטוח וינסו לקנות פוליסות, וגם זה דבר שיכול להביא למצב אבסורדי.

מגלי והבה: אנחנו מדברים – כיצד הממשלה, חברות הביטוח, יבטיחו לנו, אדוני היושב-ראש, את הנושא הזה של קצבת מבוטח.

מגלי והבה: היו כל מיני רעיונות שחברות הביטוח – אני לא בא להגן עליהן – היו מוכנות לספוג, אבל ברגע שהפרשי – או בעצם הכוונה של הממשלה, חבר הכנסת ידידי יעקב כץ, רוצה להעלות את גיל הפרישה, זאת אומרת, גם התשלום לחברות הביטוח הולך להיות קטן, ואז המשמעות היא שאתה, יש לך קצבה, אבל היא לא מספיקה למספר השנים שנותרו לך.

מגלי והבה: אנחנו נפלנו אם כך על סוגיה שיכולה להיות קשה והרת אסון לכל המבוטחים, והמצב הזה יוצר תוהו ובוהו.

מגלי והבה: אנחנו העלינו את זה על סדר-היום, אדוני היושב-ראש, כדי להתריע לפני שמתחילים לחשוב על העלאת גיל הפרישה והעלאת גיל הפנסיה, וגם לתת תשובה כיצד הממשלה רוצה להתנהג – האם היום לאפשר לאותן חברות ביטוח את עדכון המדד לקצבת המבוטח בדירוג שהן יגיעו אליו להבנתן, ולא לעזוב את האזרחים לנפשם?

מגלי והבה: כי המשמעות – הרבה אנשים, דרך אגב, וכל השכירים שאין להם פנסיה מסודרת, מסתמכים על ביטוח מנהלים כזה או אחר, ואם אנחנו בזה נוגעים ופוגעים, אז גם לך לא תהיה פנסיה, וגם למבוטחים שסמכו על הפנסיה הזאת של מקדם קצבת מבוטח לא יהיה.

מגלי והבה: ויפה שעה אחת קודם, לפני שנגיע ל-2013.

מגלי והבה: הפתרון הוא בידי הממשלה ולא בידי חברות הביטוח.

מגלי והבה: תודה, אדוני.

יעקב אדרי: תודה.

יעקב אדרי: חבר הכנסת יעקב כץ, בבקשה.

יעקב אדרי: גם לך יש שלוש דקות.

יעקב כץ: אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, מכובדי סגן השר, אני הייתי רוצה קודם כול לפתוח ולומר שיחד עם כל בית ישראל, אני, אנחנו, כולנו אבלים על מותו של גאון ישראל, מרן של כלל ישראל, הגאון הענק, הרב יוסף שלום אלישיב, שנפטר היום אחר-הצהריים.

יעקב כץ: ההלוויה תצא היום ב-22:00.

יעקב כץ: אני חושב שכל בית ישראל מבכה את השרפה.

יעקב כץ: ענק, גדול בתורה, היה חתנו של הרב ר' אריה לוין, רב האסירים, איש החסד והצדק.

יעקב כץ: מי שערך לו את החופה והקידושין היה, לא פחות ולא יותר, הרב קוק הזקן.

יעקב כץ: הרב אברהם יצחק הכהן קוק ערך את החופה והקידושין שלו, ערך את החופה והקידושין של הרב שלמה זלמן אויערבך.

יעקב כץ: יחד עם כל בית ישראל כולנו אבלים, מצטערים, בוכים, על האבדה הגדולה של גאון וענק בישראל, ומי ייתן שלא נדע צער יותר.

יעקב כץ: את זה צריך להגיד פה, בכנסת ישראל, ולדבר על הדבר הזה ולכאוב את הכאב.

יעקב כץ: יחד עם זאת, צריך לדבר בענייננו ולומר שבאמת, כפי שאמר חבר הכנסת מגלי והבה, הנושא של ביטוח המנהלים והנושא של הביטחון שחברות הביטוח במשך שנים, אדוני סגן השר והשר לעתיד, ידידי, חברי ורעי – טוב לשכן וטוב לשכנו.

יעקב כץ: אולי עכשיו, אחרי שקדימה עזבה, נחזור לשבת ביחד, יחליפו את הכיסאות עוד הפעם.

יעקב אדרי: בשבוע הבא.

יעקב כץ: כאב לי כל כך שנפרדתי ממך.

יעקב כץ: לא שרע לי ליד זחאלקה, אבל מתגעגע אליך.

יעקב כץ: על כל פנים, אני חושב שהנושא המרכזי שהיום אנחנו צריכים לעמוד – אני תמיד אמרתי שכשם שאנחנו מכבדים את ילדינו ואת נערינו ותינוקותינו, גם כבד את אביך ואת אמך למען יאריכון ימיך.

יעקב כץ: אבא ואמא יכולים לטפל בעשרה ילדים, אבל עשרה ילדים לא מסוגלים לטפל באבא ואמא.

יעקב כץ: גם מדינה שלמה שטופלה ואנשים מסרו את הנפש שלהם במשך שנים, כשמגיעים עכשיו לגיל – בן 60 לזיקנה, מגלי, בן 70 לשיבה, בן 80 לגבורות, בן 90 לשוח, בן 100 כאילו עבר ובטל מהעולם, וכולנו מגיעים לגילים האלה.

יעקב כץ: אני כבר הולך על משענתי ועל מקלי מגיל 22 כי נפצעתי במלחמה, אבל כולנו מגיעים בסוף למקל ולמשענת, וזו דרכו של עולם.

יעקב כץ: לא יעלה על הדעת שמדינה תטפל בכזאת אהבה ובכזאת מסירות בתינוקותיה, בילדיה ובצאצאיה ותזניח את זקניה.

יעקב כץ: לכן, אני מצטרף לקריאתו של חבר הכנסת מגלי והבה לדאוג שקצבאות הפנסיה – הרבה מתושבי מדינת ישראל השליכו את יהבם על חברות הביטוח, ועכשיו, בגלל העלאת גיל הפרישה ובגלל הנושא של קצבת המבוטח וכל הדברים שעשויים להקטין ולא לאפשר למשפחה לחיות בערוב ימיה, זה דבר שזועק לתיקון.

יעקב כץ: אתה, השר איציק כהן, באהבתך ובחיבתך לזקניך ולמוריך, אני בטוח שתמצאו את הדרך לתקן.

יעקב אדרי: תודה.

יעקב אדרי: אחרונת הדוברים – חברת הכנסת ליה שמטוב.

יעקב אדרי: סגן השר ישיב לנו בנושא כל כך חשוב.

ליה שמטוב: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, סגן השר, חברי חברי הכנסת, אני רוצה להקריא חלק מההודעה למבוטחים אשר צורפה לביטוח סיעודי "מושלם" בשנים 2004–2007: "אם צורפת לביטוח סיעודי 'מושלם' בשנים 2004–2007, למרות שלא ביקשת להצטרף לביטוח, לא היית מודע לכך שצורפת לביטוח, אינך מעוניין להוסיף ולהיות מבוטח במסגרתו אף בעתיד, לא הגשת כל תביעה במסגרת הביטוח כאמור והינך מעוניין לבטל את הביטוח באופן רטרואקטיבי ממועד צירופך לביטוח, הנך מתבקש להודיע על כך תוך 60 יום ממועד קבלת הדיווח הזה".

ליה שמטוב: אתם שואלים: מי בעצם עשה את הדבר הזה?

ליה שמטוב: מדובר בקופת-חולים "כללית", דרך חברת הביטוח "דקלה".

ליה שמטוב: טוב שהגיע המשיח, וזה המפקח על הביטוח, ודרש מקופת-חולים "כללית" להפיץ לכל המובטחים את המסמך הזה שעכשיו הקראתי.

ליה שמטוב: ומה היה קורה אם המפקח הזה לא היה מגיע?

ליה שמטוב: אז אנשים היו ממשיכים לשלם.

ליה שמטוב: אם חס וחלילה היה קורה משהו למישהו והוא היה הופך לסיעודי, קודם כול הוא לא היה יודע שיש לו כזה ביטוח.

ליה שמטוב: שנית, אם במקרה כן יודעים ותובעים את הביטוח, אז יכולים לא לקבל את הפיצוי, כי כשלא חותמים אז גם לא חותמים על הצהרת בריאות.

ליה שמטוב: במכתב שהם הפיצו הם אומרים: אנחנו נחזיר לכל המבוטחים, למי שמעוניין, את הכסף, כי מדובר בתקלה, ובתוספת ריבית והצמדה.

ליה שמטוב: כולם יודעים על ביטוח "דקלה" ועל הביטוחים האחרים, שזאת חברת ענק, והם גובים את הכסף, והצטבר שם כסף רב מ-2004 עד 2007.

ליה שמטוב: עכשיו 2012, זה יותר מתשע שנים.

ליה שמטוב: הם מציעים כפיצוי למבוטחים גרגירים.

ליה שמטוב: עלינו, קודם כול, לדרוש לקבל את ההסברים מקופת-החולים ומחברת הביטוח לגבי היקף המחדל וסכומי הכסף שהם גנבו – סליחה, שנגבו בטעות, ולבסוף לקבל הצעת פיצוי אמיתית ללקוחות.

ליה שמטוב: תודה.

יעקב אדרי: ישיב סגן השר יצחק כהן, בבקשה.

יעקב אדרי: אנחנו כבר עוברים לנושא הבא.

יעקב אדרי: יש לנו סדר-יום עמוס מאוד.

יצחק כהן: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מאוד שמח על הערנות שלכם.

יצחק כהן: תפקידם של הממשלה ושל הרגולטורים זה לאתר כשלי שוק.

יצחק כהן: זה התפקיד שלהם, שלא יהיה מצב כמו שהזכירה חברת הכנסת ליה שמטוב, שלא נגיע לאיזו מציאות שפתאום רואים שיש איזה מצב בלתי נסבל.

יצחק כהן: זה התפקיד של הרגולטור.

יצחק כהן: המפקח על הביטוח תפקידו כל הזמן לסרוק, לחפש כשלי שוק ולתקן אותם, לסתום כל פרצה.

יצחק כהן: מטרת ההוראה החדשה לשינוי אופן שיווק תוכניות לביטוח חיים עם מקדמי קצבה מובטחים היא להגן על החוסכים מצד אחד ועל חברות הביטוח מצד שני: הגנה בטווח הקצר באמצעות שיפור הפוליסות כך שיהיו טובות ושקופות יותר לחוסכים, והגנה בטווח הארוך על-ידי שמירה על יציבות חברות הביטוח באופן שיבטיח למבוטח צעיר המתחיל היום לחסוך את כספי הפנסיה שלו כי כשיגיע לגיל פרישה חברת הביטוח תוכל לשלם לו את כספו.

יצחק כהן: הוראה זו מתבססת על עבודת מחקר שנערכה באגף שוק ההון, ביטוח וחיסכון באוצר בשנתיים האחרונות.

יצחק כהן: מהמחקר עולה, חברי חברי הכנסת, מגלי – כצל'ה, זאת תשובה על השאלה שלך.

יצחק כהן: מהמחקר עולה כי קיימת אי-ודאות רבה באשר ליכולת – –

יעקב כץ: – – –

יצחק כהן: כן.

יצחק כהן: – – לאמוד את תוחלת החיים עשרות שנים קדימה.

יעקב כץ: – – –

יעקב אדרי: חבר הכנסת יעקב כץ, אנחנו נחלק מחמאות בסוף.

יצחק כהן: אי-ודאות זו, כבוד היושב-ראש, מתקיימת לגבי שני הצדדים: אי-ודאות לחוסך, שאינו יודע אם מקדמי הקצבה שהוא רוכש היום אכן יצדיקו בעתיד את המחיר הגבוה שהוא משלם עבורם בפוליסה, ואי-ודאות לחברת הביטוח, שאינה יודעת אם תוכל לעמוד בעתיד בהתחייבות הגלומה במקדמים המובטחים.

יצחק כהן: בנוסף, אדוני היושב-ראש, מקדמי קצבה מובטחים לחוסך צעיר אינם קיימים בעולם, ולא קיים שוק לביזור הסיכון באופן שיאפשר לחברות הביטוח להפחית את הסיכון הרב הגלום במוצר זה.

יצחק כהן: בהתאם להוראה החדשה, פוליסות ביטוח מנהלים שישווקו החל מינואר 2013 יהיו פוליסות טובות יותר מאלה הקיימות היום.

יצחק כהן: ראשית, תצומצם האי-ודאות על-ידי שיווק המקדמים המובטחים לבני 55 ומעלה; שנית, המבוטח הרוכש את המקדמים המובטחים ידע בדיוק כמה הם עולים לו, וכן ההבטחה הגלומה במקדמים תחול על כל מסלול קצבה שבו הוא יבחר.

יצחק כהן: לסיכום, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, השינוי מבטיח שמבוטחים יוכלו להבין טוב יותר את המוצר שהם קונים וחברות יוכלו לנהל טוב יותר את הסיכונים שאליהם הן חשופות.

יצחק כהן: מה שאני מציע, מכיוון שהנושא הוא באמת נושא חשוב – עליתם פה, באמת, אני משבח את הערנות שלכם.

יצחק כהן: הרב כצל'ה, מגלי והבה וליה שמטוב, אני מוכן שזה יעבור לוועדת הכספים להמשך דיון עם המפקח.

יצחק כהן: כנראה יבואו גם חברות הביטוח.

יצחק כהן: נזמין לשם את כל הנוגעים בדבר ונמשיך את הדיון שם.

יצחק כהן: מקובל עליכם?

מגלי והבה: כן.

יצחק כהן: אדוני, אני מסכים שזה יעבור לוועדת הכספים.

יעקב אדרי: עכשיו אני מבקש שתיתן מחמאות לחבר הכנסת יעקב כץ.

יעקב אדרי: אנחנו ניגשים להצבעה.

יעקב אדרי: בעד – להעביר לוועדת הכספים, בבקשה.

יעקב אדרי: סגן השר יגיע למקומו.

יעקב אדרי: בבקשה.

יעקב אדרי: הצבעה מס' 20 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 8 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הכספים נתקבלה.

יעקב אדרי: בעד – 8, אין מתנגדים.

יעקב אדרי: הנושא יעבור לוועדת הכספים.

יעקב אדרי: רצח נשים בידי בעליהן

יעקב אדרי: אנחנו עוברים לנושא הבא: רצח נשים בידי בעליהן, הצעות לסדר-היום מס' 8731, 8745, 8750 ו-8759.

יעקב אדרי: ראשון הדוברים – חבר הכנסת שלמה מולה.

יעקב אדרי: ישיב השר לביטחון הפנים, חבר הכנסת יצחק אהרונוביץ.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, אנחנו מעלים את נושא האלימות במשפחה ורצח נשים בכנסת הזאת כל הזמן כמעט, כשיש מקרי אלימות, ואני יודע שגם המקרים שונים בין קבוצות אוכלוסין בחברה הישראלית.

שלמה מולה: אני גם יודע לומר שהפתרון הוא לא בידי משטרת ישראל – לא כולו, אולי חלקו כן.

שלמה מולה: החלק הגדול הוא בעצם בסיפור של טיפול במשפחות במצוקה בידי שירותי הרווחה, כששירותי הרווחה נמצאים בקריסה, עמוק מאוד, בעיקר מחסור בכוח-אדם של עובדים סוציאליים.

שלמה מולה: ומעבר לזה, אני יודע לומר, יש תוכניות לצמצום, ואני לא רוצה להגיד למיגור – זה כנראה כמעט בלתי אפשרי – אי-אפשר לצפות למגר לגמרי את התופעה אבל אפשר לצמצם את תופעת האלימות בזה שיופעלו נכון, יהיו תוכניות תואמות תרבות לאוכלוסיות רבות כדי להתמודד עם הבעיה.

שלמה מולה: אדוני השר, אני יכול לספר לך – תופעת האלימות כלפי נשים יוצאות אתיופיה, משפחות יוצאות אתיופיה, היא גבוהה יותר, יחסית, בהשוואה לאוכלוסיות הרחבות.

שלמה מולה: ואנחנו נתנו הרבה מאוד עצות כיצד להתמודד עם הבעיה.

שלמה מולה: כיצד להתמודד – הוקמה ועדה בין-משרדית שבה עסקו בעצם ביצירת תוכניות תואמות תרבות.

שלמה מולה: והתוכנית הזאת בעצם הופעלה כפיילוט בכמה משרדים – נדמה לי אפילו, יושב כאן אדוני היושב-ראש, כשאתה היית שר הקליטה גם היו נושאים שנדונו אצלך במשרד, ואז ביקשו לבדוק תוכניות שבעצם יצמצמו את הפערים הבין-תרבותיים.

שלמה מולה: להפתעתי, אדוני היושב-ראש, נודע לנו לפני כמה חודשים שהתוכנית הזאת לא מופעלת.

שלמה מולה: בזמן שהתוכנית הזאת הופעלה, תופעת האלימות, ואף הרצח, ירדו פלאים, בצורה משמעותית ביותר.

שלמה מולה: יש כאן באמת שילוב קטלני של מצוקות אישיות של אנשים, משבר כלכלי והסתגלות חברתית, אולי אף יכולת קליטה בסביבה שבה הם נמצאים.

שלמה מולה: ולכן, אני חושב, אדוני השר, אני רוצה לפנות אליך ולבקש ממך, בתוקף תפקידך כשר, אני יודע גם כמה אתה רגיש, כמה דיונים היו אפילו אצלך במשרד בנושא הזה – אני הייתי רוצה לבקש ממך מעל הבמה הזאת לבקש לראות את התוכנית הזאת שהיתה קיימת, והיא עדיין קיימת, לבקש להפעיל אותה, כי לא יכול להיות שתהיה תוכנית למיגור תופעה או לצמצום התופעה, והיא תישאר במגירה בגלל מחסור תקציבי.

שלמה מולה: תודה רבה.

יעקב אדרי: תודה.

יעקב אדרי: חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, נושא של רצח נשים – אבל רצח כלשהו.

נסים זאב: מקרי הרצח, לצערי הרב, והפשיעה במדינת ישראל זה עניין של חינוך, זה עניין של תרבות, זה עניין של מוסר, זה עניין של ערכים, זה עניין של כבוד החיים, ערך החיים.

נסים זאב: ולצערנו הרב, הדבר הזה חסר הרבה אצלנו במדינת ישראל.

נסים זאב: אני רוצה לומר שמקרי הרצח האחרונים – אם זה ביישוב בגליל התחתון, ביישוב מסד, בהפרש של כמה שעות ראינו שני מקרי רצח, שהבעל, לאחר שרצח את אשתו, במקרה אחד הוא תלה את עצמו, במקרה שני הוא ירה בעצמו.

נסים זאב: ואנחנו לפעמים רואים בתוך 24 שעות שניים או שלושה מקרי רצח.

נסים זאב: אני כבר לא מדבר על נשים מול בעלים – שבעלים רוצחים את נשותיהם.

נסים זאב: ובמקביל, אנחנו רואים גם רצח של העולם התחתון, ואנחנו כמעט לא מתייחסים לזה כי אלה דברים שאולי כבר הפכו להיות דברים שבשגרה.

נסים זאב: הסטטיסטיקה בעצם מראה שאחוז מהנשים בישראל סובלות מאלימות במשפחה – למשל 5.8% מהנשים דיווחו על אלימות פיזית.

נסים זאב: הסטטיסטיקה והמחקר הזה נעשו בקרב למעלה מ-140,000 נשים.

נסים זאב: 11.2% דיווחו – מבחינת אחוזים הם גבוהים – שהן חוו אלימות פיזית מצד הבעלים.

נסים זאב: יש אלימות מינית, אני כבר לא מדבר על מקרים שונים ומשונים שבהם אולי בית-המשפט לפעמים מקל, בעניין רצח על כבוד המשפחה באוכלוסייה הערבית; כאילו נוטים להבין אותם, שזה רצח אולי מסוג אחר.

נסים זאב: אני זוכר שבזמנו חבר הכנסת אחמד טיבי העלה את הנושא הזה ואמר שאין מקום לעשות איפה ואיפה בנושא הזה, כי רצח של נשים באוכלוסייה הערבית – אי-אפשר להתיר את דמן של אותן נשים.

נסים זאב: יש בית-משפט, אפשר להרחיק את אותה אשה אם היא לא מקובלת על המשפחה, אבל בין להתיר את דמה ואולי לנהוג ביד יותר מקלה וברחמים – זה לא המקום.

נסים זאב: אני שוב חוזר ואני אומר – אף שכבוד השר לביטחון הפנים, הוא למעשה עונה על הסוגיה הזאת, אני לא בטוח שזה בתחום שלו, כי אני חושב שהמשטרה עושה מעל ומעבר.

נסים זאב: היא לא ספר המוסר של מדינת ישראל, היא לא ספר הערכים, שצריך להוביל.

נסים זאב: יש פה מערכת חינוך, ואני חושב שחלק מהעבודה זה הלשכה הסוציאלית.

נסים זאב: יש כל מיני תוכניות נגד אלימות בתוך המשפחה, צריך אולי יותר להרחיב, יותר להעמיק את הנושאים האלה, ואפילו לחייב את המשפחות, את הבעלים, כדי למנוע הישנות של מקרי אלימות, כשלפעמים זה גולש למקרי רצח.

נסים זאב: תודה, אדוני.

יעקב אדרי: תודה.

יעקב אדרי: חבר הכנסת סעיד נפאע, בבקשה, אחרון הדוברים.

סעיד נפאע: כבוד היושב-ראש, תודה רבה, בתחילת דברי אחרוג קצת מהנושא, היות ששני השרים המכובדים שנמצאים כאן הם מישראל ביתנו, אני היום נחלתי ניצחון עצום בהצבעה על – –

יעקב נאמן: אני לא חבר בשום מפלגה.

סעיד נפאע: – – הכרה בי כסיעה נפרדת, ברוב של 24 כנגד חמישה.

סעיד נפאע: אז מפלגתי לשעבר הוציאה גילוי-דעת ואמרה: מה, אני מתאם את פעולותי עם זאב אלקין?

סעיד נפאע: אז אני שואל אתכם – אתם היום תיאמתם את העמדה שלכם עם ג'מאל זחאלקה אולי, כי הצבעתם, אתם וגם ש"ס וגם קדימה, יחד אתו.

סעיד נפאע: זה לצורך הפרוטוקול.

סעיד נפאע: עכשיו לענייננו.

יעקב אדרי: אני מבין שהצעת החוק שלך נפלה.

סעיד נפאע: כן, נפלה, אמרתי, בניצחון מזהיר של חמישה לזכותי, 24 נגדי – שהם הקולות של ש"ס, של ישראל ביתנו וקדימה.

סעיד נפאע: בכל אופן, לענייננו.

סעיד נפאע: אין ספק, אני באמת התפלאתי – אני מסכים עם חבר הכנסת זאב – חשבתי שהסוגיה הזאת, דווקא מי שישיב עליה הוא שר הרווחה.

סעיד נפאע: רצח של נשים על-ידי בעליהן הוא לא רק בחברה שחבר הכנסת שלמה מולה ציין, אלא גם אצלנו התופעה הזו רחבה.

סעיד נפאע: ומן האירוניה המשוועת – כאשר מכתירים את זה תחת הכותרת "כבוד המשפחה".

סעיד נפאע: ברצח אין כבוד ולא יכול להיות כבוד.

סעיד נפאע: רצח זה רצח, רצח זה פשע.

סעיד נפאע: לכן אני אקדים ואומר שאני חושב שמן הראוי שהנושא הזה – אני לא יודע מה תהיה עמדת השר שישיב – יובא להמשך דיון כי זה נושא מאוד חשוב.

סעיד נפאע: תודה רבה.

יעקב אדרי: תודה.

יעקב אדרי: ישיב השר לביטחון הפנים יצחק אהרונוביץ.

יעקב אדרי: בבקשה.

יצחק אהרונוביץ': אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בראשית דברי אני רוצה לשלוח תנחומים למשפחות.

יצחק אהרונוביץ': רצח הוא רצח, כפי שנאמר, ואני לא בטוח, חבר הכנסת נפאע וגם חבר הכנסת נסים זאב, לא בטוח שאני צריך לענות על ההצעה לסדר-היום, כי גורמי רווחה, חינוך, השלטון המקומי – כפי שאתם אמרתם – אבל אני אגיד מה אנחנו עושים ומה המשטרה עושה.

יצחק אהרונוביץ': אלימות בין בני-זוג מהווה תופעה חברתית קשה, הדורשת טיפול והיערכות מיוחדת, כלל-מערכתית, הן במישור החברתי והן במישור הפלילי.

יצחק אהרונוביץ': אתייחס לדברים ולהיערכות של משטרת ישראל: הדבר הראשון, פותחו ושופרו דרכי שיתוף פעולה עם גורמי הרווחה והטיפול בקהילה; הדבר השני, מבוצעות הכשרות ייחודיות לשוטרים בנושא אלימות במשפחה, וכן ניתנו לשוטרים הרצאות מקצועיות על-ידי עובדים סוציאליים.

יצחק אהרונוביץ': אני חושב שזה קולע לדברים שלך, מולה, על הנושא של התוכניות, ויש גם דרכי פעולה לשילוב בין המשרדים.

יצחק אהרונוביץ': אם תרצה, אפשר לבוא ולראות את זה בעיניים.

יצחק אהרונוביץ': אפשר ליצור את המפגש הזה.

יצחק אהרונוביץ': הדבר השלישי, מדור נפגעי עבירה במשטרה שותף ב"שולחן עגול" שכולל את משרדי הרווחה, החינוך והקליטה.

יצחק אהרונוביץ': יושבים מסביב ומדברים על אותם דברים שאתה ציינת; כבר בשנת 1999 החל לפעול מערך ייחודי של 200 שוטרים חוקרים, גם במגזר הערבי, לטיפול בנושא האלימות במשפחה; ב-2002 מונו שישה קציני נפגעי עבירות מחוזיים לטיפול באלימות בין בני-זוג ועבירות מין; ביחידת החקירה והתביעה המשטרתית ניתן טיפול מיוחד בתיקים של רצידיביסטים – בני-זוג אלימים שחוזרים על מעשיהם יותר מפעם אחת.

יצחק אהרונוביץ': דבר שביעי, מופעל מוקד משותף לצה"ל ולמשטרה, לזיהוי מקרים שבהם בן-זוג אלים נושא נשק צה"לי; הדבר השמיני, פרויקט הכולל 16 תחנות משטרה שמהותו מתן מענה מיידי של עובד סוציאלי – שיחה עם הקורבן והתוקף – בעקבות הגשת תלונה, לשם התערבות אפקטיבית; הדבר התשיעי, פותחה תוכנה שבה יכול נפגע העבירה להיכנס באמצעות ססמה למערכת ולבחון בכל זמן נתון את ההתקדמות בתיק החקירה, וכן ליצור קשר טלפוני עם החוקר המטפל בתיק החקירה.

יצחק אהרונוביץ': כמה נתונים על מה שהיה: 2010 – 19 נשים נרצחו על-ידי בעליהן וכן שני גברים על-ידי בנות-זוגם; 2011 – 16 נשים נרצחו; 2012 – חמש נשים נרצחו בידי בני-זוגן.

יצחק אהרונוביץ': סך הכול תיקים שנפתחו ב-2011 בגין תלונות נשים – 12,620, מתוכם על איומים – 5,188, על תקיפה – 6,206, ועל תקיפה מינית – 304 תיקים.

יצחק אהרונוביץ': סך הכול מעצרים שביצעה המשטרה ב-2011, שבוצעו כנגד גברים – 4,013; נגד נשים – 156.

יצחק אהרונוביץ': מתוכם נעצרו גברים רצידיביסטים – 1,265.

יצחק אהרונוביץ': כפי שאנו רואים, מדובר בתופעה קשה וחמורה בחברה הישראלית, העוברת דרך משרדי ממשלה רבים, כמו חינוך, רווחה ומשפטים, והשלטון המקומי, ובסופה מגיעה לפתחה של המשטרה, הפועלת ועושה רבות, תוך הכשרת כוח-אדם מקצועי והשקעת משאבים רבים, בפיקוח על תיקי חקירה ועבריינים.

יצחק אהרונוביץ': למרות הירידה לאורך השנים במספר תיקי הרצח, וכל מקרה הינו חמור כשלעצמו, תמשיך המשטרה לעשות ככל שניתן על מנת לצמצם את התופעה.

יצחק אהרונוביץ': אני, כשר הממונה, לא אחסוך במשאבים כדי לטפל בתופעה בהיבט המקצועי, למיגור התופעה, תוך שיתוף פעולה של כלל משרדי הממשלה.

יעקב אדרי: תודה לשר אהרונוביץ.

יעקב אדרי: מה השר מציע?

יצחק אהרונוביץ': – – –

שלמה מולה: ועדה.

יעקב אדרי: בבקשה.

יעקב אדרי: איזו ועדה?

שלמה מולה: ועדת הפנים.

יעקב אדרי: ועדת הפנים.

יעקב אדרי: השר לא מתנגד.

סעיד נפאע: קידום מעמד האשה.

יעקב אדרי: קידום מעמד האשה.

יעקב אדרי: בבקשה.

יעקב אדרי: השר יגיע למקומו ואז נצביע.

יעקב אדרי: לשר אין התנגדות לעניין.

יעקב אדרי: בבקשה.

יעקב אדרי: הצבעה מס' 21 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 6 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדה לקידום מעמד האשה נתקבלה.

יעקב אדרי: בעד – 6, אין מתנגדים.

יעקב אדרי: הנושא יעבור לוועדה לקידום מעמד האשה.

יעקב אדרי: עוד שני מקרי כמעט-לינץ' בהר-הזיתים בשבוע שעבר

יעקב אדרי: אנחנו עוברים לנושא הבא: עוד שני מקרי כמעט-לינץ' בהר-הזיתים בשבוע שעבר, הצעה מס' 8668, של חבר הכנסת נסים זאב.

יעקב אדרי: בבקשה.

יעקב אדרי: ישיב השר לביטחון פנים יצחק אהרונוביץ.

יעקב אדרי: יש לך עשר דקות.

יעקב אדרי: הנושא הזה הוא בעייתי וחמור.

יעקב אדרי: הסיפור של הר-הזיתים נמשך עוד מהזמן שהייתי סגן השר לביטחון פנים.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, צריך להבין דבר אחד: המאבק על הר-הזיתים הוא מאבק לאומי.

נסים זאב: זה לא רק עניין של בית-הקברות.

נסים זאב: צריך להבין שכל הלינץ', כל יידויי האבנים, הניסיון לגרש את היהודים מלהתפלל בהר-הזיתים, זה לאומני.

נסים זאב: זה לא משהו שבא כתחביב של קבוצת נערים.

נסים זאב: כל הנושא הזה מכוון, יש פה רקע לאומני, יש פה "ג'יהאד אסלאמי", יש פה הרשות הפלסטינית שעומדת מאחורי זה.

נסים זאב: אני רוצה להתייחס למקרה החמור ביותר, אדוני היושב-ראש.

נסים זאב: אנחנו מדברים על הילולת "אור החיים" הקדוש.

נסים זאב: אני רוצה שתבינו, לא הרבה יודעים מה קורה בהילולה הזאת.

נסים זאב: במשך יממה שלמה, יום ולילה, באים עשרות אלפים, בדיוק כמו ביום הפטירה של רחל אמנו – אז אתם רגילים לראות אלפים רבים, עשרות אלפים; אותו הדבר, באותו קנה מידה.

נסים זאב: כאשר מדובר בהילולת "אור החיים" הקדוש, באים להשתטח על קברו יום ולילה.

נסים זאב: כל הלילה משתטחים, כל הלילה מתפללים – מי זה היה "אור החיים" הקדוש.

נסים זאב: ולכן, אדוני היושב-ראש, כאשר אדם בא בעזות ותוקף יהודי שיצא מהתפילה, ופוגע בו ובבתו בצורה שהבת היתה חייבת אשפוז לאחר התקיפה הזאת, זה מראה שאין להם שום פחד, אין שום מורא, אין שום פיקוח.

נסים זאב: וגם אם יש, הוא כזה מועט, הוא כזה מינורי שבאמת זה לא מפריע לאף אחד.

נסים זאב: אז מה שקרה, אדוני היושב-ראש, במהלך הנסיעה המופרעת הזו, הנהג הערבי פגע ברכב של מתפללים יהודים שחזרו מהתפילה של "אור החיים" הקדוש, והרכב נפגע קשות.

נסים זאב: ואם לא די בכך, יצאו הערבים מרכבם והחלו לתקוף את נהג הרכב ואת בתו.

נסים זאב: בנוסף, אחרי התקיפה הזאת, באו עוד קבוצה ועוד חבורה ועוד חמולה לתקוף באכזריות את הנוסעים היהודים והמתפללים שהגיעו למקום.

נסים זאב: אני רוצה לומר, נכון, היה שוטר אחד שניסה אולי לרסס גז מדמיע, אבל הוא לא הצליח להשתלט על המהומה כי לא היו כוחות משטרה במקום.

נסים זאב: עד שהגיעו ועד שהשתלטו על המהומה – בינתיים אנחנו רואים שהם שולטים בשטח.

נסים זאב: אני רוצה לומר, היו מקרים נוספים.

נסים זאב: אנחנו מכירים את העניין שחתן מגיע ביום חופתו, אם אחד מהוריו נפטר אז הוא בא משתטח.

נסים זאב: יש כאלה שרגילים, אגב, גם לצום באותו יום.

נסים זאב: החתן צם ביום חתונתו, אבל גם באים להשתטח על הקבר של האבא או של האמא.

נסים זאב: ובמקרה הזה, החתן שבא להשתטח על קבר אמו, הוא גם כן זכה – הייתי אומר – בצרורות של אבנים וסלעים, והוא נפצע ופונה לבית-החולים.

נסים זאב: יש עוד מקרים רבים של לינץ'.

נסים זאב: אני לא רוצה כרגע לדבר ולומר.

נסים זאב: יש מקרה מאוד חמור, כאשר הערבים רגמו אברכים שחזרו מהלווייתו של אותו האדמו"ר, הרב שנפטר, ותוך כדי שיצאו מאזור הר-הזיתים, שוב נתקלו בחבורה של עשרה צעירים שרגמו אותם באבנים.

נסים זאב: אלה דברים שחוזרים על עצמם, ואני רוצה לומר לך, אדוני השר, אני חוויתי את החוויה הזאת כמה פעמים.

נסים זאב: במקרה המזעזע זה היה בצומת הזכוכית בחברון, לפני הרבה שנים.

נסים זאב: ואני זוכר כאשר ערבים רעולי פנים עמדו על הגגות ואני הייתי במלכודת מוות.

נסים זאב: הייתי ברכב עם כמה חברים שבאו מחו"ל.

נסים זאב: באנו להשתטח על קברי האבות.

נסים זאב: בחזרה מקבר האבות יצאתי ותעיתי ונכנסתי דרך השוק.

נסים זאב: ואז רק התחילו את המשא-ומתן, נושא של השלום ואשליית השלום והסכם אוסלו.

נסים זאב: רגמו אותי באבנים.

נסים זאב: אני רוצה לומר לך, לא נשארה שמשה.

נסים זאב: כל השמשות נופצו.

נסים זאב: היו שם סלעים כאלה בתוך הרכב.

נסים זאב: אני לא ידעתי איך יצאתי חי מהמקום.

נסים זאב: בסופו של דבר לא היתה לי ברירה, ברחתי מהרכב.

נסים זאב: החברים שלי שהיו ברכב היו מאובנים – לא יכלו לצאת, לא יכלו לעמוד, לא יכלו לזוז.

נסים זאב: וזעקתי לעזרה, לא היה למי לזעוק.

נסים זאב: כי יש לך מקרה שאתה נמצא בין עשרות ובין מאות ולפעמים בין אלפים, במקרה הזה, של אנשים, שאתה רואה את השנאה שלהם בעיניים ואתה אפילו פוחד לבקש עזרה.

נסים זאב: אז אם זה לא המקרה הזה – באמת, כוחות הביטחון הם שצריכים להיות נוכחים בשטח, והאזרח הפשוט מצפה, לפחות בזמן מצוקה, לראות איזה צל של משטרה.

נסים זאב: דובר כבר זמן רב על הקמת תחנת משטרה במקום, אדוני כבוד השר.

נסים זאב: דובר על לקיחת יוזמה ולקחת את הביטחון.

נסים זאב: אני יודע שיש כמה גורמים, וזה מטיל את זה על זה והאחד מחכה לשני.

נסים זאב: תקציב יש.

נסים זאב: אני דיברתי עם השר לענייני דתות.

נסים זאב: הוא אמר לי שיש תקציב, בין 30 ל-40 מיליון שקלים.

נסים זאב: למה הדברים לא מבוצעים מבחינה טכנית?

נסים זאב: אני לא יודע מה הגורם, אבל אני יכול לומר, התחושה שלי ושל הציבור שלנו – הרי אנחנו חשים את זה, אגב, גם בהליכה לקבר שמעון הצדיק.

נסים זאב: מה, שם זה פחות בעיה?

נסים זאב: אני אומר לך, אדוני השר, זה לא פחות בעייתי.

נסים זאב: אני נמצא שם לפעמים.

נסים זאב: אני עובר ביום שישי ואני רואה דגלי פלסטין, כל אחד מניף שם את הדגלים.

נסים זאב: אני רואה את יידויי האבנים, שזה מגיע ממש עד לפתחי בית-הספר שלנו, שחוצה את כביש מס' 1.

נסים זאב: ולפעמים כוחות הביטחון, עם כל הכבוד, לא נמצאים ברגע הנכון כי אולי – איך אומרים?

נסים זאב: לא נקראו עדיין לעזרה, או לא היתה קריאה בזמן.

נסים זאב: אבל בינתיים מתפתחים מצבים לא נעימים.

נסים זאב: אנחנו חייבים להוריד את החיכוך בין האוכלוסיות.

נסים זאב: זה חשוב לנו, חשוב לעתידנו.

נסים זאב: וצריך להבין – אין ברירה.

נסים זאב: אנחנו נמצאים פה בירושלים, כאשר יש 180,000 ערבים סביב העיר ירושלים, העיר העתיקה, ויש פה אוכלוסייה יהודית ואוכלוסייה ערבית.

נסים זאב: וצריך למנוע את החיכוך הזה בכל כוח שבעולם.

נסים זאב: ואם צריך יותר תגבור משטרה וצריך יותר נוכחות, אין ברירה.

נסים זאב: אדוני השר, אני יודע שאתה עושה את הכול.

נסים זאב: אני לא בא בתלונות.

נסים זאב: אני רק אומר, אולי עדיין חסר לנו, הייתי אומר, התיאום בין המשרדים, כדי קודם כול לגמור את כל הנושא של הבטיחות מסביב, כל הנושא של הגדרות מסביב, כי יידויי האבנים שם, זה דבר שאין לו סוף.

נסים זאב: אנחנו לא רואים את הסוף ואנחנו כבר שנים חוזרים ומדברים על הנושא הזה.

נסים זאב: חבל שאנחנו נסחב את זה עוד שנים רבות, ואני מקווה לתשובה מהירה בנושא הזה, שהממשלה באמת תחליט לקחת יוזמה ולעשות מעשה.

נסים זאב: תודה רבה.

שלמה מולה: תודה רבה, אדוני.

שלמה מולה: כבוד השר לביטחון פנים, אהרונוביץ, יענה לך ואנחנו נתקדם הלאה.

שלמה מולה: בבקשה, אדוני השר.

יצחק אהרונוביץ': אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מבירור הפרטים עולה כי בתאריך 4 ביוני, במהלך הילולת "אור החיים" אירעה תגרה בין יהודים וערבים בעקבות תאונת דרכים בין שני כלי רכב.

יצחק אהרונוביץ': צוות שוטרים עיכב לחקירה ארבעה חשודים, לחקירה בתחנה, ולאחר שלא זוהו בידי המתלוננים הם שוחררו.

יצחק אהרונוביץ': החקירה עדיין נמשכת בתחנה.

יצחק אהרונוביץ': המקרה השני, ב-26 ביוני – במהלך הילולת הרבי מגור אירעה תגרה בין ערבים תושבי המקום ליהודים.

יצחק אהרונוביץ': כוח משטרה שהיה במקום עצר שני חשודים בתקיפה, אשר לאחר מכן שוחררו על-ידי בית-המשפט בתנאים מחמירים.

יצחק אהרונוביץ': בית-המשפט שחרר אותם.

יצחק אהרונוביץ': בשנים האחרונות משטרת ישראל – מחוז ירושלים, מרחב ציון, תחנת "שלם" – מבצעים פעילות גלויה וסמויה באזור הר-הזיתים ובצירים המובילים להר-הזיתים.

יצחק אהרונוביץ': עקב כמה אירועים בשנה שעברה – ואני הייתי כמה פעמים, חבר הכנסת זאב, שם במקום.

יצחק אהרונוביץ': עברתי את כל האתר כמה פעמים, כולל מערכת המצלמות, האבטחה.

יצחק אהרונוביץ': לפני כמה חודשים הקמתי תחנת משטרה.

יצחק אהרונוביץ': התחנה עובדת, לא צריך כסף משר הדתות.

יצחק אהרונוביץ': הכול כבר עובד.

יצחק אהרונוביץ': 20 שוטרים נמצאים שם כמה חודשים.

יצחק אהרונוביץ': אני חתכתי את הסרט ומרגע זה התחנה קיימת, נושמת, עובדת, עוצרת כל מה שצריך.

יצחק אהרונוביץ': אנחנו מדברים, בהערכה, בין ארבעה לחמישה חודשים שכבר התחנה נמצאת שם.

יצחק אהרונוביץ': ככה שמה שהתחייבתי, ביצעתי.

יצחק אהרונוביץ': במקום יש מצלמות אשר פועלות 24 שעות, ניידת אבטחה של משרד השיכון, שהוא הנותן את האבטחה.

יצחק אהרונוביץ': כאמור, נוכחות משטרתית קבועה בנקודה, כך שיש באמת מערך די טוב.

יצחק אהרונוביץ': הטיפול באירועי יידויי אבנים נמצא בעדיפות גבוהה של תחנת "שלם", האחראית לאזור.

יצחק אהרונוביץ': מתחילת 2012 נפתחו 56 תיקים בגין יידויי אבנים באזור, כאשר במקרים שבהם החשודים לא היו מתחת לגיל העונשין הוגשו כתבי-אישום.

יצחק אהרונוביץ': משטרת ישראל, מחוז ירושלים, כולם ימשיכו בפעילות הרצופה ונמשיך לעקוב אחר הפעילות, ואני מקווה שנביא לרגיעה גם באזור החשוב, הדתי, שאתה מזכיר, ואני שותף לזה.

יצחק אהרונוביץ': תודה רבה.

שלמה מולה: תודה רבה.

שלמה מולה: מה אדוני מבקש?

יצחק אהרונוביץ': מה שחבר הכנסת זאב רוצה.

שלמה מולה: אדוני, האם אתה מסתפק בתשובת השר?

נסים זאב: הדברים חוזרים על עצמם – – –

שלמה מולה: תודה.

שלמה מולה: עמדה אחרת – חבר הכנסת אריה אלדד, בבקשה.

שלמה מולה: ואם יפסיק לדבר בטלפון, אחר כך, חבר הכנסת בן-ארי.

אריה אלדד: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, אכן, תלונות רבות מהסוג שהציג כאן חבר הכנסת נסים זאב, הגיעו גם אלינו.

אריה אלדד: ולכן החלטנו, חברי מיכאל בן-ארי ואני, ללכת על הר-הזיתים בצהרי היום ולראות הכצעקתה.

אריה אלדד: כששמעה המשטרה שאנחנו הולכים לשם, החליטו לאבטח את הליכתנו על ההר, מאוגוסטה-ויקטוריה לבית-הקברות.

אריה אלדד: והיה מסוק משטרתי ופרשים ואופנועים, חיל גדול ורב, ואכן לא זרקו עלינו אפילו גרגר אורז.

אריה אלדד: כעבור יומיים הלכנו עוד פעם, היו פחות מסוקים, פחות סוסים, פחות אופנועים, ועדיין לא זרקו כלום.

אריה אלדד: כעבור שלושה ימים הלכנו פעם שלישית ואחר כך רביעית וחמישית, כל פעם היו פחות שוטרים ולא זרקו עלינו כלום.

אריה אלדד: מה הוכחנו?

אריה אלדד: שאם המשטרה רוצה באמת, אין שום בעיה למנוע מעשי לינץ' בהר-הזיתים.

שלמה מולה: תודה רבה.

שלמה מולה: חבר הכנסת בן-ארי, בבקשה.

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, שמעתי את ההסבר למה שאני הולך לשאול לאחר מכן.

מיכאל בן-ארי: עכשיו, בדברי השר לביטחון פנים יש תירוץ: מתח סביב הר-הבית.

מיכאל בן-ארי: במדינה מתוקנת לא יכול להיות שום תירוץ לכך שאנשים לא יוכלו לנסוע בביטחון בשכונה בעיר הבירה שלהם.

מיכאל בן-ארי: הדבר הזה הוא בלתי נסבל.

מיכאל בן-ארי: אני מקבל עכשיו אירועים מלפני שבוע בבית-חנינא: הצתת מכוניות, זריקת אבנים לתוך בתים של יהודים.

מיכאל בן-ארי: הדברים האלה, צריך כבר לבער אותם, לא בסטטיסטיקות.

מיכאל בן-ארי: אם זה היה קורה ברחביה או שזה היה קורה בקטמון, לא היינו מאפשרים שזה יקרה.

מיכאל בן-ארי: למה זה יכול לקרות בשכונות אחרות בירושלים?

מיכאל בן-ארי: הגיע הזמן שנצא מהסטטיסטיקות, ומי שרוצה לעשות פוגרומים ולינץ' ולחשוב שעם ישראל נמצא פה בגלות, צריך שמדינת ישראל תראה שיש כאן חוק וסדר והדבר הזה לא יכול להיות – – –

שלמה מולה: תודה.

מיכאל בן-ארי: טוב, תודה רבה.

שלמה מולה: אנחנו עוברים להצבעה.

שלמה מולה: בעד – ועדה, נגד – הסרה.

שלמה מולה: הצבעה מס' 22 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 6 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

שלמה מולה: בעד – 6, אין מתנגדים.

שלמה מולה: אכן הנושא יעבור להמשך דיון בוועדת הפנים והגנת הסביבה.

שלמה מולה: צווי הרחקה של המשטרה מהר-הבית

שלמה מולה: אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

שלמה מולה: הנושא הבא – הצעה לסדר-היום בנושא: צווי הרחקה של המשטרה מהר-הבית, מס' 8540, של חבר הכנסת מיכאל בן-ארי.

שלמה מולה: בבקשה, אדוני.

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, שרי הממשלה, חברי הכנסת שנותרו באולם, קודם כול, ביחד עם כל העם היהודי אנחנו שומעים בצער על הפיגוע הנורא שקרה בבורגס שבבולגריה בשעה האחרונה, פיגוע שכנראה גבה את חייהם של ישראלים.

מיכאל בן-ארי: אנחנו עוד לא יודעים את הפרטים, מחכים לשמוע ומייחלים להחלמתם של הפצועים.

מיכאל בן-ארי: לפני שאתחיל את הנושא עצמו, היום כאן על הבמה הזאת עמד חבר כנסת, נציג האויב, וקרע את תמונתו של מורנו ורבנו הרב כהנא.

מיכאל בן-ארי: התקשר אלי מישהו ושאל אותי: אולי אתה תיקח תמונה שלו ותקרע?

מיכאל בן-ארי: אמרתי, מיהו?

מיכאל בן-ארי: הוא הוכיח דבר אחד מאוד חשוב: 22 שנה כמעט מאז הירצחו של הרב כהנא והרב כהנא מקיים את הבטחתו.

מיכאל בן-ארי: הוא אמר בזמנו לאויב דוגמת אחמד טיבי: אני היחיד שיכול לטפל בכם.

מיכאל בן-ארי: ו-22 שנים אחרי, מסתבר שעדיין לאחמד טיבי יש נדודי שינה מהרב כהנא.

מיכאל בן-ארי: בזיכרון העמום שלי, יש כל מיני מנהיגים, מנהיגים שהיו פה לפני שנתיים, לפני שלוש שנים, לפני חמש שנים, לפני 20 שנה, כשיש להם אזכרות, צריך לאסוף אנשים כדי שיבואו למניין.

מיכאל בן-ארי: הרב כהנא הוא קצת שונה, ואני מאוד מאוד שמח שהוא עדיין מרגיז ועדיין מטריד את מנוחתו של האויב שמסתובב כאן בכנסת.

מיכאל בן-ארי: אני רוצה להתייחס גם – כיוון שלא ניתנה לי הרשות היום, באופן בריוני, יש לומר, לא ניתנה לי הרשות להתגונן בפני המתקפה עלי – לנושא של קריעת הברית החדשה.

מיכאל בן-ארי: רבותי, אני לא קורע ספרים.

מיכאל בן-ארי: אני אגלה לכם אפילו סוד, אני חושב שמרוב חברי הבית פה, אולי מ-95% מהם, אני היחיד מתוכם שמכיר את הברית החדשה מבפנים.

מיכאל בן-ארי: למדתי ברית חדשה באוניברסיטה אצל פרופסור אלברט באומגרטן, כחלק מתוכנית המחקר שלי.

מיכאל בן-ארי: השתמשתי בזה כחומר מחקר, לא שרפתי ולא קרעתי.

מיכאל בן-ארי: אבל כאן התמונה שונה לחלוטין, ומבקשים להתעלם ממה שקורה כאן בשנים האחרונות ובמיוחד בשנה האחרונה – מתקפה רבתי על מדינת ישראל של מיסיונריות.

מיכאל בן-ארי: הצטברו אצלי עשרות תלונות, של דוורים ושל אזרחים, אלה שקיבלו חומר מיסיונרי ואלה שנאלצים לחלק את החומר המיסיונרי.

מיכאל בן-ארי: מישהו משקיע כאן הון עתק כדי להעביר את עם ישראל על דתו.

מיכאל בן-ארי: פעם הם עשו את זה ב"או יהודי או הצלוב", ומי שלא קיבל את הצלוב, שרפו אותו, עקרו את ציפורניו, קברו אותו חי עם ילדיו, העלו אותו על המוקד של "אוטו דה פה".

מיכאל בן-ארי: היום התראיינתי מול נוצרי, ואגב, יש לי ידידות עם הרבה אנשים, שזו גדולתם, לא תוקף אותם והם לא תוקפים אותי.

מיכאל בן-ארי: הם לא באים להעביר אותי על דתי ואני לא בא להעביר אותם על דתם.

מיכאל בן-ארי: אבל יש פה איזה קבוצה מיסיונרית אגרסיבית.

מיכאל בן-ארי: ואתה יודע, יהדות אתיופיה, בזמנו עמדתי על זה, הם תוקפים במיוחד שם.

מיכאל בן-ארי: בזמני, כשהייתי רב בית-ספר, הייתי צריך להילחם בעור שיני על הפעולות של המיסיון בפתח-תקווה.

מיכאל בן-ארי: הם באים לחוליות חלשות.

מיכאל בן-ארי: ועכשיו, כחלק מהתוכנית של הלגיטימציה, הם שולחים פה לחברי הכנסת.

מיכאל בן-ארי: הייתי מצפה שיושב-ראש הכנסת יביע מחאה, יגיד: זה לא ייתכן, צריך לשים גבול.

מיכאל בן-ארי: ואיש לא הגיב.

מיכאל בן-ארי: איש לא הגיב.

מיכאל בן-ארי: כמו שאמרתי, לא קורע ספרים, וגם לא מעניין אותי.

שלמה מולה: האמת היא, עם חלק מהדברים שלך אני מזדהה, אני יכול להגיד לך – אני לא קיבלתי.

מיכאל בן-ארי: לא קיבלת?

מיכאל בן-ארי: אני מקווה מאוד שגם לא תקבל, אחרי הפעולה הזאת – –

שלמה מולה: אבל – – –

מיכאל בן-ארי: – – שהיתה לכאורה – לכאורה – אגרסיבית, קיצונית, לא נעימה.

שלמה מולה: אני – – –

מיכאל בן-ארי: אבל יש לפעמים טיפול בהלם.

שלמה מולה: אבל, אני – – –

מיכאל בן-ארי: זה לא נעים, לא תמיד אנחנו עושים דברים נעימים.

שלמה מולה: אני רוצה להגיד לך, חבר הכנסת בן-ארי, לפעמים, אתה יודע, להתעלם זו הדרך הנכונה.

שלמה מולה: אבל – – –

מיכאל בן-ארי: לא, אבל העניין – – –

שלמה מולה: רגע, רגע.

מיכאל בן-ארי: הזמן שלי.

שלמה מולה: אני יודע שזה הזמן שלך.

שלמה מולה: אני חושב שצריך לגלות רגישות למיליוני נוצרים שהם תומכי ישראל, שלקרוע את ספרי הקודש שלהם, זה פוגע ברגשות שלהם, אבל אני לא, אני לא – – –

מיכאל בן-ארי: תראה, בוא נגדיר את הדברים, בוא נגדיר את הדברים.

מיכאל בן-ארי: הפגיעה לא היתה בנצרות.

מיכאל בן-ארי: אם מי שנפגע – – –

שלמה מולה: תבהיר, חשוב להבהיר.

מיכאל בן-ארי: היה עניין נגד המיסיון שפועל כאן באופן אגרסיבי.

מיכאל בן-ארי: אני רק מבקש בקשה, כל מי שקיבל פעם אחת שקל מהנוצרים, שלא ידבר מלה.

מיכאל בן-ארי: שלא ידבר מלה, כל מי שקיבל מהם שקל אחד.

מיכאל בן-ארי: הם קנו פה את כל הספסלים של הימין.

מיכאל בן-ארי: את כל הספסלים של הימין הם קנו בכסף.

אורי אורבך: איפה משיגים את התנ"ך, למה אלי לא שולחים כלום?

מיכאל בן-ארי: חוץ מאורי, אורי לא קיבל.

מיכאל בן-ארי: למה אליך לא שולחים?

מיכאל בן-ארי: הם מקפחים אותך.

מיכאל בן-ארי: מפני שאתה – – –

אורי אורבך: – – –

מיכאל בן-ארי: רבותי, מדובר בפרויקט חצוף, והרבה יותר חמור, אין לי כרגע הזמן להביא את המאבק התיאולוגי.

מיכאל בן-ארי: הנוצרים שאוהבים אותנו – הם אוהבים את הסוף שלנו.

מיכאל בן-ארי: הנצרות לא מכירה במדינת ישראל, לא יכולה להכיר במדינת ישראל.

מיכאל בן-ארי: זה לא יעזור לנו, זה לא יעזור לנו, מדינת ישראל זה עצם בגרון מבחינת הנצרות.

מיכאל בן-ארי: אנחנו פרובוקציה של הנצרות; עצם הקיום שלנו, זה לא בתוכנית העבודה של הנצרות.

מיכאל בן-ארי: ואני רוצה לומר משפט אחד לך, חבר הכנסת טלב אלסאנע, שהיום גם כן קם לגדף – שומר על הנצרות.

מיכאל בן-ארי: הייתי אתו פעם בעימות ודיברתי על כך שיש הגירה של אוכלוסייה ערבית מהארץ.

מיכאל בן-ארי: הוא אומר לי בחיוך: זה רק נוצרים.

מיכאל בן-ארי: זה רק נוצרים.

מיכאל בן-ארי: והוא צודק.

מיכאל בן-ארי: אחוזי הערבים הנוצרים בנצרת ירדו פלאים.

מיכאל בן-ארי: בבית-לחם הם נעלמו.

מיכאל בן-ארי: אתם רוצים לנחש למה?

מיכאל בן-ארי: מפני שבן-ארי קרע את הספר?

מיכאל בן-ארי: אז טלו קורה מבין עיניכם.

מיכאל בן-ארי: עכשיו אני אגש לעניין עצמו.

מיכאל בן-ארי: אדוני השר, עם ישראל שב לארצו – כשהוא יתפנה אלי אז אני אמשיך – עם ישראל שב לארצו בזכות כמה אמירות.

מיכאל בן-ארי: לא בזכות מפלגה סוציאל-דמוקרטית.

מיכאל בן-ארי: הוא שב לכאן בזכות כמה דברים שהניעו אותו; זה "לשנה הבאה בירושלים הבנויה", זה "ותחזינה עינינו בשובך לציון", זה הרצון לראות באותה תקומה של העם היהודי בארצו, שבפסגת שאיפותיו.

מיכאל בן-ארי: לא היה אירוע שלא הזכירו בו את חורבנה של ירושלים ואת הכמיהה לבניינה.

מיכאל בן-ארי: אנחנו נמצאים בימים האלה בימים של שלושת השבועות, בימים שבהם אנחנו אבלים על חורבנה של ירושלים גם אלפיים שנים אחרי, 1,942 שנים אחרי, למי שרוצה לדייק, פחות או יותר.

מיכאל בן-ארי: ומנהגי אבלות שונים.

מיכאל בן-ארי: ובזמנו מסופר על נפוליאון – אני לא יודע אם זה דברי אגדה או דברים אמיתיים – שהוא שראה את היהודים אבלים ויושבים על הרצפה בתשעה באב ואמר: רק עם שבוכה על עברו יהיה לו עתיד.

מיכאל בן-ארי: לפני 45 שנה, חטיבת הצנחנים, בפיקודו של אלוף-משנה, לימים שר מכובד במדינת ישראל, מוטה גור, כבשו את הר-הבית.

מיכאל בן-ארי: אמרו: הר-הבית בידינו.

מיכאל בן-ארי: בין החיילים היה שם חייל אחד שקראו לו אז ישראל אריאל או ישראל שטיגליץ, היום הרב ישראל אריאל.

מיכאל בן-ארי: לימים היה הרב של פיקוד צפון.

מיכאל בן-ארי: אז היה לוחם.

מיכאל בן-ארי: היה לוחם בחטיבת הצנחנים.

מיכאל בן-ארי: לחם לשחרר את ירושלים, חבריו נפלו לידו.

מיכאל בן-ארי: אחד מהנאמנים הגדולים למדינת ישראל, לצבאה, לגבורתה, למלחמתה, לגאולתה.

מיכאל בן-ארי: לימים היה מראשוני העיר ימית, נקרא לדגל שם.

מיכאל בן-ארי: עד שהחריבו את המקום היה הרב של העיר ימית, הקים שם את ישיבת ההסדר בכפר-דרום – בכפר-דרום שבגלגול הראשון.

מיכאל בן-ארי: כפר-דרום היו לו הרבה גלגולים, אני מדבר על הגלגול, הגירוש הראשון, לפני הגירוש הראשון.

מיכאל בן-ארי: היהודי הזה מורחק מהר-הבית.

מיכאל בן-ארי: למה?

מיכאל בן-ארי: כי הוא באמת לא עמד בפיתוי.

מיכאל בן-ארי: הוא פשע פשע מאוד גדול: פשעו היה שבמלאות 45 שנה לשחרורה של ירושלים הוא עלה להר-הבית ובירך ברכה.

מיכאל בן-ארי: והברכה היתה: ברוך אתה ה' אלוקינו מלך העולם שעשה לי נס במקום הזה.

מיכאל בן-ארי: זה מה שהוא בירך, זה פשעו.

מיכאל בן-ארי: הוא התפלל בהר-הבית.

מיכאל בן-ארי: כל המזרח התיכון יבער כי הרב אריאל התפלל בהר-הבית.

מיכאל בן-ארי: אנחנו, בנושא הזה של הר-הבית, צריך להגיד: ביתי בית תפילה ייקרא לכל העמים.

מיכאל בן-ארי: אנחנו קוראים לכל העמים.

מיכאל בן-ארי: כבר שלמה המלך בתפילתו אומר: וגם אל הנוכרי אשר לא מבני ישראל המה.

מיכאל בן-ארי: המציאות היום היא מציאות אבסורדית: כולם מתפללים חוץ מיהודים.

מיכאל בן-ארי: יהודי לא יכול לבוא ולשאת תפילה במקום הקדוש ביותר לו.

מיכאל בן-ארי: יש עוד מקום כזה בעולם?

מיכאל בן-ארי: ונוסף על כל זה, יהודים מורחקים.

מיכאל בן-ארי: יהודי אחר, הרב יוסף אלבוים, שאם יש יום עצמאות שאני לא שומע דרשה שלו על ציונות, אז כאילו לא שמעתי ביום העצמאות.

מיכאל בן-ארי: אחד הציונים.

מיכאל בן-ארי: יהודי שלבוש במדים כחרדי, ציוני נלהב.

מיכאל בן-ארי: היהודי הזה, הפשע שלו, שהוא הקים תנועה שנקראת "התנועה לכינון המקדש".

מיכאל בן-ארי: יש חופש ביטוי במדינת ישראל, לא עשה שום פשע.

מיכאל בן-ארי: והוא יצא בקריאה באינטרנט להקים כולל בהר-הבית – פושע.

מיכאל בן-ארי: מאז, במשך שנתיים לא נותנים לו להיכנס להר-הבית.

מיכאל בן-ארי: היה פה פעם שר לביטחון פנים אחד אמיץ, צחי הנגבי – – –

שלמה מולה: נא לסכם.

שלמה מולה: בבקשה.

מיכאל בן-ארי: ברשותך, לקחו לי קצת – חצי דקה.

שלמה מולה: אנחנו – – –

מיכאל בן-ארי: אחרי אירועי אוקטובר 2000 של אריאל שרון, שנכנס שמה והיו המהומות, במשך כמעט שלוש שנים הר-הבית היה סגור לחלוטין בפני יהודים – רק ערבים.

מיכאל בן-ארי: כיבוש ערבי.

מיכאל בן-ארי: ואז הם עשו את הפשעים החמורים של חילול הר-הבית – כולם שתקו.

עוזי לנדאו: לא – – –

מיכאל בן-ארי: אני לא מדייק?

מיכאל בן-ארי: אז תתקן אותנו.

מיכאל בן-ארי: אתה היית השר לביטחון פנים אז.

עוזי לנדאו: – – –

שלמה מולה: אולי כבוד השר, מאחר שהוא אמור להשיב על איזו הצעה – – –

מיכאל בן-ארי: אתה רשאי לענות לי.

מיכאל בן-ארי: אתה רשאי לענות ולתקן אותי.

שלמה מולה: בוא, בוא תסכם את דבריך.

מיכאל בן-ארי: אתה רשאי לענות ולתקן אותי.

מיכאל בן-ארי: מי שבסופו של דבר התיר את הכניסה ליהודים להר-הבית, אחרי אירועי אוקטובר 2000, אחרי שנתיים ושמונה או תשעה חודשים, היה צחי.

מיכאל בן-ארי: תתקן את העובדות, תתקן את העובדות, עוזי.

מיכאל בן-ארי: אתה יודע שאני מכבד אותך ואוהב אותך, תקן את העובדות.

מיכאל בן-ארי: למד אותנו שאתה פתחת את הר-הבית.

שלמה מולה: אדוני, אני – – –

מיכאל בן-ארי: מה שאני רוצה ללמד, מה שאני רוצה לומר, שצריך לפעמים להגדיר את המטרה – –

שלמה מולה: בבקשה, נא לסיים.

מיכאל בן-ארי: – – ולא להגדיר את הפחדנות.

מיכאל בן-ארי: הפכנו להיות עם של חגבים, של נמלים – מה הם יגידו?

מיכאל בן-ארי: מה יגידו?

מיכאל בן-ארי: מה זאת אומרת?

מיכאל בן-ארי: אנחנו לא יכולים לעמוד על כך שיהודים יתפללו בהר-הבית?

שלמה מולה: חבר הכנסת בן-ארי, אני מבקש ממך לסכם.

מיכאל בן-ארי: זה יבעיר את המזרח התיכון?

מיכאל בן-ארי: פחדנות עם תעודות, ככה אני קורא לזה.

שלמה מולה: תודה.

מיכאל בן-ארי: צריך לקיים את השבועה של "לשנה הבאה בירושלים הבנויה", לפחות שהרב אריאל יוכל לברך "שעשה לי נס במקום הזה".

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

שלמה מולה: תודה רבה לך.

שלמה מולה: כבוד השר, נא להשיב על ההצעה לסדר-היום.

שלמה מולה: אחריו – אנחנו עוברים להצעות לסדר-היום של חברי הכנסת נחמן שי, יצחק וקנין, יצחק הרצוג ומשה גפני בנושא חברת החשמל.

שלמה מולה: בבקשה, כבוד השר.

יצחק אהרונוביץ': אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בראשית הדברים אבקש שוב לבוא ולהבהיר כי הר-הבית הינו מקום קדוש, רגיש, אשר טמון בו פוטנציאל גדול לקיומם של סכסוכים בעלי אופי אלים ואף להתפרצויות של הפרות סדר בהיקף רחב, ועל כן נדרשת המשטרה לנקוט זהירות רבה בכל הנוגע לשמירה על הסדר הציבורי במקום, וזאת תוך קיום חופש הפולחן לכל הדתות ושמירה על הסטטוס-קוו.

יצחק אהרונוביץ': מדיניות המשטרה בנושא ביקורים וסיורים של יהודים בהר-הבית נעוצה בהחלטת ממשלת ישראל משנת 1967, אשר אסרה על יהודים את התפילה בהר-הבית מחשש להפרות סדר ציבורי.

יצחק אהרונוביץ': ההחלטה, שעלתה בפסיקות שונות של בג"ץ, קבעה שמניעת הכניסה להר-הבית מוטלת על המשטרה במקרים שבהם ישנו חשש לפגיעה בסדר הציבורי וביטחון הנפש והרכוש.

יצחק אהרונוביץ': ביום ירושלים האחרון עלה הרב אריאל להר-הבית, ובמהלך ביקורו הפר באופן בוטה ופומבי, גלוי, את כל כללי הביקור במקום, כללים הידועים לו היטב.

יצחק אהרונוביץ': בין היתר, השתטח ברחבה.

יצחק אהרונוביץ': כן השתתף בתפילה בציבור שנישאה במקום.

יצחק אהרונוביץ': לאור האמור אסרה משטרת ישראל, נכון לעת הזאת, את עלייתו של הרב אריאל להר-הבית.

יצחק אהרונוביץ': העניין עדיין בחקירה וטרם הוגש כתב-אישום בעניין הזה.

יצחק אהרונוביץ': תודה רבה.

שלמה מולה: תודה רבה.

שלמה מולה: מה השר מבקש?

אריה אלדד: איזה סעיף למשל?

מיכאל בן-ארי: – – –

שלמה מולה: רק רגע, שנייה, כבוד חבר הכנסת אריה אלדד.

שלמה מולה: רק רגע שנייה, עמדה אחרת של חבר הכנסת אריה אלדד – בבקשה, אדוני.

אריה אלדד: אדוני השר, בימי ממשלת המנדט אסרו על יהודים לתקוע ברחבת הכותל בשם הסטטוס-קוו וכדי שלא להפר את הסדר הציבורי.

אריה אלדד: איך הגענו למקום המשפיל הזה, שמשטרת ישראל לא מגייסת כוח-אדם הדרוש כדי לאפשר חופש פולחן – זכות יסוד לכל אזרח במדינת ישראל?

אריה אלדד: אנחנו משתבחים בחופש הפולחן שאנחנו נותנים לכל הדתות, חוץ מאשר לנו עצמנו.

אריה אלדד: איך הגענו אל הבושה הזאת?

אריה אלדד: ואיך אין לך בושה לעמוד ולהגן על העמדה הזאת?

אריה אלדד: קבע בית-המשפט העליון, במקרה מצעד הגאווה, כשהמשטרה באה ואמרה: אנחנו רוצים לאסור את המצעד הזה בירושלים מטעמי שלום הציבור – קבע בית-המשפט: תגייסו די שוטרים ותאפשרו את קיום המצעד.

אריה אלדד: תגייס די שוטרים ותאפשר ליהודי להתפלל בהר-הבית.

אריה אלדד: הלוא את הכללים האלה שקבעת, שהרב אריאל הפר או עבר עליהם, אתם קבעתם.

אריה אלדד: הם לא כתובים במשפט הבין-לאומי, הם בוודאי לא כתובים בתורת קודשנו.

אריה אלדד: אתם קובעים כללים, אומרים שהוא הפר אותם, במקום לגייס כוח-אדם ולאפשר ליהודי להתפלל במקום הקדוש ביותר לו.

שלמה מולה: תודה רבה.

שלמה מולה: תודה רבה, אדוני.

שלמה מולה: עמדה אחרת, נוספת – חבר הכנסת אורי אורבך.

שלמה מולה: בזה אנחנו מסיימים ועוברים להצבעה.

שלמה מולה: מה אדוני ביקש?

יצחק אהרונוביץ': להסיר מסדר-היום.

שלמה מולה: להסיר מסדר-היום?

שלמה מולה: בבקשה.

שלמה מולה: בבקשה, נא להצביע.

שלמה מולה: סליחה, לאורי, ואנחנו נעבור להצבעה.

שלמה מולה: בבקשה, אדוני.

אורי אורבך: אדוני היושב-ראש, אני מצטרף לדברי עמיתי.

אורי אורבך: העובדה שרב השתטח בהר-הבית – אבוי.

אורי אורבך: מזכיר את היהודי שלא היה לו כרטיס לתפילה ביום כיפור באיזה בית-כנסת, אז הוא אמר: זה בסדר, אני לא מתפלל.

אורי אורבך: זאת אומרת, יש פה איזה דבר שהתרגלנו אליו, שיש כללים כל כך נוקשים, שיהודים שמבקרים בהר-הבית, הם עושים את עצמם כמדברים ביניהם, אבל ממלמלים פסוקי תפילה כדי שלא ייתפסו כמתפללים, אלא ייחשבו שהם רק מדברים.

אורי אורבך: אוי לבושה.

אורי אורבך: רק אוסיף עוד הערה לגבי קריעת הברית החדשה.

אורי אורבך: אני שותף לסלידה האינסטינקטיבית של יהודים מפעולות של מיסיון ומיסיונריות.

אורי אורבך: אבל אנחנו חיים במדינת ישראל, ולמעשה שכזה – ואני מבין את האינסטינקטים – יש משמעויות בין-לאומיות.

אורי אורבך: אנחנו חיים בחברת העמים, ואפשר להתעלם – כמו שאמר אדוני היושב-ראש – או לשים את זה באיזה מקום צדדי, ולחשוב שאנחנו אומנם יהודים, אנחנו גם ישראלים.

אורי אורבך: ובמדינת ישראל צריך להבין את המשמעויות, חלילה, שעלולות להיות גם ממעשה שכזה.

אורי אורבך: השאלה היא לא מה אנחנו עושים להם; השאלה מה אנחנו עושים לנו, כשאנחנו עושים מעשה כזה.

שלמה מולה: תודה רבה לך, אדוני.

שלמה מולה: חבר הכנסת הרצוג, אתה מתבקש לשבת אם אתה רוצה להצביע כמובן.

יצחק הרצוג: – – – הר-הבית.

שלמה מולה: רק שנייה.

שלמה מולה: רק שנייה.

שלמה מולה: אתה יודע, אנחנו לא מלמדים פה מוסר.

שלמה מולה: השר ביקש להסיר; השר ביקש להסיר, ואנחנו עוברים להצבעה.

שלמה מולה: מי שבעד – הסרה.

שלמה מולה: מי שנגד – ועדה.

קריאה: בעד – – –

שלמה מולה: בעד – הסרה, כן.

מיכאל בן-ארי: למה לא הפוך?

שלמה מולה: ככה זה עובד, אדוני.

שלמה מולה: זה התקנון.

מיכאל בן-ארי: לא הבנתי, עוד הפעם.

מיכאל בן-ארי: מי שבעד – – –

קריאה: – – –

שלמה מולה: זאת עמדת השר, אדוני.

שלמה מולה: אל תפריע להצבעה.

מיכאל בן-ארי: אבל יש הצעה אחרת.

מיכאל בן-ארי: לא שמעתי, לפני שאתה – – – הצבעה מס' 23 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – אין בעד ההצעה שלא לכלול את הנושא בסדר-היום – 6 נמנעים – אין ההצעה שלא לכלול את הנושא בסדר-היום של הכנסת נתקבלה.

שלמה מולה: בעד – 6, אין מתנגדים.

שלמה מולה: לכן הנושא הוסר מסדר-היום.

מיכאל בן-ארי: אני לא הצבעתי.

מיכאל בן-ארי: אני פה מציע, אני לא מבין.

שלמה מולה: אדוני, אתה היית – קודם כול, היית צריך לשבת במקומך כדי להצביע.

מיכאל בן-ארי: לא, רציתי להצביע, אבל – – –

מיכאל בן-ארי: הפסקות חשמל יזומות על-ידי חברת החשמל והיעדר כוח מספיק לצריכה בישראל

שלמה מולה: אנחנו עוברים לסדר-היום.

שלמה מולה: הנושא הבא הוא: הפסקות חשמל יזומות על-ידי חברת החשמל והיעדר כוח מספיק לצריכה בישראל, מס' 8719, 8724, 8743, 8757 ו-8760.

שלמה מולה: ראשון הדוברים – חבר הכנסת נחמן שי.

שלמה מולה: בבקשה, אדוני.

שלמה מולה: כבוד השר עוזי לנדאו ישיב על ההצעה לסדר-היום, אני מבין.

יצחק הרצוג: – – –

שלמה מולה: אם וקנין לא יהיה, אתה תהיה אחריו.

שלמה מולה: בבקשה, אדוני.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי – – –

שלמה מולה: יש לך שלוש דקות.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לפני שאגע בנושא שביקשתי לדבר עליו, אני רוצה לשלוח מפה תנחומים, להביע צער, ולהזדהות – כמו הרבה הרבה לבבות בישראל ברגעים האלה – עם הישראלים שנמצאים בבולגריה, ושנפלו קורבן למעשה טרור.

נחמן שי: אין לנו מידע שלם, כמובן, על מה שקרה שם, ונדע בשעות הקרובות.

נחמן שי: אבל אין ספק שזה חותך כמו סכין את החברה הישראלית; כל מי שמדמיין לעצמו כיצד יכול להיראות האירוע הזה.

נחמן שי: וגם אם אנחנו לא מכירים באופן אישי את האנשים שנמצאים שם, ושנפלו קורבן לטרור, אנחנו הלוא בסוף יודעים מי הם ומה הם; הם כל אחד מאתנו.

נחמן שי: ואני רוצה מפה, ביחד, להביע הזדהות אתם.

נחמן שי: ביקשתי לדבר היום על המחסור החמור ששורר עכשיו בשוק החשמל בישראל.

נחמן שי: זה יהיה יפה אם נצליח לגמור את הנאום הזה ולא תיפול פה איזו הפסקת חשמל.

נחמן שי: האמת שהכנסת ציידה את עצמה בוודאי בגנרטורים, היא בלתי תלויה; ואולי גם אנשים פרטיים עושים את זה בימים האלה.

נחמן שי: לא הייתי רוצה להיות במעלית – יש הרבה בתים בישראל עם מעלית – כאשר מתחוללת פתאום הפסקת חשמל.

נחמן שי: אדוני השר, אני, בשם הרבה מאוד ישראלים, מבקש לדעת מי אחראי למחדל הזה; מי תרם או לא תרם לכך שישראל בשנת 2012 נקלעה למחסור שבו בכל שעה עלולים להיות ניתוקי חשמל בכל הארץ.

נחמן שי: הלוא אנרגיה זה משק מוכר, ואדוני מצוי בו היטב.

נחמן שי: איך זה יכול להיות שלא הצטיידנו בתחנות?

נחמן שי: איך זה יכול להיות שלא בנינו את עתודת החשמל שלנו?

נחמן שי: איך זה יכול להיות שאנחנו עוברים ממצב כתום למצב צהוב, וכל מיני מצבי חירום מיוחדים, ובכל בוקר כשאנחנו קמים אנחנו לא יודעים אם יהיה חשמל בשעות שבין 12:00 ל-17:00, והרדיו מפציץ אותנו באזהרות מה לא להפעיל, באיזו שעה, וכן הלאה.

נחמן שי: אני מבין שמבקר המדינה עומד לפרסם דוח שלו בעניין הזה.

נחמן שי: וכנראה הדוח חושף את אותה מסכת קבלת החלטות מוזרה וכושלת.

נחמן שי: אני לא מאשים רק אותך, אדוני השר, אני משוכנע שמדובר במחדל ארוך ימים, כי בתחומים האלה לוקח הרבה זמן לתכנן ולהקים.

נחמן שי: אני יודע שיש גם אילוצים אחרים, כולל אילוצי סביבה.

נחמן שי: יחד עם זאת, המצב ששורר היום במדינת ישראל הוא בלתי מתקבל על הדעת.

נחמן שי: אם כאלה הן העתודות שלנו, מה יקרה אם נגיע למצבי חירום?

נחמן שי: מה יקרה אם נגיע למצבים אחרים, שתחנות יצאו מכלל שימוש?

נחמן שי: תחנות הן יעדים אסטרטגיים, ומצבי חירום הם לא דבר יוצא דופן בעולמנו.

נחמן שי: איך אנחנו מתכוונים להיערך?

נחמן שי: מה אנחנו מתכוונים לעשות?

נחמן שי: איך אתה מתכוון להוביל את זה?

נחמן שי: אנחנו בונים ישראל לעתיד, ובינתיים אנחנו נמשכים לעבר, למחסור ולאי-עמידה ביעדים.

נחמן שי: אני מבקש את תשובתך בעניין, ורק מביע שוב ושוב תמיהה איך נקלענו למצוקה הזאת.

נחמן שי: ואני אשמח מאוד אם תאמר מי אשם במחדל הזה.

שלמה מולה: תודה רבה, אדוני.

שלמה מולה: חבר הכנסת יצחק וקנין – איננו.

שלמה מולה: חבר הכנסת יצחק הרצוג, מי שהיה שר – בבקשה, אדוני.

יצחק הרצוג: אדוני היושב-ראש, תודה, אדוני השר – –

שלמה מולה: גם לך שלוש דקות.

יצחק הרצוג: – – כמו חברי נחמן שי אני מצטרף לתפילה לשלומם של הפצועים, ולתנחומים למשפחות של החללים.

יצחק הרצוג: ואני חושב שזה שוב ושוב מזכיר לנו שאנחנו באזור מסוכן, בלתי יציב, במלחמה מתמדת.

יצחק הרצוג: שש שנים למלחמת לבנון השנייה – ברור לנו בהחלט מול מי אנחנו מתמודדים.

יצחק הרצוג: ורוחו של העם הזה לא תיפול, רק נקווה שהוא לא ידע צער, ושאנחנו לא נדע צער.

יצחק הרצוג: אני רוצה בהזדמנות הזו גם לומר מלה על מותו של הרב יוסף שלום אלישיב זצ"ל.

יצחק הרצוג: באמת, מענקי הדור, אם לא הענק שבהם.

יצחק הרצוג: דמות מופת – וזכיתי להכירו היטב.

יצחק הרצוג: סבי, הרב הרצוג זצ"ל, הוא שהסמיך אותו לדיינות, וגידל אותו וקידם אותו; סיפור ידוע מאוד בעולם הרבני.

יצחק הרצוג: יהי זכרו ברוך.

יצחק הרצוג: ועכשיו לנושא עצמו.

יצחק הרצוג: אדוני השר, אתמול בשעת הצהריים פסק החשמל בביתי למשך שעה, בצורה מאוד פתאומית, דבר שגרם להפלת מערכות בכל רחבי הבית ובכל השכונה.

יצחק הרצוג: בירור קצר העלה שזאת הפסקת חשמל יזומה.

יצחק הרצוג: אחרי שאמרו לנו שלא יהיו הפסקות חשמל יזומות, היום היתה הפסקת חשמל כזאת בקריית-הממשלה, במשרד האוצר.

יצחק הרצוג: אז אתה שואל את עצמך – קודם כול, אם אנחנו כבר במשבר, אז תיתנו הודעה מראש.

יצחק הרצוג: שחברת החשמל תודיע לכולם: בשעה זו וזו אני מכבה לחצי שעה; במקום זה וזה אני מכבה לחצי שעה בשעה זו וזו.

יצחק הרצוג: במקום לגרום טרטור נוראי לאזרחים.

יצחק הרצוג: זה נושא אחד.

יצחק הרצוג: הרי הקיץ הזה עוד ארוך, והוא לפנינו.

יצחק הרצוג: אבל אני עד, אדוני השר, אני זוכר אותך מבקש בישיבות ממשלה, כל שבוע, מראש הממשלה, במהלך 2009 ו-2010: אדוני ראש הממשלה, מה עם הדיון שהבטחת לנו במליאת הממשלה על משק האנרגיה והחשמל?

יצחק הרצוג: אדוני ראש שהממשלה, אדוני ראש הממשלה, לא יהיה חשמל בקיץ הבא.

יצחק הרצוג: וראש הממשלה – בגלל מניעים כאלה ואחרים שהיו לו כלפיך, כלפי המערכת שלך, עימותים שהיו לו עם המפלגה שלך – דחה את הדיון שוב ושוב.

יצחק הרצוג: והנה, הגענו עד הלום.

יצחק הרצוג: ואנחנו בעצם דורשים, כחברי כנסת, לדעת מי צריך לתת כאן דין-וחשבון.

יצחק הרצוג: האם זה אך ורק הגז ממצרים?

יצחק הרצוג: הרי לא, כי זו חלופה.

יצחק הרצוג: יש לך חלופה.

יצחק הרצוג: יש לך, לצערנו, חלופה מזהמת.

יצחק הרצוג: אבל זה לא.

יצחק הרצוג: אם זה קשור למסופים של התקנת צינור הגז מהמאגרים בים התיכון בחוף הכרמל, אז למה אין דיון ציבורי?

יצחק הרצוג: למה לא מזהירים את הציבור ואומרים: בוא נביא לשולחן שאין מסוף לקליטת הגז?

יצחק הרצוג: או שמא לא היתה עבודה אמיתית לפיתוח תחנות כוח וכלי ייצור נוספים להתמודד עם הקיץ הקרוב?

יצחק הרצוג: כולם יודעים שיש עלייה בצריכה, גם אצל הפלסטינים, גם אצלנו.

יצחק הרצוג: אנחנו מספקים לכל השוק הזה ביחד.

יצחק הרצוג: ודבר נוסף והרבה יותר משמעותי הוא העובדה שעם הגידול הטבעי והצמיחה במשק יש דרישה ויותר צריכה.

יצחק הרצוג: שלא לדבר על ההתחממות הגלובלית.

יצחק הרצוג: כלומר, כל הדברים האלה שמים בפנינו את השאלה אם אנחנו על הקשקש, האם אנחנו מסוגלים להתמודד עם זה.

יצחק הרצוג: מה הן החלופות של עם ישראל במצב של משבר כזה?

יצחק הרצוג: ומה הביאנו עד הלום?

יצחק הרצוג: אני רוצה להוסיף ולומר שבהינתן המצב שחברת החשמל נמצאת בחוב של 65 מיליארד שקלים לנושים, לבעלי אג"ח, לבעלי חוב – –

שלמה מולה: נא לסכם.

יצחק הרצוג: – – ובהינתן מצב שבו יש עלייה בתשומות – איפה עומדת הרפורמה במשק החשמל ואיפה עומדת תוכנית ההבראה של חברת החשמל?

יצחק הרצוג: ומה יקרה אם חלילה פתאום, עם 65 מיליארד שקל חוב, הכול יקרוס, ואין לך משק חשמל?

יצחק הרצוג: תודה רבה.

שלמה מולה: תודה רבה, אדוני.

שלמה מולה: מאחר שחבר הכנסת משה גפני איננו, אז כבוד השר מתבקש לעלות להשיב על ההצעה לסדר-היום.

שלמה מולה: האמת היא שאני שמעתי, באחת הישיבות השבוע, אמרו לנו שאם יהיו ניתוקי חשמל יזומים, הם יהיו גם שוויוניים.

שלמה מולה: אמרו לנו שהודיעו – שוויוניים.

שלמה מולה: אם היו, אני לא מבין.

שלמה מולה: אולי כבוד השר יסביר לנו, ואז בהחלט נשמע.

שלמה מולה: בבקשה, אדוני.

עוזי לנדאו: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, רק פרטים: ביום ראשון ב-15:00 היה שיא הביקוש: 11,000 מגוואט.

יצחק הרצוג: לא היום?

עוזי לנדאו: תיכף אני אתן לך גם את הנתונים של היום, אבל זה רק לתת דוגמה: ביום ראשון, שזה תחילת החום, תחילת הגל, שיא הביקוש היה 11,000 מגוואט, וכושר הייצור במשק עמד על 11,780 מגוואט.

עוזי לנדאו: הרזרבה היתה בערך 7%.

שלמה מולה: כמה אחוז?

עוזי לנדאו: 7%.

שלמה מולה: 7%.

עוזי לנדאו: ביום שני כושר הייצור היה 11,750, טיפ-טיפה קטן יותר, בשל תקלות במערכת, כמו תמיד.

עוזי לנדאו: אתה מתקן – אתה מכניס לשימוש.

עוזי לנדאו: והרזרבה ביום שני היתה קצת יותר מ-6%.

עוזי לנדאו: ירדה.

עוזי לנדאו: אתמול כושר הייצור עלה ל-11,850, אבל שיא הביקוש גם כן עלה: יותר מ-11,300.

עוזי לנדאו: הרזרבה היתה בערך בין 500 ל-600, בערך 550 במהלך היום.

עוזי לנדאו: היא היתה קצת פחות מ-5%.

עוזי לנדאו: אבל כשאנחנו מסתכלים על היום, למשל, אז הסיכום הוא כזה: היום בשעה 14:45, סך כל כושר הייצור המשקי היה 11,880 – יותר מאשר בכל אחד מהימים האחרונים, והביקוש היה גם כן שיא: 11,680; או זו מה שהיתה ההערכה.

עוזי לנדאו: בפועל הביקוש היה 11,580.

עוזי לנדאו: אני מקצר את כל המספרים.

יצחק הרצוג: זה על הקשקש.

נחמן שי: אז למה היה מחסור?

עוזי לנדאו: הביקוש היה 11,580, הרזרבה בפועל שבסוף היתה, היתה 50 מגוואט.

עוזי לנדאו: זה פחות מ-0.5%.

עוזי לנדאו: אנחנו משחקים אותה על הקשקש.

נחמן שי: – – –

יצחק הרצוג: אנשים – – – היום.

עוזי לנדאו: רק תראו, אין כאן שום דבר חדש.

עוזי לנדאו: כלומר, לא דבר שלא ידענו אותו, לא אני בתחילת הקדנציה ולא השר שלפני, פואד בן-אליעזר, לפני כן.

עוזי לנדאו: בהתייעצות או בפגישה שקיימתי עם שרי האנרגיה לדורותיהם, כדי לראות מה עושים – זה היה לפני שלושה-ארבעה חודשים, היו שם פואד בן-אליעזר, משה שחל, היו שם פריצקי ומודי זנדברג; אני גם בקשר עם אפי איתם ועם אביגדור ליברמן.

עוזי לנדאו: אנחנו הרי לא תמיד תמימי דעים פוליטית, לעתים הוויכוחים בתוכנו נוקבים, בדבר אחד היתה הסכמה של כולנו: שאנחנו יכולים כשרי אנרגיה להחליט מה שנחליט, כולל הממשלה, אבל יש בסוף מי שעוצר את הדברים.

עוזי לנדאו: לא ידעו שיצטרכו מתקני התפלת מים?

עוזי לנדאו: עד שלא היתה בצורת של כמה שנים לא נכנס כל עניין ייצור מתקני ההתפלה למסלול כמו שצריך.

שלמה מולה: נכון.

עוזי לנדאו: וגם בנושא החשמל, לא הלך פואד בן-אליעזר?

עוזי לנדאו: – יש לי אליו הערכה רבה מאוד – הלך עם תוכנית חירום א', שביצעו אותה.

עוזי לנדאו: והיינו צריכים פשוט לממש החלטת ממשלה להגיע לתוכנית חירום ב'.

עוזי לנדאו: ושם החליט מי שהחליט שבעצם אפשר לחסוך כסף לעם ישראל ולא צריך את זה.

עוזי לנדאו: היתה ועדה מיוחדת שישבה – –

יצחק הרצוג: מי זה החליט?

עוזי לנדאו: – – ועדת-שני.

עוזי לנדאו: המסקנה שלה היתה שלא יהיה מחסור.

עוזי לנדאו: היתה מסקנה, ולכן – זה כרגע לא הזמן להתחיל לשים בדיוק את – להערכה שלי מה קורה: יש קודם כול מין תופעה, איך אני אקרא לה, מדור לדור.

עוזי לנדאו: לא רק שרי אנרגיה שמתעסקים בתשתיות, שרי אנרגיה ומים, זה גם קיים במשרדים אחרים, משרדים מקצועיים.

עוזי לנדאו: יש להם התפיסה שלהם וההצעות שלהם.

עוזי לנדאו: בכל מה שקשור בהשקעות בתחומי תשתית, כדי לקבל מערכת עובדת בעוד ארבע-חמש-שמונה שנים, אתה צריך לקבל היום החלטה.

עוזי לנדאו: ואם היום אנחנו עומדים במחסור או דברים מקרטעים, זה משום שלא בוצעו החלטות שהתקבלו לפני שמונה שנים, חמש שנים ושנתיים.

עוזי לנדאו: אלה בדרך כלל קבועי הזמן.

עוזי לנדאו: וזה מה שאנחנו נמצאים בו כרגע.

עוזי לנדאו: מה שחשוב לי בקיץ הזה זה לא לחפש אשמים.

עוזי לנדאו: מה שחשוב לי כרגע, בקיץ הזה, זה לראות איך המערכת כולה מתגייסת כדי לבצע עבודה על מנת שלא יחסר חשמל.

שלמה מולה: אני חושב, כבוד השר, לשאילתא שהיתה השבוע, מישהו שענה, אמרו שבגלל הקריאות שלכם – – –

עוזי לנדאו: בגלל?

שלמה מולה: בגלל הקריאות שלכם להפסיק את הפעלת מכשירים זוללי חשמל משעה 13:00 עד שעה 17:00 – ואז אמרתם שהיה חיסכון.

שלמה מולה: השאלה: א.

שלמה מולה: האם זה נמשך גם ביומיים האחרונים?

עוזי לנדאו: בראשון – אמרנו.

עוזי לנדאו: ביום חמישי שעבר הציבור השתמש ב-200 מגוואט פחות.

עוזי לנדאו: זה ראוי להערכה.

עוזי לנדאו: ביום ראשון הציבור חסך בערך 250 מגוואט.

עוזי לנדאו: אין לי הנתונים להיום ולאתמול.

עוזי לנדאו: אין לי.

עוזי לנדאו: אבל זה בוודאי חשוב ביותר.

עוזי לנדאו: במלים אחרות, לא רק הציבור, שקראנו לו, ביקשנו את שיתוף הפעולה והוא נעתר לכך, אלא גם המערכת הממשלתית.

עוזי לנדאו: פלאי פלאים: הוקם צוות לפני מספר ניכר של חודשים.

עוזי לנדאו: מרכז אותו ד"ר יהודה ניב, ראש מינהל החשמל, וחברים בו כל מי שמתמודדים כל השנה ותוקעים את הפרויקטים ארוכי-הטווח זה לזה.

עוזי לנדאו: אני מדבר על רשות החשמל, חברת חשמל, המשרד להגנת הסביבה, משרד האוצר, משרד הפנים ומשרד הביטחון, ופה הרשימה הזאת נפסקת.

עוזי לנדאו: פה אני מוכרח לומר ששיתוף הפעולה בין הגורמים השונים, הממשלתיים ויחידות הסמך, הוא שיתוף פעולה שאתו אנחנו מצליחים להתמודד עם כל מיני דברים.

עוזי לנדאו: אני אתן דוגמה.

עוזי לנדאו: למשל, אחד הדברים שאנחנו חייבים לעשות, בגלל – ואתה העלית, חבר הכנסת הרצוג, את הנקודה של הגז ממצרים.

עוזי לנדאו: גם בלי הגז ממצרים – כשבממשלה העלינו את זה, עוד לא היתה בעיה של נפילת הגז ממצרים.

יצחק הרצוג: נכון.

עוזי לנדאו: הפסקת הגז ממצרים מחמירה עוד יותר את הבעיה.

יצחק הרצוג: כי זה מזהם יותר.

עוזי לנדאו: מחמירה עוד יותר את הבעיה.

עוזי לנדאו: אבל צריך לראות, כשאין לך גז ממצרים אתה צריך ליצור חשמל מדלק אחר: מסולר וממזוט.

עוזי לנדאו: כשאתה צריך לעשות את זה אתה צריך להכניס פנימה את כל התשתית האחרת שיש לך, שממילא מעבירה לך דלקים לשימוש שוטף.

עוזי לנדאו: היא מעבירה את הדלקים – את סוגי הדלק – אני רואה שאני נפלתי בעברית: אני אומר "דלקים", אבל זה כנראה משתרש בעברית.

עוזי לנדאו: זה לא מונח נכון.

עוזי לנדאו: צה"ל ומערכות הביטחון משתמשים בסוגי הדלק למיניהם, ועכשיו אתה צריך את המערכת הזאת של צנרת ושל מכלים למתוח ממש עד הקצה בשביל לספק את מה שצריך.

עוזי לנדאו: בדברים האלה למשל נכנסת החברה לתשתיות נפט ואנרגיה ועושה עבודה לתפארת.

עוזי לנדאו: אבל גם פה, אם אתה רוצה פתאום לחבר צינור שקודם לא היה לך, כדי שתוכל להגדיל את כושר ההזרמה של המערכת, אתה צריך לקבל את האישור של המועצה האזורית הזאת ושל העיר הזאת ושל העיר הזאת – זה חתיכת סיפור.

עוזי לנדאו: ואם למשל אתה רוצה לשנות את סדר ההעמסה של תחנות הכוח בחברת החשמל, ואז הזיהום משתנה – אתה צריך את שיתוף הפעולה של המשרד להגנת הסביבה.

עוזי לנדאו: ברוך השם הגענו שם לשיתוף פעולה על דעת חברת החשמל והמשרד, והסיפור הזה עובד.

עוזי לנדאו: או אם אתה רוצה חלק מהתחנות להפעיל בסולר לתחבורה במקום בסולר רגיל, כדי שזיהום האוויר יהיה קטן יותר – אתה צריך שרשות החשמל למשל תאשר את התעריף.

עוזי לנדאו: והכול נעשה בזמן קצר.

עוזי לנדאו: כל הדברים הקטנים האלה – נגיד הפעלת התחנה ברדינג.

עוזי לנדאו: התחנה ברדינג מופעלת בגז.

עוזי לנדאו: אבל היה וכל הגז, ייסתמו לך מקורותיו, ותהיה חייב להפעיל – יהיו חסרים לך 440 מגוואט.

עוזי לנדאו: זו לא מערכת קטנה, זו מערכת גדולה.

עוזי לנדאו: אתה צריך אישור לעשות את זה במזוט.

יצחק הרצוג: נו, אז איפה ראש הממשלה?

עוזי לנדאו: תראה, אנחנו כרגע מתעסקים בנושא חירום.

עוזי לנדאו: אלה הדברים שאנחנו נותנים עליהם תשובות.

עוזי לנדאו: אני לא אלאה אתכם בדברים נוספים, כמו איך אתה מספק יותר גז, מן הגורן או מן היקב, מאיפה אתה מוציא?

עוזי לנדאו: איזה פרויקטים נוספים אתה מבצע?

עוזי לנדאו: בשבוע הבא אנחנו מתכוונים להראות איך כבר נעשות כרגע עבודות בשביל לחבר אונייה עם גז שתגיע בנובמבר, ותתחבר למצוף שנמצא מול החוף, כ-10 קילומטר מול חדרה.

עוזי לנדאו: הסכמי פסגה ניידת – לא קראתי.

עוזי לנדאו: אבל הסדר פסגה ניידת למשל זה הסדר שאומר לתעשיינים שמשתמשים בכמות גדולה מאוד של חשמל, שאתה מוציא להם התרעה עד ארבע שעות קודם על מעבר להסדר הזה.

עוזי לנדאו: אבל הסדר פסגה ניידת אומר דבר פשוט: שכל מי ששותף להסדר הזה, במהלך השנה מקבל חשמל בתעריף יותר נמוך.

עוזי לנדאו: אבל כשאתה מגיע למצב שבו אתה רוצה שבשעות עומס הביקוש יקטן, אתה אומר לו: חביבי, מחר אני מפעיל את ההסדר הזה מולך, ואז תעריף החשמל עולה פי-ארבעה.

עוזי לנדאו: אם תחליט להשתמש, אתה תשלם פי-ארבעה בתעריף; תחליט לחסוך – בבקשה.

עוזי לנדאו: עשה אתה את החשבון אם לאורך כל השנה, כולל הסיכוי שתצטרך להשתמש בתעריף גבוה בשעות העומס, אם הסיפור הזה כדאי לך.

עוזי לנדאו: יש הרבה מאוד הסדרים כאלה.

עוזי לנדאו: רשות החשמל עושה אותם, יחד אתנו.

עוזי לנדאו: היו פה עוד כמה שאלות.

עוזי לנדאו: אני חייב לומר, אני מופתע שאצלך בשכונה היתה הפסקת חשמל.

עוזי לנדאו: אני לא חושב שהיא היתה יזומה.

יצחק הרצוג: לא, הוועד בירר, והודיעו לו שהיא יזומה ושזה יחזור עוד 20 דקות, וכך קרה.

עוזי לנדאו: אם זה בערך 20 דקות, זה בדרך כלל לא יזומה.

עוזי לנדאו: יש שני סוגי הפסקות חשמל: יש מה שקרוי השאלת תדר.

עוזי לנדאו: לעתים יש לך תקלה בתחנה, וזה אתה לא תכננת, זה נופל לך, ואז מה שצריך כדי לייצב את המערכת – המערכת עובדת כמעט אוטומטית, אתה מפיל את זה לחלק מן הצרכנים ואתה בתוך 20 דקות צריך להראות איזה תחנות אחרות שעומדות בסטנד-ביי בכיבוי אתה מכניס לתוך המערכת, בדרך כלל 20 דקות זה מספיק.

עוזי לנדאו: השאלה יזומה, או השאלה מאולצת, זו השאלה שאתה יודע, שלמחרת למשל הולכת להיות לך בעיה, ואז אתה נותן התרעה.

עוזי לנדאו: גם הדבר הזה קיים.

עוזי לנדאו: אני מעריך שמה שקרה אצלך, היתה איזו נפילה זמנית.

יצחק הרצוג: יכול להיות.

עוזי לנדאו: ושוב, אני לא יכול לומר לך בוודאות, אני רק אומר לך מהי התחושה שלי על מה שקרה שם.

יצחק הרצוג: זאת לא טענה אישית – – –

עוזי לנדאו: בבקשה?

יצחק הרצוג: השאלה היא באמת ההכנה מראש של דברים כאלה.

עוזי לנדאו: בסך הכול אני חושב – אני מוכרח, שוב, לצאת לעתים להגנת חברת החשמל.

עוזי לנדאו: עם כל הביקורת שיש גם לי עליה בכל מיני מקרים, זאת חברה שאנשיה מקצוענים אמיתיים.

עוזי לנדאו: לא לשכוח את הדברים האלה.

עוזי לנדאו: ואני מציע – – –

שלמה מולה: אדוני השר, אין מחלוקת שבאמת – גם אתה, על המאמצים שאתה עושה.

שלמה מולה: אני חושב שגם מי ששמע אותך בשבועות האחרונים מתבטא, כולל אני אישית ששמעתי – השאלה היא האזרח היושב בבית וצופה בנו, האם אפשר לתת לו ביטחון שלא יהיו ניתוקי חשמל – –

יצחק הרצוג: ומחירי החשמל עלו ב-40%.

שלמה מולה: – – ומה יהיה לי, האם יהיה לי ניתוק?

שלמה מולה: זאת השאלה בעצם.

עוזי לנדאו: פה יש 40% וכאן – בואו, לאט-לאט, דבר-דבר.

עוזי לנדאו: תראו, קודם כול, אין לי כרגע תשובה לעניין העלאת תעריפי החשמל.

עוזי לנדאו: תעריפי החשמל פשוט עלו.

עוזי לנדאו: אם אתה צריך להשתמש בסולר שעלותו פי-חמישה מעלות הגז, אין לך ברירה.

עוזי לנדאו: עם כל הדברים האלה, עדיין מחיר החשמל בארץ, שהוא מחיר, אני לא יודע אם אני יכול להשתמש במונח "מקום טוב באמצע", אבל המקום הזה, אין משלמים בישראל מחירי חשמל גבוהים יותר מאשר במדינה ממוצעת באירופה, מדינה מתקדמת באירופה.

עוזי לנדאו: לא רק זה, דוח של הבנק העולמי, שיצא לפני משבר הגז, אמר שצריך להעלות את מחירי החשמל במדינת ישראל ב-16%, רק כדי שחברת חשמל – – –

שלמה מולה: כמה?

עוזי לנדאו: 16%.

עוזי לנדאו: זה היה לפני כשנה ומשהו, שנה וחצי בערך, באפריל נדמה לי, לפני יותר משנה.

עוזי לנדאו: ואחת הביקורות שלהם היתה בתשובה על מה שאתה אמרת: איך חברת חשמל מגיעה לחוב של 60 מיליארד שקלים?

עוזי לנדאו: טוב, גם פה זה לא מעשה שמים, זה לא מעשה חברת חשמל.

עוזי לנדאו: אם יש לאחד האגפים במדינה עניין להשקיע את חברת החשמל עמוק בחובות כספיים מכל מיני סיבות, אז זאת התוצאה, לא צריך להתפלא.

עוזי לנדאו: מה יהיה בעתיד?

עוזי לנדאו: הסיפור כאן – בשנה הבאה עדיין יהיה בקיץ משבר שנצטרך לטפל בו.

עוזי לנדאו: לא יהיה כושר ייצור מספיק.

עוזי לנדאו: בשנה שאחריה, 2014, 2015 והלאה, המצב יהיה הרבה יותר טוב.

עוזי לנדאו: במלים אחרות, יש לך כבר עכשיו תחנות פרטיות, יש לך OPC, היקף 440 מגוואט, נכנסים לפעולה בינואר הקרוב.

עוזי לנדאו: כשנה אחרי זה, תחנה נוספת, "דוראד", עם 840 מגוואט גם כן.

עוזי לנדאו: אתה מדבר על 1,300 מגוואט, שזה בערך 10% של כושר הייצור המותקן כרגע.

עוזי לנדאו: ויש עוד כ-3,000 בצנרת, שמזה ודאי ייכנס בשנים שאחר כך.

עוזי לנדאו: עד 2020 אנחנו נגיע בהחלט ליתרון גדול יותר, כולל אנרגיות מתחדשות, שהיקפן יהיה גדול יותר.

עוזי לנדאו: אבל גם באנרגיות מתחדשות, לא לשכוח: הסולרי פועל כאשר יש שמש, בלילה הוא לא פועל.

עוזי לנדאו: לכן זה יכול להשיב לך תשובה על שעת העומס, שעת השיא, בקיץ, אבל שעת השיא בחורף – ובעשר השנים האחרונות, בשלוש מהן, שיא הצריכה היה בחורף בלילה, לא בקיץ, אנרגיה כזו לא מסייעת לך.

עוזי לנדאו: ולכן גם כנגד כל מגוואט של אנרגיה סולרית שאתה בונה, אתה צריך להשקיע בערך 70% קונבנציונלי לצורך גיבוי.

עוזי לנדאו: אדוני היושב-ראש, אני חושב שנתתי בערך תשובות לכל השאלות שהועלו.

עוזי לנדאו: אם מישהו מבקש דברים מפורטים יותר, אם יש לי אני אשמח לתת.

עוזי לנדאו: תודה רבה.

שלמה מולה: אתה מבקש להעביר – – –

עוזי לנדאו: מה שירצו חברי הכנסת.

עוזי לנדאו: אין לי שום בעיה לדון איפה שירצו.

שלמה מולה: חבר הכנסת נחמן – – –

עוזי לנדאו: על כל שאלה יש תשובה; יותר טובה, פחות טובה, אבל יש תשובה.

יצחק הרצוג: ועדת הכלכלה.

עוזי לנדאו: ועדת הכלכלה – מקובל עלי.

שלמה מולה: מאה אחוז.

שלמה מולה: אוקיי, תודה רבה.

שלמה מולה: חבר הכנסת בן-ארי נרשם לעמדה אחרת, ואז נעבור להצבעה.

מיכאל בן-ארי: אדוני השר, אתה הזכרת שחברת החשמל מספקת את תצרוכת החשמל גם כן של עזה.

מיכאל בן-ארי: עד כמה שזכור לי, לפני שבע שנים היתה ההתנתקות מעזה – חבל שהשר לא שומע – היתה התנתקות מעזה.

מיכאל בן-ארי: אמרו: אנחנו מתנתקים מעזה, אנחנו לא נהיה קשורים אליהם יותר.

מיכאל בן-ארי: גירשו את היהודים, עקרו אותם מביתם, הם חיים עד היום בקרווילות ובכל מיני שוחות למיניהן, איבדו את פרנסתם, מחקנו את החממות, הכול בשם ההתנתקות הקדושה.

מיכאל בן-ארי: ואני שומע שאת רזרבות החשמל שלנו עדיין נותנים לעזה.

מיכאל בן-ארי: אם יש התנתקות, אז התנתקות עד הסוף.

מיכאל בן-ארי: אם יש חוסר בחשמל, הראשונים זה לא אזרחי ישראל.

מיכאל בן-ארי: קודם כול אזרחי ישראל, אם יישאר לנו מיותר, אפשר לתת להם.

מיכאל בן-ארי: אם יש להם בעיה, שילכו למצרים או שייצרו בעצמם את החשמל שלהם.

מיכאל בן-ארי: למה מדינת ישראל צריכה לקחת את העול הזה על כתפיה?

מיכאל בן-ארי: יש בעיה – תוריד את השלטר לעזה.

שלמה מולה: תודה רבה.

שלמה מולה: אנחנו עוברים להצבעה.

שלמה מולה: רבותי, בעד – ועדה, נגד – הסרה.

שלמה מולה: אנחנו עוברים להצבעה.

שלמה מולה: הצבעה מס' 24 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 5 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הכלכלה נתקבלה.

שלמה מולה: בעד – 5, אין מתנגדים.

שלמה מולה: ההצעה לסדר-היום בנושא: הפסקות חשמל יזומות על-ידי חברת החשמל והיעדר כוח מספיק לצריכה בישראל, תעבור לוועדת הכלכלה.

שלמה מולה: הודעה ליושב-ראש ועדת הכנסת, חבר הכנסת יריב לוין, ואחר כך אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

שלמה מולה: בבקשה, אדוני.

שלמה מולה: הודעתך טעונה הצבעה?

): כן, כן, מחייבת הצבעה.

): כן.

): אדוני היושב-ראש, תודה רבה, כבוד השרים, חברות וחברי הכנסת, עם התפטרותו של חבר הכנסת אורי מקלב מתפקידו כסגן יושב-ראש הכנסת, התפטרות שנכנסה לתוקפה לפני כחמש דקות, ובהתאם לסעיף 2 לתקנון הכנסת, על דעת הסיעות הנוגעות בדבר, ממליצה ועדת הכנסת בפני הכנסת למנות את חברנו חבר הכנסת אורי אורבך לכהן כסגן ליושב-ראש הכנסת.

): אני כמובן מבקש לאחל לו הצלחה ומבקש את אישור הכנסת להמלצה הזו, על מנת שמינויו ייכנס לתוקף – – –

שלמה מולה: תודה רבה.

שלמה מולה: אנחנו עוברים להצבעה על בקשתו של יושב-ראש ועדת הכנסת על מינויו של חבר הכנסת אורי אורבך לסגן יושב-ראש הכנסת.

שלמה מולה: נא להצביע.

שלמה מולה: בבקשה.

שלמה מולה: הצבעה מס' 25 בעד הצעת ועדת הכנסת – 6 נגד – אין נמנעים – אין הצעת ועדת הכנסת לבחור את חבר הכנסת אורי אורבך לסגן יושב-ראש הכנסת נתקבלה.

שלמה מולה: כן.

שלמה מולה: בעד – 6, אין מתנגדים.

שלמה מולה: אכן הודעתו של יושב-ראש ועדת הכנסת התקבלה.

שלמה מולה: אנחנו מברכים את חבר הכנסת אורי אורבך בברוך הבא ובהצלחה בתפקיד.

שלמה מולה: מעמד היישוב מגרון לאור רכישת האדמות

שלמה מולה: אנחנו ממשיכים בסדר-היום, והנושא הבא הוא: מעמד היישוב מגרון לאור רכישת האדמות, הצעה לסדר-היום מס' 8753, של חבר הכנסת אריה אלדד.

שלמה מולה: ישיב כבוד השר נאמן.

שלמה מולה: בבקשה, אדוני.

שלמה מולה: לרשותך שלוש דקות.

אריה אלדד: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, רבותי השרים, כבוד סגן היושב-ראש החדש, מזל טוב.

אריה אלדד: בשעות האלה הולכות ומצטברות הידיעות על הפיגוע הקשה בבולגריה.

אריה אלדד: מכאן נשלח תנחומים למשפחות וברכות החלמה לפצועים, וקריאה לממשלת ישראל ולזרועות הביטחון לפגוע ב"חיזבאללה" ובמי שזה לא יהיה, כך שלעולם לא יתחשק להם עוד הפעם לרצוח יהודים.

שלמה מולה: כן.

אריה אלדד: אבל לסוגיית מגרון.

אריה אלדד: בסוגיה הזאת פעל השר בני בגין בניסיון להשיג הסדר פשרה, והפרקליטות הופיעה בבתי-המשפט בשם המדינה לאורו של עיקרון שקבעה הממשלה: מה שניצב על קרקע פרטית ערבית – יוסר, מה שניצב על אדמות מדינה – יוסדר.

אריה אלדד: כך נהגה המדינה לפני שבועות אחדים גם בסוגיית גבעת-האולפנה.

אריה אלדד: אני רוצה להסב את תשומת לבכם, מה שברור לי שאתם מכירים היטב, למסקנות ועדת השופט אדמונד לוי שמינתה הממשלה, והיא כבר הביעה את דעתה על כך שהמינהל האזרחי נוהג לשים עצמו שופט ומוציא לפועל כאחד.

אריה אלדד: הוא מקבל החלטות שיפוטיות וקובע את סוגיית הבעלות על הקרקע.

אריה אלדד: המדינה מאמצת את קביעותיו בבג"ץ, מתייצבת שם, ואי-אפשר לדון באמת בסוגיית המעמד של הקרקע, לכן המליצה ועדת השופט לוי להקים בתי-משפט שיעסקו גם בעניין הקרקעות ביהודה ושומרון, או להסמיך את בתי-המשפט במדינת ישראל לעסוק בהם.

אריה אלדד: אבל, אדוני שר המשפטים, השבוע נפל דבר במגרון אחרי הסדר הפשרה: תושבי מגרון קנו את רוב השטח שהיישוב עומד עליו – 25 דונמים.

אריה אלדד: 36 מבנים עומדים על 25 הדונם האלה, ויש עוד שטח פנוי שאפשר להעביר אליו מבנים נוספים, כאלה שהקרקע שלהם לא נרכשה עדיין.

אריה אלדד: ובכן, מה נשאר מהעיקרון שעלול היה להביא להרס היישוב הפורח הזה?

אריה אלדד: האדמה פרטית, אבל הפעם של יהודים.

אריה אלדד: המדינה חייבת לחזור לבג"ץ ולטעון: השתנו הנסיבות, הקרקע נרכשה כדת וכדין, אין צורך לפנות, ואין צורך להרוס, ואין צורך לגרש יהודים מביתם.

אריה אלדד: להבנתי, ברוח זו התקבלה גם ההחלטה הטובה בוועדת השרים להתיישבות אתמול.

אריה אלדד: רק שאני חושש שמא ייווצר פער – וזו לא תהיה הפעם הראשונה שזה קרה – בין עמדת הממשלה לעמדת הפרקליטות.

אריה אלדד: ראינו מה האסכולה הפוליטית שחלק מאנשי הפרקליטות באים ממנה.

אריה אלדד: אנחנו עוד חיים תחת הרושם של דוח טליה ששון, ולאן היא הגיעה במחוזות הפוליטיים, אחרי שסיימה את תפקידה.

אריה אלדד: והנה, לפני קצת פחות מעשרה ימים, כשפורסם פסק-הדין של ראש הממשלה לשעבר אולמרט, בא פרקליט המדינה לדור להגן על עצמו מפני המתקפה הגדולה שנפלה עליו, וכשהוא בא להסביר שהוא לא רדף ראש ממשלה מטעמים פוליטיים, הוא אומר:

אריה אלדד: דווקא השקפותי הפוליטיות דומות מאוד להשקפותיו של אולמרט.

אריה אלדד: אני לא ידעתי שלפרקליט המדינה צריכות להיות השקפות פוליטיות שהוא מצהיר עליהן.

אריה אלדד: בא אדם, יודע שאולמרט הציע לתת לאבו מאזן 97% מהשטח, להוריד את ההתיישבות, להקים מדינה פלסטינית, והוא מזדהה עם השקפותיו הפוליטיות.

אריה אלדד: לכן, אדוני שר המשפטים, אני מפציר בך, בין החלטת הממשלה ומדיניותה, לחזור לבג"ץ ולבוא לטעון שעכשיו יש רכישה של אדמות, ולכן צריך לקבל החלטה אחרת, ובין מה שהפרקליטות עלולה לעולל להחלטה הזאת – משום שהם באים מהאסכולה הפוליטית של השמאל, ואינם מכירים בזכותם של יהודים לשבת בכל מקום בארץ-ישראל; משום שהם נוהגים כמדינה בתוך מדינה, משום שפרקליט המדינה לא היסס להציג את השקפתו השמאלנית קבל עם ועדה – שימו לב, אנא ודאו, שלא עושים פלסתר את החלטת הממשלה.

אריה אלדד: תודה רבה.

שלמה מולה: תודה רבה, אדוני.

שלמה מולה: כבוד שר המשפטים, נא להשיב על ההצעה לסדר-היום.

שלמה מולה: בבקשה, אדוני.

יעקב נאמן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ראשית, כיוון שזה הרגע שאני עולה לראשונה היום לאחר ההודעה המעצבת על פטירתו של פוסק הדור, הרב אלישיב, אני רוצה לבוא ולומר: עם ישראל איבד את גדול הדור, וכולנו מתאבלים על האסון הכבד שאירע היום.

יעקב נאמן: אנחנו גם משתתפים בצער משפחות פגועי הטרור היום, ומאחלים רפואה שלמה לנפגעים הפצועים.

יעקב נאמן: שתהיה רפואתם שלמה במהרה בימינו.

שלמה מולה: אמן.

שלמה מולה: אשר לנושא שהעלה חבר הכנסת הנכבד, חבר הכנסת ד"ר אלדד, אני רוצה להעיר דבר ראשון, שבתורתנו הקדושה בספר בראשית אומר הקדוש-ברוך-הוא לאברהם אבינו: "לך אתננה ולזרעך עד עולם".

שלמה מולה: ובכל אופן אברהם אבינו, בצערו הכבד על פטירת רעייתו שרה אמנו, רוכש את מערת המכפלה ב-400 שקל כסף עובר לסוחר.

שלמה מולה: אני מחר בבוקר, כדרכי בקודש, בערב ראש חודש, אהיה במערת המכפלה.

שלמה מולה: לכן רכישת הקרקע – –

מיכאל בן-ארי: גם יהושע – – –

שלמה מולה: חבר הכנסת בן-ארי, אתה לא חייב להפריע.

יעקב נאמן: – – על-ידי תושבי מגרון למניעת פינוים, היא הדרך שהורה לנו אברהם אבינו ברכישת מערת המכפלה.

יעקב נאמן: אשר לעמדת המדינה בבג"ץ 5180/12, עתירת תושבי מגרון למניעת פינוים בשל רכישת הקרקעות במגרון, החליטה אתמול ועדת השרים להתיישבות באזור יהודה ושומרון, בתשובה לבג"ץ, ועדת השרים מבקשת שייאמר בתשובה כדלקמן:

יעקב נאמן: המדינה מבקשת לעדכן את כבוד בית-המשפט כי אם תוכח כשרות רכישת החלקות הבאות במגרון: גוש 7 חלקה 2; גוש 26 חלקות 10, 23 ו-28, הדרג המדיני יהיה מוכן לאשר את הרכישה, בכפוף לשיקולים רלוונטיים לעניין, ויהיה מוכן לשקול בחיוב הסדרה תכנונית בחלקות אשר בגוש 26 המפורטות.

יעקב נאמן: בתנאים האלה המדינה אינה מתנגדת לבקשת העותרים לגבי חלקות אלה, לצורך בירור טענות הרכישה ואפשרויות ההסדרה התכנונית.

יעקב נאמן: פסק-הדין יבוצע בשטח הנותר של היישוב, והתושבים המתגוררים בו יעברו לגבעת-היקב, בהתאם להודעת המדינה לבית-המשפט העליון בתיק בג"ץ 8887/06.

יעקב נאמן: זו תהיה תשובת המדינה לעתירה בבג"ץ, שעדיין לא ניתנה, כשביררתי לפני עלייתי לדוכן היום, אבל אני מניח שהיא תינתן בזמן שקבע בית-המשפט, כי הוגשה בקשה להארכת המועד.

שלמה מולה: תודה רבה, כבוד השר.

שלמה מולה: מה אתה מבקש?

יעקב נאמן: אני חושב שכיוון שצריכים להמתין להחלטת בית-המשפט הגבוה לצדק, אין טעם לנהל דיון לפני שתהיה החלטה של בית-המשפט הגבוה לצדק.

שלמה מולה: אתה מבקש להסיר.

יעקב נאמן: אני חושב שגם המבקש המכובד ייעתר.

יעקב נאמן: אין טעם – – –

אריה אלדד: מסתפק בתשובת השר.

שלמה מולה: מסתפק בתשובת השר.

שלמה מולה: מאה אחוז.

שלמה מולה: אז אין צורך בהצבעה.

שלמה מולה: כניסה ליישוב מבשרת-ציון

שלמה מולה: אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

שלמה מולה: הנושא הבא הוא: כניסה ליישוב מבשרת-ציון, הצעה לסדר-היום מס' 8705, של חבר הכנסת נחמן שי.

שלמה מולה: שר המשפטים, בשם שר התשתיות הלאומיות והבטיחות בדרכים – הוא משיב בשמו.

שלמה מולה: בבקשה, אדוני, יש לך עשר דקות לרשותך, הצעה רגילה לסדר-היום.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כבר הקדימו אותי בדברי צער על מותו של הרב שלום אלישיב בן ה-102 שהלך היום לעולמו, זיכרון צדיק לברכה.

נחמן שי: מאות אלפים אבלים, רבים מהם יגיעו הערב לירושלים להלוויה, ואין ספק שהלך מנהיג גדול של העולם היהודי.

נחמן שי: הצצתי בדברים שנאמרו באחד מאתרי האינטרנט, והזדעזעתי מכך שהשיח הציבורי שלנו בעניין כזה, של מוות, נעשה כל כך בוטה, כל כך גס, כל כך פרוץ.

נחמן שי: מדי פעם הכנסת מתבקשת לתת את דעתה על עניין חופש הביטוי בכלל ובאתרי האינטרנט בפרט, ומי שיציץ ויראה מה כותבים שם אנשים – – –

שלמה מולה: אני מניח שאתה מתייחס לטוקבקים.

נחמן שי: כן, בדיוק.

נחמן שי: לא בדיווח אלא בתגובות.

שלמה מולה: נכון.

נחמן שי: נכון, אדוני היושב-ראש, חברי שלמה מולה.

נחמן שי: זה מזעזע לראות איך השיח הציבורי במדינת ישראל מידרדר והולך בשם אולי חופש הביטוי.

נחמן שי: אני בעד חופש הביטוי, אבל אני גם חושב שמישהו צריך לפקוח עיניים ולוודא ולהבטיח עד איזה גבול החופש הזה הולך.

נחמן שי: דווקא כרגע באירוע המצער הזה אפשר לראות את כל הפראות שבה השיח הזה מתנהל.

נחמן שי: ברוך דיין האמת.

שלמה מולה: אמן.

נחמן שי: אני רוצה לבוא ולומר כמה מלים על הסוגיה של הכביש החדש בין ירושלים לתל-אביב, שנמצא כבר בתהליכי ביצוע, ועל כך הביעו תושבים רבים באזורנו, אזור מגורי מבשרת-ציון – ובאזור כולו מתגוררים כ-250,000 איש – תרעומת רבה; לא התנגדות לעצם העובדה שהכביש הזה יעבור שינויים ושיפורים, ואנחנו עדים לפקקים הרבים שיש בדרך, כל אחד מהנוכחים פה שנוסע ובא לירושלים מכיר בכך, אלא לעובדה שהשינויים האלה מתעלמים מהאוכלוסייה הגדולה מאוד, אמרתי רבע מיליון איש, שמתגוררת סמוך לכביש הזה, נעזרת בו וזקוקה לו.

נחמן שי: לצערי הרב, התעלמו גם מדבריהם של התושבים הללו, כולל לא רק בתוצאה אלא גם בתהליכים שמובילים להקמת הכביש, כלומר בעבודות הכביש ובעבודות הרכבת שנעשות במקביל.

נחמן שי: אמרתי כבר שאני בעד שיפור התנועה לירושלים, ורכבת היא דבר נפלא, וכמובן, בתכנון שלומיאלי היא לא עוצרת במבשרת שהיא יישוב גדול.

נחמן שי: היא יכולה לסייע לתושבים שם, והיא יכולה גם לסייע לאותם מאות אלפים שמתגוררים באזור לוותר על הרכב הפרטי שלהם בנסיעה לתל-אביב או מתל-אביב ולהסתמך על הרכבת.

נחמן שי: אבל חשיבה קצרת טווח אפיינה אותנו ומאפיינת אותנו, וכך התושבים האלה ייאלצו לעלות לירושלים או להגיע למודיעין, או לעשות את הדבר הגרוע מכול – פשוט לנסוע במכוניות הפרטיות שלהם, לצרוך דלק, להוסיף עשן וזיהום אוויר ולהיכנס לפקקים של תל-אביב ושם לתרום את תרומתם הצנועה, כשכל זה אפשר וצריך להיעשות דרך אותה רכבת חדשה שהולכת ונבנית בימים האלה.

נחמן שי: זה מעשה שלומיאלי מספר אחת.

נחמן שי: מעשה שלומיאלי מספר שתיים הוא בכביש עצמו, בסוגיה של כניסה ויציאה מן היישוב מבשרת.

נחמן שי: אני רוצה לצטט מתוך מכתב ששלח יושב-ראש המועצה המקומית מבשרת-ציון, מר אריה שמם, לשר התחבורה חבר הכנסת ישראל כץ לפני ימים אחדים.

נחמן שי: כמו שאתם יודעים, כמובן, אירעו כמה וכמה שרפות באזור שלנו, ועכשיו הן בראש החדשות ומטופלות בסך הכול מהר, וגם, תודה לאל, בשלוש השרפות האלה לא היו נפגעים בנפש; אבל נשרפו קטעי יער גדולים מאוד.

נחמן שי: לפני פחות מחודש, ב-26 ביוני, היו שתי שרפות ממש באזור מבשרת-ציון, והשלישית התרחשה בתחילת שבוע זה.

נחמן שי: השרפות האלה מתפשטות במהירות כי האדמה יבשה, הצמחייה יבשה, ולצערנו יש תנאים מצוינים לשרפות.

נחמן שי: אבל אז קרה מה שצפוי, כפי שכותב מר שמם: במצב שנוצר בשטח נסתמו צירי התנועה אל היישוב, ממנו ובתוכו.

נחמן שי: כוחות החירום וההצלה לא הצליחו לנוע בחופשיות ופינוי התושבים מבתיהם התאפשר רק באופן רגלי.

נחמן שי: על מה מדובר?

נחמן שי: מדובר על כך שבמקרה של מבשרת-ציון, אבל גם היישובים הסמוכים לה, יהיו מעתה, אחרי שהכביש הזה יושלם, רק שתי כניסות ליישוב ויציאה אחת ממנו, במקום שתי יציאות – סליחה, יהיו כניסה אחת ושתי יציאות.

נחמן שי: זאת אומרת, התנועה אל היישוב תהיה מוגבלת, והיכולת להכיל כל כך הרבה תנועה, שכרגע מתנקזת לשתי כניסות, תיעשה רק באמצעות כניסה אחת.

נחמן שי: אנחנו חוששים מאוד מהתוצאות של השינוי הזה בתנועה.

נחמן שי: אנחנו חוששים מאוד גם בנושאים ביטחוניים וגם בנושאים בטיחותיים.

נחמן שי: השרפה הזאת, שהתחוללה ממש בימים האחרונים, והשתיים שקדמו לה, הן עדות לכך שהיישובים חייבים להיות בעלי צירי כניסה ויציאה רבים ככל האפשר וחופשיים כדי לאפשר לתושבים להתפנות וכדי לאפשר לכוחות העזרה וההצלה להגיע במהירות.

נחמן שי: כל זה קורה כשאנחנו נמצאים עדיין במצב הנוכחי ששתי הכניסות ושתי היציאות פעילות.

נחמן שי: מה יהיה אחרי שיתרחש השינוי ואחת משתי הכניסות הללו תיסגר?

נחמן שי: איך ייראה היישוב?

נחמן שי: איך ייראו התנאים בו?

נחמן שי: ואיך ייראו החיים בו?

נחמן שי: לכן, לצערי הרב, בחשיבתנו ארוכת הטווח אנחנו תמיד מצליחים לשבש את חיי היום-יום שלנו ולא רואים את הצרכים ואת מצבי החירום שמתרחשים באזור שלנו.

נחמן שי: אני תובע מפה משר התחבורה, שלצערי הרב איננו, ומשר המשפטים, שמייצג אותו, לבדוק מחדש את התוכנית של השדרוג ולבדוק מחדש איך ייראו הכניסות והיציאות במבשרת-ציון.

נחמן שי: התושבים ביישוב הזה וביישובים הסמוכים מאוד מוטרדים ומאוד מודאגים.

נחמן שי: לא מדובר על נוחיות.

נחמן שי: מדובר על עניינים שבתחום הביטחון והבטיחות.

נחמן שי: זכותם לדעת שהיישובים שלהם פתוחים, שהם יכולים לצאת ולהיכנס במגוון דרכים ושהנוחיות והביטחון שלהם יישמרו בנסיבות הללו.

נחמן שי: אני מכיר את דעתו ועמדתו של שר התחבורה מדיונים קודמים.

נחמן שי: הוא מאוד נחרץ ביוזמתו לשפר את כביש ירושלים–תל-אביב או תל-אביב–ירושלים – תלוי איך נוסעים – וזה בסדר גמור בעיני, ואני בכלל בעד שיפור מערכת הכבישים.

נחמן שי: אבל כשמערכת הכבישים עוברת שיפור על חשבון איכות החיים של האנשים שחיים ליד הכבישים האלה – גם באופן זמני, בזמן הבנייה, ויש לנו הרבה הערות שאני לא פירטתי אותן עכשיו, וגם בתחזית לעתיד מקשים עליהם מאוד – אז נראה לי שפה הקריבו קורבן גדול מדי למען הכביש העתידי, שאני לא יודע איך הוא יהיה, כיצד הוא ייראה ועד כמה תהיה תרומתו גדולה, אבל ברור לי שאיכות החיים וביטחונם של האנשים המתגוררים לאורך הכביש הזה, ובמיוחד באזור מבשרת-ציון, נפגעים פגיעה קשה מאוד.

נחמן שי: אני מקווה שנוכל להעביר את הסוגיה הזאת לדיון בוועדה, כדי לבחון איך אפשר גם היום לשנות את תוואי הכביש ולהחזיר את שתי הכניסות ושתי היציאות למבשרת-ציון.

נחמן שי: תודה.

שלמה מולה: תודה רבה, אדוני.

שלמה מולה: כבוד שר המשפטים, נא להשיב בשמו של שר התחבורה, התשתיות הלאומיות והבטיחות בדרכים, השר כץ, ואז אנחנו נמשיך הלאה.

שלמה מולה: אדוני, בבקשה.

יעקב נאמן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הצעתו לסדר-היום של חבר הכנסת ד"ר נחמן שי הועברה להתייחסות החברה הלאומית לדרכים, ולהלן עיקרי הדברים: תחנת הכיבוי אשר אחראית למבשרת-ציון היא תחנת הכיבוי אשר בבית-שמש.

יעקב נאמן: מכיוון בית-שמש אפשר יהיה להיכנס למבשרת-ציון לאחר שדרוג כביש 1 גם דרך מחלף הראל החדש – כניסה ראשית – וגם דרך מחלפון מוצא.

יעקב נאמן: מכיוון ירושלים, בשל הגשר המתוכנן מעל עמק מוצא, לא תתאפשר ירידה למבשרת, לאחר שדרוג כביש 1, דרך כביש השורק, כביש בעל מאפיינים הנדסיים נמוכים, אלא דרך הכניסה הראשית ממחלף הראל החדש.

יעקב נאמן: נושא זה נדון בהרחבה בבג"ץ.

יעקב נאמן: בג"ץ החליט להעביר את הנושא לוות"ל לבדיקה נוספת.

יעקב נאמן: ות"ל, לאחר שמיעת טענות מבשרת-ציון ותגובת החברה הלאומית לדרכים, החליטה להמשיך בביצוע בהתאם לתוכנית הקיימת.

יעקב נאמן: במקביל מקודם גם כביש 16 מתחת ליער ירושלים, אשר גם באמצעותו ניתן יהיה להגיע מירושלים למחלפון מוצא ולהיכנס למבשרת-ציון דרך כביש השורק.

יעקב נאמן: כביש 16 נמצא בהליכי תכנון בחברה הלאומית לדרכים, והביצוע צפוי להתחיל בשנת 2013.

יעקב נאמן: אני חושב שמן הראוי שהנושא הזה יעבור לוועדה המתאימה בכנסת להמשך הדיון.

שלמה מולה: איזו ועדה?

שלמה מולה: חבר הכנסת נחמן שי, ועדת הכלכלה?

נחמן שי: – – –

שלמה מולה: ועדת הכלכלה.

נחמן שי: כן, בסדר.

שלמה מולה: אוקיי.

שלמה מולה: מאה אחוז.

נחמן שי: – – –

שלמה מולה: מאה אחוז.

שלמה מולה: אז אנחנו נעבור להצבעה או שנחכה לכבוד השר שיגיע – – –

יעקב נאמן: אני לא מצביע.

שלמה מולה: אז אנחנו נצביע.

יעקב נאמן: אני לא צבוע.

שלמה מולה: מאה אחוז.

שלמה מולה: בעד – ועדה; נגד – הסרה.

שלמה מולה: וזה, אנחנו – – – הצבעה מס' 26 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 3 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הכלכלה נתקבלה.

שלמה מולה: כן.

שלמה מולה: בעד – 3, אין מתנגדים.

שלמה מולה: לכן, ההצעה לסדר-היום בנושא הכניסה ליישוב מבשרת-ציון תועבר להמשך דיון בוועדת הכלכלה.

שלמה מולה: הסדרת צמתים מסוכנים בקרבת היישובים הערביים

שלמה מולה: הנושא הבא הוא הצעה לסדר-היום של חברת הכנסת חנין זועבי בנושא:

שלמה מולה: הסדרת צמתים מסוכנים בקרבת היישובים הערביים, הצעה מס' 8766.

שלמה מולה: נא לעלות, גברתי.

שלמה מולה: נדמה לי שזו הצעה רגילה לסדר-היום.

חנין זועבי: רגילה.

חנין זועבי: כן.

שלמה מולה: עשר דקות.

חנין זועבי: אוקיי.

שלמה מולה: בבקשה.

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת, אדוני השר, לפעמים כאשר אנחנו מדברים על פיתוח אזורי תעשייה בחברה הערבית, אז נותנים לנו גם את הנימוק שאין תשתיות, אין כבישים.

חנין זועבי: אנחנו לא מסכימים לטענה הזאת.

חנין זועבי: הבעיה העיקרית באי-הקמה ואי-פיתוח של אזורי תעשייה אינה בתשתיות ובכבישים, אלא במדיניות של אי-תיעוש היישובים הערביים.

חנין זועבי: גם כאשר אנחנו מדברים על תעסוקת נשים ערביות, אז עוד הפעם מציגים לנו את האמתלה הזאת.

חנין זועבי: מאשימים חלקית את שר התחבורה שאין תחבורה ציבורית מספקת ומספיקה בשביל לחבר בין הפריפריה לבין המרכז.

חנין זועבי: גם בעניין הזה אנחנו לא מסכימים.

חנין זועבי: אנחנו לא קונים את הטענה הזאת.

חנין זועבי: הבעיה העיקרית באי-תעסוקת נשים היא מחסור במקומות עבודה.

חנין זועבי: בכל מקרה, אדוני היושב-ראש, אנחנו לא נדבר עכשיו על החלק של משרד התחבורה בסוגיות האלה, אלא בחלק של המשרד בטרגדיות האנושיות שבהן אנו מאבדים בכל שבוע את יקירינו.

חנין זועבי: מספר ההרוגים בכל שנה עומד על 400, בין 350 ל-400, מהם 150 ערבים.

חנין זועבי: זה 35%–37% – כלומר כפול משיעורם בחברה.

חנין זועבי: וגם אחוז ההרוגים בשנה שעברה הוא יותר מאשר בשנת 2010 ויותר מאשר בשנת 2009.

חנין זועבי: עכשיו, בין הסיבות העיקריות, אדוני השר, לריבוי תאונות במגזר הערבי: רמה נמוכה של תשתיות, חוסר תאורה, כבישים משובשים, חוסר הפרדה בין שטח התנועה לשטח ההליכה ברגל ושיעור גבוה של כלי רכב כבדים ביישוב.

חנין זועבי: אלה הנימוקים העיקריים, ואחר כך באים הגורמים האנושיים.

חנין זועבי: כלומר, שישה נימוקים שכולם קשורים בתשתיות.

חנין זועבי: עכשיו, אדוני השר, אני לא יודעת, אף ששר התחבורה אינו נמצא – אני לא יודעת אם אתה, אם חברי הכנסת יודעים, שהרבה נשים בהרבה כפרים ערביים שאין להן רשת של תחבורה ציבורית עומדות בכניסה לכפר ומחכים לטרמפים.

חנין זועבי: כלומר, מי שאין לו רכב – גם נשים, גם נערות, גם גברים, גם זקנים – עומדים בכניסה לכפרים ומחכים לטרמפים.

חנין זועבי: אנחנו יכולים לראות את התופעה הזאת בכל יום בכביש ואדי-עארה, בכניסה, למשל, לכפר-קרע.

חנין זועבי: עכשיו, משרד התחבורה הקצה המון, תקציב ענקי, לתוכניות גרנדיוזיות ושאפתניות, ויש קפיצה – אנחנו עדים לקפיצה בתחום התחבורה הציבורית.

חנין זועבי: שיעור השימוש באוטובוסים בישראל הוא גבוה במידה ניכרת מבמדינות אחרות בעולם.

חנין זועבי: גם המשרד מבצע, ואנחנו רואים את זה בכל חודש, בכל יום, פרויקטים בנוגע לרכבת מהירה בין ירושלים, למשל, לבין באר-שבע, רכבות בתוך הערים ובין הערים.

חנין זועבי: מול הקפיצה האדירה הזאת שאנחנו עדים לה, מול הפיתוח הזה, הכפרים הערביים מאוד עניים בתשתית של התחבורה הציבורית.

חנין זועבי: אף שהמשרד קבע במטרה מס' 2 שלו, שהמטרה של המשרד היא עידוד השימוש בתחבורה ציבורית – זה אכן נעשה, כמו שאמרתי, חוץ מאשר בכפרים הערביים.

חנין זועבי: אנחנו פנינו, אני פניתי למשרד כמעט שבע פעמים בשנתיים האחרונות.

חנין זועבי: כמו כן, אני יודעת שיותר מעשרה ראשי רשויות ערבים פנו אל השר.

חנין זועבי: אני אדגים פה כמה מהבעיות המאוד-מסוכנות, שמסכנות גם חיי אדם בכפרים הערביים.

חנין זועבי: למשל, אני פה אציין, אדוני השר, כמה מקרים.

חנין זועבי: אני אשמח אם אתה תתייחס בצורה קונקרטית למקרים האלה, כי אין שום תועלת בדברים הכלליים: בבעיה של כביש 805 – קטע כביש בין דיר-חנא, עד הצומת של דיר-חנא – אנחנו פנינו למשרד.

חנין זועבי: אנחנו גם פנינו למע"צ.

חנין זועבי: גם הרשות פנתה למשרד.

חנין זועבי: הרשות המקומית בדיר-חנא פנתה למע"צ.

חנין זועבי: עד עכשיו, לא אנחנו ולא הרשות לא קיבלנו מענה.

חנין זועבי: כביש זה נכלל במוקדי סיכון לשנת 2008, לנוכח ריבוי התאונות הקטלניות שהתרחשו בו.

חנין זועבי: הוועדה שהוקמה לצורך מציאת פתרון בחרה בפתרון פשוט ביותר: הצבת מעקות קשיחים בין שני המסלולים, משני צדי הכביש, ולאורך כל הכביש, מהכניסה המזרחית של הכפר ועד לצומת.

חנין זועבי: עכשיו, פתרון זה בוצע ללא כל התייעצות עם המועצה המקומית דיר-חנא וללא כל התייעצות עם המועצה המקומית עילבון.

חנין זועבי: השלכות הדבר הזה הן רבות, וכוללות מניעת גישה מחקלאים לאדמותיה ועיכובים משמעותיים בנסיעה, כאשר יש רכב כבד, וכמו כן, גם צריכים לנסוע כ-6 קילומטרים על מנת לבצע פניית פרסה במקום.

חנין זועבי: דוגמה שנייה – ואני ממהרת: כביש 65 – גם צומת עילבון.

חנין זועבי: האזור שם הוא אזור מאוד בעייתי.

חנין זועבי: נעשתה פנייה למע"צ גם בעניין זה, וגם הפנייה הזאת נשלחה על-ידי המועצה המקומית, כבר בספטמבר 2011.

חנין זועבי: בשנתיים האחרונות הכביש, הקטע הזה, גבה את חייהם של תשעה בני-אדם, אדוני היושב-ראש.

חנין זועבי: למועצה ידוע היטב כי החברה הלאומית לדרכים מקדמת בימים אלה את פרויקט כביש 65–85.

חנין זועבי: אנחנו מבקשים כי יואץ תהליך התכנון, שהוא תהליך כל כך אטי, ויתוגבר קצב הביצוע.

חנין זועבי: אני לא אתן פרטים, יותר פרטים.

חנין זועבי: אני אעבור לכביש עילוט, לכפר עילוט, כפר הסמוך לנצרת – –

שלמה מולה: איזה כפר?

חנין זועבי: עילוט.

שלמה מולה: עילוט, עילוט.

חנין זועבי: עילוט, בין שפרעם לנצרת.

חנין זועבי: – – שגם גבה שבעה מקרי מוות בשנתיים האחרונות, אדוני השר, אדוני היושב-ראש.

חנין זועבי: מדובר בכניסה שדרכה יוצאים ונכנסים רוב תושבי הכפר.

חנין זועבי: הצומת אינו מרומזר – דבר שלא רק מקשה באופן מהותי את הכניסה ואת היציאה לכפר אלא גם מהווה ליקוי קטלני.

חנין זועבי: כמו שאמרתי, לאחרונה קרו כשבע תאונות קטלניות.

חנין זועבי: לטענת מהנדס האזור, לפני כחצי שנה נעשתה סקירה בצומת במטרה להחליט האם ירומזר או לא.

חנין זועבי: כמו כן, ישנה בעיית תאורה בפנייה לתוך הכפר, דבר המהווה סכנה נוספת.

חנין זועבי: למרות ההחלטה והסקירה העניין לא התקדם, והצומת עודנו צומת מסוכן לתושבים.

חנין זועבי: מקרה רביעי: כביש 784, שמחבר את מרכז הגליל לאזור המרכז.

חנין זועבי: הצומת שם, צומת כאוכב אבו-אלהיג'א, הוא צומת מסוכן להולכי רגל, וגם אין מעבר לרכבים חקלאיים בכביש, וגם שם אירעו תאונות דרכים קטלניות וקשות.

חנין זועבי: גם המועצה המקומית הזאת פנתה וביקשה למצוא פתרון וביקשה להסדיר את בטיחות הצומת, ולא מדובר בפנייה ראשונה ולא מדובר בפנייה שנייה, ואין מענה.

חנין זועבי: עכשיו, מקרה אחרון שאני רוצה להציג הוא צומת דבורייה.

חנין זועבי: הכניסה לדבורייה – הכפר סובל מהיעדר תשתית בטיחותית ראויה, וגם כאן אין רמזורים.

חנין זועבי: אנחנו לא מדברים על פרויקטים של רכבת ואנחנו לא מדברים על רכבת מהירה, ואפילו לא על רכבת לא מהירה, על רכבת אטית; אנחנו מדברים על רמזור, על צמתים בלי רמזורים, שאין מדרכות בכניסה.

חנין זועבי: בכל המקרים שאני הצגתי, אין מדרכות, אין תאורה ואין רמזורים.

חנין זועבי: כלומר, זה גם לא עניין של תקציב אדיר.

חנין זועבי: התקציב של משרד התחבורה הוא 14 מיליארד שקל.

חנין זועבי: כלומר, אנחנו מדברים על בעיות שהורגות אנשים בזמן שאתה יכול לפתור אותן בתקציב כל כך קטן.

חנין זועבי: הצומת של דבורייה, אדוני היושב-ראש – וצר לי ששר התחבורה אינו נמצא כאן, אמרתי שהוא לא עונה על המכתבים שלנו, אז לפחות שהוא יתייצב במליאה, ולכן אנחנו מבקשים הצעה לסדר-היום.

חנין זועבי: אני יודעת שזה לא נופל בתחום אחריותו של שר המשפטים.

חנין זועבי: עכשיו, הצומת של דבורייה – הכניסה מאוד מסוכנת.

חנין זועבי: האנשים שיוצאים מתחנת האוטובוס נאלצים לרוץ במהירות בכביש המהיר.

חנין זועבי: אין שם גם מעבר חצייה, אז הם חוצים את הכביש במהירות, בריצה, תוך כדי לקיחת סיכונים.

חנין זועבי: אני לא אפרט יותר, אדוני השר, אבל הייתי רוצה לבקש גם מהשר ליזום פגישה עם ראשי הרשויות שאני הזכרתי, בסך הכול שבעה ראשי רשויות, שפנו יותר מפעם אחת לשר, ואו שלא קיבלו שום מענה או שקיבלו מענה עמום או מענה מכעיס ומרגיז, כמו: התקציב, יש לנו תקציב מצומצם.

חנין זועבי: זה המענה שקיבל, אני חושבת, היישוב דבורייה: יש לנו תקציב מצומצם.

חנין זועבי: אז פתאום, כאשר לא מדובר בפרויקטים גרנדיוזיים וענקיים, פתאום לצמתים ולרמזורים של היישובים הערביים התקציב מצומצם.

חנין זועבי: אני מבקשת דרכך, אדוני השר, להעביר את זה לשר התחבורה, ואני מקווה לתשובות קונקרטיות.

חנין זועבי: תודה.

שלמה מולה: תודה רבה, גברתי.

שלמה מולה: כבוד השר, נא להשיב.

שלמה מולה: זו ההצעה האחרונה לסדר-היום.

שלמה מולה: אני מניח שכבוד השר ימשיך לענות לנו על הצעות חוק, אבל לעניין הצעות לסדר-היום זו האחרונה.

שלמה מולה: בבקשה, אדוני.

יעקב נאמן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הצעתה לסדר-היום של חברת הכנסת חנין זועבי הועברה על-ידי שר התחבורה להתייחסות החברה הלאומית לדרכים, ולהלן עיקרי הדברים כפי שקיבלתי אותם.

יעקב נאמן: בשלוש השנים האחרונות טופלו במסגרת מוקדי הסיכון עשרות קטעים המספקים נגישות ליישובים הערביים.

יעקב נאמן: להלן כמה דוגמאות: 1.

יעקב נאמן: ג'דיידה – הרחבת קטע ורמזורים, 30 מיליון ש"ח; 2.

יעקב נאמן: ראמה – התקנת שתי מערכות רמזורים בכניסה לראמה מזרח; 3.

יעקב נאמן: אבו סנאן – מעגל תנועה; 4.

יעקב נאמן: כפר-יאסיף – מעגל תנועה; 5.

יעקב נאמן: דיר-חנא – הסדרת קטע של 4 קילומטרים באמצעות מפרדה קשיחה; 6.

יעקב נאמן: חווארה – הסדרת מעגל תנועה; 7.

יעקב נאמן: הסדרת מעגלי תנועה בסח'נין ובעראבה.

יעקב נאמן: וכן עוד עשרות קטעי צמתים ודרכים.

יעקב נאמן: מעולם לא הושקעו במגזר הערבי כספים כה רבים כפי שהושקעו בשלוש השנים האחרונות במסגרת מוקדי סיכון, וזאת בהתבסס על נתונים על תאונות דרכים המתקבלים בלשכה המרכזית לסטטיסטיקה ובמשטרת ישראל.

יעקב נאמן: כיוון שמדובר בחיי אדם, לא רק בדיני ממונות אלא בדיני נפשות, נראה לי, לאחר ששוכנעתי מהדברים של חברת הכנסת חנין זועבי, כי מן הראוי שהנושא יידון בוועדה המתאימה בכנסת.

שלמה מולה: תודה רבה.

שלמה מולה: אני חושב שחברת הכנסת גם ביקשה להעביר מסר לשר התחבורה, בינתיים, שייפגש עם אותם ראשי רשויות שבהן – – –

יעקב נאמן: אני מקווה שמזכירות הכנסת תעביר לשר התחבורה את עיקרי הדברים שהושמעו היום במליאה.

שלמה מולה: מאה אחוז.

שלמה מולה: אז הנושא יועבר – לאיזו ועדה?

שלמה מולה: ועדת הכלכלה?

יעקב נאמן: אדוני היושב-ראש, כיוון שהמליאה מלאה כל כך ורק שר התחבורה חסר, אז אני חושב שמן הראוי שהדברים יועברו בסטנוגרמות.

שלמה מולה: מאה אחוז.

יעקב נאמן: בשביל זה נערכת סטנוגרמה – אוה, הופיע עוד חבר כנסת.

שלמה מולה: בדרך כלל פה חברי הכנסת מהמתמידים.

יעקב נאמן: עכשיו יש מזומן, מזומן של חברי הכנסת, שלושה חברי הכנסת.

יעקב נאמן: אתה הבאת לכך שיש מזומן.

שלמה מולה: מאה אחוז.

שלמה מולה: תודה רבה.

אברהם מיכאלי: אפשר לזמן את זועבי לדיון.

יעקב נאמן: כן, לעשות הצבעה על זה.

שלמה מולה: מאה אחוז.

שלמה מולה: אנחנו נעבור להצבעה – הנושא יעבור לוועדת הכלכלה.

שלמה מולה: הצבעה מס' 27 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 2 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הכלכלה נתקבלה.

שלמה מולה: בעד – 2, אין מתנגדים.

שלמה מולה: לכן ההצעה לסדר-היום של חברת הכנסת חנין זועבי תעבור להמשך דיון בוועדת הכלכלה.

שלמה מולה: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/709).

שלמה מולה: ]

שלמה מולה: אנחנו, כבוד השר, ממשיכים בסדר-היום.

שלמה מולה: טוב שנשארת על הדוכן.

שלמה מולה: אנחנו עוברים להצעת החוק זכויות לאנשים עם מוגבלות המועסקים כמשתקמים (הוראת שעה) (תיקון), התשע"ב–2012, קריאה ראשונה.

שלמה מולה: אתה תציג את הצעת החוק בשמו של שר התעשייה, המסחר והתעסוקה שלום שמחון.

שלמה מולה: בבקשה, כבוד השר.

יעקב נאמן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הכנסת מתבקשת לאשר בקריאה ראשונה את הצעת חוק זכויות לאנשים עם מוגבלות המועסקים כמשתקמים (הוראת שעה) (תיקון), התשע"ב–2012.

יעקב נאמן: עניינה של הצעת החוק הוא להפוך להוראת קבע את חוק זכויות לאנשים עם מוגבלות המועסקים כמשתקמים (הוראת שעה), התשס"ז–2007, שנחקק על בסיס הצעת חוק פרטית של חבר הכנסת אורלב.

יעקב נאמן: החוק האמור נחקק כהוראת שעה לחמש שנים ותוקפו אמור לפוג ביום כ' באב תשע"ב, 8 באוגוסט 2012.

יעקב נאמן: מדובר בחוק חשוב מן המעלה הראשונה, העוסק בעידוד השיקום של אנשים עם מוגבלות בעלי יכולות עבודה מופחתת מאוד בשוק העבודה הפתוח לצד מועסקים אחרים במקומות העבודה.

יעקב נאמן: בשונה מתעסוקה במפעלים מוגנים, מקומות העבודה שבהם מועסקים אנשים עם מוגבלות שעליהם חל חוק זה אינם מיועדים להעסיק רק אנשים עם מוגבלות.

יעקב נאמן: כאמור בדברי ההסבר להצעת החוק, שילוב ראשוני זה בשוק העבודה מהווה אבן דרך בשיקומו התעסוקתי של האדם עם המוגבלות וביכולתו להמשיך ולהתקדם על פני הרצף התעסוקתי.

יעקב נאמן: פיתוח המיומנויות התעסוקתיות והכישורים של הפרט הוא בתחום אחריותם של המשרדים האחראים כהגדרתם בחוק – הרווחה והשירותים החברתיים, הבריאות והביטחון.

יעקב נאמן: אדוני היושב-ראש, אני לא אמשיך לתאר את הצעת החוק.

יעקב נאמן: אני חושב שהדברים ברורים.

יעקב נאמן: מה שמבוקש הוא אישור הצעת החוק בקריאה ראשונה והעברתה לדיון בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת.

שלמה מולה: תודה רבה, כבוד השר.

שלמה מולה: מאחר שלהצעת החוק אין בקשות דיבור, אנחנו עוברים להצבעה.

שלמה מולה: אני רק רציתי להסב את תשומת לבו של חבר הכנסת מיכאלי שבא לזכות ההצבעה – אני חושב, כבוד השר מתן וילנאי, לא נראה לי.

שלמה מולה: אנחנו עוברים להצבעה.

שלמה מולה: הצבעה מס' 28 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 4 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק זכויות לאנשים עם מוגבלות המועסקים כמשתקמים (הוראת שעה) (תיקון), התשע"ב–2012, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

שלמה מולה: בעד – 4, אין מתנגדים.

שלמה מולה: לכן הצעת חוק זכויות לאנשים עם מוגבלות המועסקים כמשתקמים (הוראת שעה) (תיקון), התשע"ב–2012, עברה בקריאה ראשונה, והיא תעבור להמשך דיון בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

יעקב נאמן: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש, שהצלחת לנהל בשום-שכל ישיבה כל כך גדולה של הכנסת.

יעקב נאמן: יש מזומן של חברי כנסת בישיבה.

יעקב נאמן: תודה לך, גברתי מזכירת הכנסת.

שלמה מולה: תודה רבה, אדוני.

שלמה מולה: אנחנו מודים לך.

שלמה מולה: אנחנו עוברים לשאילתות.

שלמה מולה: כבוד השר להגנת העורף, השר מתן וילנאי, אנחנו מבקשים ממך לעלות על הדוכן כדי להשיב על שאילתות.

שלמה מולה: ראשון השואלים יהיה – קודם כול, חבר הכנסת מיכאל בן-ארי יהיה השואל הראשון.

שלמה מולה: נחכה שכבוד השר יעלה אל הדוכן.

שלמה מולה: שאילתא מס' 1879 – ישאל את השאלה חבר הכנסת בן-ארי.

שלמה מולה: נא לקרוא את השאילתא.

שלמה מולה: בבקשה, אדוני.

מיכאל בן-ארי: הנושא – מינהלת המעברים.

מיכאל בן-ארי: ביום ט"ו בשבט – זאת שאלה שנשאלה אז, זאת אומרת בט"ו בשבט.

מיכאל בן-ארי: אנחנו עוד מעט חוגגים כבר את ראש השנה, והנה סוף-סוף אנחנו מקבלים תשובה.

מיכאל בן-ארי: כפי שלימדו אותנו בבית-ספר, בתוך 21 ימים צריך לקבל תשובה על שאילתא.

מיכאל בן-ארי: השאלה היא איך סופרים את הימים.

שלמה מולה: אני מבקש שתקריא את המקרה.

מיכאל בן-ארי: ברצוני לשאול בעניין מינויים במינהלת המעברים: 1.

מיכאל בן-ארי: האם לתפקידים הבכירים במינהלת המעברים התקיים מכרז?

מיכאל בן-ארי: 2.

מיכאל בן-ארי: אם כן – מתי, היכן פורסם ומה היו תנאי הסף?

מיכאל בן-ארי: 3.

מיכאל בן-ארי: על-פי איזה מדד נבנה התקציב של כל מעבר ושל כוח-האדם בו? 4.

מיכאל בן-ארי: האם קיים פער בתקציב ובכוח-אדם בין הכוח הצבאי שתפקד במעברים לבין הכוח שהחליף אותו?

מיכאל בן-ארי: תודה.

שלמה מולה: בבקשה, אדוני.

מתן וילנאי: אדוני היושב בראש, חברי חברי הכנסת, מינהלת המעברים מתפעלת ומנהלת את כל מעברי הגבול, הן מהפן הביטחוני, למניעת מעבר גורמי טרור, והן בהקמה, אחזקה ותפעול של כל המערכת הזאת.

מתן וילנאי: לצורך תפעול מערך כה גדול נדרש לגייס עובדים מקצועיים וייחודיים בתחום.

מתן וילנאי: מאחר שמדובר בקליטה למשרות ייחודיות, שנדרשים להן עובדים מקצועיים ועבודה בשעות לא שגרתיות, נקבע כי העובדים ייקלטו ויועסקו פרויקטלית על-פי דרישות הסף המוגדרות ומאושרות על-ידי נציבות שירות המדינה.

מתן וילנאי: לכן, אין מכרזים אלא לפי מה שנקבע בתוך משרד הביטחון.

מתן וילנאי: מתנהלת מערכת פנימית.

מתן וילנאי: כרגע דנים באפשרות להוציא את זה גם למכרזים.

שלמה מולה: תודה רבה.

שלמה מולה: האם אדוני שואל שאלה נוספת בעניין זה?

מיכאל בן-ארי: אנחנו קיבלנו פה תשובה שמדובר במינויים בלי מכרז בתוך שירות המדינה.

מיכאל בן-ארי: אלה דברים שעומדים בתקשי"ר של המדינה?

מיכאל בן-ארי: בצורה כזאת מקבלים משרות?

מיכאל בן-ארי: אני חושב שיש פה משהו מאוד מאוד מטריד, שראוי להעביר אותו למבקר המדינה.

שלמה מולה: כבוד השר רוצה להתייחס?

מתן וילנאי: מה יש לי להתייחס?

מתן וילנאי: שיעביר את זה למבקר המדינה.

שלמה מולה: טוב, מאה אחוז.

מתן וילנאי: אני לא אעביר.

מתן וילנאי: שיעביר למי שהוא רוצה.

מיכאל בן-ארי: עושים מה שרוצים.

מיכאל בן-ארי: מצפצף על כולם, מחלק משרות לכל החברים שלו.

מיכאל בן-ארי: לכל החבר'ה מעצמאות הוא מחלק משרות.

מיכאל בן-ארי: אתה מבין?

מיכאל בן-ארי: אתה לא תקבל שם עבודה.

מיכאל בן-ארי: רק החברים שלו יקבלו שם עבודה.

שלמה מולה: אני מציע שאנחנו נמשיך לשאילתא הבאה.

שלמה מולה: שאילתא מס' 1880, גם היא של חבר הכנסת בן-ארי – בבקשה, אדוני ישאל את השאילתא, כבוד השר יענה ואנחנו נמשיך הלאה.

מיכאל בן-ארי: אני יכול לשאול את שתי השאילתות – מן הסתם הייתי מקבל את אותה תשובה.

מיכאל בן-ארי: במסגרת פעולות פינוי המאחזים, משרד הביטחון מעסיק חברות לפינוי חפצי המתגוררים בבתים.

מיכאל בן-ארי: רצוני לשאול: 1.

מיכאל בן-ארי: האם יצא מכרז?

מיכאל בן-ארי: 2.

מיכאל בן-ארי: אם כן – מתי והיכן פורסם וכמה חברות ניגשו?

מיכאל בן-ארי: 3.

מיכאל בן-ארי: האם נדרשו מהעובדים העוסקים ברכוש תעודות יושר?

מיכאל בן-ארי: יש לנו תלונות על גנבות של רכוש תוך כדי.

מיכאל בן-ארי: 4.

מיכאל בן-ארי: מה נעשה בעקבות תלונות של מפונים על ביזה?

שלמה מולה: בבקשה, אדוני.

מתן וילנאי: 1–2.

מתן וילנאי: ביום 20 ביוני 2011 פורסם מכרז 19/11 בעיתון "ידיעות אחרונות" ובאתר לשכת הפרסום באינטרנט בעניין קבלן עבודות ליחידת הפיקוח (פינוי הריסות).

מתן וילנאי: למכרז ניגשו ארבע חברות.

מתן וילנאי: 3.

מתן וילנאי: החברה הזוכה במכרז התבקשה להציג תעודות יושר עבור עובדיה.

מתן וילנאי: 4.

מתן וילנאי: תלונות אשר מתקבלות בנושא מועברות לבחינת משטרת ישראל, וזו פועלת לפי הדרכים החוקיות המקובלות.

שלמה מולה: תודה רבה.

שלמה מולה: האם אדוני יש לו שאלה נוספת באותו עניין?

מיכאל בן-ארי: בוודאי, באותו עניין.

מיכאל בן-ארי: אדוני השר הזכיר מקרה מאוד ספציפי שבו בוצע המכרז.

מיכאל בן-ארי: האם מדובר במקרה חד-פעמי או שזה מה שהיה בכל הפעמים שבהן השתמשו בחברות לפינוי חפצי המתגוררים בבתים?

מתן וילנאי: זאת שאלה שאין לי תשובה עליה.

מתן וילנאי: תגיש שאילתא וניתן לך תשובה בהתאם.

מיכאל בן-ארי: זאת היתה השאילתא, זאת היתה השאילתא.

שלמה מולה: טוב, אוקיי.

מיכאל בן-ארי: אדוני, אני חייב להגיד משהו.

שלמה מולה: רגע, רגע, רגע.

שלמה מולה: זה לא – – –

מיכאל בן-ארי: ברשותך, אדוני היושב-ראש, ברשותך.

מיכאל בן-ארי: לא יכול להיות.

מיכאל בן-ארי: הם עונים תשובה שנוחה להם.

מיכאל בן-ארי: השאילתא היתה זאת.

מיכאל בן-ארי: זאת היתה השאילתא.

מיכאל בן-ארי: אומרים לי: תגיש עוד פעם שאילתא.

מיכאל בן-ארי: היה לו נוח לענות שבמקרה ספציפי היה מכרז.

מיכאל בן-ארי: אנחנו למדנו בגמרא: מכלל הן אתה שומע לאו.

מיכאל בן-ארי: בכל המקומות האחרים יש חגיגה.

מיכאל בן-ארי: יש חגיגה של משרד הביטחון, ומישהו צריך לבדוק.

מיכאל בן-ארי: אחר כך הם מבקשים עוד תקציבים.

מיכאל בן-ארי: אחר כך מבקשים והם אומרים שאין כסף לקנות את מה שצריך.

שלמה מולה: חבר הכנסת בן-ארי, בוא.

שלמה מולה: שאלת – כבוד השר השיב.

מתן וילנאי: על מי הוא מאיים?

מיכאל בן-ארי: אין מכרזים, אין מכרזים.

שלמה מולה: בסדר, שמענו אותך.

מיכאל בן-ארי: זה נגד התקשי"ר.

מיכאל בן-ארי: איפה שר הביטחון שיבוא ויגיד?

שלמה מולה: אנחנו ממשיכים לשאילתא הבאה.

שלמה מולה: השואל הבא הוא חבר הכנסת אברהם מיכאלי.

שלמה מולה: הוא ישאל את שאילתא מס' 1898.

שלמה מולה: אדוני, נא גש למיקרופון ושאל את השאילתא.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב בראש, אדוני השר, תודה לך על שאתה פה בשעה המאוחרת הזאת.

אברהם מיכאלי: שר מיוחד.

שלמה מולה: אתה יודע כמה שעות הוא ממתין?

מתן וילנאי: לא יותר מחמש שעות, מה שנכון נכון.

מתן וילנאי: הכנסת מלאה, ועוד רגע יהיה פה ים של שאילתות.

שלמה מולה: בבקשה, אדוני.

אברהם מיכאלי: בשאילתא השנייה נגיד כמה דברים לשבחו של השר, כי עוד מעט הוא יהיה בדרך למדינה מאוד רחוקה.

אברהם מיכאלי: אדוני השר, גילו שאלמונים חיללו את קבר אלעזר בכפר עוורתא שבשומרון בכתובות שבח לרוצחי משפחת פוגל הי"ד.

אברהם מיכאלי: רצוני לשאול: 1.

אברהם מיכאלי: האם ידוע הדבר למערכת הביטחון?

אברהם מיכאלי: 2.

אברהם מיכאלי: מי אמור למנוע חילול מקומות קדושים ליהדות שבשליטת פלסטינים?

אברהם מיכאלי: 3.

אברהם מיכאלי: כמה מקרים דומים אירעו בשנתיים האחרונות והיכן?

מתן וילנאי: לצערי, אכן קבר אלעזר בכפר עוורתא מחולל מעת לעת על-ידי ערבים מקומיים.

מתן וילנאי: נעשתה בדיקה של החטיבה המרחבית בנוגע להשחתת הקבר – שזאת השאילתא.

מתן וילנאי: 1–3.

מתן וילנאי: מממצאי החקירה נראה כי לא התקיים אירוע מסוג כזה.

מתן וילנאי: אירועי ההשחתה האחרונים שנעשו בקבר בשנתיים האחרונות התרחשו באוקטובר ובדצמבר 2011.

מתן וילנאי: אירועים אלה טופלו על-ידי מינהלת הקישור האזרחי למול הצד הפלסטיני.

מתן וילנאי: מקומות קדושים ליהודים, בפרט קבר אלעזר, אינם מאובטחים באבטחה צמודה וקבועה על-ידי כוחות הצבא.

מתן וילנאי: אלה הם הממצאים בשטחים בשליטה שלנו.

מתן וילנאי: סביב קבר אלעזר פרוסים כוחות המגינים על כל המרחב מסביב לכפר באופן קבוע, ונותנים מענה רק כאשר קורה אירוע.

מתן וילנאי: ללא ספק, מי שמנסה לפגוע יכול בסופו של דבר לפגוע, כפי שלצערי קרה, ורק אז הצבא מתערב.

מתן וילנאי: במקומות שאנחנו שומרים באופן קבוע, ברור שזה נראה אחרת.

שלמה מולה: תודה רבה.

שלמה מולה: כבוד חבר הכנסת רוצה לשאול שאלה נוספת, בבקשה.

אברהם מיכאלי: ראשית, אני מודה לך, אדוני השר.

אברהם מיכאלי: מכיוון שאני מבין שמדובר פה במקומות רגישים ובעייתיים לאבטחה צמודה, השאלה היא: איפה פה שיתוף הפעולה עם הרשות הפלסטינית שאנחנו כל הזמן מדברים עליו?

אברהם מיכאלי: הם כל הזמן מצפים מאתנו שאנחנו חלילה לא ניתן לפגוע בקברים קדושים שלהם או של אזרחי ישראל הערבים שחיים פה במדינת ישראל.

אברהם מיכאלי: אנחנו פה מצפים דווקא, בקטע של גילוי הבנה, כמו שאומרים, אתנו בדברים החשובים האלה, שהם, יחד עם כוחות הביטחון שלנו, כן יאבטחו את הדברים שנמצאים – והרבה מאוד קברים נמצאים לצערנו בשטחים כאלה של הפלסטינים.

אברהם מיכאלי: ולכן, איפה אפשר להעלות את הסוגיה הזאת במגעים שיש עדיין לכוחות הביטחון אתם?

אברהם מיכאלי: והדבר השני, לפני שהשר ישיב, אדוני היושב-ראש, אם אתה מרשה לי – מכיוון שאנחנו – – –

שלמה מולה: בבקשה, מרשה לך.

אברהם מיכאלי: אני לא יודע כמה פעמים עוד השר יהיה פה אתנו, כי אני מבין שבחודש הבא הוא כבר יוצא לשליחות חשובה של המדינה.

שלמה מולה: וכולנו מאחלים לו הצלחה.

אברהם מיכאלי: לא רק מאחלים לו בהצלחה, אנחנו נתגעגע אליו, נראה לי, אבל כנראה הפעם נתגעגע אליו ונגיע לסין.

מתן וילנאי: חבר הכנסת מיכאלי, אני מניח שזו הפעם האחרונה שאני מדבר מעל הפודיום הזה כשר – חבר כנסת לשעבר או כשר בממשלת ישראל.

מתן וילנאי: אתם יוצאים לפגרה בשבוע הבא ולאחר מכן אני יוצא לסין.

מתן וילנאי: אני אגיע הנה רק – – –

אברהם מיכאלי: אני חושב שיש לנו פה איזה פספוס, אדוני השר.

אברהם מיכאלי: אם כך, נשיאות הכנסת – אני חושב שצריך לתת במה מכובדת לשר להיפרד מאתנו, לפני שאנחנו באופן פורמלי נצטרך לבקר אותו בסין.

שלמה מולה: מאה אחוז.

מתן וילנאי: לזכותה של מזכירת הכנסת, שנוכחת פה, היא דיברה אתי על זה היום.

מתן וילנאי: אני לא בטוח שאני אצליח למצוא מועד לזה, כי בשבוע הבא אני לא אוכל, אבל אני מקווה שנמצא דרך אחרת לכך.

אברהם מיכאלי: אדוני השר ישתדל, כי אנחנו ככנסת – מגיעים לך כל הזכות וכל הכבוד להיפרד ממך בכבוד.

אברהם מיכאלי: הנה, אדוני היושב-ראש בטח ייצג אותנו בנשיאות יחד עם מזכירת הכנסת – –

שלמה מולה: נכון.

אברהם מיכאלי: – – ואנחנו נטפל בעניין הזה.

אברהם מיכאלי: אנחנו נבוא לבקר אותך בסין, זה בטוח, אבל השאלה היא מתי.

מתן וילנאי: אתה יודע שאנחנו והם ביחד זה 1.4 מיליארד.

מתן וילנאי: לגבי התשובה על השאילתא של חבר הכנסת מיכאלי, השאילתא השנייה – אתה אמרת דבר נכון.

מתן וילנאי: זה באחריות כוחות הביטחון הפלסטיניים.

מתן וילנאי: אנחנו צריכים להגיע להבנה יותר עמוקה אתם כיצד לעשות את זה.

מתן וילנאי: לכן העברנו את השאילתא למינהלת הקישור האזרחית, שעוסקת מולם בתחומים האלה.

מתן וילנאי: אם הם היו עושים יותר, אני מניח שזה לא היה קורה, ובהחלט, הם הכתובת לעניין הזה, אין ספק בזה בכלל.

שלמה מולה: תודה רבה, כבוד השר.

שלמה מולה: השאילתא הבאה היא שאילתא מס' 1901, של חבר הכנסת דנון – איננו; השאילתא הבאה היא מס' 1968, של חבר הכנסת כרמל שאמה-הכהן – גם איננו; השאילתא האחרונה היא מס' 1976, של חבר הכנסת נסים זאב – גם הוא איננו.

שלמה מולה: בכך אנחנו מסיימים את השאילתות, כבוד השר, ואני רוצה להודות לך.

מתן וילנאי: תודה רבה.

שלמה מולה: אני יודע שאתה שירתת את מדינת ישראל במערכות הביטחון הרבה מאוד שנים, וגם כחבר כנסת וכשר, ואתה ממשיך לשרת את המדינה גם כשגרירה של ישראל באחת המדינות הגדולות ביותר, ויש הרבה מאוד אתגרים.

שלמה מולה: אנחנו מודים לך על מה שאתה עשית – –

מתן וילנאי: תודה רבה.

שלמה מולה: – – ואנחנו מברכים אותך ומאחלים לך הצלחה בהמשך.

מתן וילנאי: תודה, היושב-ראש.

מתן וילנאי: תודה רבה.

שלמה מולה: אני יכול לומר לך שאנחנו נבוא לבקר אותך בקרוב.

מתן וילנאי: זה שתבואו לבקר אני בטוח, ואני מודה לך מאוד.

שלמה מולה: בבקשה.

מתן וילנאי: תודה רבה.

מתן וילנאי: תודה.

אברהם מיכאלי: – – –

שלמה מולה: חברי חברי הכנסת ומזכירת הכנסת, תם סדר-היום.

שלמה מולה: הישיבה הבאה תתקיים ביום שני, ד' באב התשע"ב, 23 ביולי 2012, בשעה 14:00.

שלמה מולה: ישיבה זו נעולה.