ישיבת מליאה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 372, 2012-07-17 00:00

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, באין שר עדיין, היום יום שלישי, כ"ז בתמוז תשע"ב, 17 בחודש יולי 2012 למניינם, ואני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

ראובן ריבלין: כמובן, כסעיף ראשון אנחנו נאפשר לחברי הכנסת נאומים בני דקה.

ראובן ריבלין: אני רוצה להודות מקרב לב לחבר הכנסת אריה אלדד, בלי נושא פוליטי, בנושא החשוב של שותפות, אחריות הכנסת למאורעות רבים שקרו גם לעם היהודי, גם לעם שיושב אתנו כאן וחי אתנו.

ראובן ריבלין: אבל ראול ולנברג – 100 שנה.

ראובן ריבלין: ראול ולנברג הפך להיות לסמל בתולדות עמנו.

ראובן ריבלין: הוא הפך לסמל בתולדות האנושות, וצר לי שרק ארבעה חברי כנסת מצאו לנכון לבוא ולהשתתף בטקס לציון 100 שנה להיוולדו של ראול ולנברג.

ראובן ריבלין: מדינת ישראל והעם היהודי חייבים לראול ולנברג, אבל לא רק הם.

ראובן ריבלין: האנושות כולה חייבת לאדם שאמר בזמנים שהיה נוח לא לומר דבר: לא, צריך לבחור בין הרע לטוב, אי-אפשר להיות נייטרלים כאשר הרע הוא בהתגלמותו.

ראובן ריבלין: ובאמת עשינו היום איזשהו דבר לציון הולדתו של ראול ולנברג, כאיזושהי הכרת תודה והזכרה לאדם שהיה חשוב לא רק לנו אלא היה חשוב לאנושות כולה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים לנאומים בני דקה, מי שרוצה יצביע.

ראובן ריבלין: ראשונת המדברים תהיה חברת הכנסת נינו אבסדזה.

ראובן ריבלין: בבקשה, גברתי, את יכולה כבר.

ראובן ריבלין: נא להצביע, מי שרוצה, ואנחנו אחר כך – – –

אחמד טיבי: יכול להיות שאנחנו נעבור עוד פעם לשם?

ראובן ריבלין: רבותי, הנושא של מקומות בכנסת, מושב בכנסת – הם בהחלט נזילים.

ראובן ריבלין: בהחלט נזילים.

אחמד טיבי: עד כדי כך נזילים, אדוני היושב-ראש?

ראובן ריבלין: אני אגלה לכם דבר, אם לא תגלו לאף אחד.

ראובן ריבלין: אני ביקשתי במוצאי-שבת ממזכירת הכנסת להיות נכונה לשנות מקומות, מבלי שידעתי דבר, אבל אני לא מנחש גדול, זאת אומרת – – –

אחמד טיבי: כי אני וחבר הכנסת גנאים מתקשים כל הזמן לעבור, אנחנו לא קדימה.

ראובן ריבלין: אני התרגלתי כבר לראות אתכם הרבה יותר קרובים אלי.

מסעוד גנאים: האמת שפה זה יותר טוב.

נינו אבסדזה: אנחנו לא התרגלנו עדיין לשבת שם.

ראובן ריבלין: אבל אולי נשמע, יש אנשים אשר בשעה 17:00 אמורים להשתתף באיזושהי פגישה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת נינו אבסדזה, בבקשה, נאומים בני דקה, ואחרי זה אולי נמשיך את הדיאלוג עוד מעט.

נינו אבסדזה: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

נינו אבסדזה: אני האחרונה בבית הזה שתצא נגד חופש הביטוי ובעד סתימת פיות, אפילו אם מדובר בכלי תקשורת, ספציפית בעיתון, ששום דבר, מה שכתוב עליו, כמו עצם הקיום שלו, לא בדיוק מקובל עלי.

נינו אבסדזה: אני בהחלט שותפה לאותו ציטוט ידוע של – הקלסיקאי, ואני לצערי לא זוכרת מי אמר את זה, אבל אם אני שונאת מה שהם מדברים, אני עדיין מוכנה להילחם עד טיפת דמי האחרונה כדי שתהיה להם זכות לדבר.

נינו אבסדזה: אבל בימים אלה היינו עדים לצנזורה חסרת תקדים, צנזורה לא נורמלית, מה שהעיתון "ישראל היום" מרשה לעצמו.

נינו אבסדזה: עמדתי עשרה מטרים מהבן-אדם שהצית את עצמו – ומכאן אני קוראת: זאת לא דוגמה, אסור שזה יקרה.

נינו אבסדזה: מכאן אני אומרת שאני מבינה את הכאב של אותו בן-אדם, אבל לקחת מכתב שלו, לצנזר אותו, להוציא משם שמות של שני פוליטיקאים מובילים במדינת ישראל, זו צנזורה שכזאת ראיתי רק בעיתון "פראבדה".

נינו אבסדזה: אדוני היושב-ראש, בעיתון "פראבדה" היו כתבות שציטטו מעיתונים מערביים, איפה שהיתה כותרת "האגרסיה הרוסית נגד הדמוקרטיה האמריקנית" – הוציאו רק שתי מלים, "רוסית" ו"אמריקנית", וזה שינה את כל המהות.

נינו אבסדזה: אותו דבר, המהות של המכתב לא השתנתה, אבל עובדה שהוציאו שני שמות, של ראש הממשלה ושל שר האוצר – זו צנזורה חסרת תקדים שלא מקובלת על מדינה דמוקרטית.

נינו אבסדזה: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחברת הכנסת נינו אבסדזה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אריה אלדד שני, ואחריו יהיה חבר הכנסת אכרם חסון.

ראובן ריבלין: אני לא יכול לתת מאותה סיעה באופן רצוף.

אריה אלדד: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, בשביל מה יש צלב-אדום?

אריה אלדד: לכאורה, שאלה מטומטמת, כולם יודעים בשביל מה יש צלב-אדום.

אריה אלדד: הוא מציל פצועים במלחמה, הוא מטפל בפליטים, באסונות כמו בהאיטי, ברעידות אדמה, בפגעי טבע.

אריה אלדד: יש צלב-אדום, הוא נחלץ לעזרתם של רבים.

אריה אלדד: אבל אני מניח שרק מעטים מכם יודעים שהצלב-האדום מתעסק גם בביצוע חריש ובגידור.

אריה אלדד: ולא סתם, אלא בביצוע חריש ובגידור של אדמות שיש עליהן סכסוך מקרקעין ביהודה ושומרון.

אריה אלדד: אני מחזיק נייר של המתקן לתיאום וקישור של המינהל האזרחי ברמאללה, שמאשר שערבים מכפר סינג'יל יבצעו עבודות גידור וחריש.

אריה אלדד: מדובר בפרויקט שמוביל הצלב-האדום, שמטרתו ביצוע חריש וגידור, ניקיונות ונטיעת עצי זית באותן החלקות.

אריה אלדד: אדוני היושב-ראש, הזכרת קודם את ראול ולנברג.

אריה אלדד: נדמה לי שקולו של הצלב-האדום לא נשמע בקול רם באותם ימים אפלים כדי להציל מיליונים, ומיליוני יהודים, שנטבחו, אבל עכשיו אנחנו יודעים מה ייעודו של הצלב-האדום.

אריה אלדד: מכאן צריכה להיות מופנית קריאה למשרד החוץ לקרוא את נציגי הצלב-האדום הבין-לאומי לדיון שיסביר מה הוא עושה בסכסוכי קרקעות.

אריה אלדד: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אכרם חסון, אחריו – חבר הכנסת חמד עמאר, ואחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי.

אכרם חסון: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אתמול פנה אלי ראש מועצת אבו-סנאן מר עלי הזימה.

אכרם חסון: בחודש פברואר 2011 הוא פנה למינהל מקרקעי ישראל – כי קיבל תקציב מאגף הרווחה לבנות מועדונית ומועדון לנשים בשכונת החיילים המשוחררים באבו-סנאן.

אכרם חסון: וכמובן, הוא הגיש את כל הבקשות, יש תקציב מאושר והכול על-פי הכללים.

אכרם חסון: אך לצערו הרב הוא קיבל תשובה ממינהל מקרקעי ישראל שהם מבקשים עבור חכירת האדמה 20%, כ-330,000 שקלים, שזה דבר נדיר וגם חדש.

אכרם חסון: כשכיהנו כראשי מועצות, וכראש עיר, אף פעם לא שילמנו עבור החכירה הזאת.

אכרם חסון: התקציב הזה שמבקש מינהל מקרקעי ישראל, אדוני היושב-ראש – הם יכשילו את הפרויקט.

אכרם חסון: אתה יודע שחברי הכנסת הדרוזים כל יום נלחמים כאן על מנת לקבל שוויון ועוד פרויקטים.

אכרם חסון: אני לא יודע איך מינהל מקרקעי ישראל משנה תקנות, משנה חוקים, מבלי להודיע לראשי הרשויות ובלי להתייעץ אתם, ולכן חשוב שכולנו ביחד נעזור לו, ולהחזיר את המצב לקדמותו.

אכרם חסון: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת אכרם חסון, אשר מתרגל לתפקידו כחבר כנסת ובנאומים בני דקה מדבר דקה, זה דבר יפה מאוד.

ראובן ריבלין: תשמע, אתה עלול לקלקל פה את השם של חברי הכנסת כשאתה מדייק.

אחמד טיבי: אתה מדבר לעניין.

ראובן ריבלין: מאה אחוז.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חמד עמאר – בבקשה, אדוני, אחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מכאן אני רוצה לשלוח תנחומי למשפחת עבדאללה על מות יקיריהם בתאונת הדרכים המזעזעת בשבת בלילה, בכביש המחבר בין כסרא לסמיע.

חמד עמאר: מדובר בצעירים בני אותה משפחה, וופא עבדאללה בן 18, חוסאם עבדאללה בן 17 וחסן עבדאללה בן 15 בלבד, תושבי הכפר כסרא.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, לפני שבועיים דיברתי על הנושא של מעורבות צעירים בתאונות דרכים, ודיברתי על כך שלפי הנתונים של "אור ירוק", כ-32 תלמידים נהרגים בתאונות דרכים בחופשות הקיץ.

חמד עמאר: מכאן אני רוצה לפנות לנהגים, לנהוג בזהירות, לשמור על חייהם, לשמור על חיי אחרים.

חמד עמאר: לתלמידים, לצעירים שביניהם שיש להם רשיון נהיגה, לשים לב כשהם עולים על ההגה.

חמד עמאר: עצם העובדה שיש לך רשיון, זה לא נותן לך לנהוג בכל שעה, לא נותן לך לנהוג בכל כביש, לא נותן לך לנהוג בכל תנאי.

חמד עמאר: תשמרו על החיים שלכם.

חמד עמאר: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה, ואני מקדם בברכה גם את השר מרגי שנכנס הרבה לפני כן ושהוא מייצג את הממשלה פה, וכמובן, אדוני, אם ירצה להתייחס למשהו, יוכל בסוף הנאומים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה.

ראובן ריבלין: ו"בעדין", אחרי חבר הכנסת אחמד טיבי, מגלי והבה.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, אנחנו מעוניינים בדיאלוג עם הממשלה על מצב הזכויות והשוויון.

אחמד טיבי: הממשלה מעוניינת לכפות ולהשפיל.

אחמד טיבי: זה מזכיר לי סיפור, אדוני היושב-ראש, על שליט בימי האינקוויזיציה, שהיה קשה לב ואכזר.

אחמד טיבי: הקים חדר לקבלת פנים, עם דלת נמוכה.

אחמד טיבי: כל מי שנכנס חייב להתכופף, ואז יש תמונה של העריץ – הוא מתכופף מול התמונה.

אחמד טיבי: כך נהגו אנשים, פשוטים כגדולים.

אחמד טיבי: עד שהוא הזמין חכם אהוב על הבריות בעל כבוד עצמי.

אחמד טיבי: היה לו קשה להתכופף מול התמונה של העריץ.

אחמד טיבי: חשב, חשב, הגיע למקום – כי הוא רוצה, אדוני היושב-ראש, לנהל דיאלוג עם העריץ, למען הקהילה שלו ולמען זכויות מי שנתנו בו את מבטחם.

אחמד טיבי: הגיע למקום, ובמקום להיכנס, אדוני היושב-ראש, ישירות – הפנה את גבו והתכופף, וכך הוא נכנס.

אחמד טיבי: אני רוצה לומר: אנחנו מעוניינים לנהל דיאלוג; לעולם לא נתכופף לאלה שרוצים לכפות עלינו, ועדיף לנהל אתנו דו-שיח פנים אל פנים, בגובה העיניים, כי אחרת אנחנו נפנה את הגב, ואתה יודע איך ניכנס.

ראובן ריבלין: כפייה יש רק כאשר אין דו-שיח.

ראובן ריבלין: זה נכון.

ראובן ריבלין: וטוב שלא תהיה, לא בין יהודים לערבים ולא בין יהודים ליהודים.

ראובן ריבלין: צריך להגיע להבנה מתוך הסכמה.

ראובן ריבלין: אם חלק לא ירצו להסכים, אז זה נכון.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טיבי, שכשנכנסים לכנסיית המולד מתכופפים, בלי תמונה חלילה, מתכופפים נוכח – כאשר באים לפריס, מי שרוצה לבוא ולראות את קבר נפוליאון – חבר הכנסת מגלי, שפעמים, בדרכו למרוקו ולמקומות אחרים כשליחנו הוא מופיע בפריס, אז כשהוא אתי הוא הולך לראות את קבר נפוליאון, ואז אנחנו צריכים להתכופף כדי לראות אותו.

גאלב מג'אדלה: מרצון, מרצון.

ראובן ריבלין: אנחנו רוצים לראות אותו, אז – – –

אחמד טיבי: ראש הממשלה נתניהו הוא לא נפוליאון והוא לא מקום קדוש.

ראובן ריבלין: לא, אני לא חושב שהוא נפוליאון, הוא בהחלט – – –

אחמד טיבי: הוא גם לא קדוש.

ראובן ריבלין: נפוליאון זה אחד שהוא חושב שהוא מנהיג.

ראובן ריבלין: נתניהו הוא מנהיג, הוא לא חושב שהוא.

אחמד טיבי: בממשלה יש נפוליאון, אבל זה לא נתניהו.

ראובן ריבלין: אני צריך לנהל את הדיון.

ראובן ריבלין: אני לא מאשר ולא מכחיש.

ראובן ריבלין: חברי הכנסת, האם אני כבר אמרתי?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מגלי, בבקשה.

ראובן ריבלין: אחרי חבר הכנסת מגלי – זאב נסים, אלא אם כן אתה רוצה לדבר אחרון.

ראובן ריבלין: בבקשה, מיקרופון לחבר הכנסת מגלי והבה.

ראובן ריבלין: גברתי המזכירה, מיקרופון לחבר הכנסת.

ראובן ריבלין: מגביר קול.

ראובן ריבלין: כן, בבקשה.

מגלי והבה: אדוני היושב-ראש, שר הדתות, חברי חברי הכנסת, סוגיית הדיור עלתה במשך שלוש שנים יותר מפעם אחת.

מגלי והבה: היום התכנסה השדולה למען הדיור, ובעיקר הדיור הציבורי.

מגלי והבה: אנחנו כל הזמן מציגים את הבעיה הזו ולא רואים פתרונות באופק.

מגלי והבה: כשאנחנו מדברים היום על 137,000 זכאים לדיור, רק ל-2,500 מהם יש דיור ציבורי, באזור המרכז.

מגלי והבה: כיצד רוצים לפתור את הבעיה הזו?

מגלי והבה: כיצד אנחנו – אני יודע שהולכים לדבר על זה בהמשך, אבל לא יכול להיות, ראינו את האסון שקרה עם אותו אזרח בגלל הדיור הציבורי, בגלל בעיות אחרות, ששרף את עצמו.

מגלי והבה: מה מצפה הממשלה, שהרבה אזרחים ילכו בעקבות אותו אזרח אומלל?

מגלי והבה: צריך למצוא פתרונות, לא רק לבוא ולהציף את הכנסת, ולהציף אותנו בהצעות לפתרונות, כאשר אנחנו רואים את הפתרון רחוק מהישג היד, וחבל.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נסים זאב – בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: ואחריו – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

ראובן ריבלין: ואחרי זה מתחילים לפי סדר הכניסה.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אנחנו עדים, כבר במשך תקופה ארוכה, לגלי הסתות, ומהסתות זה נהפך להיות הצתות, ואנחנו רואים שמאז הניסיון של משה סילמן, שהצית את עצמו, יש עוד רבים כאלה שמנסים להצית את עצמם.

נסים זאב: שמעתי רק היום שעוד ארבעה ניסו.

נסים זאב: צריך לדעת את הנתונים.

נסים זאב: אולי הנושא של הצתה יותר מזעזע, הוא יותר נראה לעין.

נסים זאב: אבל צריך לזכור שכ-400 איש כל שנה מתאבדים בדרכים שונות.

נסים זאב: יש כאלה בכדורים, יש כאלה שיורים בעצמם, בגלל שמגיעים באמת לסף רעב או למצב של הוצאה לפועל, שנמצאים במעגל סגור ולא מוצאים את הדרך להתמודד עם הקשיים שלהם ומגיעים לכלל ייאוש.

נסים זאב: אני חושב שאנחנו צריכים קודם כול לעשות הכול שחלילה וחס מקרים כאלה לא יישנו, ובאמת אני חושב שמעבר לדיבורים צריך לעשות מעשים.

נסים זאב: ואני חושב שבממשלה הזו יש מעשים, אבל צריך להראות את זה גם כן לציבור, וגם לתת תאריכי יעד.

נסים זאב: דבר נוסף, אני רק בזה מסיים – שלא לקחת את המקרה הזה ולהפוך אותו לעוד תבערה של הסתה, בעיקר נגד הציבור החרדי.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת נסים זאב.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מסעוד גנאים, ואחריו – חבר הכנסת דניאל בן-סימון.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, היום היה דיון חשוב בוועדת החינוך על תקציב משרד התרבות, בנוכחות שרת התרבות חברת הכנסת לימור לבנת.

מסעוד גנאים: שם העלינו, עם חברי חברי הכנסת הערבים, את האפליה, את ההתעלמות, חוסר השוויון שסובל ממנו תחום התרבות בחברה הערבית, שזה מסתכם רק בכמה אחוזים מהתקציב, רק כ-2% לתרבות הערבית.

מסעוד גנאים: והבעיה שהשרה, במקום להודות שיש אפליה ולומר שהיא תתקן, היא האשימה את הרשויות הערביות, את עמותות התרבות הערביות, והיא אומרת: אנחנו מציעים להם, אבל הם לא מקבלים.

מסעוד גנאים: היא נקבה, למשל, בפרויקט מסוים, בשם שלו.

מסעוד גנאים: אז טלפנו לכמה ראשי רשויות, והם אמרו, אמרו לנו: בואו תיקחו, אבל יש תנאי שם, שהפרויקט יהיה בחסות מוסדות שהם ציוניים, כמו ההסתדרות, ההסתדרות הציונית, ולכן לא קיבלנו.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש.

מסעוד גנאים: תרבות מותנית או על-תנאי זו כפייה פוליטית, זו לא תרבות.

מסעוד גנאים: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת גנאים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת דניאל בן-סימון.

ראובן ריבלין: אחריו – כצל'ה.

ראובן ריבלין: ואחריו – דב חנין.

ראובן ריבלין: אחריו – אני רשמתי אתכם לפי סדר כניסתכם.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת דניאל בן-סימון – בבקשה, אדוני.

דניאל בן-סימון: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

דניאל בן-סימון: לפני שבוע שוחחנו, מהבמה שלך והמיקרופון שלי, על הדוח שיצא, דוח-לוי, אדמונד לוי, שקיבל חשיפה יחסית קטנה בישראל אבל עשה כותרות גדולות בעולם, על כך שסוף כל סוף נמצא פתרון משפטי לשאלת יהודה ושומרון, וסוף כל סוף הם בידנו כחוק ועל-פי התנ"ך.

דניאל בן-סימון: והנה, היום יושבים חברים נכבדים כדי למסד את ההחלטה הזו, ואני אומר, אדוני היושב-ראש, להפוך את מכללת אריאל לאוניברסיטה.

דניאל בן-סימון: וזו עוד יתד נוספת במסע, בעצם, לספח, בלי לקרוא לכך בשם האמיתי – לספח את שטחי יהודה ושומרון למדינת ישראל.

דניאל בן-סימון: ממכללה למכללה כוחנו עולה.

דניאל בן-סימון: ולכן, הוויכוח שהיה, האם היא ראויה אקדמית, האם יש לה מספיק משאבים – הוא ויכוח שולי.

דניאל בן-סימון: השאלה היא עקרונית, בלב הוויכוח שחותך את החברה הישראלית 45 שנה:

דניאל בן-סימון: האם צריכה להיות אוניברסיטה או מכללה באריאל, עקרונית.

ראובן ריבלין: רק, חבר הכנסת בן-סימון, אתה מאחר כמעט 40 שנה.

דניאל בן-סימון: למה?

ראובן ריבלין: מכללת אריאל הוקמה ב-1984.

דניאל בן-סימון: אדוני היושב-ראש, אני יודע את צדך בוויכוח.

דניאל בן-סימון: אני, אתה – – –

נסים זאב: – – –

ראובן ריבלין: לא, לא.

ראובן ריבלין: אני לא.

ראובן ריבלין: אני כרגע לא אומר.

ראובן ריבלין: אתה אומר: האם צריכה להיות מכללה.

דניאל בן-סימון: היום היא מקבלת תוקף אקדמי רשמי, ככל אוניברסיטה בעולם.

דניאל בן-סימון: לכן, אני שואל – אין לי שום דבר נגד מכללה בכל מקום.

דניאל בן-סימון: אבל שנחליט: איפה אנחנו חיים, האם גם שם וגם פה; או אולי, אם אנחנו הולכים, כפי שאתה יודע שמפלגת השלטון החליטה על שתי מדינות – שנדע מהי המדינה שלנו ומהי המדינה שלהם.

דניאל בן-סימון: אבל אתה לא יכול לרקוד בשתי המדינות.

דניאל בן-סימון: תודה רבה.

ראובן ריבלין: נכון, גם כשזו רצפה אחת.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת כצל'ה, בבקשה.

ראובן ריבלין: יעקב כץ המכונה כצל'ה.

ראובן ריבלין: אחריו יהיה דב חנין, אם כי הוא מדבר אחרי זה.

ראובן ריבלין: אם הוא ירצה – ידבר גם פה, כי הוא נכנס, ואחריו – הורוביץ.

יעקב כץ: תודה.

יעקב כץ: אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, בזמנו, אני ניסיתי להעביר חוק בכנסת שנוגע למין מכשיר שיודיע, במכונית – כשמישהו עוזב את המכונית ומשאיר ילד, שתהיה אפשרות לאזהרה, להתרעה, על מנת שילדים לא יישארו במכוניות, כי לצערנו הרב רבו המקרים.

יעקב כץ: וגם השבוע, גם היום כשנסעתי במכונית שמעתי סיפור מזעזע על ילד שנשכח במכונית.

ראובן ריבלין: ממש.

ראובן ריבלין: ואמא, זאת אומרת, אשה – אני עוצר – אשה שלא הולכת אף פעם בדרך זו, ופעם ראשונה בחייה לקחה את בנה מאיזה מקום למקום אחר, עברה בדרך שהיא לא הלכה בה מעולם, ופתאום שמעה קול בכי.

ראובן ריבלין: התברר שילד ערבי מהשכונות הערביות באותה עיר שבה מדובר נסע עם מוביל באוטו.

ראובן ריבלין: נסע עם נהג מוביל באוטו, בן שנתיים.

ראובן ריבלין: בדרך כלל, כנראה, בכל יום הוא מובל לגן-הילדים.

ראובן ריבלין: והמוביל, הנהג המוביל, מסיע הילדים, השאיר אותו באוטו.

ראובן ריבלין: אתה שמעת, אחמד טיבי?

ראובן ריבלין: שמעת על הדבר הזה?

ראובן ריבלין: והאמא שמעה את הבכי.

ראובן ריבלין: הילד היה כבר אחרי שעתיים של בכי, הושאר לבד בתוך המכונית.

ראובן ריבלין: והיא לקחה והצילה אותו.

ראובן ריבלין: לקחה אותו הביתה.

ראובן ריבלין: היא התקשתה לדבר אתו, כי הוא שגורה הערבית בפיו.

ראובן ריבלין: אבל הם הסתדרו.

ראובן ריבלין: את האסקימו שהיא נתנה לו, את הקרטיב, הוא אכל מאה אחוז, עד שבאו ההורים.

ראובן ריבלין: אבל תארו לכם, האשה הזאת לא הולכת מעולם בדרך שהלכה בה.

ראובן ריבלין: ואייכלר, אצבע – – –

יעקב כץ: יד אלוקים.

יעקב כץ: על כל פנים – –

ישראל אייכלר: אצבע אלוקים.

יעקב כץ: – – מכיוון שכבוד היושב-ראש המשיך או התחיל בסיפור, אני בזמנו העברתי – ניסיתי להעביר פה חוק.

יעקב כץ: פנה אלי שר התחבורה, בן משפחתי כץ, וביקש ממני: כצל'ה, בוא ננסה – אני העברתי את זה להצעה לסדר-היום על מנת לנסות לחוקק את החוק ביחד.

יעקב כץ: עד היום, עד היום – – –

גאלב מג'אדלה: – – –

יעקב כץ: מה?

גאלב מג'אדלה: אתה אומר בן-משפחתי, למען גילוי – – –

יעקב כץ: אני מתכוון לומר שגם משפחתו וגם משפחתי כץ.

יעקב כץ: כנראה אנחנו קרובים באיזשהו מקום.

יעקב כץ: על כל פנים, לצערי הרב, כבר עברו מאז שלוש שנים וחצי, כי אנחנו כבר בכנסת – עוד מעט מסיימים את הקדנציה, אדוני היושב-ראש, והדבר לא נעשה.

יעקב כץ: אני פניתי אז לשר כץ, והם אמרו שהם מחפשים פתרונות.

יעקב כץ: אני אמרתי לו שלפחות – ופה אני פונה אל היושב-ראש, ובזה אני מסיים: שתהיה פנייה, אחרי הסיפור שכבודו שמע היום, שלפחות משרד התחבורה יפנה מדי יום בהודעות לתקשורת, בקיץ: מבקשים מהורים, מנהגים מובילים, מנהגים אחראיים, מאנשים שעוברים ברחובות – תסתכלו לפני שאתם יוצאים מהמכונית.

יעקב כץ: תבדקו שלא השארתם תינוק.

יעקב כץ: כי איך אמר כבודו היום בדיון על ולנברג?

יעקב כץ: "כל המציל נפש אחת" – אנחנו אומרים "מישראל" – "כל המציל נפש אחת כאילו הציל עולם מלא", ובמקרה המדובר היה ילד ערבי.

יעקב כץ: "כל המציל נפש אחת כאילו הציל עולם מלא".

יעקב כץ: אני אומר, במקרה הזה מדובר בהצלת נפשות.

יעקב כץ: לפחות, לפחות פנייה אל שר התחבורה מצד היושב-ראש – –

ראובן ריבלין: הצלת נפשות, אשכרה.

יעקב כץ: – – ומצד כל חברי הכנסת, שלפחות יודיעו מדי יום – פונים להורים, למובילים, לנהגים: אנא מכם, לפני שאתם יוצאים מהמכונית, תבדקו שלא השארתם תינוק – – –

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: בגלל החשיבות נתתי לך.

ראובן ריבלין: דב חנין, בבקשה, אחריו – ניצן הורוביץ, ואחריו – מג'אדלה.

דב חנין: תודה רבה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, למרות המלצות המועצה להשכלה גבוהה, הממשלה מקדמת את הכרזת האוניברסיטה באריאל.

דב חנין: שוב דורסים את השיקולים המקצועיים; דורסים את השיקולים האקדמיים, וגם, אדוני היושב-ראש, מזהים את האקדמיה הישראלית כולה עם הכיבוש.

דב חנין: זו דרך המלך להכניס את האוניברסיטאות בישראל למצוקה בין-לאומית – הכול כמובן לשם קידום אג'נדה פוליטית, שיש המאמינים בה, של ארץ-ישראל השלמה ושל העמקת ההתנחלויות.

דב חנין: אבל האם כל האמצעים כשרים?

דב חנין: אבל, אדוני היושב-ראש, עם כל הכאב והמצוקה, יש בסיפור הזה גם בשורה גדולה לציבור הישראלי: כי מסתבר, אדוני היושב-ראש, שיש כסף.

דב חנין: הנה, שר האוצר אומר שהוא מוכן לתת עשרות מיליונים לטובת קידום האוניברסיטה באריאל.

דב חנין: אז יש כסף.

דב חנין: השאלה היא: למה?

דב חנין: השאלה היא: מהו סדר העדיפויות?

דב חנין: אם רוצים אוניברסיטה באריאל, זה כנראה יבוא על חשבון הרבה דברים אחרים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת דב חנין, בלי קשר לדברים הפוליטיים שאמרת, אני רוצה להגיד לך שאת אבן היסוד במכללת יהודה ושומרון, שהוקמה בסמוך ל-1986, נדמה לי – חנך והניח את אבן היסוד נשיא המדינה אפרים קציר, שהיה בהחלט אחד האנשים אשר ביקשו למצוא את הדרך שבה נחיה – – –

דב חנין: אני לא טוען שרק הליכוד אשם.

ראובן ריבלין: אני לא אומר לך.

ראובן ריבלין: אני – – –

דב חנין: אני לא טוען – – –

ראובן ריבלין: אני לא אומר, אבל אני אפילו לא מדבר על הליכוד.

ראובן ריבלין: אני רוצה לומר לך, מה שאמר אפרים קציר כאשר שמו את אבן הפינה, וכנראה שהיתה לו מחלוקת איפה צריכים להתיישב או לא צריכים להתיישב.

ראובן ריבלין: אמר: בכל מקום שבו יושבים ישראלים – יכול להיות שהוא אמר יהודים, אני אומר ישראלים, כי הוא באמת התכוון ככה – שם יהיו לימודים.

ראובן ריבלין: בכל מקום שבו יש ישראלים, שם יהיו לימודים.

ראובן ריבלין: הפוליטיקה – היא תתנהל – – –

דב חנין: יש המון ישראלים שחיים בניו-יורק – – –

ראובן ריבלין: לא, לא, זו לא המצאה שלו.

ראובן ריבלין: הנה, תיכף, מג'אדלה, אתה עוד מדבר אחריו.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת, אני רק רוצה לומר לך, פשוט אני רוצה להכניס ל"דברי הכנסת" את מה שאמר נשיא המדינה אפרים קציר.

ראובן ריבלין: מג'אדלה, עוד רגע אתה מדבר.

ראובן ריבלין: אתן לך דקה נוספת.

גאלב מג'אדלה: לא בוער לי.

גאלב מג'אדלה: לא אצה לי הדרך, אדוני היושב-ראש.

גאלב מג'אדלה: אני רק אומר לך, יש ישראלים גם ברהט.

ראובן ריבלין: זה נכון.

גאלב מג'אדלה: אז שיעשו – – – אוניברסיטה ברהט.

ראובן ריבלין: נכון מאוד.

ראובן ריבלין: אבל תשמע, רהט זה – – –

דב חנין: גם בנצרת יש ישראלים.

גאלב מג'אדלה: יותר גדולה מאריאל גם.

ראובן ריבלין: רהט והאוניברסיטה בבאר-שבע – זו שכונה, מה זה.

אחמד טיבי: מה עם נצרת?

ראובן ריבלין: זו בעיה.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ניצן הורוביץ: כן.

ניצן הורוביץ: אדוני, מול אריאל והאוניברסיטה שם יש כפר, עיירה, שקוראים לה סלפית.

ניצן הורוביץ: האנשים מסלפית, הם יוכלו ללמוד באוניברסיטה הזאת?

ראובן ריבלין: בטוח.

ניצן הורוביץ: ממש בטוח.

ראובן ריבלין: בטוח.

ראובן ריבלין: הם רק ירצו – – –

ניצן הורוביץ: אין ספק – – –

ראובן ריבלין: דרך אגב, ביהודה ושומרון לומדים – – –

ניצן הורוביץ: אפילו לא יכולים להיכנס לשם, לעלות על הכביש אפילו, אז מה, איך הם ילמדו באוניברסיטה?

ראובן ריבלין: טוב, זה עניין אחר.

ניצן הורוביץ: אבל לא על זה רציתי לדבר, אדוני.

ראובן ריבלין: מבחינתי, שיהיה פתוח הכביש.

ניצן הורוביץ: אנחנו עכשיו עברנו כאן כמה דיונים בכנסת היום בנושא הדיור הציבורי.

ניצן הורוביץ: כל הזמן מדברים על זה כעל פצצת זמן, אז אני רוצה להגיד לך, אדוני היושב-ראש: הפצצה כבר התפוצצה, והמציאות היא אחרי פיצוץ.

ניצן הורוביץ: במקרה אני רואה כאן את ידידי חבר הכנסת והשר לשעבר רן כהן, שהוא יוזם חוק הדיור הציבורי.

ניצן הורוביץ: כבר עשר שנים החוק הזה הוא אחת ההבטחות הגדולות בספר החוקים שלנו, ואחת ההחמצות הגדולות, כי את רוב כספי הדיור הציבורי פשוט גנבו.

ראובן ריבלין: הוא לא יודע שזה רק 20 שנה, רן.

ראובן ריבלין: אני לא יכול לדבר אתך, כי אתה ביציע.

ראובן ריבלין: אבל אנחנו מקדמים בברכה.

ראובן ריבלין: אני אתן לך את כל הזמן.

ראובן ריבלין: מקדמים בברכה.

ניצן הורוביץ: אני ראיתי שרן נכנס, ואני יודע איזה מאמץ הוא השקיע בדבר הזה כנסת אחר כנסת אחר כנסת, ואיזה פוטנציאל עדיין יש לחוק הזה.

ניצן הורוביץ: את כספי הדיור הציבורי גנבו במקום שיבנו דיור ציבורי חדש, ואת הקריטריונים מסמסו.

ניצן הורוביץ: והיום ראיתי שלפי הקריטריונים רק 2,000 משפחות זכאיות לדיור ציבורי.

ניצן הורוביץ: זו פשוט בדיחה.

ניצן הורוביץ: זה – יורקים לאנשים בפרצוף.

ניצן הורוביץ: אני חושב שעדיין, עדיין, לא מאוחר מדי לקחת את חוק הדיור הציבורי ופשוט ליישם אותו.

ניצן הורוביץ: ליישם – מה שפעם אחר פעם הממשלה נכשלת.

ראובן ריבלין: הדבר היחידי שיישמו בחוק של רן כהן זה את אותו סעיף שנכנס בהסתייגות, ש"עמיגור" – שהסוכנות תקבל את הכספים של "עמיגור", של הדירות שנרכשו.

ראובן ריבלין: זה לא אצלך, אבל זה נכנס דרך ההסתייגויות.

ראובן ריבלין: רבותי, תודה רבה לחבר הכנסת ניצן.

ראובן ריבלין: כולם יקבלו, אבל לפי סדר כניסתם.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מג'אדלה, אדוני.

ראובן ריבלין: "בעדין" – שכיב שנאן, אחריו – חבר הכנסת זחאלקה, ואחריו – חבר הכנסת – הוא כבר איננו פה – מיכאלי וחבר הכנסת אייכלר.

ישראל אייכלר: – – –

גאלב מג'אדלה: אדוני היושב-ראש, תיקון קל לך, אדוני היושב-ראש.

גאלב מג'אדלה: כולנו טועים.

גאלב מג'אדלה: חוץ מאלוהים, כולנו טועים.

גאלב מג'אדלה: 2.7 מיליארד שלקחו מהדיור הציבורי – הסוכנות ו"עמיגור" היו צריכים לחתום כדי למכור אותן.

גאלב מג'אדלה: והם היו חייבים כסף, אז בשביל זה הם חתמו, כדי שיקבלו את הכסף.

ראובן ריבלין: היה צריך לייחד את הכסף של מכירת הדיור הציבורי – –

גאלב מג'אדלה: לא, לא, הם היו שותפים.

ראובן ריבלין: – – לבניית – כך כתוב היה בחוק של חבר הכנסת רן כהן, וגם בחוק של חבר הכנסת מאיר שטרית.

גאלב מג'אדלה: בשביל שיחתמו להם למכור את הדירות ב-2.7 מיליארד היו צריכים לקבל את הסכמתם.

גאלב מג'אדלה: כדי לקבל את הסכמתם – קיבלו כסף לכיסוי החובות שלהם.

גאלב מג'אדלה: אבל לעניין שלנו, אדוני היושב-ראש, סבא שלי, עליו השלום, לימד אותי לשלם מחיר יקר בשביל למנוע דבר, כי אחר כך, לתקן יעלה לך פי-כמה מהיקר הזה.

גאלב מג'אדלה: אולי תיתן עצה לראש הממשלה?

גאלב מג'אדלה: תראה, משה סילמן – מה שקרה; 44 הרוגים בכרמל, בשרפה.

גאלב מג'אדלה: תאר לעצמך אם היו נותנים את הכסף, את התקציבים הדרושים בזמן ליעד הנכון.

גאלב מג'אדלה: לא היו מונעים כל כך – כמה עולים לנו 44 הנספים בכרמל?

גאלב מג'אדלה: כמה עולה לנו עכשיו לטפל באיש הזה שלא נתנו לו 15,000 שקל לפתור בעיה?

גאלב מג'אדלה: אנחנו משלמים פי מאה ממה שהיה עולה לנו.

גאלב מג'אדלה: אז סבא שלי, עליו השלום, היה אומר: אבּוי, אללה ירחמה, בקי יג'בּר אל-איד אל-מכּסורה.

גאלב מג'אדלה: קאל לה: אבּוי, אללה ירחמה, בקי ימנע כּסרהא.

גאלב מג'אדלה: אבי היה משבר את היד השבורה.

גאלב מג'אדלה: אמר לו: אבי, עליו השלום, היה מונע את השבירה, ולא היה מגיע למצב של לשקם את היד.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת מג'אדלה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת שכיב שנאן – בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת זחאלקה.

שכיב מוראד שנאן: אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, אני רוצה, כבוד היושב-ראש, לדבר דווקא אליך היום.

שכיב מוראד שנאן: בכוונתי להמשיך משפט שקראתי אליך בקריאת ביניים בביקור שהיה לך בעדה הדרוזית בכפר ג'וליס.

שכיב מוראד שנאן: שאלתי על השיטה שבה אנחנו אמורים לסיים את המצב של הקיפוח המתמשך לאורך שנים ולהפוך אותו למצב של שוויון אמיתי וקיום משותף אמיתי של כלל הציבור במדינת ישראל.

שכיב מוראד שנאן: כוונתי לא היתה להקניט, חלילה, אלא היתה באמת ובתמים, בתור אדם שאני מאמין בו ומאמין לו – וכרגע אני רוצה להקשות עליך עוד קצת, והפעם בתור יושב-ראש הכנסת ובתור אחד שאחראי לניהול הדיונים, המעקב והבקרה אחרי הדברים שקורים במליאה ומחוצה לה, בתוך הוועדות ובתוך כל הדברים.

שכיב מוראד שנאן: צר לי מאוד שחבר הכנסת אמנון כהן, יושב-ראש ועדת הפנים, אינו במליאה, כי ביקשתי ממנו שישמע את הדברים.

שכיב מוראד שנאן: לפני שלושה-ארבעה חודשים הבאתי הצעה דחופה לדיון במליאה.

שכיב מוראד שנאן: הדיון נסב על הנושא של כבישי המחבר שמחברים את היישובים הדרוזיים ביניהם.

שכיב מוראד שנאן: תן לי עוד חצי דקה על חשבון אמנון כהן.

שכיב מוראד שנאן: פשוט, הדיון חיכה שלושה חודשים עד שהביאו את זה לוועדת הפנים.

שכיב מוראד שנאן: בוועדת הפנים האנשים שהגיעו, נציגי המשרדים שהגיעו, לא הנציגים הרלוונטיים לעניין.

שכיב מוראד שנאן: והדבר החמור ביותר – האם יש בכלל צורך להעלות נושאים לדיון אם הם רק לצורך דיבור עליהם, ולהלאות את הציבור בבית בפרטים ודברים, ובסוף לא יוצא מזה שום דבר?

שכיב מוראד שנאן: האם מעמדה של הכנסת כרשות מחוקקת יכול לעשות משהו מול הרשות המבצעת, ובמיוחד במה שנקרא "הגופים שהם מעל החוק", כמו רשות הטבע והגנים ואחרים?

שכיב מוראד שנאן: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: התשובה היא פשוטה.

ראובן ריבלין: פרלמנט זה parler, זה בעיקרו מדבר.

ראובן ריבלין: הוא יכול ליצור דבר שיכפה על הממשלה בשתי דרכים: אחד זה חקיקה, שאז היא מחייבת את הממשלה, כי כל שר העולה להישבע מעל דוכן הכנסת, כאשר הוא מבקש את אמוננו, הוא מתחייב לכבד את חוקי מדינת ישראל.

ראובן ריבלין: דרך אגב, חבר כנסת לא מתחייב בכך.

ראובן ריבלין: הדבר השני הוא כמובן הצעות אי-אמון.

ראובן ריבלין: אם ממשלה לא מקיימת את החוקים ואת החלטות הכנסת, אפשר להביע אי-אמון.

ראובן ריבלין: אם מדברים ואחר כך מצביעים עם הממשלה, זאת בעיה.

ראובן ריבלין: אני יכול להעלות את הנושא.

ראובן ריבלין: הכנסת יכולה לקבל החלטות והכרעות.

ראובן ריבלין: פעמים היא לא מקבלת הכרעות כי הממשלה מפעילה את הקואליציה למנוע אותן.

ראובן ריבלין: פעמים הממשלה אדישה, היא אומרת: מה אכפת לי שיקבלו החלטות?

ראובן ריבלין: בין כה אני לא אקיים אותן.

ראובן ריבלין: אני מנסה להסביר לחברי הכנסת שהממשלה לא יכולה שלא לקיים אותן.

ראובן ריבלין: לפי דעתי, כאשר ממשלה לא מקיימת החלטות של הכנסת, צריך להביע בה אי-אמון.

ראובן ריבלין: פשוט מאוד.

ראובן ריבלין: דרך אגב, שר שלא מקיים החלטות של הכנסת, אני לא מאפשר לו להביא דברים של משרדו לכנסת.

ראובן ריבלין: ברור שיש דברים שנעשים בשלבים, ושהממשלה לא יכולה לממש אותם מייד.

ראובן ריבלין: אתה צודק במאה אחוז.

ראובן ריבלין: אבל פה הדרך היחידה שלנו היא או חוק – שגם אותו יכולה הממשלה לא לקיים, אבל אז היא לא מקיימת חוק.

ראובן ריבלין: הדבר היחיד הוא, כאשר לא מקיימים את החלטות הכנסת – מצביעים בהם אי-אמון.

ראובן ריבלין: אבל אם אומרים: אנחנו לא נשתוק, ולא נשתוק, והקואליציה בסופו של דבר מחזיקה את הממשלה, ומזלזלת בחובתה של הממשלה לקיים את החלטות הכנסת, יש לנו בעיה קשה בדמוקרטיה הישראלית.

ראובן ריבלין: תודה.

שכיב מוראד שנאן: מה שקורה, אדוני היושב-ראש – – – שקורים דברים, ואתה מעלה פה דברים על השולחן, ויוצר תקווה אצל אנשים בבתים, ואחרי זה יש מצב – – –

ראובן ריבלין: טוב, אבל אין חידוש בכך.

ראובן ריבלין: לכן אומרים – פרלמנט בא מהמלה parler, לדבר.

ראובן ריבלין: אז אם הכנסת חזקה במובן זה שכאשר רוב של חברי הכנסת – תראה, הממשלה בכלל יכולה בימים – ביום שלישי יכולים לקבל פה החלטות.

ראובן ריבלין: הם בכלל לא יודעים אפילו שקיבלו החלטה.

ראובן ריבלין: ביום שלישי הכנסת לא יודעת שקיבלו החלטה, כי זה היום שבאים נאמני הבית פה, ויש לנו איזה 15–16 חברים שביום שלישי מטריחים את עצמם לכנסת בשעות אחר הצהריים.

ראובן ריבלין: בעיה.

ראובן ריבלין: בעיה.

ראובן ריבלין: אתה היית היום באזכרה לראול ולנברג.

ראובן ריבלין: ראול ולנברג זה מוסד, זה דמות, זה איזשהו פרק בהיסטוריה של האנושות, לא רק של העם היהודי.

ראובן ריבלין: אתה חשבת שצריך לבוא.

ראובן ריבלין: רק חמישה חברי כנסת הגיעו – אפילו לא – אתה מבין?

שכיב מוראד שנאן: אני באתי מטעמי כבוד להיסטוריה – – –

ראובן ריבלין: אני חשבתי שכאשר אנחנו מביאים את יושב-ראש הפרלמנט השבדי, ואת נשיא הונגריה, שכן ולנברג עבד בהונגריה, היה שגריר שבדיה בהונגריה, זה איזשהו – באמת, אולם שאגאל היה מלא מפה לפה, והיה באמת אירוע מאוד מעניין.

ראובן ריבלין: אבל חברי הכנסת – יכול להיות שאם אני אשאל חברי כנסת מיהו ולנברג הם לא ידעו.

ראובן ריבלין: כי אנחנו עשינו זאת כדי שהציבור יבין.

ראובן ריבלין: ולנברג הוא לא רק דמות מקודשת לעם היהודי כחסיד אומות העולם.

ראובן ריבלין: הוא דבר שפה אמר אדם – לבד מול העולם כולו – אי-אפשר להיות נייטרלי; אתה או בעד הטוב או שאתה תומך ברע.

ראובן ריבלין: אם אתה לא אומר בצורה מפורשת, יוצא נגד הרע – אתה נגד הטוב.

ראובן ריבלין: אתם רואים, יש תקופה שבה – יכול להיות שלחברי הכנסת יותר חשוב ללכת לראות את חברי המרכז.

ראובן ריבלין: אני יודע, חשוב לי מאוד.

ראובן ריבלין: אבל יש לכנסת תפקיד, אז אתה – וצר לי, צר לי שאני אומר את הדברים האלה.

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו עברנו לחבר הכנסת זחאלקה.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מיכאלי, חבר הכנסת אייכלר וחבר הכנסת אורי אורבך.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: ג'מאל זחאלקה, בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, פורסם בימים האחרונים שעיריית נצרת-עילית, בשיתוף פעולה עם משרד התחבורה, מתכננת כביש מהיר שמחבר את שכונת הר-יונה לצומת מסכנה, הוא צומת גולני.

ג'מאל זחאלקה: הכביש עובר באדמות כפר-כנא, אבל אין גישה בכביש המתוכנן לתושבי כפר-כנא, שזה יישוב גדול, שמונה יותר מ-20,000 אנשים.

ג'מאל זחאלקה: מתוכנן גם כביש אחר, כביש עוקף, וגם הוא יעבור באדמות של משהד, כפר-כנא וריינה.

ג'מאל זחאלקה: אבל תושבי היישובים האלה, שמונים בערך, אני מעריך, 40,000 אנשים – בדיוק כמו מספר התושבים בנצרת-עילית – גם הם לא יכולים ליהנות מהכביש המהיר.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שזה מעשה שלא ייעשה.

ג'מאל זחאלקה: זה זלזול באנשים ובצרכים שלהם.

ג'מאל זחאלקה: הגדיל לעשות ראש עיריית נצרת-עילית, מר גפסו, ואמר: זה כביש אסטרטגי.

ג'מאל זחאלקה: למה אסטרטגי?

ג'מאל זחאלקה: כי עכשיו אפשר להרוג או לעשות סיכול ממוקד של איזה שיח' בעזה או בגדה בלי שהכביש ייסגר, ברומזו לכך שהיו הפגנות בכביש הקיים כיום לפני כשמונה שנים.

ג'מאל זחאלקה: באמת זו סיבה חשובה שהיתה הפגנה ונחסם כביש.

ג'מאל זחאלקה: כל יום נחסם כביש בארץ.

ג'מאל זחאלקה: כל יום נחסם כביש בעולם.

ג'מאל זחאלקה: אבל סיבה כזו, לא לתת לאנשים גישה לכביש, אני חושב שזה גזענות, אבל אני לא חושב שהממשלה צריכה ללכת בעקבותיו של מר גפסו.

ראובן ריבלין: קודם כול, כל כביש בצפון, אנחנו היום נוסעים, אז מגיעים באמת לג'וליס מירושלים בשעה ו-50 דקות, בגלל שכל אותם צמתים שהיו הפכו להיות – מצוין.

ראובן ריבלין: גם הכביש מנצרת, שכולל את נצרת-עילית, הוא מצוין.

ראובן ריבלין: נדמה לי שמכפר-כנא הירידה עד ההתחברות לכביש שבו הוא יתחבר היא כמה – – –

ג'מאל זחאלקה: לא.

ג'מאל זחאלקה: צריך.

ג'מאל זחאלקה: הדרישה של התושבים היא לחבר אותם לכביש.

ראובן ריבלין: בסדר גמור.

ג'מאל זחאלקה: לא טוענים נגד קיום הכביש אלא נגד ההתעלמות.

ג'מאל זחאלקה: אפשר לעשות את זה תכנונית – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זחאלקה, תגיש לי שאילתא דחופה ואני אאשר לשאול את שר התחבורה.

ג'מאל זחאלקה: מאה אחוז.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני חושב שאם מישהו אמר, בעירייה זו או אחרת, דברים, זה על אחריותו.

ראובן ריבלין: אני לא מאמין בכלל שמשרד התחבורה שוקל שיקולים כאלה שהם ברמה של הפרדה.

ראובן ריבלין: אני לא מאמין.

ראובן ריבלין: אני אאשר לך.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ג'מאל זחאלקה: מאה אחוז.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מיכאלי.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת אייכלר.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, אני מצטרף לברכת רפואה שלמה למשה סילמן, ששוכב בבית-החולים ונמצא במצב רפואי אנוש.

אברהם מיכאלי: אני חושב שהסוגיה שלו חידדה את הדבר החשוב – יושב אתנו חבר הכנסת לשעבר רן כהן, שבכל יום שלישי בשבוע היה מעלה פה את הסוגיה של מניעת אובדנות וטיפול במשפחות של אלה שגרמו לעצמם נזק גדול בכך שלצערנו התאבדו.

אברהם מיכאלי: מה שרן החל אנחנו ממשיכים – לעסוק בסוגיה הזאת בכנסת הנוכחית.

אברהם מיכאלי: אדוני, ישנה עמותה, "בשביל החיים", שעוסקת בעידוד אותן משפחות שנמצאות במצוקה ובצרה, שחלילה עלולות להביא אותן להחלטה של אובדנות, שבעצם לא רק שמבחינת ההלכה זה אסור, אלא מבחינה אנושית זה דבר שגורם נזק לא רק לאיש או לאשה שהולכים לעולמם אלא גם גורם נזק למשפחה.

אברהם מיכאלי: פה אני רוצה, פשוט מאוד מעל בימת הכנסת לקרוא לאותם משרדי הממשלה שמפעילים היום פיילוט בכמה מקומות בארץ – הפיילוט הזה חייב להימשך כדי להציל עוד נפש ועוד נפש מישראל, כי הנזק שהדבר הזה בסוף גורם הוא נזק גדול וכביר, ואני מקווה שאף אחד לא יעשה את המעשה הנועז הזה כפי שעשה משה סילמן, ושלא יגיע לזה.

אברהם מיכאלי: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת מיכאלי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אייכלר.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, באותו עניין שהעלה חבר הכנסת מיכאלי, בעניין האדם בשם משה סילמן שהצית את עצמו, השם ישלח לו רפואה שלמה.

ישראל אייכלר: אל תדון את חברך עד שתגיע למקומו.

ישראל אייכלר: אי-אפשר להבין מה קורה לבן-אדם שמגיע למצב כזה.

ישראל אייכלר: מה שמדאיג אותי זה הלגיטימציה שהחברה, ואפשר לומר התקשורת, נותנת לבן-אדם שעשה את המעשה הזה.

ישראל אייכלר: אנחנו עוד נדבר בעניין הדיור, מה הביא אותו ואיך למנוע שאנשים לא יגיעו למצב כזה.

ישראל אייכלר: אבל אנחנו בשכונה שבה אנחנו רואים שאנשים בסוריה, בלוב ובמצרים – אנשים נשחטים ונשרפים, ואדם נפעל כפי פעולותיו.

ישראל אייכלר: הלב והרגש נהיים קהים לדברים כאלה, ולכן אם הרמב"ם אומר, שני דברים – א.

ישראל אייכלר: שאדם נפעל כפי שפעולותיו, זאת אומרת שגם אדם רע שעושה מעשים טובים הופך לאדם טוב, וגם אדם טוב שהופך לתליין הופך לאדם רע.

ישראל אייכלר: ואדם גם מושפע מהחברה.

ישראל אייכלר: לכן הרמב"ם אומר שאסור לגור בין אנשים רשעים.

ישראל אייכלר: אני אומר שאם התקשורת לא תפסיק לתת לגיטימציה למי שהצית את עצמו, חס וחלילה היא ודאי תיתן לגיטימציה למי שמצית אחרים, כי חברה יכולה להידרדר ממעשים כאלה.

ישראל אייכלר: אם התורה וחז"ל הזהירו כל השנים מפני המאבד עצמו לדעת, והיו דברים נוראיים שהיו עושים למי שמאבד לעצמו לדעת – להפוך את זה לדוגמה, לסמל ולמופת כי בתוניסיה זה קורה, אז חלילה יקרה כאן גם מה שקורה בסוריה, ואם אדם מוכן להצית את עצמו, ודאי שיהיו אחרים שיהיו מוכנים להצית אחרים.

ישראל אייכלר: חייבים לומר "סטופ", ולשלול את הלגיטימיות של אדם שפוגע, בעצמו או באחרים.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אורי אורבך, שאנחנו מחר נשביע אותו כסגן יושב-ראש הכנסת.

אורי אורבך: אדוני היושב-ראש, תודה, רבותי חברי הכנסת, אני מצטרף לדברים הקודמים.

אורי אורבך: פעולת התאבדות, בוודאי בפומבי, יש בה מן האלימות, קודם כול, וצריך להגיד את זה, עם איחולי ההחלמה לאיש האומלל.

אורי אורבך: אני אדבר דווקא על תובנה אחרת שעליתי עליה בשלוש, ארבע השנים האחרונות.

אורי אורבך: לא ידעתי שאנשים כל כך אוהבים כבוד.

אורי אורבך: עכשיו ראיתי את המכרז של האוצר.

אורי אורבך: אחד מסממני הכבוד זה מכונית מהודרת יותר, ולכן הוצעו לשרים, שלא בטובתם ולא ביוזמתם, מכוניות "ב.מ.וו" ששוויין 400,000 שקל במקום, נעבעך, "פורד מונדיאו" או "מאזדה 6", שזה רק 150,000 או 200,000 שקל לפני הנחה.

אורי אורבך: לכן יש לי הצעת חיסכון: בכסף שייחסך, כדי שלא ייגרע כבודם של השרים – בכל זאת, חבל – אפשר להחזיק שני פרשים עם סוסים, או אופנוען, במשך שנה שלמה, שייסע לפני המכונית.

אורי אורבך: אם רוצים לחסוך יותר, בכסף שייחסך – אבל אין למנוע טוב מבעליו, את הכבוד הראוי למיניסטרים – שני תרנים עם דגלים, או אפילו ארבעה, בארבעה צדי המכונית.

אורי אורבך: ואולי אפילו לתת מספר לפי ערכו של השר, מספר שרד, 7, 8, 9 – ורק על זה אני חושב שיהיו משברים קואליציוניים – לפי הדירוג בממשלה.

אורי אורבך: והדגלים והסוסים והאופנוענים ייסעו לפני השר לענייני בלי תיק או משהו.

אורי אורבך: אני חושב שיהיה בזה גם חיסכון כספי – לא גדול כמו עכשיו, שחוזרים ל"מאזדה 6", אבל חיסכון מסוים – וגם כבודם של השרים במשרד האוצר לא ייפגע.

ראובן ריבלין: אני דורש שיהיה כתוב גם: כך ייעשה לאיש אשר הכנסת חפצה ביקרו.

אורי אורבך: כמובן, ולפני היושבי-ראש וסגני היושב-ראש בכלל אני חושב שצריך שיירת אופנועים, וזו כבר שיחה אחרת.

ראובן ריבלין: אנחנו כבר מתכננים לך מכונית מיוחדת.

אורי אורבך: כמובן.

אורי אורבך: אנחנו – – –

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: רבותי, האם השר מרגי מבקש להתייחס?

יעקב מרגי: לא.

ראובן ריבלין: לא מבקש להתייחס.

ראובן ריבלין: רבותי אנחנו נעבור לסעיף הבא.

ראובן ריבלין: אני אבקש משר השיכון להיכנס, ומכל החברים.

ראובן ריבלין: הודעה למזכירת הכנסת – בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי ועדת הכספים החליטה לחדש את הדיונים בהצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (קופות גמל) (תיקון מס' 10), התשע"ב–2012, בהתאם לסעיף 89 לתקנון הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: כמו כן, הונחה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית הצעת חוק סיוע לקטינים נפגעי עבירות מין או אלימות (תיקון מס' 2), התשע"ב–2012, שהחזירה הוועדה לזכויות הילד.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה למזכירת הכנסת.

ראובן ריבלין: ציון יום הדיור

ראובן ריבלין: נעבור להצעות לסדר-היום מס' 8707, 8708, 8733, 8769, 8774, 8775, 8776, 8777, 8778 ו-8781 בנושא: ציון יום הדיור.

ראובן ריבלין: אדוני שר השיכון, מכובדי חברי וחברות הכנסת, אנחנו מציינים היום את יום הדיור הציבורי, ביוזמתו של חבר הכנסת דב חנין, בסמיכות לתקרית הקשה שבה משה סילמן הצית את עצמו במחאה על משבר הדיור הציבורי.

ראובן ריבלין: אין ספק שמקרה כזה אסור היה לו לקרות.

ראובן ריבלין: אין כל ספק שבנכונות, תיאום ודרכי עבודה מסודרים ניתן היה למנוע את הידרדרותם של אזרחים רבים אל הרחוב, אזרחים שנושרים אל פי התהום ומצטרפים אט-אט לסטטיסטיקה העגומה והטרגית של חסרי הבית.

ראובן ריבלין: אני תומך בכל מלה שאמר היום השר בריאיון באחד מערוצי הרדיו.

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: אך אסור להתעלם מזעקתו.

ראובן ריבלין: זעקתו היא זעקתם של אזרחים רבים, החרדים יום-יום מלהיזרק לרחוב ללא קורת גג.

ראובן ריבלין: זוהי זעקה החושפת את הכשל המתמשך של המדינה בכל הנוגע לדיור הציבורי.

ראובן ריבלין: רבותי, מחר נציין כאן במליאת הכנסת את יום ז'בוטינסקי.

ראובן ריבלין: ז'בוטינסקי ראה במדור, אחד מחמשת המ"מים, בהבטחת קורת גג לכל אדם, מחויבות בסיסית של המדינה כלפי אזרחיה.

ראובן ריבלין: עוד שנים טרם הוכרזה מדינת הרווחה הוא הציב את יסודותיה.

ראובן ריבלין: אבל כיום, רבים מאלו הרואים עצמם כתלמידיו לא מרגישים מחויבות למשנתו הכלכלית.

ראובן ריבלין: יש כאלה שיציינו בסרקזם שאכן ז'בוטינסקי הצביע על חמשת המ"מים כזכויות טבעיות, אך הוא לא הצביע על מקורות התקציבים לממש אותן, ומכיוון שכך, נגזר עליהן להישאר זכויות הצהרתיות בלבד.

ראובן ריבלין: הרעיונות – איך אומר חבר הכנסת יעקב אדרי?

ראובן ריבלין: איך זעק פה שנים חבר הכנסת והשר לשעבר רן כהן?

ראובן ריבלין: הרעיונות היפים הללו, כך הם סבורים, הם תיאורטיים.

ראובן ריבלין: הם שייכים לעולם אידיאי, שהיה קיים במוחם של הוגי הציונות לפני שהמדינה היהודית הפכה למציאות ממש.

ראובן ריבלין: לדידם, כעת, משהפכה המדינה למציאות ממשית, אפשר לגנוז אותם.

ראובן ריבלין: אבל למרבה הפלא דווקא בנושא הדיור הציבורי היתה הסכמה בין הרוויזיוניסטים לסוציאליסטים, בין חרות למפא"י.

ראובן ריבלין: דוד בן-גוריון אמר: "לאורך ההיסטוריה שלה ראתה ממשלת ישראל את השיכון ככלי מרכזי להשגת יעדה של המדינה וגם כצורך אנושי שעל המדינה מוטל לספקו לאזרחיה".

ראובן ריבלין: לצערי הרב, המדינה לא עומדת בהתחייבויותיה, לא אלו הקבועות בחוק ולא אלו שהוקצו במסגרת התקציב.

ראובן ריבלין: ואינני מדבר כאן על הקושי ההולך וגובר של המעמד הבינוני פשוט לקנות דירה – מי שהאבא שלו לא מאפשר לו, לא יכול לקנות דירה.

ראובן ריבלין: אפילו לא על דיור בר-השגה.

ראובן ריבלין: אני מדבר על הדיור הציבורי.

ראובן ריבלין: הדיור הציבורי במשבר חמור שאין כמותו, ויודע זאת כל מי שעוסק בנושא.

ראובן ריבלין: בלשכתי ובלשכות רבות של חברי הכנסת מתקבלות מדי שבוע עשרות פניות של אמהות חד-הוריות, ניצולי שואה, נכים ומשפחות ברוכות ילדים, כן ירבו, הזכאים לדיור ציבורי על-פי החוק, והזכות הזאת נמנעת מהם בתואנות ביורוקרטיות אלו ואחרות.

ראובן ריבלין: הרי השר אמר לנו: יש אלפי משפחות שזכאיות לדיור ציבורי.

ראובן ריבלין: גם הממשלה הלכה לקראתן היום בעזרה בשכר דירה.

ראובן ריבלין: הן זכאיות, רק אין מה לתת להן.

ראובן ריבלין: מבקר המדינה, בדוח שפרסם ב-2007, מצא כי משפחות זכאיות ממתינות לפעמים יותר מעשור עד למתן פתרונות בדיור הציבורי.

ראובן ריבלין: כך גם קבע הממ"מ, מרכז המחקר והמידע של הכנסת.

ראובן ריבלין: נכים רתוקים לכיסא גלגלים ממתינים גם הם למעלה מעשור עד למציאת פתרון, ופתרון אין.

ראובן ריבלין: וכאילו לא די בכך, אנו מקבלים פניות רבות על חובות קלים התופחים לחובות ענק; על משפחות המאבדות בתים בשל חוב זעום לבנק.

ראובן ריבלין: הזכות למגורים, גם זו המוכרת באופן מצומצם על-ידי החוק, לא ממומשת בגלל היעדר מדיניות ברורה ובשל כשלים ביורוקרטיים המהווים מכשול בלתי עביר לאזרח הפשוט.

ראובן ריבלין: מעשהו של סילמן – והלוואי שלא היה עושה אותו – נבע מייאוש עמוק של אדם בודד, ולא מדובר כאן חס וחלילה בתופעה.

ראובן ריבלין: אבל זו אינה הסיבה להמשיך את המצב הקיים.

ראובן ריבלין: מעשה זה צריך לעורר אצלנו אותות אזהרה, לפקוח את עיני הממשלה ומקבלי ההחלטות ולהביא לשינוי מעשי ביישום עקרונות הדיור הציבורי.

ראובן ריבלין: אני מחזק את ידו של שר השיכון, אשר נאבק בכל אותן מכשלות ומניעות אשר הביאו אותנו עד היום לידי מצב שבו נתגבש, ואני חושב שגם הכנסת כולה צריכה לעמוד לימינו בוויכוח אשר מתחולל בין משרד השיכון לבין משרד האוצר.

ראובן ריבלין: אנחנו צריכים לתת מעון לאנשינו – לא לתת לאלה שיכולים בעצמם, אלא לאלה שזקוקים, שכן חברה שאינה עוזרת לאנשים אשר הגיעו למצב של חוסר ישע באופן אובייקטיבי איננה חברה, אם אינה עוזרת להם.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת יעקב אדרי, אמרתי זאת בקואליציה, אמרתי זאת באופוזיציה, הצבעתי גם כחבר בקואליציה ואפילו כשר בממשלה בעד חוק הדיור הציבורי, כפי שהיה וכפי שהובא פעמים רבות.

ראובן ריבלין: אנחנו הגינו רעיון שאנחנו נמכור לבעלי דירות את דירותיהם, ובלבד שהכסף ייוחד לרכישת דירות.

ראובן ריבלין: ושר השיכון צודק.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת דב חנין – ראשון הדוברים.

ראובן ריבלין: יעקב אדרי אחריו, שכן הוא חייב להחליט אם הוא רוצה לשבת שם או רוצה לשבת פה.

ראובן ריבלין: נשחרר אותו.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, אדוני השר, פעילי מאבק הדיור הציבורי והמחאה החברתית שמכבדים אותנו בנוכחותם ביציע, חבר הכנסת לשעבר רן כהן, שנאבק שנים למען דיור ציבורי בחברה הישראלית, אדוני היושב-ראש, את הדיון הזה אי-אפשר לפתוח בלי להזכיר את משה סילמן.

דב חנין: אדם שעשה את הכול כדי לעמוד על רגליו בכבוד, היה לו עסק, רצה ועשה את הכול כדי לחיות בכבוד, אבל בסופו של דבר הגיע לייאוש נורא כאשר הוא ראה את כל הדלתות סגורות בפניו.

דב חנין: ואדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר לך, כל כך הרבה אנשים אנחנו שומעים שהם מרגישים שכל הדלתות נסגרו בפניהם.

דב חנין: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, חברי כנסת אחרים נוספים שנמצאים אתנו פה באולם – בכל שבוע, אדוני היושב-ראש, אנחנו מקבלים פניות רבות של נשים, של גברים, של אנשים.

דב חנין: כשאנחנו קוראים את הפנייה לרגע לפעמים נעתקת הנשימה.

דב חנין: אתה כבר לא יודע מה לעשות.

דב חנין: אתה מרגיש שהבן-אדם הזה פונה אליך כאל, באמת, הישועה האחרונה, ואתה מרגיש, גם כשאתה חבר כנסת, חוסר אונים.

דב חנין: חוסר אונים.

דב חנין: אתה מנסה לפנות לרשויות, אבל אפילו אני כחבר כנסת לפעמים מרגיש שאי-אפשר.

דב חנין: מה אני יכול להגיד על אזרחים שמגיעים למצב הזה?

דב חנין: כל כך הרבה אנשים מוצאים את כל הדלתות סגורות, וכל כך הרבה אנשים מוצאים את כל הדלתות סגורות כשהם מחוץ לבית ואין להם בית לגור בו.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, כן, אלה טרגדיות אישיות, אבל ממש לא רק טרגדיות אישיות.

דב חנין: זו כבר באמת טרגדיה לאומית.

דב חנין: זה משבר לאומי, ולמשבר הלאומי הזה יש הרבה פנים אנושיות.

דב חנין: ובכל שבוע, אדוני היושב-ראש, הפנים האלה, האנושיות, עבורי מתחלפות, כי אני נתקל בעוד מקרה מזעזע.

דב חנין: אז אני אזכיר את הפנים של המשבר הזה היום, באחד מדיוני ועדות הכנסת שאנחנו קיימנו ביום הזה.

דב חנין: הפנים של המשבר הזה היום עבורי היו פנים של אשה, אם חד-הורית, שיש לה בן אוטיסט במצב לא פשוט והיא מקדישה לו את חייה במסירות עצומה כדי שהוא יתפתח ויגדל ויוכל לחיות את חייו בחברה.

דב חנין: קשה מאוד במציאות כזאת.

דב חנין: קשה לעבוד, קשה להתפרנס.

דב חנין: וכשאין אפילו בית, אין קורת גג, אין לאדם אפילו את מבצרו האחרון.

דב חנין: ואשה כזאת, אדוני היושב-ראש, מוצאת את עצמה בלי בית.

דב חנין: וכשהיא באה לרשויות שאחראיות לדיור ציבורי, אומרים לה, אדוני היושב-ראש: אין בעיה, את צריכה פשוט לעשות עוד שני ילדים.

דב חנין: המקרה הזה הוא לא מקרה בודד, והפקיד שיושב מולה הוא לא אדם רע לב באופן אישי.

דב חנין: הוא מפעיל קריטריונים, הוא פועל לפי שיטה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, זו לא טעות.

דב חנין: עם כל הכאב אני אומר את זה.

דב חנין: זו לא טעות – זו מדיניות.

דב חנין: בעבר הלא-רחוק, אדוני היושב-ראש, בשנות ה-70 המוקדמות, שליש מהדירות בישראל היו דיור ציבורי.

דב חנין: אני לא מתגעגע לאותה תקופה, היו בה גם הרבה מאוד בעיות, ואפליות, וקשיים, וסריטות ומצוקות, אבל מדינת ישראל ידעה בעבר לבנות עשרות אלפי דירות, מאות אלפי דירות שבהן שיכנו המוני אנשים שהגיעו לכאן מכל קצווי העולם ובהתחלה חיו במעברות, ומצאו פתרונות לתפארת.

דב חנין: ומה שקרה בעשור האחרון, נמכרו עשרות אלפי דירות, התקבלו מיליארדי שקלים.

דב חנין: לאן הלך הכסף?

דב חנין: איך מחזירים את הכסף הזה?

דב חנין: על זה, אדוני היושב-ראש, אני דרשתי ועדת חקירה פרלמנטרית.

דב חנין: לצערי הממשלה התנגדה ולא הצלחנו להעביר את זה, אבל אני חושב שאת זה צריך לחקור, באמת צריך לחקור, גם כדי לברר מי החליט וגם כדי לברר איך מתקנים.

דב חנין: בכל מקרה, במיליארדי השקלים האלה לא בנו ולא קנו דירות ציבוריות, והתוצאה, מלאי הדירות הציבוריות בישראל הלך והצטמצם בקיצוניות.

דב חנין: במקום לקנות ולבנות דירות, החמירו את הקריטריונים ויצרו את אותה מיטת סדום.

דב חנין: אדוני, אין לי אלא לומר שכשאני קורא את רשימת הקריטריונים האלה אני אומר:

דב חנין: זוהי דמותו של הרוע, כך נראה הרוע.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חנין, הבעיה היא עוד יותר חמורה, שגם כשהחמירו את הקריטריונים, אנשים שמתאימים לקריטריונים החדשים לא יכולים לקבל דירה.

דב חנין: אכן.

ראובן ריבלין: על זה זועק השר, השר זועק.

ראובן ריבלין: תשמעו, אי-אפשר לבוא ולומר אחר כך: השר היה שקט.

ראובן ריבלין: הוא צועק.

ראובן ריבלין: הוא לא יכול.

ראובן ריבלין: אם לא יעמידו לרשותו דירות, אין מה לעשות.

ראובן ריבלין: אם יעמידו לרשותו דירות והוא יעשה איפה ואיפה, השר יעמוד לדין הציבור וכמובן לדין הכנסת, אבל הוא בא ואומר: יש לי אנשים – הוא יזם דבר חשוב ביותר, אני אמרתי את זה עוד קודם, הוא יזם את העזרה בשכר דירה.

ראובן ריבלין: ובהחלט הממשלה הלכה – כי בלתי אפשרי היה לעמוד בנושא זה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אנחנו מסתכלים בדוח ועדת-טרכטנברג, המספרים שם אומרים: 42,000 אנשים ממתינים.

ראובן ריבלין: נכון.

דב חנין: אבל אני אומר, וחשוב לי לומר את זה היום, כי את המצוקות כולנו מרגישים, ובאמת אנחנו ישבנו, כמה מחברי הכנסת – חברתי חברת הכנסת לוי אבקסיס וחברים נוספים, היינו בשדולה שהתכנסה.

דב חנין: באמת זו היתה שדולה של צעקה וקריאה גדולה באמת מהלב ומתהומות המציאות שאנשים נמצאים בה.

דב חנין: אבל חשוב לי לומר כאן, אדוני היושב-ראש, יש מה לעשות.

דב חנין: יש מה לעשות.

דב חנין: קודם כול, מיידית, להפסיק את הפינויים.

דב חנין: במציאות כזאת אי-אפשר להמשיך לזרוק אנשים מבתיהם.

דב חנין: ומיידית, לתת סיוע בגובה שכר דירה לכל אותם אנשים שזכאים ולכל אותם אנשים שנמצאים על גבול הזכאות; לתת להם סיוע בשכר דירה עד שנקדם פתרונות יותר רוחביים.

דב חנין: והפתרונות היותר-רוחביים, אדוני היושב-ראש, לא צריך להמציא אותם.

דב חנין: אנחנו בשדולה מנסים לקדם כמה חוקים, אני אזכיר אותם רק בכותרות: חוק הזכות לדירה ציבורית, שקובע מי ומתי זכאים לדירה ציבורית, כדי שלא נהיה כבולים לאותם קריטריונים, שכל פעם ממציאים אותם מחדש.

דב חנין: חוק של הגדלת המלאי של הדירות הציבוריות.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אני לא הייתי מסתפק ב-5%; באירופה מדברים על 20%, באוסטריה זה 27%.

דב חנין: עכשיו, שלא נחשוב שהמצב החברתי באוסטריה הוא יותר גרוע מאשר אצלנו, ואצלם יותר אנשים נמצאים במצוקת דיור.

דב חנין: מה שהם יכולים לעשות, גם אנחנו, עם מצוקות הדיור שלנו, אולי עוד יותר אנחנו צריכים לעשות.

אורלי לוי אבקסיס: זה לא עולה למדינה כסף, צריך להזכיר את זה.

אורלי לוי אבקסיס: זה לא עולה למדינה כסף.

דב חנין: בוודאי, בוודאי, זה מחייב את היזמים, כמו שאומרת חברת הכנסת לוי אבקסיס.

דב חנין: חוק של מידע ושקיפות בדיור הציבורי, חוק של איסור פינוי ללא דיור חלופי, חוק של ביטול והסדרת חובות הדיירים, חוק של תחזוקה ותיקונים אמיתיים בדיור הציבורי.

דב חנין: אבל אני רוצה לסיים, אדוני היושב-ראש, בקריאה למהפכה גדולה עוד יותר.

דב חנין: אני לא מסתפק בחוקי עניים, אני רוצה חוקי רווחה.

דב חנין: במקום דיור ציבורי קטן ומזערי, בשולי החברה, לקבוצה קטנה של המצוקה הכי קיצונית, שזו המציאות שאנחנו הגענו אליה, צריך לקדם דיור חברתי, עם מגוון של פתרונות לרצף הבעיות.

דב חנין: בקצה הקיצוני צריך את מלוא ההתגייסות של המדינה, באמת בדיור שיועמד לרשות אנשים שאין להם שום דרך אחרת.

דב חנין: אבל רצף של פתרונות, כמו שמקובל בעולם, ממצבי המצוקה הכי קיצוניים ועד לאותם סטודנטים, שאדוני היושב-ראש הזכיר, שגם להם צריך לעזור, כי גם הם צריכים לגור באיזשהו מקום.

דב חנין: ובעניין הזה, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לציין ולהביע הערכה לצוות הדיור של מחאת האוהלים, קבוצה שעבדה לאורך שנה וגיבשה את התפיסה הזו של פתרונות הרצף, ממצבי המצוקה ועד המצבים הפחות-חמורים.

דב חנין: אנחנו יכולים, אדוני היושב-ראש, להגיע למצבה של הולנד, ששם שליש מהדירות הן דיור חברתי; אנחנו יכולים להגיע למצבה של אוסטריה – רבע מהדירות הן דיור חברתי; או צרפת, או בריטניה – חמישית מהדיור הן דיור חברתי.

דב חנין: זה אפשרי.

דב חנין: וזה יבטיח, אדוני היושב-ראש, בית.

דב חנין: בית לתושבי ואזרחי ישראל.

דב חנין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה לחבר הכנסת דב חנין, שגם ביוזמתו כל אחר-הצהריים הזה מתנהל.

דב חנין: תודה.

דב חנין: אני רק רוצה להתנצל גם בפני השר, אני פשוט נאלץ לצאת להלווייתו של הבן של חברנו חבר הכנסת מלכיאור, ולכן אני לא אוכל לשמוע את כל תשובתו של השר.

דב חנין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: הכנסת כולה משתתפת בצערו, באמת, של השר לשעבר וחבר הכנסת לשעבר מלכיאור.

ראובן ריבלין: הבן נפטר.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת יעקב אדרי, בבקשה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מג'אדלה, אדוני, אני לא אתפוס את – – –

יעקב אדרי: אדוני היושב-ראש, מכובדי השרים, חברי חברי הכנסת, כולנו היינו מזועזעים מהמקרה הטרגי של משה סילמן.

יעקב אדרי: מי לא נדהם?

יעקב אדרי: למי לא נכנס העסק הזה ללב?

יעקב אדרי: לכולנו.

יעקב אדרי: גם אני, אדוני יושב-ראש הכנסת, שמעתי את השר בדרכי לכאן היום בבוקר, הוא דיבר דברי טעם, מבין את הנושא.

יעקב אדרי: שמעתי גם את פקיד האוצר – – –

ראובן ריבלין: הוא מביא גם דרך.

יעקב אדרי: אני שמעתי אותו בקשב רב.

יעקב אדרי: ושמעתי את פקיד האוצר, ושמעתי, אותו פקיד דיבר ככה בדיוק לפני שנתיים ושלוש בדיונים בוועדת הכספים, סיפר לנו נסים ונפלאות.

יעקב אדרי: ומה לעשות, אדוני היושב-ראש, ואתה זוכר, היית פה כשאני אמרתי לשר: כל הצעדים שלכם – לפני שלוש שנים, עליתי פעם אחר פעם וזעקתי את זעקתם של אנשים בנושא מצוקת הדיור והבאתי את הדוגמאות של אור-עקיבא.

יעקב אדרי: מה לעשות?

יעקב אדרי: אני מכיר את זה.

יעקב אדרי: הייתי שם, אני חייתי את המצוקה, ואני, יחד עם חברי, ניסינו לפתור את הבעיה.

יעקב אדרי: אדוני שר השיכון, שמעתי אותך היום מפיל את כל התיק על האוצר.

יעקב אדרי: בסדר, תמיד, כולנו מפילים את הכול על האוצר.

יעקב אדרי: אבל אם היית גורם למשבר, כמו שעשית לא מזמן וקיבלת את הנושא של מענק המקום, אבל היית עושה את זה מזמן, יכול להיות שהיו לנו פתרונות.

יעקב אדרי: ואני יודע שיש לך רצון.

יעקב אדרי: אני יודע גם שאתה בא ממקום שמבין מצוקה, אתה גדלת בזה, אבל הייתם צריכים לשבור את הכלים על העניין הזה, כי הזעקה היתה גדולה.

יעקב אדרי: הפתרונות שהיו, שהצעתם, לא היו פתרונות.

יעקב אדרי: אני זוכר את מסיבות העיתונאים; מה לעשות?

יעקב אדרי: אני זוכר.

יעקב אדרי: מי לא זוכר את פתרונות הקסם להורדת מס השבח על דירה ראשונה ושנייה.

יעקב אדרי: אמרנו שזה לא פתרונות, זה "אקמול" לחולה סרטן.

יעקב אדרי: וכמובן אומרים, הדבר הכי חשוב, הדיור הציבורי.

יעקב אדרי: חברי הטוב רן כהן – מה לעשות שהיינו ביחד הרבה שנים, עשינו כמה דברים ביחד – נלחם על מנת שאנשים יוכלו לרכוש, אותם אנשים ששילמו שכירות כל החיים שלהם יוכלו לרכוש במחיר מוזל את הדירה.

יעקב אדרי: אבל הוא התנה את זה בדבר מאוד מאוד חשוב, וזה גם מופיע בחוק: שהכסף, ההכנסות ממכירות הדירות יבנו בהן דירות.

יעקב אדרי: וחברתי, חברת הכנסת הנמרצת אורלי, הלכה ובדקה את העניין, לאן הלך הכסף.

יעקב אדרי: אגב, התיק הזה, מפילים אותו על הסוכנות לא בצדק, אני הלכתי ובדקתי את זה אחרייך.

יעקב אדרי: הסוכנות מילאה את חובתה כלפי המדינה והיא מימנה את קליטת העלייה הגדולה שהיתה בשנות ה-90.

יעקב אדרי: זה ההסכם בין הממשלה לסוכנות.

יעקב אדרי: הכסף שנכנס לאוצר הלך, נעלם כלא היה.

יעקב אדרי: עשו פה, עשו שם.

אורלי לוי אבקסיס: 2.7 מיליארד.

יעקב אדרי: נכון.

יעקב אדרי: על זה היית צריך לעמוד, שר השיכון, ולהגיד: רבותי, הכסף הזה נועד לצורך בניית דירות לדיור ציבורי.

יעקב אדרי: יכול להיות שהיום לא היינו במצוקה הזאת.

יעקב אדרי: מספיק שהיו בונים כמה מאות דירות בשנה מאז שהופעל החוק שאתה חוקקת – ואני יודע כמה מיררו את חייך בעניין הזה – אבל בעקשנות, בהתמדה, והרבה מאוד נהנים מזה.

יעקב אדרי: אבל ההמשך, החלק השני של זה, לא היה: לתת לבנות כל שנה.

יעקב אדרי: אז אני מחזק את ידיך, אדוני שר השיכון, במאבק שלך לדיור ציבורי.

יעקב אדרי: 5%, 10%, כמה שתשיג תבורך, זה גם חשוב, ואל תוותר להם.

יעקב אדרי: מעניין שמוצאים כסף לכל דבר.

יעקב אדרי: מוצאים כסף לכל דבר בסוף.

יעקב אדרי: כשרוצים, כשהחרב על הצוואר – יש.

יעקב אדרי: אז גם אתה, כמו שאמרת, ואתה מחויב לציבור, גם שלך, גם לכלל העם – אותו ציבור פשוט שזועק, ויש במדינה הרבה סילמנים כאלה.

יעקב אדרי: יש הרבה מאוד, שהגיעו לרמה הכי נמוכה.

יעקב אדרי: המצב של הדיור הציבורי, אני מדבר על הדיור הציבורי שכבר קיים, מאוד גרוע, מאוד ירוד.

יעקב אדרי: ביוב זורם בבתים.

יעקב אדרי: אני מסייר, מה לעשות.

יעקב אדרי: קיצצו לך את התקציבים לשיפוצים, לשיקום שכונות.

יעקב אדרי: אין דבר כזה.

יעקב אדרי: אדוני שר השיכון, יש בידך הרבה כוח.

יעקב אדרי: אני יודע את זה.

יעקב אדרי: והיום אמרת דברים ברורים.

יעקב אדרי: תעשה את זה, ואנחנו נהיה אחריך.

יעקב אדרי: תודה.

גאלב מג'אדלה: תודה לחבר הכנסת יעקב אדרי.

גאלב מג'אדלה: חברת הכנסת מירי רגב.

גאלב מג'אדלה: סליחה, אורלי.

גאלב מג'אדלה: בבקשה.

גאלב מג'אדלה: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, חמש דקות.

אורלי לוי אבקסיס: לא, זאת הצעה רגילה, זה עשר דקות, אדוני היושב-ראש.

גאלב מג'אדלה: עשר דקות?

אורלי לוי אבקסיס: כן, זה על חשבון הסיעה.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו ביקשנו הצעה רגילה.

אורלי לוי אבקסיס: טוב, על זה אנחנו לא נתווכח.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי הכנסת, האמת היא שאין ביטוי בשפת אנוש שיתאר את עוצמת הרגשות, הכאב והייאוש שהביאו את האזרח משה סילמן להצית את עצמו.

אורלי לוי אבקסיס: במו ידיו הוא הבעיר את גופו, ואיבריו הנשרפים בלהבות היו לזעקה שהבקיעה את חומת האטימות וההתעלמות מסבלם של אזרחים רבים כמוהו, שעברו את השער שמאחוריו אובדת כל תקווה.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, סילמן לא היה מקרה בודד, לא.

אורלי לוי אבקסיס: כולנו תקווה שמעשהו יישאר בודד, אבל כולנו יודעים שכמוהו רבבות אזרחים מתהלכים היום בעיניים כבויות מייאוש, מסחבת, מחוסר כתובת שתפתור את בעייתם.

אורלי לוי אבקסיס: הם נושאים את אותו כאב, אותן תחושות, הם עייפים ואין בהם עוד כוח.

אורלי לוי אבקסיס: הם נושאים את עיניהם ואינם יודעים לאיזו כתובת.

אורלי לוי אבקסיס: הם הפכו לנתון סטטיסטי קבוע.

אורלי לוי אבקסיס: ככל שחולפות השנים כך מתחלף נוף מגוריהם: מדירה ארעית למקלט, מחדר מדרגות לגן ציבורי, מאוהל זמני שמסלקים כמטרד ציבורי – אל הרחוב.

אורלי לוי אבקסיס: חברי הכנסת, היקפה של בעיה חמורה זו חייב היה להדליק נורה אדומה, על משמעותה והשלכותיה לעתידנו כחברה וכמדינה.

אורלי לוי אבקסיס: היא איננה פוסחת לא על זוגות צעירים ולא על משפחות, לא על ערים ולא על הפריפריה, לא על חלשים ולא על המעמד הבינוני.

אורלי לוי אבקסיס: ההתייחסות לאוכלוסיית מחוסרי הדיור לוקה לא רק באטימות אלא אף בציניות.

אורלי לוי אבקסיס: מכל ההבטחות והתוכניות המתוקשרות לא נותר דבר.

אורלי לוי אבקסיס: לא זו בלבד שלא חל שיפור במצבם של הסובלים, אלא חל שינוי ביחסם של האחראים זה כלפי זה.

אורלי לוי אבקסיס: תוצאות – אין; האשמות הדדיות אנו רואים מעל דפי העיתונות כולם.

אורלי לוי אבקסיס: ובראותנו את התמונות ובפוגשנו את המקרים אנחנו שואלים את עצמנו, כאזרחי המדינה הזאת, מה קורה למשפחה כזו, הנודדת ממקום למקום – מושפלת, כואבת, דואגת, מיואשת?

אורלי לוי אבקסיס: האם מישהו חושב לרגע מה עובר במוחו של ילד מחוסר קורת גג שעובר את הטלטלה ואת ההשפלה הזאת?

אורלי לוי אבקסיס: האם מישהו יודע להעריך את ההשלכות הנפשיות על עתידו של ילד זה, הנזרק לרחוב, הישן בגן ציבורי, המביט בעיני אמו חסרת האונים?

אורלי לוי אבקסיס: איזו סלידה מתפתחת בלבו של ילד זה כלפי הממסד וכלפי ה"מסודרים"?

אורלי לוי אבקסיס: חשבתם על זה לרגע?

אורלי לוי אבקסיס: מישהו נתן את דעתו על כך?

אורלי לוי אבקסיס: וכעת לקובעי המדיניות.

אורלי לוי אבקסיס: לנוכח המצב המזעזע אני רוצה לשאול: לו היה זה בנכם, לו היה מדובר בילד הפרטי שלכם – ולא, זו איננה שאלה קנטרנית; זאת תזכורת למחויבות, לאחריות הבסיסית של כל ממשלה בישראל כלפי אזרחיה.

אורלי לוי אבקסיס: על בסיס זה, אם צריך בכלל לצטט, קבע ראש הממשלה הראשון של מדינת ישראל, דוד בן-גוריון, כביטוי ליחס המדינה כלפי הצעיר המתגייס: "תדע כל אם עברייה" – ואני לא אמשיך לצטט.

אורלי לוי אבקסיס: אבל מה עלינו לומר היום לאותה אם לגבי עתידו של ילד זה, שהממסד סילק מהבית, שזרק לרחוב, והיא אובדת תקווה?

אורלי לוי אבקסיס: לנוכח חומרת המצב המתמשך, לא אחת נשאלת השאלה: האם זו מכה משמים?

אורלי לוי אבקסיס: האם פתרונה של הבעיה הכאובה הזאת הוא משימה בלתי אפשרית?

אורלי לוי אבקסיס: לא ולא.

אורלי לוי אבקסיס: הראיה היא שהיו זמנים לא רחוקים שבהם מצוקת הדיור זעזעה את המדינה; היא הקיפה אז את השכונות בערים ואת ערי הפיתוח.

אורלי לוי אבקסיס: ההפגנות אז זעזעו והדאיגו את כולם.

אורלי לוי אבקסיס: איש אחד ראה את הסכנה הטמונה בתחושת הניכור שבה חיו למעלה ממיליון נפש בישראל, ושמו היה מנחם בגין ז"ל, ראש הממשלה דאז.

אורלי לוי אבקסיס: הוא הטיל על אחד משריו, המוכר לי, מוכר לי היטב, את מלאכת הבנייה והשיקום שתציל את החברה הישראלית.

אורלי לוי אבקסיס: התוצאות לא איחרו לבוא, והמאמץ הלאומי המרוכז הביא לבנייתן של שכונות גדולות, לפתרונות דיור ולשיקום השכונות שהיה לבשורה לרבבות אזרחים; מה שהוכיח, שכאשר רוצים – אין זו אגדה.

אורלי לוי אבקסיס: וצריך לרצות, וצריך לעשות – בטרם פורענות.

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: חברת הכנסת מירי רגב.

גאלב מג'אדלה: אחריה – אילן גילאון.

גאלב מג'אדלה: בבקשה, חברת הכנסת רגב, חמש דקות לרשותך.

מירי רגב: כבוד היושב-ראש, תודה לך, כבוד השר, כבוד חברי הכנסת, אני קודם כול רוצה לאחל החלמה שלמה ובריאות טובה לסילמן משה, ושלא יחשבו אחרים, חס וחלילה, לנהוג בדרך הזאת.

מירי רגב: אנחנו נמצא את הפתרונות הנכונים, ואני יודעת שקשה להגיד "פתרונות נכונים".

מירי רגב: בהזדמנות הזאת, לפני שאני מדברת על הדיור הציבורי, רק לברך את שר החינוך על ההחלטה להפוך היום את האוניברסיטה באריאל לאוניברסיטה – כך נכון שיהיה.

מירי רגב: היום אנחנו חוגגים בכנסת יום הולדת, אילן.

מירי רגב: יום הולדת לדיור.

מירי רגב: אז כמו בכל יום הולדת, בואו נשיר: איפה, איפה, איפה העוגה?

מירי רגב: איפה, איפה, איפה הדירה?

מירי רגב: ואיפה, איפה, איפה החמלה?

מירי רגב: איפה החמלה, לעזאזל?

מירי רגב: איבדנו אותה.

מירי רגב: איפה החמלה?

מירי רגב: הציבור לא מטומטם.

מירי רגב: הפוליטיקאים עסוקים בבחירות, והעם עסוק בהישרדות.

מירי רגב: הזוגות הצעירים במדינה לא מסוגלים לרכוש דירה קטנה ולהקים דירה ובית במדינת ישראל.

מירי רגב: אין להם גם היכולת לשלם את שכר הדירה הגבוה, הבלתי אפשרי, לדירה קטנה.

מירי רגב: המדינה מחויבת לאפשר לכל אחד ואחת מאזרחי המדינה את הזכות הבסיסית של קורת גג בהתאם להישג ידו.

מירי רגב: היום בית הוא חלום רטוב של כל צעיר במדינת ישראל.

מירי רגב: מי שאין לו אבא עשיר עם כמה מיליונים בצד, לא יכול לקנות בית.

מירי רגב: זוגות צעירים לא יכולים לרכוש בית היום – הם לא חלשים, חברתי אורלי, שחזרנו עכשיו מכנס מאוד קשה.

מירי רגב: הם לא חלשים, הם פשוט לא מסוגלים לקנות בית, לרכוש דירה, למרות ששני בני-הזוג עובדים, משלמים מסים, הולכים לצבא ועושים מילואים.

אורלי לוי אבקסיס: הם לא יכולים לקבל דירה – – –

מירי רגב: תיכף נגיע גם לזה.

מירי רגב: המדיניות היא מדיניות לא הוגנת, שלא מאפשרת צדק חברתי אמיתי במה שקשור לדירה.

מירי רגב: כבר כמה עשורים – או לא כמה עשורים, בעשור האחרון, לא מטפלים בצורה נכונה בכל מה שקורה לדיור.

מירי רגב: ושלא יספרו סיפורים.

מירי רגב: כששר השיכון היה דוד לוי – ציינה את זה קודם חברתי אורלי לוי – וגם שרון, בנו 100,000 יחידות דיור לעולים חדשים.

מירי רגב: אז אנחנו יכולים לבנות 100,000 יחידות דיור לילדים שלנו, זה רק עניין של רצון.

מירי רגב: שוק הדיור הוא דבר מורכב, הוא שוק מורכב.

מירי רגב: הוא כולל ספקטרום רחב של אוכלוסיות שונות, והוא מדבר על מספר ומגוון פתרונות.

מירי רגב: נכון אמר דב חנין: אלה פתרונות חברתיים שונים למצוקות שונות.

מירי רגב: בני מעמד הביניים, סטודנטים, רווקים, קשישים, חד-הוריים והציבור החלש – אלה שזקוקים לדיור הציבורי, שגם לו הממשלה צריכה לדאוג באמצעות "עמידר", "עמיגור", "פרזות" ואחרים.

מירי רגב: לצערי, לא בונים דיור ציבורי כבר עשור.

מירי רגב: וכשבנו דיור ציבורי והחליטו למכור אותו, מכרו את הדירות הציבוריות בלי לקנות דירות אחרות.

מירי רגב: ויושב פה אחד מאלה שהיה אחראי לרפורמה הזאת, ידידי חבר הכנסת לשעבר רן כהן, אבל מכרו דירות ולא בנו דירות חדשות.

מירי רגב: המדינה לא בנתה דירות חדשות.

מירי רגב: וכמות האנשים שזקוקים לדיור רק הולכת וגדלה, והסיוע בשכר דירה רק הולך וקטן.

מירי רגב: אנשים מחכים בתור שמונה שנים לדיור ציבורי; מה הם יעשו באמצע, מה הם יעשו בינתיים, עד שהם יקבלו דירה?

מירי רגב: היום חזרנו מכנס, כבוד השר, ואני יכולה להבין למה לא הגעת.

מירי רגב: ואתה היחידי שמגיע לכנסים, אני חייבת להגיד גם את זה, את האמת צריך להגיד, השר אטיאס הוא השר היחידי שבא ומתמודד עם בעיות.

מירי רגב: אף פעם לא ראיתי באירועים האלה את שר האוצר, כשצריך לבוא ולהגיד מה עם הכסף.

מירי רגב: אבל היום אפשר להבין למה הוא לא הגיע.

מירי רגב: הגיעה קבוצה של אנשים, קשה.

מירי רגב: מה זה קשה?

מירי רגב: לא כי הם אנשים קשים, כי הם אנשים שנמאס להם מהבטחות, כי הם הולכים לישון בלי קורת גג מעליהם, כי יש ילדים שישנים בגנים, שנתקלים במסוממות ובשיכורים ובאלכוהוליסטים, וזה לא הדברים שאנחנו רוצים לחנך להם היום.

מירי רגב: אלפי משפחות מתחננות לדיור ציבורי, גם אצלך, אתה יודע, כבוד השר, כמה פניות אני מעבירה אליך ולעוזרים שלך, כמה פניות אני מקבלת יום-יום, שמוציאים אותם מדירות "עמידר", ומתקשרת ליושב-ראש "עמידר" או לחברות אחרות.

מירי רגב: זה מצב בלתי אפשרי.

מירי רגב: אין להם לאן ללכת.

מירי רגב: אנחנו צריכים להפסיק את הפינויים וכמה שיותר מהר.

מירי רגב: אני חוזרת ואומרת, אתה יודע את זה, כבוד השר, אמרתי את זה כמה פעמים: גם בעלייה של ההורים שלהם, להם היה בית.

מירי רגב: סאלח שבתי – היה להם לאן לחזור.

מירי רגב: היום גם זה אין להם.

מירי רגב: אין לאנשים לאן לחזור.

מירי רגב: אין להם דירה קטנה לחזור אליה, דירה שלהם, מקום חם שלהם, שיחזרו הביתה בכבוד, גם לדירה של חדר וחצי.

מירי רגב: היום אנחנו מדינה מפותחת, מדינה שהאבטלה בה מצטמצמת, והאזרחים הם אזרחים שרק משלמים יותר ואין להם איפה לחיות.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

מירי רגב: לא, אני עוד לא סיימתי.

גאלב מג'אדלה: אבל הזמן שלך הסתיים.

מירי רגב: אני רוצה לסיים ולהגיד מלה אחת קטנה.

מירי רגב: אני יודעת, כבוד השר, שאולי אתה לא ישן טוב בלילה, אבל השרים בממשלה הזאת ישנים טוב בלילה, כולל שר האוצר.

מירי רגב: ויכול להיות שראש הממשלה צריך לא לישון בלילה לא בגלל האיום האירני – בגלל הבעיה הזאת, כי זו הבעיה החברתית האמיתית שלנו והפתרון בה הוא מיידי.

מירי רגב: תבנו קרוונים.

מירי רגב: סביון לעניים.

מירי רגב: עשה את זה שרון, מיידי, תוך שבועיים.

מירי רגב: תעלו את שכר הדירה, את השכר, הסיוע לדיור סוציאלי, לשכר ריאלי.

מירי רגב: לא יכול להיות שאתם נותנים 1,500 כששכר דירה הוא 6,000.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: נא לסיים.

מירי רגב: תעשו פיקוח על שכר דירה.

מירי רגב: תעשו את שלושת הדברים האלה היום, נפתור לפחות חלק מהמצוקה.

מירי רגב: אני אומרת שוב, אנחנו בשבוע של בין המצרים, העם היהודי בוכה על אובדן הבית הרוחני שלנו.

מירי רגב: אתה יודע שהבית הוא מבצרו של האדם.

מירי רגב: אתה יודע את זה, כל יהודי שיושב כאן יודע את זה, בוא נדאג לבית האמיתי של האנשים, גם הרוחני וגם הפיזי.

מירי רגב: זה תפקידנו, ובוודאי שלך כחבר כנסת ושר מש"ס.

מירי רגב: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת מסעוד גנאים.

גאלב מג'אדלה: ואחריו – חבר הכנסת אילן גילאון.

אילן גילאון: אתה לא הולך לפי סדר-היום.

גאלב מג'אדלה: כן, כן, אבל דילגנו עליו.

גאלב מג'אדלה: זה אותו הדבר.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, אין אדם או אזרח שקם בבוקר ומחליט ככה פתאום להצית את עצמו – למרות שכולנו נגד הדבר הזה ולא מעודדים אותו.

מסעוד גנאים: אין אדם שקם או חולם ובבוקר הוא מחליט להצית את עצמו, אין בן-אדם כזה.

מסעוד גנאים: אבל לצערי יש מדינה, יש ממשלה, שדרך המדיניות האטומה שלה, דרך ההתעלמות ממצוקתו של האזרח הפשוט, גורמת לו לייאוש.

מסעוד גנאים: גורמת לו להתייאש מהחיים ולשים קץ לחייו.

מסעוד גנאים: אני חושב, זו המסקנה שצריכה הממשלה לקחת לעצמה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, מצוקת הדיור, משבר הדיור, עובר מגזרים וקבוצות ושכבות.

מסעוד גנאים: נכון, הוא במגזר היהודי, במגזר הערבי, בכל המגזרים.

מסעוד גנאים: נכון, בחברה הערבית יש לו אולי סיבות אחרות, אבל התוצאה היא אחת, שאדם לא מוצא לבנות את ביתו, את העתיד שלו.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, זה היה עוד בשנת 2000, הממשלה שהיתה אז הודתה שכדי לסגור את פערי העבר ולענות על הביקוש הטבעי של האזרחים הערבים, יש צורך בכ-10,000 יחידות דיור חדשות מדי שנה – במשך ארבע שנים.

מסעוד גנאים: אבל מאז, לפחות האינפורמציה שקראתי היום – זה מ-2011, לפני שנה:

מסעוד גנאים: עד 2011 שווקו כ-8,000 דירות בלבד.

מסעוד גנאים: זה בעשר שנים.

מסעוד גנאים: זה היה אמור להיות 10,000 דירות כל שנה במשך ארבע שנים, זה משנת 2000.

מסעוד גנאים: לפי כל המחקרים, אדוני היושב-ראש, 55% מהמשפחות הערביות זקוקות ליחידות דיור בעשור הקרוב, זה נכתב ב-2011.

מסעוד גנאים: אבל הבעיה בחברה הערבית היא שאנחנו מדברים – 1.

מסעוד גנאים: על חברה שיותר מ-50% היא מתחת לקו העוני וגם סובלת ממחסור באדמות.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, בדוח של ועדת-אור, שהוקמה בשנת 2000 כדי לחקור את אירועי אוקטובר 2000, שבהם נהרגו 13 צעירים ערבים, שם היא ציינה והצביעה על המצוקה בדיור ובאדמות כאחד הגורמים לעימותים האלה.

מסעוד גנאים: ואני שואל, מה עשתה הממשלה עם המסקנות האלה?

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, בדוח של עמותת "סיכוי", זה היה השנה, הם מצביעים שם על כישלון הממשלה בשיווק אדמות מדינה ביישובים הערביים.

מסעוד גנאים: אחוז ההצלחה הוא רק 20%.

מסעוד גנאים: במגזר היהודי אחוז ההצלחה 70%.

מסעוד גנאים: וזה למה?

מסעוד גנאים: 1.

מסעוד גנאים: משום שהמדינה, הממשלה, לא מתחשבת בייחוד התרבותי.

מסעוד גנאים: כבוד השר יבוא לפה ויגיד: אנחנו מנסים לשווק, וייתן דוגמאות.

מסעוד גנאים: אני אומר לו: נכון, ניסיתם בממשלה לשווק.

מסעוד גנאים: בעיר שלי, בסח'נין, יש שם פרויקט של משרד השיכון.

מסעוד גנאים: אנשים לא באו ועד עכשיו לא באים.

מסעוד גנאים: נכון, יש תרבות מסוימת לבנייה, אז צריך לכבד אותה; צריך לכבד אותה.

מסעוד גנאים: למה סוג הדיור בישראל וההתיישבות הם לפי האידיאולוגיה שלך?

מסעוד גנאים: אתה מוצא, יש קיבוצים; אני חרדי אז יש רבעים לחרדים, יש יישובים חרדיים.

מסעוד גנאים: למה מתחשבים בייחוד התרבותי של כולם חוץ משל הערבים?

מסעוד גנאים: למה אתה לא מתחשב בתרבות שלהם?

מסעוד גנאים: בן-אדם יש לו אדמות – וזו הסיבה השנייה לכישלון של שיווק אדמות מדינה בחברה הערבית: לא משתפים אותם בוועדות התכנון ובהחלטות.

מסעוד גנאים: אבל יש עוד גורם חשוב, אדוני היושב-ראש, שכולנו יודעים: הופקעו הרבה אדמות מהאזרחים הערבים במדינת ישראל, והמדינה והממשלה ומשרדי הממשלה לא ששים ולא ממהרים להרחיב את תחום שיפוטם של היישובים הערביים או את תוכניות המיתאר.

מסעוד גנאים: אלה הן הסיבות העיקריות למצוקת הדיור במגזר הערבי.

מסעוד גנאים: אבל, כפי שאמרתי, המצוקה עוברת מגזרים, לכל התושבים, ועל המדינה להחליט אם היא למען האזרח או שהיא תגרום לסבלו של האזרח.

מסעוד גנאים: תודה.

גאלב מג'אדלה: תודה, חבר הכנסת מסעוד גנאים.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת אילן גילאון, בבקשה.

גאלב מג'אדלה: בבקשה, אדוני, חמש דקות לרשותך.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת לשעבר רן כהן, אנחנו באים מ"השומר הצעיר", אז אצלנו לא אומרים "מורי ורבי", אבל מדריכי וחברי הטוב דוד קשני, אחד ממובילי המאבק לדיור הציבורי בעבר, אדוני, אם יורשה לי, הייתי רוצה לקבוע איזושהי מוסכמה, שהיא בוודאי מקובלת על כולם.

אילן גילאון: יש ויכוח של מי המדינה, האם של אזרחיה, של כל אזרחיה, של היהודים וכל אזרחיה.

אילן גילאון: ברור לגמרי ומוסכם על כולם, אני מקווה, שהמדינה היא של כל דייריה.

אילן גילאון: ברור לגמרי.

אילן גילאון: חברת הכנסת מירי רגב קודם אמרה: איפה החמלה?

אילן גילאון: חברת הכנסת מירי רגב, אני, אני לא מאמין במדינה שבנויה על חמלה; אני מאמין במדינה שבנויה על זכויות.

מירי רגב: גם וגם.

אילן גילאון: לא, לא.

אילן גילאון: חמלה היא מידה אישית, היא לא מידה ציבורית.

אילן גילאון: אנחנו חברים במדינה הזאת.

אילן גילאון: אלה שהם אזרחים בתוך המדינה הזאת ראויים לקבל קורת גג.

אילן גילאון: זה דבר מאוד מינימלי.

אילן גילאון: השאלה המרכזית שאני כל פעם שואל את עצמי: איפה נעלמו קווי המיתאר של מדינת ישראל?

אילן גילאון: איפה זה נפל?

אילן גילאון: באיזה מקום זה נעלם.

אילן גילאון: פתאום המדינה, לפני ארבעה או חמישה עשורים, החלה לפרק את עצמה מהאחריויות שלה – לא רק לדיור, אגב; בכל דבר, בכל נושא, מדינה של קבלן, מדינה במכרז.

אילן גילאון: כאן אומרים מה יכול לעשות שר השיכון.

אילן גילאון: שר השיכון יכול לעשות הכול, הוא יכול לעשות הרבה.

אילן גילאון: גם חלק מהרצונות שלו ברוכים וראויים – הנה, אני אומר לך כאן – אבל זאת קונספציה שגויה מבחינת מדינת ישראל, משום שמדינת ישראל – על ממשלותיה האחרונות, אגב, ואין בעניין הזה הבדל בין קדימה לבין הליכוד – תפיסת העולם הכללית היא מדיניות של התפרקות כוללת מאחריות.

אילן גילאון: אם אפשר היה למסור את מדינת ישראל לאיזה קבלן חיצוני, את כולה, או את התושבים לייצא מפה כדי שיבזבזו פחות, אם אפשר היה ללכת על אין נכים – אין עיכובים, אין זקנים – אין בזבוזים, וואלכ, מדינת ישראל היתה הולכת על זה.

אילן גילאון: ונמאס לי לקבל את הסיפור של פקידי האוצר, אדוני.

אילן גילאון: אין פקידי אוצר, לא קיים דבר כזה.

אילן גילאון: יש מקבלי החלטות שהם כולם פוליטיקאים, וקבלת ההחלטות היא פוליטית.

אילן גילאון: עכשיו, מה שנשאר לבחון, חברת הכנסת מירי רגב – את הדברים נוכל לראות מחר.

אילן גילאון: נניח, אני אצפה בך מאוד בעניין לראות כיצד את תצביעי; האם בעד או נגד אותן הצעות חוק שמחר יבואו לכאן, או בקרוב יבואו לכאן.

אילן גילאון: האחת זה הקפאת ההקפאה של החוק של חבר הכנסת רן כהן על הדיור הציבורי.

אילן גילאון: נאמרו כאן הדברים, ואני לא רוצה לחזור עליהם: איפה הכסף?

אילן גילאון: לאן נעלם?

אילן גילאון: מאיפה הם לקחו?

אילן גילאון: וכו'.

אילן גילאון: היתה פה גזלה לאור יום.

אילן גילאון: אבל בתוך הדבר הזה צריך לעשות גם איזה שלב שהוא שלב ביניים של פתרון, עד שבסופו של דבר זה צריך להסתיים בכך שלכל אדם יש זכות לקורת גג מעל הגב שלו.

אילן גילאון: אני רוצה לקחת אותנו, במעט זמן שנותר, לא ל-OECD, אדוני, כי אנחנו מדברים על OECD כל הזמן; למקום הרבה יותר קרוב, לשנות ה-60 במדינת ישראל.

אילן גילאון: אני הגעתי בעלייה של אמצע שנות ה-60 עם הורי.

אילן גילאון: הייתי אז בן שבע והגעתי למקום.

אילן גילאון: זה נראה מובן מאליו שכל אזרח שהגיע למדינת ישראל קיבל קורת גג במציאות כלכלית הרבה יותר קשה ממה שקורה היום.

אילן גילאון: זאת היתה המציאות.

אילן גילאון: מדוע?

אילן גילאון: משום שהמדינה הבינה שגם דירה, ואפילו עבודה, חינוך ובריאות, אלה דברים שבאחריות המדינה.

אילן גילאון: לכן, שאלת השאלות המרכזית – תראה, אנחנו פגשנו היום בלובי לדיור אנשים באמת נואשים שכבר לא מבחינים מי בעדם ומי נגדם.

אילן גילאון: הם לא יכולים לעשות את הדברים הללו, ובדרך כלל, ביום המכריע, שוכחים לתמוך בעצמם.

אילן גילאון: אנחנו נאבקים ונלחמים ומשתפים פעולה עם השיטה של הפרד ומשול בין מחוסרי הדיור של ירושלים לאלה של תל-אביב; בין אלה שרוצים לעזור להם לבין אחרים; בין אלה שאומרים לנו שהדבר הזה הוא לא פוליטי ובינינו, שאנחנו אומרים שהכול פוליטי.

אילן גילאון: אין דבר לא פוליטי.

אילן גילאון: כל ההחלטות האלה הן בסופו של דבר החלטות פוליטיות, לא ארגוניות ולא אחרות.

אילן גילאון: קרה דבר בקיץ האחרון, אדוני, שיכול היה למלא את לבנו בתקווה גדולה.

אילן גילאון: קם לו דור שיודע לשאול את השאלות האמיתיות, כפי שבדמוקרטיה צריכים לשאול.

אילן גילאון: המצב הנואש הזה, שמביא לתוצאה כמו ראינו במוצאי השבת האחרונה, של משה סילמן, שהוא, בניגוד למה שראש הממשלה אמר – טרגדיה אישית – הוא משל של אדם נכה, מובטל, חסר בית ומעוקל; אדם שבחשבון של הציונות החדשה שמנוהלת על-ידי ממשלות בעשורים האחרונים אף אחד לא סופר אותו.

אילן גילאון: לכן, צריך לחפש מאיפה המרחק שנוצר בין קווי המיתאר שלקחו אדם כזה בחשבון משום שלשם כך נועדה המדינה – –

גאלב מג'אדלה: נא לסיים.

אילן גילאון: – – לבין כך שאדם צריך ברוב ייאושו לשרוף את עצמו בצורה כזאת.

אילן גילאון: אני רוצה לקרוא מעל הבמה הזאת לציבור כולו: אני מבין את מידת הייאוש.

אילן גילאון: אל לכם והיזהרו בנפשותיכם.

אילן גילאון: במקום שאנשים חיים אפשר הכול לתקן אם נראה את קדושת החיים כקדושה העליונה.

אילן גילאון: אל לכם לפגוע בזולתכם ובעצמכם.

אילן גילאון: קיים סיכוי, ואנשים לאט-לאט יצליחו לראות את האור בקצה המנהרה, ובכוחות משותפים באמת לקיים חברה שאיננה בנויה לא על חסד ולא על צדקה אלא על צדק ועל זכות, כי לכך נועדה מדינת ישראל.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת יצחק וקנין, בבקשה.

יצחק וקנין: אדוני היושב-ראש, אדוני שר הבינוי והשיכון, חברי חברי הכנסת, לפני כשנתיים היתה לי שיחה אישית עם ראש הממשלה.

יצחק וקנין: באותה שיחה אמרתי לו כך: דע לך – – –

גאלב מג'אדלה: למרות שאתה לא נוהג לצטט משיחות אישיות.

יצחק וקנין: לא, אני לא חושב שזה דבר שאפשר היה להסתיר אותו, מכיוון שאחרי שפרצה המחאה בשנה שעברה היתה לנו ישיבה שנייה עם ראש הממשלה בוועדת הכספים, בלשכת ראש הממשלה, ושם הוא ציין את זה, כך שאי-אפשר להסתיר את הדברים.

יצחק וקנין: באותה שיחה ראשונה עוד לא היתה אפילו מחאה.

יצחק וקנין: בתוניסיה היו ניצנים של מחאה, מצרים עוד לא היתה בעסק.

יצחק וקנין: אז אמרתי לראש הממשלה בהאי לישנא: דע לך, המשבר הגדול ביותר של החברה הישראלית זה השיכון.

יצחק וקנין: אם תהיה פה מחאה, היא תהיה בגלל הדבר הזה.

יצחק וקנין: אמרתי לו: אני מציע לך, אדוני ראש הממשלה, תפעל בכל הכוחות שלך, תגבש את כל הכוחות שיש לך – שר האוצר, שר הבינוי והשיכון, אתה בעצמך כמוביל את זה – כדי לתת פתרון תקציבי לטובת העניין.

יצחק וקנין: גם אמרתי לו איך אני חושב שזה צריך להיות.

יצחק וקנין: אני חושב שכל חברי בוועדת הכספים שמעו אותי בשנתיים האחרונות.

יצחק וקנין: היתה אפילו פעם שזרקתי את המפתחות, אמרתי: רבותי, אין לי מה לחפש בכנסת הזאת; אמרתי את הדברים מתוך זה.

יצחק וקנין: יותר מזה, אמרתי לראש הממשלה: תדע, אני הולך עם עגלה בסופר, אני עושה את הקניות, אני פוגש את האזרחים.

יצחק וקנין: אותך אנחנו לא יכולים לפגוש פה, כי יש מסביבך עשרה שומרי-ראש.

יצחק וקנין: אנחנו בקושי יכולים לפגוש אותך.

יצחק וקנין: אתה לא רואה את המצוקה.

יצחק וקנין: צריך להבין שהמצוקה זועקת.

יצחק וקנין: אמרתי לו: תהיה לך מחאה פה בקיץ.

יצחק וקנין: התחילה המחאה וישבנו אתו במשרד ראש הממשלה והזכרתי לו את הדברים, והיתה שיחה של כל חברי הוועדה.

יצחק וקנין: אני אומר לכם, בפסח האחרון – תקראו את הכתבה – אני אמרתי בהאי לישנא, שהמחאה בקיץ הזה תהיה אלימה; תהיה אלימה, רבותי.

יצחק וקנין: אני אסביר למה, מאיפה.

יצחק וקנין: מה, זה איזה תחושות שיש לי?

יצחק וקנין: אני נביא?

יצחק וקנין: לא נביא אנוכי ולא בן נביא אנוכי.

יצחק וקנין: המציאות, רבותי, עם כל הרצון, רבותי.

יצחק וקנין: אני רוצה להגיד משהו לפני שאני אגע בנקודה המרכזית.

יצחק וקנין: בשלוש השנים האחרונות יש שר בינוי – לא בגלל שהוא מהמפלגה שלי – שאני יכול לציין את הדברים שהוא עשה.

יצחק וקנין: אני יכול להגיד שכאשר הובלנו את חוק הסיוע במשכנתאות באזורי עדיפות לאומית זאת היתה הצעת חוק שהמשרד הכין ונתנו לי להוביל אותה כדי לעורר את משרד האוצר.

יצחק וקנין: רבותי, אני לא רוצה להגיד כמה הצעות היו לי מהאוצר כדי להפיל את כל הדבר הזה, רק שלא תהיה הצעת חוק.

יצחק וקנין: אנחנו הלכנו ביחד, וניסו בכל דרך אפשרית.

יצחק וקנין: כל התוכניות שהשר הביא – היו ממסמסים אותן.

יצחק וקנין: זאת אומרת, יש פה איזה עניין שיש פה אטימות מוחלטת של המערכת, שלא מבינה את המציאות.

יצחק וקנין: המציאות היא קשה, אי-אפשר שאזרח שצריך לרכוש דירה ב-700,000 שקלים, הוא משלם עליה היום 1.3 מיליון, 1.4 מיליון, מאיפה הוא ייקח את הכסף?

יצחק וקנין: קחו את הגזירה של הנגיד שהבנקים לא יכולים לתת משכנתה בגובה כמו שנתנו פעם, את כל המשכנתה כמעט.

יצחק וקנין: הרי לך מתכונת שאף אחד לא יכול לקנות דירה, כולם נמצאים לפני שוקת שבורה.

יצחק וקנין: האזרח שסיים את הצבא – שעליהם מדברים כל היום, חיילים שסיימו את השירות הצבאי שלהם מוצאים את עצמם בלי דירה, בלי קורת גג; ורבותי, הייאוש אוכל כל חלקה טובה.

יצחק וקנין: ולכן מתחילה להיות מחאה, ומי שחושב שהמחאה הזאת תיפסק טועה טעות חמורה.

יצחק וקנין: יותר מזה אמרתי אתמול; אתמול אמרתי שאם ראש הממשלה יפסיד את הכיסא שלו, תדעו, תשמעו מה שאני אומר – זה יהיה רק על הבינוי והשיכון, רק על הדיור, על זה הוא יפסיד את השלטון.

יצחק וקנין: הוא לא ייבחר, כי העם יכה אותו בגדול.

יצחק וקנין: אם הוא לא ייקח את זה כמו שהוא לוקח את התחבורה – יש פתרון, רבותי; לא יכול להיות שלתחבורה – רבותי, אני בוועדת כספים – 30 מיליארד שקלים בחמש שנים.

יצחק וקנין: למה אני לא יכול לתת לשיכון?

יצחק וקנין: יש פה משבר גדול מאוד.

יצחק וקנין: קחו את זה, את המשבר הזה, תפתרו אותו.

יצחק וקנין: איך תפתרו אותו?

יצחק וקנין: תשימו 4–5 מיליארד שקלים, תנו את זה לשר, ואתם תראו מה שהוא יעשה.

אורלי לוי אבקסיס: – – –

יצחק וקנין: אבל מה הוא יכול לעשות?

יצחק וקנין: הוא מביא הצעות, ממסמסים אותן; מביא עוד הצעות.

יצחק וקנין: ורבותי, שלא תראו, יש הישגים.

יצחק וקנין: יש הישגים בשכר דירה, שזה גבוה מאוד, ואף פעם לא היה דבר כזה, 3,000 שקלים.

יצחק וקנין: יש בנייה – רבותי, וזה במאמצים גדולים של השר – מעל 45,000 יחידות דיור בשנה, בשנים האחרונות, וזה נותן איזה קצה של אור.

יצחק וקנין: אבל, רבותי, פיגור של עשר שנים, 12 שנים שלא בונים, חוסר בדירות של מעל 150,000, את הדבר הזה אי-אפשר לסגור ביום אחד.

יצחק וקנין: ולכן ראש הממשלה צריך לבוא ולהגיד: רבותי, אני לוקח את כל השרים הנוגעים בדבר, צריך להיות פתרון.

יצחק וקנין: צריך לתת 3–4 מיליארד שקלים בשנה לבנייה ציבורית, צריך לבנות – –

גאלב מג'אדלה: תודה.

יצחק וקנין: – – כי כספי הדיור הציבורי של רן כהן – ואני הייתי חבר כנסת ותמכנו בזמנו בהצעת חוק הזאת – רבותי, הכסף הזה הלך.

יצחק וקנין: הלך לאוצר.

יצחק וקנין: לא שהוא נעלם.

יצחק וקנין: רבותי, הכסף הזה לא התאדה, הוא נמצא בקופה של האוצר.

גאלב מג'אדלה: תודה.

יצחק וקנין: ולכן, רבותי, הפתרון היחידי לדבר הזה זה לקחת מתווה של חמש שנים – היום לקבל את ההחלטה, בתקציב של 2012 – לבוא ולהגיד: רבותי, אנחנו נותנים לטובת הדיור, לטובת השיכון, 30, 20 מיליארד שקלים לארבע שנים, חמש שנים, פותרים את הבעיה, מורידים את שכר הדירה.

יצחק וקנין: אני רק רוצה לסיים בדבר אחד.

יצחק וקנין: תראו, רבותי, בשלומי – אני גר במושב ליד שלומי – שכר דירה שם, ברוב הדירות, היה 1,200, 1,500, לא משנה איפה הדירה.

יצחק וקנין: היום, גם ב-3,000 שקלים אתה לא מוצא דירה בשלומי.

יצחק וקנין: 3,000, רבותי, בג'בלאות שם, שלא נדבר אצלנו במושבים.

יצחק וקנין: רבותי, המציאות היא קשה.

יצחק וקנין: צריך להבין שזאת הבעיה המרכזית של מדינת ישראל היום – –

גאלב מג'אדלה: תודה לאדוני.

יצחק וקנין: – – וצריך לטפל בה לפני כל דבר.

יצחק וקנין: תודה.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: בוא מכאן.

גאלב מג'אדלה: בינתיים, לכבוד מזכירת הכנסת יש הודעה למליאה, בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק הסדרת העיסוק בייעוץ השקעות, בשיווק השקעות ובניהול תיקי השקעות (תיקון מס' 19) (ייעוץ השקעות כללי ושיווק השקעות כללי), התשע"ב–2012, של חבר הכנסת אמנון כהן וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק לתיקון פקודת הרוקחים (מס' 20) (תיקון) (דחיית מועד התחילה), התשע"ב–2012, של חבר הכנסת עפו אגבאריה.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק שכר שווה לעובדת ולעובד (תיקון מס' 2), התשע"ב–2012, שהחזירה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יצחק וקנין: תודה למזכירת הכנסת.

יצחק וקנין: ציון יום הדיור

יצחק וקנין: חבר הכנסת גאלב מג'אדלה, לרשותך חמש דקות.

גאלב מג'אדלה: תודה לאדוני.

יצחק וקנין: אם תרצה אני אוסיף לך.

גאלב מג'אדלה: אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, אנחנו יכולים כמה רגעים לדבר לעצמנו אמת?

גאלב מג'אדלה: ככה מבלי שאנשים מסביב יקשיבו?

ישראל אייכלר: עד עכשיו לא דיברו אמת?

גאלב מג'אדלה: לפעמים.

גאלב מג'אדלה: ממשלה שמתנערת מהאחריות שלה לאזרחיה בדבר הבסיסי ביותר – בית, מעון – זאת ממשלה שצריכה לסיים את תפקידה.

גאלב מג'אדלה: אני לא אגיד לך, כאיש מאמין, מה אומר בית אצלנו – רק שתשמע, כבוד השר.

גאלב מג'אדלה: אפשר לאבד משפחה, אפשר לאבד כסף – בוודאי, קודם כול כסף אחר כך משפחה – אפשר לאבד דבר יקר יותר, כבוד, רק אסור לאבד את הבית, כי הבית נותן לך את הכול.

גאלב מג'אדלה: אם יש לך בית יש לך משפחה, יש לך כבוד ויש לך גם כסף, כי הוא מבצרך.

גאלב מג'אדלה: ברגע שממשלה לא יכולה להבטיח לאזרח שלה בית, היא צריכה לחלוף מן העולם.

גאלב מג'אדלה: חברתי אורלי אבקסיס וחברתי מירי רגב, אני כמעט התרגשתי מהנאומים שלכן, אבל אל תשכחו שאתן בממשלה.

גאלב מג'אדלה: את הנאום הזה – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – – לנו פטור – – –

גאלב מג'אדלה: לא לא לא, אני תומך בכן, אני תומך בכן.

אורלי לוי אבקסיס: מחפש את האשמים?

גאלב מג'אדלה: אני תומך בכן, אני רק רוצה שתבואו לממשלה ותגידו לראש הממשלה: עד כאן.

אורלי לוי אבקסיס: וזה מה שאני אומרת.

גאלב מג'אדלה: מי שגדל עם כפית זהב בפה לא מבין מה זה עוני.

אורלי לוי אבקסיס: נכון.

גאלב מג'אדלה: אחד כמונו, שהיה 25 שנה תחת קו העוני, יודע מה זה עוני.

גאלב מג'אדלה: האיש שגדל בקיסריה בבית של זהב, הוא יודע מה זה עוני?

גאלב מג'אדלה: הוא היה זקוק פעם אחת לקורת גג?

גאלב מג'אדלה: אל תנאמו פה נאומים.

גאלב מג'אדלה: שם, אצלו, לו תגידו.

גאלב מג'אדלה: תאיימו, אתם יודעים לאיים, ישראל ביתנו יודעים לאיים איך מפרקים ממשלה – –

אורלי לוי אבקסיס: – – –

גאלב מג'אדלה: – – תאיימו פעם אחת.

גאלב מג'אדלה: אדוני השר, ש"ס יודעת לאיים, תאיימו לפרק את הממשלה.

גאלב מג'אדלה: קחו מנהיגות.

גאלב מג'אדלה: אריאל שרון ודוד לוי בנו עשרות אלפי בתים כי היתה להם מנהיגות.

אורלי לוי אבקסיס: היה ראש ממשלה – – –

גאלב מג'אדלה: כי היה ראש ממשלה רגיש – –

אורלי לוי אבקסיס: נכון.

גאלב מג'אדלה: – – כי היה ראש ממשלה חברתי.

גאלב מג'אדלה: יש לנו ראש ממשלה שגדל עם כפית זהב בפה.

גאלב מג'אדלה: צריך מנהיגות.

גאלב מג'אדלה: אתם נדרשים למנהיגות, ישראל ביתנו וש"ס – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – – כל יום – – –

גאלב מג'אדלה: אז תפסיקו להטיף לנו מוסר.

נסים זאב: טייב, רק מפלגת העבודה יודעת להתפרק – – –

גאלב מג'אדלה: עוד פעם, עוד פעם, עוד פעם.

נסים זאב: ראינו את הפירוק – – –

גאלב מג'אדלה: עוד פעם, עוד פעם.

גאלב מג'אדלה: תירגע.

גאלב מג'אדלה: תירגע.

נסים זאב: תירגע, ותפסיק לצרוח פה.

גאלב מג'אדלה: צריך מנהיגות.

גאלב מג'אדלה: בשביל לבנות עשרות אלפי בתים צריך להיות רגיש וצריכה להיות מנהיגות.

גאלב מג'אדלה: אין לכם לא רגישות ולא מנהיגות, זה חסר לכם.

נסים זאב: רגישות זה לא בצעקות.

גאלב מג'אדלה: וגם מה שהיה לכם, כאן, בדיור הציבורי, גם לקחתם.

גאלב מג'אדלה: ועכשיו אתם שואלים למה הוא מתאבד, למה הוא שורף את עצמו, למה אנשים מיואשים.

גאלב מג'אדלה: אתם לא יודעים למה הם מיואשים?

גאלב מג'אדלה: אתם לא יודעים למה הם מיואשים?

גאלב מג'אדלה: כשבן-אדם לא יכול להבטיח בית, לגור בכבוד בתוך בית, מה נשאר לו?

גאלב מג'אדלה: אמר חבר הכנסת וקנין, אני שמעתי אותו חמש פעמים בוועדת הכספים – לא רק צפה את זה, אלא הזהיר מזה.

גאלב מג'אדלה: עם כל הכבוד, ואני אומר לכם – התחיל להתייחס לזה חבר הכנסת מסעוד גנאים: הבעיה ביישוב הערבי יותר חריפה.

גאלב מג'אדלה: אין תוכניות מיתאר, אין קרקעות, אין מימון.

גאלב מג'אדלה: אבל אתם יודעים מה יש?

גאלב מג'אדלה: יש סולידריות חברתית.

גאלב מג'אדלה: ארבעה-חמישה אחים, משפחה, עוזרים לכל אחד שתהיה לו קורת גג – גם כשהמדינה איננה, לא ב-D, לא במשכנתה ולא בקרקע ולא בתוכניות מיתאר.

גאלב מג'אדלה: אבל אני אגיד לכם גם משהו יותר גרוע.

גאלב מג'אדלה: עשרות, מאות ואלפים של נישואים התפרקו – לפני הנישואים, באירוסים, התפרקו בגלל שאין בית, כי אזרח ערבי לא יכול לחתן את בתו למי שאין לו בית, ואירוסים של שנתיים, שלוש, ארבע, התפרקו בגלל שהוא לא יכול היה להבטיח בית, ובצדק.

גאלב מג'אדלה: אז, אדוני השר, יש אוכלוסייה, וזה כמעט 20% מהמדינה, יש לה תרבות דיור שונה.

גאלב מג'אדלה: הוא לא מחליף בית כל שני וחמישי לפי מקומות העבודה – מחיפה לתל-אביב, מתל-אביב לירושלים, מירושלים לאילת.

גאלב מג'אדלה: הוא נולד בתמרה, הוא יגור בתמרה, הוא יחיה בתמרה, מה לעשות שיש תרבות חיים ויש תרבות דיור ויש מאפיינים מיוחדים לאוכלוסיות מיוחדות, ואתה מכיר אותן – חלק מזה, האוכלוסייה שלך.

גאלב מג'אדלה: אתה בונה עיר לחרדים, למה?

גאלב מג'אדלה: כי אתה יודע, החרדים לא יכולים לגור בצפון תל-אביב.

גאלב מג'אדלה: אז אם אתה יכול להתחשב באוכלוסייה החרדית, האוכלוסייה שלך, אתה לא צריך להתחשב באוכלוסייה אחרת, שהיא אוכלוסייה ערבית, שיש לה דיור אחר, תרבות אחרת, התנהלות אחרת, מנטליות אחרת?

גאלב מג'אדלה: פתאום אתם רוצים שהערבים יגורו בבניינים של עשר קומות.

גאלב מג'אדלה: לא יכול להיות דבר כזה.

נסים זאב: ערבים בונים בכל מקום.

נסים זאב: הם לא סופרים – – –

גאלב מג'אדלה: אני מזמן הפסקתי להתייחס אליך – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת נסים זאב.

גאלב מג'אדלה: מזמן הפסקתי להתייחס אליך.

נסים זאב: – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת נסים זאב.

גאלב מג'אדלה: לכן אני אומר לך, אדוני השר: קח מנהיגות.

גאלב מג'אדלה: יש לך מאחוריך הרבה אנשים שהיו מודעים לבעיה, לא כמו שאמר חבר הכנסת וקנין, שלפני שנתיים לא היו מודעים לזה.

גאלב מג'אדלה: היום מודעים לזה.

גאלב מג'אדלה: חבל שאדם אחד היה צריך לשרוף את עצמו כדי שהנושא יושם בסדר-היום הציבורי.

גאלב מג'אדלה: קח מנהיגות, תוביל את העניין.

גאלב מג'אדלה: מדינה שלא יכולה להבטיח לאזרחיה קורת גג, הממשלה הזאת – שלא תבוא בטענות כשאזרחיה יפנו לה גב וילכו נגדה.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת גאלב מג'אדלה.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת יעקב כץ.

גאלב מג'אדלה: בבקשה, אדוני.

יעקב כץ: אדוני היושב-ראש, הייתי מבקש מחברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס – היא כבר יוצאת, חבל.

יעקב כץ: טוב, הרבה מדברים על נושא הבנייה, אבל מה נעשה, אדוני השר, שאני זכיתי לבנות.

יעקב כץ: אני זכיתי לעבוד עם אריק שרון בשנים 1990–1992.

גאלב מג'אדלה: תרחיב קצת – איך בניתם.

יעקב כץ: כן, כן.

יעקב כץ: אני אספר לך איך בנינו.

גאלב מג'אדלה: אני רואה שהשר מקשיב.

יעקב כץ: חבר הכנסת מג'אדלה, אני אספר לך איך בנינו בשנתיים ימים למעלה מ-120,000 יחידות דיור, כאשר אני הייתי אחראי לבנייה בירושלים, בשכונות המזרחיות, הצפוניות והדרומיות וביהודה ושומרון.

יעקב כץ: אריק היה אחראי לבנייה בצד השני של "הקו הירוק".

יעקב כץ: לא קראנו לזה בנייה ציבורית; קראנו לזה בנייה תקציבית.

יעקב כץ: אני פה הופעתי בעשרות נאומים – בנאומים רבים.

יעקב כץ: אני לא רוצה להגיד בעשרות כי אני לא רוצה להגזים, אבל בנאומים רבים – כשהשר אטיאס נמצא פה וכשהשר אטיאס איננו פה, בימים של ההקפאה וגם היום, עם כל השחרור של הבנייה, במקומות מסוימים עדיין ההקפאה נמשכת.

יעקב כץ: אמרנו שאנשים, אדוני השר, לא גרים בהתחלות בנייה, אנשים גרים בבתים, ולכן המחירים לא ירדו.

יעקב כץ: היו לי פגישות, אדוני היושב-ראש, עם נגיד בנק ישראל; אני עליתי אליו לפני כ-16 חודש, 17 חודש, ואמרתי לו: לא תעזור כל הבנייה של השר אטיאס, מחירי הדירות לא ירדו.

יעקב כץ: והם אכן לא יורדים, כי אם יורדים במקום מסוים ב-2% או ב-3%, בירושלים זה עולה ב-4% וב-5%.

יעקב כץ: אין ברירה.

יעקב כץ: מעבר לבנייה הציבורית הנדרשת יש ציבור ענק, חרדי, שגר במחסנים, גר בחנויות בירושלים.

יעקב כץ: אנחנו עשינו פעם סיור מהכנסת, לקחנו את חברי הכנסת – גרים במחסנים עשרות אלפי אנשים.

יעקב כץ: הדיור הציבורי לא יפתור את הבעיה.

יעקב כץ: צריך בנייה תקציבית.

יעקב כץ: צריך החלטה, כמו שהיתה בזמנו כשעבדנו עם אריק שרון, כשאריק שרון היה אריק שרון.

יעקב כץ: עוד מעט זה שבע שנים לחורבן של גוש-קטיף, אבל בימים שאריק שרון היה אריק שרון – אני זוכר את אריק מהצבא, אני זוכר את אריק כמפקד שלי, אני זוכר את אריק כשר שלי – בשנתיים ימים בנינו בנייה תקציבית של 120,000 יחידות דיור, אדוני היושב-ראש; 120,000 יחידות דיור בשנתיים.

יעקב כץ: וזה מה שצריך היום – –

אילן גילאון: זה עבור מתנחלים.

יעקב כץ: – – בנייה תקציבית.

יעקב כץ: גם באשדוד בנינו, אילן.

יעקב כץ: גם באשדוד בנינו ובבאר-שבע בנינו ובנצרת בנינו ובנינו בכל הארץ.

יעקב כץ: בנינו גם ביהודה ושומרון.

יעקב כץ: יהודה ושומרון זה ארץ-ישראל עוד לפני שאשדוד היתה ארץ-ישראל.

יעקב כץ: שמה כבשנו אותה מהפלישתים – ארץ-ישראל, אבל היו שם יותר פלישתים מיהודים.

יעקב כץ: אבל ביהודה ושומרון בנינו 120,000 יחידות דיור בשנתיים.

יעקב כץ: ואני קורא לך, השר, ואני אמרתי לך את זה כמה פעמים:

יעקב כץ: מאז שאתה נהיית שר אתה לא יכול להגיד לי על מקום אחד בארץ שבית אחד עומד ומשפחה נכנסה.

יעקב כץ: אתה כבר עוד מעט ארבע שנים שר שיכון.

יעקב כץ: מקום אחד שהתחלת אתה לבנות, שהוצאת מכרזים, שהתחילו לעשות עבודות עפר ושהבית גמור – אתה לא יכול להצביע לי על בית אחד.

אריאל אטיאס: – – – אם אני מראה לך?

יעקב כץ: לא, לא תצביע לי.

יעקב כץ: אני מסתובב בערים – –

אריאל אטיאס: אם אני מראה לך אתה מתפטר מהכנסת?

יעקב כץ: – – אני מסניף בתים.

יעקב כץ: אני מסניף בתים, זה התענוג שלי – – –

גאלב מג'אדלה: עוד מעט, כבוד השר, אתה תענה.

גאלב מג'אדלה: אתה תעלה, כבוד השר.

יעקב כץ: במקום אירועים – אני נהנה לראות בתים.

יעקב כץ: הלכתי לבית-שמש והלכתי לכל המקומות ולא ראיתי בית אחד גמור.

יעקב כץ: בתים בבנייה – – –

דוד רותם: אולי תתפטר – – –

יעקב כץ: לא, לא, לא.

יעקב כץ: לא משנה.

יעקב כץ: אבל אני יכול לקחת אותך למקום אחד שבו תוכל לראות בתים שהתחילו לפני שנה וחצי ושנה ושלושה-רבעים, אחרי שההקפאה נגמרה, שאתם, אתם הממשלה, אורלי לוי ומירי רגב – ואתה צדקת, אדוני היושב-ראש: מה הם בוכים?

יעקב כץ: הם בממשלה, הם בממשלה.

יעקב כץ: על מה הם מדברים?

יעקב כץ: מירי רגב צועקת – היא בממשלה; אדרי צועק – עדיין מופז בממשלה, הוא עדיין לא התפטר, יש לו עוד כמה דקות.

יעקב כץ: אדוני השר, ביהודה ושומרון – בזה תוכל להתגאות – בשנתיים האחרונות, מאז שנגמרה ההקפאה – אני בטוח שחבר הכנסת מג'אדלה, אדוני היושב-ראש, שמח מאוד, וגם חברי גנאים, אתם שמחים – קרוב ל-7,000 יחידות דיור גמורות.

מסעוד גנאים: איפה זה?

יעקב כץ: גמורות.

מסעוד גנאים: איפה זה?

יעקב כץ: בעלי, בבית-אל, בשילה, באורנית, בשערי-תקווה, בכרמי-צור, באפרת קצת – –

גאלב מג'אדלה: זה בלי ממשלה.

גאלב מג'אדלה: בנייה פרטית.

יעקב כץ: – – בקריית-ארבע, באריאל – – –

מסעוד גנאים: איזו שמחה – – –

גאלב מג'אדלה: זה בנייה פרטית, בלי ממשלה.

יעקב כץ: ברוך השם.

יעקב כץ: בנייה פרטית, בנייה ציבורית – יש כ-7,000 יחידות דיור שנבנו, ובלי עין הרע, הציבור הולך וגדל.

יעקב כץ: זאת אומרת, אפשר גם בשנתיים לבנות, אדוני השר.

יעקב כץ: לא רק בשנתיים כשאנחנו בממשלה, אדוני השר, השר אטיאס, לא רק כשאנחנו בממשלה – גם כשאנחנו מחוץ לממשלה.

יעקב כץ: גם כשאנחנו מחוץ לממשלה, אתה בונה בשש, שבע, שמונה שנים, ואנחנו בונים בשנתיים.

אריאל אטיאס: – – – 16–17 שנים.

אריאל אטיאס: תגזים.

אריאל אטיאס: למה לא?

יעקב כץ: אני מזמין, ברגע זה אני מוכן להתערב עם השר – חבר הכנסת גנאים, אני מוכן להוציא אוטובוס, על חשבוני – – –

גאלב מג'אדלה: היות שאתה מדבר דברי טעם, אוסיף לך דקה.

יעקב כץ: הנה, אני כבר גומר.

יעקב כץ: אני מוכן לקחת את חברי הכנסת לסיור במקומות שממשלת ישראל, תחת אחריותו וראשותו של השר אטיאס, התחילה לבנות בשלוש וחצי השנים האחרונות, ונראה איפה הבתים עומדים, אם הם עומדים, אם התחילו אותם, אם הם קיימים.

יעקב כץ: ואני אקח אתכם ליהודה ושומרון שאחרי ההקפאה, חבר הכנסת גנאים, אחרי ההקפאה – זה פחות משנתיים, עוד לא הגיע ספטמבר – ותראו משפחות, ילדים משחקים, בתים גמורים באלפים.

יעקב כץ: אז זה לא רק 60,000 יחידות הדיור שאני זכיתי, חבר הכנסת מג'אדלה, תחת ראשותו של אריק שרון, לבנות ביהודה ושומרון ובמזרחה של ירושלים, והכפלנו ושילשנו את מספר היהודים – אני יודע שאתה שמח על כך, אחרי מה שקורה בסוריה אתה שמח מאוד אפילו – אני אומר:

יעקב כץ: אפשר לראות את ההבדל – –

מסעוד גנאים: איזו שמחה?

מסעוד גנאים: על מה לשמוח?

יעקב כץ: – – בין שר השיכון האמיתי לשר השיכון שרוצה להיות.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה לאדוני.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת ישראל אייכלר, בבקשה.

גאלב מג'אדלה: אחריו – השר ישיב למציעים.

יעקב כץ: כבוד השר אטיאס, אני נשאר לשמוע אותך.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת רותם, רצית לשאול שאלה?

דוד רותם: רציתי לשאול את כץ אם הבתים שהוא בונה זה רק בתים שאפשר אחר כך לנסר בהסכמתו.

דוד רותם: הוא רגיל לזה.

גאלב מג'אדלה: הוא בונה בשביל הפלסטינים.

גאלב מג'אדלה: הוא בונה בשביל הפלסטינים.

יעקב כץ: אל תדאגו – – –

גאלב מג'אדלה: בבקשה, אדוני חבר הכנסת אייכלר.

גאלב מג'אדלה: בבקשה, אדוני.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כבוד השר, הצרה של – – –

יעקב כץ: – – – כבוד השר, רק שידע שזה לא אישי.

יעקב כץ: אני מאוד אוהב את השר אטיאס, אני אפילו מתפלל אתו בבית-הכנסת.

גאלב מג'אדלה: את זה היית צריך להגיד כאן, מעל הדוכן, לא למטה.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: בבקשה, אדוני חבר הכנסת אייכלר.

גאלב מג'אדלה: בבקשה.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, קודם כול, אני עכשיו שליח של חבר הכנסת כץ להגיד שהוא לא התכוון אישי, ושליח של אטיאס לומר שהוא גם יענה לך לא אישית, ונראה איך זה ייראה.

ישראל אייכלר: אבל עכשיו לעצם העניין.

ישראל אייכלר: רבותי – – –

גאלב מג'אדלה: אנחנו יודעים שהכול אישי.

יעקב כץ: לא.

אריאל אטיאס: חס וחלילה.

יעקב כץ: לא, אישי, אישי.

גאלב מג'אדלה: לא, לא אמרתי על המקרה שלכם.

יעקב כץ: כמו בערבית: אישי.

ישראל אייכלר: לא.

ישראל אייכלר: הוא אמר: ואללה אישי.

יעקב כץ: ואללה אישי.

גאלב מג'אדלה: ואללה אישי.

ישראל אייכלר: עכשיו, רבותי, זה לא נושא מבדח, לא רק בגלל שאנחנו נמצאים בין המצרים, אלא בגלל שבמדינת ישראל באמת נקלענו לבין המצרים.

ישראל אייכלר: את המצר הקשה ביותר שאני רואה בנושא של הדיור הציבורי, אם אני רוצה לחדש משהו על מה שכבר אמרו קודמי ואני לא רוצה לחזור על דברים, כי כולם דברים נכונים, זה הצלחת פקידי האוצר וכלי התקשורת – חלקם הגדול – ליצור הפרד וקפח וְתַפְלֶה בשיטת הפרד ומשול.

ישראל אייכלר: אומרים לאנשים בתל-אביב: מה אתם מפגינים בשביל דיור?

ישראל אייכלר: מי ייקח את כל הדירות האלה?

ישראל אייכלר: אלה עם הילדים.

ישראל אייכלר: מי יש להם ילדים?

ישראל אייכלר: החרדים.

ישראל אייכלר: עד כדי כך שראיתי שכשעם ישראל כאב את ההצתה של משה סילמן, שעשה דבר נורא, כפי שדיברתי קודם, מה אמרו?

ישראל אייכלר: מה יהיה מחיר הדיור?

ישראל אייכלר: הרי אטיאס יעשה את זה לשלושה ילדים ומעלה, ורווק בודד, כמו סילמן, לא יישארו בשבילו דירות, כי הילדים ייקחו לו את הדירות.

ישראל אייכלר: איזו אכזריות.

ישראל אייכלר: איזה סדום ועמורה.

ישראל אייכלר: יש כל כך הרבה משפחות עם ילדים שאין להן דיור, למרות שיש להם זכאות, ומסתובבים – איך אומר השר אטיאס?

ישראל אייכלר: מסתובבים עם פתקים, עם אישור מהמדינה, ואין דירות.

ישראל אייכלר: אז זה הרגע, וזה המצב שבו הולכים, כשהאיש הזה בבית-החולים – אנוש, בין חיים ומוות, עם ייסורים של 90% כוויות – ואומרים: זה בגלל הילדים של החרדים.

ישראל אייכלר: אתה אומר שהילדים של הערבים בכלל אין להם זכויות לדיור.

ישראל אייכלר: אבל ההצלחה הנוראה – אותו משה סילמן עצמו מוקלט באיזו שיחה שמישהו ניסה לדובב אותו, אני לא יודע אם הוא לא היה מדובב של מישהו.

ישראל אייכלר: זה פורסם בכלי התקשורת.

ישראל אייכלר: אז הוא אומר לו כל הזמן: אבל מה עם החרדים?

ישראל אייכלר: גם הם.

ישראל אייכלר: אז הוא אומר: כן, יש להם שמונה ילדים, הם לוקחים לנו את כל הדירות, החרדים.

ישראל אייכלר: והרוסים – הגיעו מיליון רוסים.

ישראל אייכלר: מצליחים פה לסכסך בין ציבור לציבור: ערבים, יהודים.

ישראל אייכלר: ספרדים, אשכנזים.

ישראל אייכלר: חרדים, חילונים.

ישראל אייכלר: רוסים ומרוקנים.

ישראל אייכלר: זאת ההצלחה של השלטון.

ישראל אייכלר: על-ידי זה הוא מצליח לעשות את כל העוולות.

ישראל אייכלר: אם העם היה מאוחד – וכשאני מדבר על העם בעניין הזה, זה כל אזרחי המדינה, שכולם צריכים קורת גג.

ישראל אייכלר: איך אמר חבר הכנסת מג'אדלה, היושב-ראש?

ישראל אייכלר: שידוכים מתבטלים בגלל בית.

ישראל אייכלר: תדע לך שזה בכל מקום.

ישראל אייכלר: כל זוג צעיר שאין לו בית, יש בעיה בשלום בית, אם הוא חילוני או דתי.

ישראל אייכלר: אבל אם יש בית, הבית מתבסס.

ישראל אייכלר: אז במקום שנגיד שבעניין הזה דואגים לכולם, ולא מסתכלים מה ההוא קיבל וההוא קיבל, ובגלל שיש לו ילדים אז זה עוול – מה זה?

ישראל אייכלר: אני תמיד מזכיר את זה, וזה כואב לי להזכיר, אבל אני חייב לומר, כשהיה שלטון מפא"י, והוא לא היה שלטון טוב בשבילנו, אבל אז היה ברור מאליו, במשרד השיכון של המפא"יניקים – אגודת ישראל לא היתה בקואליציה, ש"ס לא היתה – אז נקודות הזיכוי היו לפי הילדים במשפחה של הזוג, של החתן ושל הכלה.

ישראל אייכלר: זה היה של משרד השיכון, בלי שום לחץ חרדים.

ישראל אייכלר: זה היה מובן מאליו שבית שיש שם 12 ילדים, קשה להם יותר להביא קורת גג לזוג מאשר בית שיש שם שני ילדים.

ישראל אייכלר: היום ילדים – זה הפך לעוול.

ישראל אייכלר: זה לא יאומן.

ישראל אייכלר: והכי נורא, הזכרתי את זה אתמול, והיום אני אזכיר את זה שוב, כי האיש כבר עלה היום גם בכלי התקשורת – יש פקיד באוצר שאמר בפומבי: המדינה לא אחראית לתת קורת גג לאזרחיה.

ישראל אייכלר: החליט.

ישראל אייכלר: אני לא שמעתי דבר כזה, לא מתלמידי ז'בוטינסקי, שדיבר על מעון, ולא מתלמידי מפא"י, שדיברו על בניית הארץ, ולא מאף אחד.

ישראל אייכלר: מי חידש את החידוש הזה?

ישראל אייכלר: אותם אנשים, אנשי עסקים, שישבו במשרד האוצר במשך שנים, ושכנעו את הפקידים שהם יעבדו אצלם אחרי שיגמרו פה, אבל הם צריכים לשרת אותם.

ישראל אייכלר: מדברים פה על אולמרט והפרת אמונים – אין לך הפרת אמונים גדולה יותר מאשר פקיד שעובד בשביל הטייקונים, ולאו דווקא הטייקונים הגדולים בלבד, אלא בשביל אותו מגזר עסקי עשיר, שיש לו דירות בריביירה הצרפתית ובניו-יורק, ובא לפה לעשות את הימים שבין המצרים, כי בחגים הם יוצאים לחוץ-לארץ.

גאלב מג'אדלה: אתה צריך לבוא לוועדת הכספים ולראות אותם, איך אנשים בתפקידים בכירים באוצר, אחרי שנה וחצי, שנתיים, הם עוברים לצד השני ומייעצים לחברות פרטיות.

גאלב מג'אדלה: – – –

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, דוגמה קיבלתי בעניין הזה של – – –

גאלב מג'אדלה: כל אחד כזה שמגיע, אני מבקש ממנו:

גאלב מג'אדלה: קודם כול תאמר לנו, בבקשה, איפה עבדת קודם?

גאלב מג'אדלה: ואיפה אתה עכשיו?

גאלב מג'אדלה: גילוי נאות לפרוטוקול.

גאלב מג'אדלה: ואתה מגלה: זה היה המשנה ליושב-ראש זה; המשנה למנכ"ל זה; המשנה, המשנה, המשנה.

גאלב מג'אדלה: ופתאום – – –

יעקב כץ: זה ככה.

יעקב כץ: אנחנו לא במדינה קומוניסטית.

גאלב מג'אדלה: ופתאום – חברה פרטית.

ישראל אייכלר: לא, תראה, השקיעו מיליארדי שקלים ברכבת הקלה.

ישראל אייכלר: והיתה שאלה: למה השקיעה המדינה מיליארדים כאלה, עם כל המחדלים שכולנו יודעים?

ישראל אייכלר: כתב לי מישהו פתק, מהפעילים החברתיים, עם שלושה שמות של אנשים שעובדים היום ב"סיטיפס", ברכבת הקלה, שהיו בכירים מאוד באוצר.

אורלי לוי אבקסיס: זה קרה גם ב"ויסקונסין".

אורלי לוי אבקסיס: זה קרה גם במקומות אחרים.

אורלי לוי אבקסיס: ב"ויסקונסין", כלומר תוכנית ויסקונסין.

ישראל אייכלר: כן, כן, אני יודע על מה את מדברת – –

אורלי לוי אבקסיס: – – –

ישראל אייכלר: – – תוכנית ויסקונסין שהרעה ועשתה צרות כל כך גדולות לאנשים מסכנים.

ישראל אייכלר: בכל אופן, הביורוקרטיה הזאת לא רק שהיא מרושעת, לא רק שהיא מעכבת תוכניות – השר אטיאס הציע את הרעיון של מחיר למשתכן.

ישראל אייכלר: זה רעיון כל כך פשוט וברור, ואני לא רוצה לפרט אותו.

גאלב מג'אדלה: תודה – – –

ישראל אייכלר: בא פקיד אחד, ואומר לו: אדוני, זה צריך לעבור ועדת כספים.

ישראל אייכלר: כבר תוקע את זה כמעט שנה.

ישראל אייכלר: לכולם.

ישראל אייכלר: זה אומר שהביורוקרטיה הזאת היא גם רעה, והיא גם משוחדת.

ישראל אייכלר: אז לוקחים אנשים על שוחד שהם קיבלו איזו מעטפה?

ישראל אייכלר: זאת המעטפה הגדולה ביותר.

ישראל אייכלר: הגיע הזמן שקודם כול האזרחים לא ירשו למסכסכים לסכסך בין קבוצות אוכלוסיות, לגבי דברים ששייכים לכולם.

גאלב מג'אדלה: תודה לאדוני.

ישראל אייכלר: תודה רבה, אדוני.

גאלב מג'אדלה: כבוד השר אטיאס, יבוא ויעלה וישיב למציעים.

גאלב מג'אדלה: בבקשה, אדוני.

אריאל אטיאס: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אין ספק שהדיון הזה, שנקבע זה מכבר – גם הדיון שהיה היום בכנסת, קיבל משמעות שונה עקב האירוע הטרגי שקרה במוצאי השבת האחרונה, ואנחנו כולנו מתפללים, ומבקשים מהקדוש-ברוך-הוא, להחלמתו של משה סילמן.

אריאל אטיאס: הרי אפילו חרב חדה מונחת על צווארו של אדם, אל יתייאש מן הרחמים.

אריאל אטיאס: אירוע שהתחיל לפני כמה שנים, דרך איזשהן תביעות של הביטוח הלאומי וקשיים כלכליים שגרמו לאיש להיות במקום שהוא איבד תקווה.

אריאל אטיאס: ואני חייב לומר שאני גם מכבד ומשתף פעולה, כולל בפגישות ובהחלפת רעיונות, עם העמותות השונות לקידום הדיור הציבורי.

אריאל אטיאס: ואני חייב גם לומר לכם שחסר לי בדיון הזה – כמו בדיונים אחרים, כמו בדיון שהיה היום למטה, בכנסת, שבגינו לא הגעתי לדיון הזה – שר האוצר.

אריאל אטיאס: השיטה הזאת, שבה יש שר שהוא אחראי על משהו ויש שר שאחראי על הקמח – "אם אין קמח אין תורה" – ובוא, אומרים לך, תתנהל עם מה שיש.

אריאל אטיאס: ואני לא בורח מאחריות.

אריאל אטיאס: אני פה כי אני גם אחראי.

אריאל אטיאס: ואני מגיע לכל הדיונים שיש בוועדת הכספים ובוועדת הכלכלה, למרות שאני יודע שלא יצא מזה כלום.

אריאל אטיאס: יצא הרבה יותר מפגישה עם שר האוצר וראש הממשלה, מאשר כל הדיבורים שיש פה.

אריאל אטיאס: יצא תכל'ס, סחורה.

אריאל אטיאס: לא כותרות.

ישראל אייכלר: גם את זה הפקידים – – –

אריאל אטיאס: ולמרות שאני מגיע לכל הדיונים, וגם ליוזמות של חברי כנסת כאלה ואחרים, כדי לתת לזה תנופה ציבורית, ופגישות ופניות שלך – הכול בסדר.

אריאל אטיאס: אבל צריך לעשות סוף לדבר הזה, וזו הסיבה שלא באתי היום, וזו הסיבה שאני אומר שכיסאו של שר האוצר מיותם פה היום.

אריאל אטיאס: כי חברי הכנסת וגם הציבור צריכים להבין את השילוב.

אריאל אטיאס: אני לא אומר: אני זז הצדה, שר האוצר אחראי.

אריאל אטיאס: לא.

אריאל אטיאס: אני אומר: אבל כמו שאנחנו צריכים לקבל אחריות, אנחנו צריכים לקבל סמכות.

אריאל אטיאס: ולא ייתכן שהסמכות לכסף היא אצל האוצר והאחריות היא אצל השר הממונה.

אריאל אטיאס: היום זה בשיכון, מחר זה בתחבורה, מחרתיים זה ברווחה.

אריאל אטיאס: וזה בסדר גמור ששר האוצר יאמר: אני קובע את סדרי העדיפויות.

אריאל אטיאס: אבל גם אחרי זה, כשיש אחריות, אז הוא אחראי גם על התוצאות של סדרי העדיפויות.

אריאל אטיאס: אין דבר כזה שאחד אחראי על סדרי העדיפויות בכסף והשני נושא באחריות של סדרי העדיפויות.

אריאל אטיאס: אין בעיה, יגיד שר האוצר: תקשיב, אני אחראי על תקציב המדינה, אני רואה ראייה כוללת, OECD, סיפורים, הכול בסדר.

אריאל אטיאס: בסוף יש בעיה?

אריאל אטיאס: תישא גם באחריות.

אריאל אטיאס: ואגב, כשיש שמחות, גם תיקח את הפרחים.

אריאל אטיאס: בסדר גמור.

אריאל אטיאס: אבל אין חד-צדדיות, והדבר הזה צריך להיפסק.

אריאל אטיאס: ולכן, אמרתי: אני, כאות מחאה, לא מגיע.

אריאל אטיאס: נאמר לי שממשרד האוצר יגיעו, לא השר בעצמו – אנשיו.

אריאל אטיאס: לא אמרתי: אני אשלח את אנשי.

אריאל אטיאס: אני, באופן אישי, אגיע ואתייצב.

אריאל אטיאס: ועכשיו, לעצם העניין.

אריאל אטיאס: אני רוצה לומר לכם משהו, היום שמחתי שעלה פקיד בכיר באגף התקציבים – ולכן התחלתי עם שר האוצר ואחרי זה אני אומר פקיד בכיר, בגלל שאני לא מקבל את זה שהפקידים הם האשמים.

אריאל אטיאס: הם, לצערי, אחראים היום, בגלל שהשר שלהם נותן להם להיות אחראים.

אריאל אטיאס: אנשי אגף התקציבים לא התלהבו מהתקציב לאוניברסיטה באריאל, אל תטעו.

אריאל אטיאס: זו החלטה של השר שלהם נגדם.

אריאל אטיאס: כשהוא רוצה – וכשהוא לא רוצה, אז הוא לא.

אריאל אטיאס: ולכן, אני אומר משהו מאוד בסיסי, רבותי – – –

יעקב כץ: למה – – – הם לא התלהבו?

אריאל אטיאס: תבדוק את זה.

אריאל אטיאס: בסדר.

יעקב כץ: אני שואל למה.

אריאל אטיאס: תבדוק את זה.

אריאל אטיאס: כשהוא רוצה הוא נגדם, וכשהוא לא רוצה הוא בכלל לא קשור.

אריאל אטיאס: זה, יש תקציב.

גאלב מג'אדלה: אבל – – –

אריאל אטיאס: ולכן, אני אומר כמה דברים שהם מאוד בסיסיים.

גאלב מג'אדלה: אבל, אדוני השר, אנחנו מאוד מעריכים ומכבדים את מה שאתה אומר, אבל שר האוצר זה לא אדם פרטי.

אריאל אטיאס: כן, אני אתייחס גם לדברים האלה.

גאלב מג'אדלה: כאשר אתה מגלה שיש 30–40 מיליון שקל לאריאל, למה אתה כשר לא קם ומדבר, ומוחה, ועושה רוויזיה ומבקש לעכב את זה ולהגיד שיש סדר עדיפות?

גאלב מג'אדלה: אנשים בלי קורת גג.

אריאל אטיאס: כן.

גאלב מג'אדלה: כאשר סגנו הוא גם איש שלך, איש התנועה שלך.

אריאל אטיאס: אני הבנתי שהאוניברסיטה באריאל תדליק אותך.

גאלב מג'אדלה: לא, לא רק זה.

אריאל אטיאס: שים לב, אני שותל הרבה מטעני צד במה שאני אומר.

גאלב מג'אדלה: לא, אני אתך.

אריאל אטיאס: כל אחד ייקח משהו.

גאלב מג'אדלה: אני אתך.

גאלב מג'אדלה: סדר עדיפויות – קורת גג עדיפה על אוניברסיטה.

גאלב מג'אדלה: אני אתך.

מסעוד גנאים: הוא דיבר על זה ששר האוצר יכול להתנגד – – –

גאלב מג'אדלה: אני לא נותן לו לקבל החלטה אישית, אידיאולוגית, בסדר עדיפויות מוטעה, לפי תפיסת העולם שלך, בתור שר.

אריאל אטיאס: אז יש לי חדשות בשבילך.

אריאל אטיאס: שר האוצר לא אמור לשאול אף אחד לפני שהוא מזיז 20 מיליון שקל לאוניברסיטה, בין אם זה באריאל ובין אם זה בטירת-כרמל.

אריאל אטיאס: בסדר?

אריאל אטיאס: אז זה גם רק כדי שנדע.

אריאל אטיאס: עכשיו, בוא נדבר לעניין עצמו – –

גאלב מג'אדלה: בבקשה.

אריאל אטיאס: – – חד וברור, במלים פשוטות וקצרות.

גאלב מג'אדלה: בבקשה.

אריאל אטיאס: דיור ציבורי – ב-20 השנים האחרונות המדיניות של משרד האוצר לדורותיו – והיום אמר את זה בצורה מפורשת בריאיון האיש שאחראי באגף התקציבים לנושא הזה.

אריאל אטיאס: הוא אמר: אנחנו לא צריכים להגדיל את מלאי הדיור הציבורי, נקודה.

אריאל אטיאס: אנחנו מאמינים בזה.

אריאל אטיאס: זה כבר לא בעיה של כסף.

אריאל אטיאס: המרצע יצא מהשק.

אריאל אטיאס: זו בעיה של מדיניות.

אריאל אטיאס: איננו רוצים דיור ציבורי, נקודה.

אריאל אטיאס: אנחנו מוכנים לתת קצת שכר דירה – ואני אגיד מה ההבדל בין שכר דירה בהצעה שלהם למה שאנחנו מציעים.

אריאל אטיאס: עכשיו, השיטה הזאת – – –

ישראל אייכלר: גם את זה הוא לא רוצה לתת.

ישראל אייכלר: הוא אמר במפורש: המדינה אינה אחראית לתת קורת גג לאזרח.

אריאל אטיאס: אין שום ספק.

אריאל אטיאס: אני רק אומר משהו כזה, שנבין איפה אנחנו נמצאים, ומה המיקוד לזה.

אריאל אטיאס: ב-20 השנים האחרונות עשו חיסול שיטתי לדיור הציבורי.

אריאל אטיאס: אתם יודעים מה?

אריאל אטיאס: מוות אטי, אוקיי?

אריאל אטיאס: מוכרים, מוכרים, מוכרים, מוכרים, לא קונים.

אריאל אטיאס: היה חוק של חבר הכנסת רן כהן, שיושב פה, שהמטרה שלו היתה נכונה, אבל הביצוע היה כושל, ובגלל שהוא היה כושל קרה נזק מזה.

אריאל אטיאס: אתם יודעים מה הנזק?

אריאל אטיאס: התחלנו ב-110,000 יחידות דיור.

אריאל אטיאס: מכרו 45,000 יחידות.

אריאל אטיאס: היום יש לנו רק 65,000.

אריאל אטיאס: מכרו.

אריאל אטיאס: החוק הזה הוקפא מייד אחר כך, אבל איך עושים את התרגילים?

אריאל אטיאס: יש חוק, אחרי זה אומרים: אתם יודעים מה?

אריאל אטיאס: מקפיאים אותו, אבל בוא נסדר לכם מבצעי מכר.

אריאל אטיאס: ככה קראו לזה.

אילן גילאון: היו מוכרים את זה ממילא.

אילן גילאון: כבוד השר, תדע לך שהיו מוכרים את זה ממילא, אבל לבעלי מאה ולא לדיירים.

אילן גילאון: בסוף, ברוך השם שהדיירים נשארו עם משהו.

אריאל אטיאס: אני לא בטוח במה שאתה אומר, ואני אוכיח לך את זה עוד דקה.

אריאל אטיאס: אני אמרתי, החוק, מטרתו היתה מבורכת; הביצוע שלו גרם לתוצאה הלא-נכונה.

אריאל אטיאס: בחוק מופיע שילוב של למכור דירות ולהקים קרן שבה קונים.

אריאל אטיאס: אז קודם כול בוא נעשה סדר.

אריאל אטיאס: מחירי הדירות שבהם הן נקנו, ערך הדירות ואחוזי ההנחה שניתנו – אי-אפשר לקנות בזה חדר.

אריאל אטיאס: מילא היו נותנים לנו לקנות, בסדר, אבל לא נותנים לקנות.

אריאל אטיאס: לא לי, לפני, ולפנֵי לפנַי.

אריאל אטיאס: ב-20 השנים האחרונות המדיניות של האוצר היא שלא רוצים דיור ציבורי – לא שלא יכולים, לא שאין לנו כסף – – –

אורלי לוי אבקסיס: אבל השר ביטל החלטות ממשלה, זה האבסורד.

אריאל אטיאס: גם זה נכון.

אריאל אטיאס: אגב, מה זה ביטל?

אריאל אטיאס: הוא ביטל כי הקואליציה באותו זמן אישרה לו את זה.

אורלי לוי אבקסיס: לא, היא לא אישרה, הוא פשוט לא העביר את הכסף.

אריאל אטיאס: זה לא מדויק.

אריאל אטיאס: אני בדקתי את זה, עשיתי על זה עבודה שלמה אצלנו במשרד ולגבי הסמכויות שלי לבוא ולהגיד: יש חוק, אני רוצה להפעיל אותו.

אריאל אטיאס: יש לנו כסף ממכר דירות, אני רוצה עכשיו לקנות דירות לפי החוק הזה.

אריאל אטיאס: ישבנו עם משרד המשפטים, עם כל מי שאתם רוצים, לדעת אם אפשר להפעיל את החוק הזה, את החלק השני של החוק, של הקרן.

אריאל אטיאס: תאמינו לי, הם יודעים מה שהם עשו.

אריאל אטיאס: אי-אפשר אם לא משנים את החוק עוד פעם.

אריאל אטיאס: מה קרה?

אריאל אטיאס: נמכרו דירות.

אריאל אטיאס: נמכרו דירות – המלאי ירד; המלאי ירד – צריך לצמצם את הקריטריונים.

אריאל אטיאס: כשהסועדים מרובים והעוגה קטנה, אתה צריך להתחיל לתעדף.

אריאל אטיאס: ואז אתה מתנהל בצורה שאתה מתעדף מי יותר מסכן ממי: הרווק או האם החד-הורית עם שני ילדים?

אריאל אטיאס: נשוי עם שלושה ילדים או נשוי בלי ילדים?

אריאל אטיאס: כולם זקוקים, אבל כשיש לך מחסור אתה מייצר תעדוף שהוא תעדוף בעייתי, גם מבחינה מצפונית, אבל בסוף אתה נושא באחריות.

אריאל אטיאס: יש לך רק 65,000 יחידות דיור, והסועדים מרובים סביב המקום הזה.

אריאל אטיאס: צורכי עם ישראל מרובים וצריכים יותר, ולכן נוצרו קריטריונים קשיחים וקשים.

אריאל אטיאס: כשאומרים לי: תפתח את הקריטריונים – הראשון שישמח זה אני.

אריאל אטיאס: כבר בניתי מומחיות קטנה בלבנות קריטריונים.

אריאל אטיאס: כדי להגדיל את הקריטריונים אנחנו צריכים להגדיל גם את העוגה, כי מה בצע בזה שנגיד עכשיו גם לעוד כך וכך אנשים מגיע, אבל אין לנו מה לתת להם?

אריאל אטיאס: ולכן הפתרונות.

אריאל אטיאס: מה עשינו?

אריאל אטיאס: קודם כול, על זה נאמר "אחוז בזה וגם מזה אל תנח את ידך"; אמרנו שאנחנו רוצים קודם כול להתחיל לקנות דירות.

אריאל אטיאס: בכניסתי לתפקיד, כמה חודשים אחרי זה, קנינו דירות בלמעלה מ-200 מיליון שקל בשנים האחרונות, בדגש על נכים רתוקים על כיסאות גלגלים, שגם זה לא היה.

אריאל אטיאס: מי שזוכר, העברנו 150 מיליון שקל בתקציב המדינה האחרון לקנייה.

אריאל אטיאס: ואל תחשבו שקיבלנו את זה ביום אחד.

אריאל אטיאס: תיקחו 10 מיליון, תיקחו אחרי זה עוד 20; אם תקדם את החוק על המענקים אני לא אתן לך פה.

אריאל אטיאס: כל היום סחר-מכר.

אריאל אטיאס: לא אלאה אתכם, כי בעצם זה הצרות שלנו.

אריאל אטיאס: אני לא בא להתלונן, להיפך, אני אומר: שכשנאבקים – משיגים, זה רק לוקח יותר זמן, וצריך לשים את הנקודה, ולא להגיד: הנה המשרד האחראי; בבקשה, אם יהיה קמח תהיה תורה.

אריאל אטיאס: עשינו דבר נוסף.

אריאל אטיאס: יש אנשים שמסתובבים, כפי שאמרתי, עם מכתב מהמדינה: מגיעה לך דירה.

אריאל אטיאס: יש 2,400 משפחות כאלה.

אריאל אטיאס: יש הרבה יותר משפחות שמגיע להן כזה פתק, אבל לא נותנים להן את הפתק בגלל שהם מפחדים – מה, ניתן להם פתק וממילא לא מגיע להם?

אריאל אטיאס: אבל אלה אנשים שמסתובבים עם מכתב חמש, שש, שבע שנים.

אריאל אטיאס: אני חייב לומר שזה בעיקר בחדרה–גדרה, למען האמת.

אריאל אטיאס: יש דירות ריקות בדימונה שאין להן דורש; יש דירות ריקות במצפה-רמון שאין להן דורש.

אריאל אטיאס: ויש הרבה מקרים שהצלחנו בשנה האחרונה, בשנים האחרונות, כשאני בתפקיד, לשכנע זכאי דיור שאם יש להם דירה במגדל-העמק, או במקום קרוב, או בכרמיאל – שאכלסנו, שהדירות היו ריקות, ואמרנו להם: אתה יכול להמתין עוד שנתיים, עוד שלוש ועוד ארבע וחמש.

אריאל אטיאס: יש לך עכשיו, הרגע.

אריאל אטיאס: תחליט – מפתח.

אריאל אטיאס: אתה קופץ את כל התור, קח את הדירה.

אריאל אטיאס: היו כאלה שהסכימו והיו כאלה שלא הסכימו.

אריאל אטיאס: ואז אמרנו, רבותי, כמו יזם שמתחייב לתת לך דירה, והוא לא עומד בתאריך; מה עושים?

אריאל אטיאס: הוא משלם לך שכר דירה?

אריאל אטיאס: הנה שכר הדירה.

אריאל אטיאס: העברנו החלטה שבה – היא כבר מבוצעת.

אריאל אטיאס: זו לא תוכנית שתבוצע, היא כבר מבוצעת.

אריאל אטיאס: החל ממאי השנה נכנס לחשבונות הבנק של המשפחות האלה שממתינות לדיור ציבורי ויש להן מכתב מהמדינה, שכר דירה שמגיע עד 3,000 שקל בחודש.

אורלי לוי אבקסיס: ואם מישהו מוכן – – –

אריאל אטיאס: אני אתייחס גם לזה.

אריאל אטיאס: רובם חיים בשכר דירה בזמן הזה, מתוך ה-2,400, וקיבלו שכר דירה, אבל קיבלו מעט; קיבלו עד 1,550 או 1,750.

אריאל אטיאס: זה גדל ל-3,000.

אריאל אטיאס: ואני אגיד לכם מה הבשורה בזה – ללא הגבלת זמן, בלי לבטל להם את התור.

אריאל אטיאס: כי מה עשה טרכטנברג?

אריאל אטיאס: ואני ותנועת ש"ס כולה התנגדנו לדוח-טרכטנברג בגלל הדבר הזה.

אריאל אטיאס: דיור, דיור, דיור, מעמד הביניים; מה עם השכבות החלשות, שלא יכולות להתחיל את החודש?

אריאל אטיאס: אני נפגשתי עם טרכטנברג.

אריאל אטיאס: אני.

אריאל אטיאס: לא שלחתי לו מיילים.

אריאל אטיאס: ישבתי אתו ככה, אני והוא, ואמרתי לו: תקשיב, יש לך את ההזדמנות שלך.

אריאל אטיאס: זה בסדר שאתה מטפל במעמד הביניים, ושאתה נותן לנו יעדי תכנון, ושאתה כותב לנו לתכנן בתוך חמש שנים 180 – אנחנו לא צריכים את כל זה, כי את זה אנחנו כתבנו לך.

אריאל אטיאס: אנחנו, משרד השיכון, הבאנו לך את כל התוכניות מה להכניס בחוק.

אריאל אטיאס: הוא הודה בפני שהוא לא מתמחה בעניין של הדיור, והוא קיבל כזה סט מה להכניס.

אריאל אטיאס: אבל כל מה שהאוצר עבר ואמר: זה לא בא בחשבון, זה בחוץ, זה בחוץ – בחוץ.

אריאל אטיאס: ולכן ביקשתי אתו פגישה.

אריאל אטיאס: ישבתי אתו באוניברסיטה, הלכתי אליו לחדר, ואמרתי לו: תשמע, זו ההזדמנות שלך.

אריאל אטיאס: תכניס, למען השם, שורה וחצי.

אריאל אטיאס: נריב על זה אחר כך.

אריאל אטיאס: תן לי גושפנקה, תכניס בשורה וחצי את התוכנית של החוק שאני אגיד אותו.

אריאל אטיאס: הוא אומר: שמע, זה במסגרת המסגרות שקבענו עד איפה אני נכנס.

אריאל אטיאס: לזה אני לא נכנס.

אריאל אטיאס: הבנתי.

אריאל אטיאס: הבנתי איפה אנחנו נמצאים.

אריאל אטיאס: אמרתי: אנחנו נתנגד לדוח-טרכטנברג, כי החלשים ביותר, שלא מתחילים את החודש, הוציאו אותם מהרשימה.

אריאל אטיאס: הכניסו את 3,000 השקלים האלה שמשרד השיכון ביקש, אבל כתבו שם שורה קטנה: ובלבד שהם חותמים על שכירות ארוכת טווח.

אריאל אטיאס: מה הם חשבו, שאף אחד לא מבין מה זה?

אריאל אטיאס: מה זה שכירות ארוכת טווח, אתם יודעים?

אריאל אטיאס: הם התכוונו שאתה צריך לחתום שאתה עוזב את התור שחיכית בו שש, שבע, שמונה, עשר שנים.

אריאל אטיאס: אתה תחתום עכשיו שאתה חמש שנים מחוץ לתור, ואחרי חמש שנים תתחיל את התור מההתחלה.

אריאל אטיאס: אנחנו לא הסכמנו לזה בשום אופן.

אריאל אטיאס: יש לי מסמך חתום ממנכ"ל משרד ראש הממשלה, והוא מבוצע, ואנחנו שינינו את החלטת הממשלה, ש-3,000 השקלים האלה יהיו ללא הגבלת זמן, ובלי לצאת מהתור, וזה קורה ממאי האחרון.

אריאל אטיאס: ולכן מצבם של הממתינים האלה שיושבים ומחכים כל כך הרבה שנים השתפר מעט, כי יש להם שכר דירה יותר גבוה.

אריאל אטיאס: ועכשיו לדבר האמיתי, לוויכוח היסודי על המדיניות, האם המדינה שלנו, המודרנית, הקפיטליסטית, התחרותית, צריכה להתנער מהדבר הזה שנקרא דיור ציבורי, כן או לא.

אריאל אטיאס: זה ויכוח אידיאולוגי-כלכלי-ערכי.

אריאל אטיאס: זה לא ויכוח על כסף בכלל, כי בהתחלה אמרו לי שאין כסף.

אריאל אטיאס: אני כבר, לא ותיק, וכולה שש שנים בפוליטיקה, וכבר הבנתי מי נגד מי ואיפה עושים – – –

גאלב מג'אדלה: אדוני הגיע למסקנה שזה ויכוח אידיאולוגי-ערכי?

אריאל אטיאס: חד-משמעית.

אריאל אטיאס: זה לא ויכוח כלכלי.

גאלב מג'אדלה: יפה.

גאלב מג'אדלה: אז ממשלה קפיטליסטית.

אריאל אטיאס: אמר את זה, בראשי הפרקים היום, המשנה או סגן ראש אגף התקציבים.

אורלי לוי אבקסיס: זה גם הממשלה הקודמת.

אריאל אטיאס: והקודמת לקודמת.

גאלב מג'אדלה: סליחה.

גאלב מג'אדלה: אנחנו עכשיו מדברים על זו.

אורלי לוי אבקסיס: והקודמת לקודמת.

גאלב מג'אדלה: עכשיו אנחנו מדברים על זו – –

אורלי לוי אבקסיס: גם זו.

גאלב מג'אדלה: – – שהחריפה את הבעיה יותר.

אורלי לוי אבקסיס: זה נכון.

אורלי לוי אבקסיס: וגם קודם לא בנו.

אריאל אטיאס: רבותי, זה ויכוח ערכי: האם המדינה צריכה להחזיק מלאי של דיור ציבורי, כן או לא?

אריאל אטיאס: אומר היום משרד האוצר, ואני אומר שיש למשרד האוצר שר שקוראים לו יובל שטייניץ: התשובה היא לא.

אריאל אטיאס: אנחנו לא צריכים להגדיל את המלאי, ואם היינו יכולים היינו מצמצמים אותו עד לאפס.

אריאל אטיאס: מה הראיה?

אריאל אטיאס: נחשפו במערומיהם, מה שנקרא פיצחנו את השיטה.

אריאל אטיאס: כשאנחנו, משרד הבינוי והשיכון, מוציאים מכרזים, מעמיסים עלינו כל מיני העמסות.

אריאל אטיאס: עוד מעט אני אתייחס לזה שאתה בונה בהתנחלויות.

אריאל אטיאס: במדינת ישראל לא בונים.

אריאל אטיאס: רק כצל'ה בונה.

אריאל אטיאס: עוד מעט אני אתייחס לזה.

יעקב כץ: לא אמרתי.

יעקב כץ: אמרתי – – –

אריאל אטיאס: לא.

אריאל אטיאס: בסדר.

אריאל אטיאס: זה לא אישי, כצל'ה.

אריאל אטיאס: סתם אני אומר.

יעקב כץ: אתה לא גומר.

אריאל אטיאס: ברור, ברור.

אריאל אטיאס: אני אתייחס גם לזה.

גאלב מג'אדלה: כצל'ה, בתורך אמרת את הכול.

גאלב מג'אדלה: עכשיו השר משיב.

אריאל אטיאס: זה לא אישי.

גאלב מג'אדלה: עכשיו השר משיב.

יעקב כץ: אני בניתי 120,000 – –

אריאל אטיאס: אתה, אתה בנית.

אריאל אטיאס: אתה.

יעקב כץ: – – יחידות דיור בשנתיים.

אריאל אטיאס: אתה בנית.

גאלב מג'אדלה: כצל'ה, הקרדיט הוא של השר ולא של הפקיד.

אריאל אטיאס: בוא, עזוב, עזוב.

אריאל אטיאס: בוא ונמשיך.

גאלב מג'אדלה: אתה היית פקיד, הקרדיט הוא של השר אריאל שרון.

גאלב מג'אדלה: לא אתה.

אורלי לוי אבקסיס: – – – אידיאולוגי – – –

גאלב מג'אדלה: בבקשה, כבוד השר.

אריאל אטיאס: לכן אני אומר מה היה ומה אנחנו מציעים.

אריאל אטיאס: כשאנחנו עושים מכרז, יש דברים שהם קבועים.

אריאל אטיאס: הדבר הקבוע הוא עלויות הפיתוח.

אריאל אטיאס: מה זה עלויות פיתוח?

אריאל אטיאס: מעמיסים גן-ילדים, בריכה, מתנ"ס, מועדון נוער; הכול מעמיסים.

אריאל אטיאס: ואז נהיית לנו עלות פיתוח של 120,000, 150,000 ולפעמים 160,000 שקל.

אריאל אטיאס: מעמיסים.

אריאל אטיאס: את מה מעמיסים?

אריאל אטיאס: את מה שהאוצר מסכים.

אריאל אטיאס: מה שהוא לא מסכים לא מעמיסים.

אריאל אטיאס: מי סופג את ההעמסה הזאת?

אריאל אטיאס: הקרקע.

אריאל אטיאס: יש מכרז, וכל המרבה במחיר זוכה.

אריאל אטיאס: מה היזם משלם?

אריאל אטיאס: לפי היצע וביקוש.

אריאל אטיאס: הוא יודע שהוא יכול למכור פה דירה במיליון?

אריאל אטיאס: הוא יציע על הקרקע בין 150,000 ל-300,000.

אריאל אטיאס: זה תלוי מה הוא חושב.

אריאל אטיאס: הוא לוקח סיכון.

אריאל אטיאס: אם יש לו עלויות נוספות, הוא מוריד את זה מהקרקע.

אריאל אטיאס: זאת אומרת, ככל שאתה מעמיס את הפיתוח, אתה תקבל על הקרקע פחות.

אריאל אטיאס: זו הטקטיקה.

אריאל אטיאס: אמרתי: מה שטוב לגן-ילדים ולבריכת שחייה טוב לחלשים בחברה.

אריאל אטיאס: אמרתם שאין כסף?

אריאל אטיאס: הנה הכסף.

אריאל אטיאס: לפני שנכנסתי לתפקידי, מינהל מקרקעי ישראל העביר פחות מ-4 מיליארד שקלים למשרד האוצר.

אריאל אטיאס: מאז שנכנסתי לתפקידי זה עלה ועלה, בעקבות הגדלת היצע הקרקעות, וזה כמעט הכפלה ממה שהיה.

אריאל אטיאס: היום בונים בישראל את המספר הגבוה ביותר ב-13 השנים האחרונות.

אריאל אטיאס: 83,000 יחידות דיור נמצאות בשנה הזאת בבנייה פעילה.

אריאל אטיאס: העברנו 8 מיליארד שקלים משיווק קרקעות של כולנו, של הציבור – לא של משרד האוצר.

אריאל אטיאס: אם היינו מעמיסים 5%, כמה זה בכסף?

אריאל אטיאס: ההעמסה היא העמסה ברוטו, ואני רוצה שתבינו את זה, של עלות הבנייה, בגלל שהקרקע נשארת של המדינה.

אריאל אטיאס: הדירה הזאת, שהיזם משאיר בידינו, היא דירה של המדינה בכלל, אז הוא לא משלם על הקרקע שלה.

אריאל אטיאס: הוא לא צריך לשלם על זה 200, 300 או 500 – הוא לא משלם.

אריאל אטיאס: אתם יודעים מה הוא מתרגם?

אריאל אטיאס: אני ישבתי בהתאחדות הקבלנים.

אריאל אטיאס: הם לא סתם תומכים בזה.

אריאל אטיאס: הם אמרו: למה 5%?

אריאל אטיאס: תעשה 10%.

אריאל אטיאס: הם לוקחים מטר בנייה פלוס פיתוח, והוא מקזז את זה מהקרקע, ובזה זה נגמר.

אורלי לוי אבקסיס: לא.

אריאל אטיאס: תקשיבו, זה מיליון שקל על כל 20 דירות.

אריאל אטיאס: זו פשוט בושה וחרפה להתנגד לזה.

אריאל אטיאס: בבניין ממוצע יש 20 דירות, אני לא מדבר על מגדלים גדולים, ו-5% זה שתי דירות.

אריאל אטיאס: נניח 500,000 ליחידה, זה מיליון שקל על 20 דירות.

אריאל אטיאס: זה כל הסיפור, וזה לא כסף תקציבי בהוצאה.

אריאל אטיאס: ההוצאה של המדינה היא בערך 360 מיליארד בשנה?

אריאל אטיאס: לא יהיה 361 מיליארד, אלא יישאר אותו דבר, ורק משרד האוצר במקום לקבל 8 מיליארד יקבל 7.8.

אריאל אטיאס: זה הכול.

אריאל אטיאס: התחילו לערבב אותי, ושמנו הצעת חוק, דרך חבר הכנסת אזולאי מש"ס, וחתמו על זה הרבה חברי כנסת נוספים, לדעתי כמעט 30 חברי כנסת, כי זה המנוף – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – –

מירי רגב: וגם לפני כן גם.

אריאל אטיאס: היתה הצעה של מירי רגב, שהתייחסה לפריפריה, ואז אמרנו להם שבפריפריה הקרקע לא מספיק נושאת את זה.

מירי רגב: – – –

ניצן הורוביץ: אז תעבירו.

מירי רגב: – – –

אריאל אטיאס: אנחנו הגשנו הצעת חוק, והבאתי אותה לוועדת שרים לחקיקה, ושר האוצר עשה אתי פגישה עם ראש הממשלה ונזעק שהוא לא ייתן לי משהו שהוא סיכם, בגלל שעכשיו אנחנו פתאום נפיל עליו עוד משהו ושזה לא ייתכן שכל פעם אני בא עם רעיונות חדשים, שזה שובר את כל הכללים, ושאני חושב שהקרקע זה איזה כסף, זה.

אריאל אטיאס: והגדיל לעשות מנכ"ל משרד האוצר ואמר שהרעיונות שלי יביאו את ישראל ליוון.

אריאל אטיאס: אמרתי לו שאני לא יודע מה יביא אותנו ליוון, ההתעלמות מהשכבות החלשות, או יביאו אותנו ליוון ההצעות האלה, שהן בסך הכול עובדות עם השיטה של משרד האוצר.

אריאל אטיאס: אני לא רוצה כסף תקציבי.

אריאל אטיאס: אני מעמיס בריכת שחייה, ועוד דירה קטנה, למען החלשים.

אריאל אטיאס: מה הדבר החשוב בזה?

אריאל אטיאס: זה האינטגרציה שזה עושה.

אריאל אטיאס: חסל סדר שיכוני העוני האלה, הרכבות, ששמים עשרות משפחות חלשות באותו בניין.

אריאל אטיאס: אנחנו יודעים איך זה נראה.

אריאל אטיאס: כלכלית, זה משתלם למדינה.

אריאל אטיאס: אנחנו השקענו השנה 75 מיליון שקל באחזקת מבנים, כי אלה מבנים רעועים, כי אלה מבנים חלשים.

אריאל אטיאס: ב-15 השנה הראשונות לבניין אין עליו עלויות.

אריאל אטיאס: אין אינסטלציה, אין תקלות חשמל, ויש אחריות של הקבלן על הבדק, וזה גם כלכלית משתלם.

אריאל אטיאס: ואז הגיעה ההתנגשות, ואז הם חשפו את פרצופם: אנחנו לא רוצים כאן דיור ציבורי.

אריאל אטיאס: מה שנקרא: הפלת אותנו בשיטה?

אריאל אטיאס: אנחנו אומרים לך את האמת.

אריאל אטיאס: אנחנו לא רוצים דיור ציבורי.

אורלי לוי אבקסיס: מה ראש הממשלה אמר?

מירי רגב: הם לא רוצים חלשים.

אריאל אטיאס: אני אומר לכם משהו מאוד פשוט.

יעקב כץ: זו הממשלה שלכם.

אורלי לוי אבקסיס: – – – ראש הממשלה אומר?

אברהם מיכאלי: וגם שלך, כצל'ה.

יעקב כץ: – – –

אילן גילאון: – – –

אריאל אטיאס: לא רוצים דיור ציבורי.

אריאל אטיאס: אמר את זה היום באופן מפורש.

אריאל אטיאס: עכשיו, אני אגיד לכם מה הבעיה בשיטה של השכרה, מה שהם מציעים.

אריאל אטיאס: הם מציעים אחיזת עיניים.

אריאל אטיאס: אם היה בא עכשיו שר האוצר ואומר: יש לי הצעה יותר טובה.

אריאל אטיאס: אני לא רוצה לנהל דירות, אני לא רוצה להחזיק מלאי.

אריאל אטיאס: אחרי זה ראשי רשויות – ופתאום יגיע עוד איזה רן כהן חדש ויעשה חוק שצריך למכור אותן ויתחיל לקמבן לנו את הכסף.

אריאל אטיאס: לא רוצה להחזיק דירות.

אריאל אטיאס: יש לי רעיון: דיור להשכרה.

אריאל אטיאס: סיוע בשכר דירה, צ'קים.

אריאל אטיאס: היום תקציב משרד השיכון, אחרי ההעלאה של 160 מיליון שקל, עומד על 1.450 מיליארד, 1.460 במדויק, לסיוע בשכר דירה ל-137,000 משפחות כל חודש.

אריאל אטיאס: מקבלים צ'ק לחשבון שלהם, בין 770 שקל ל-3,000 שקל, שזה ממתינים בדיור הציבורי.

אריאל אטיאס: אם היה עכשיו מגיע שר האוצר ואומר: אני – – –

מירי רגב: מה הם יעשו עם זה?

אריאל אטיאס: נכון.

אריאל אטיאס: אם היה מגיע שר האוצר ואומר: אני עכשיו מוסיף 4–5 מיליארד שקלים, אני מרחיב לך את הקריטריונים – לא בהחלטת ממשלה, לא בתקנות של שר, שכשנגמר הלחץ הוא מוריד את זה ב-flat – בחוק, שאי-אפשר להזיז אותו אם אין 70 חברי כנסת שמבטלים אותו, שאומר ארבע שורות, וזה מאוד פשוט: אנחנו ניתן סיוע בשכר דירה ריאלי צמוד למדד – –

מירי רגב: נכון.

אריאל אטיאס: – – לפי האזור שגר הבן-אדם – העיר ולא האזור, וזה לא חייב להיות בצפון תל-אביב, אז אני אומר: אתה יודע מה?

אריאל אטיאס: עושה שכל.

אריאל אטיאס: לא אוהב את זה, מפחד שישנו את זה.

אריאל אטיאס: אתם יודעים מה?

אריאל אטיאס: כפתרון ביניים.

אריאל אטיאס: זה לא יקרה לעולם.

אריאל אטיאס: כשהם אומרים סיוע בשכר דירה, הם רוצים להשתיק אותנו ולהגיד לנו: קחו את 3,000 השקל האלה.

אריאל אטיאס: אתם יודעים כמה זה כסף כולה תוספת?

אריאל אטיאס: 60 מיליון שקל.

אריאל אטיאס: זו כל התרומה שהם נתנו עכשיו.

אריאל אטיאס: בשביל זה היינו צריכים לריב אתם, חבל על הזמן.

אריאל אטיאס: זה כל הסיפור.

אריאל אטיאס: לכן, רבותי, לסיכום, דבר אחד: אם מתהדרים ב-OECD, אז לקחת את OECD, הכול.

אריאל אטיאס: כל מה שב-OECD תיקחו.

אריאל אטיאס: אל תיקחו רק את מה שנוח לכם.

אריאל אטיאס: מה עושים עם הערבים?

אריאל אטיאס: מה עושים עם החרדים?

אריאל אטיאס: מה עושים עם ריבית?

אריאל אטיאס: – זה בסדר, OECD.

אריאל אטיאס: ועם החלשים אין OECD?

אריאל אטיאס: אתם יודעים מי בונה את הדיור הציבורי באירופה?

אריאל אטיאס: היזמים הפרטיים בכלל.

אריאל אטיאס: הייתי בסיורים בבניינים כאלה.

אורלי לוי אבקסיס: מפזרים אותם.

אריאל אטיאס: היזם הפרטי מקבל זכויות בנייה עודפות בתמורה לזה שהוא מקצה דיור ציבורי באותו בניין, כמו שאנחנו מציעים פה, שיהיו מפוזרים, שיקבלו חינוך יותר טוב ולא חינוך של שכונה חלשה, שיהיה להם גן-ילדים, העשירים והעניים ביחד, שהמבוססים והבינוניים הם ביחד, שעובדי הדואר וההיי-טקיסטים יחד, הילדים שלהם משחקים יחד בחצר, ולא מעמד לאלה ואלה.

אריאל אטיאס: זה דבר שיכול לעשות מהפכה.

אריאל אטיאס: לכן הדבר הבא: נגמר אגף תקציבים.

אריאל אטיאס: רבותי, יש שר האוצר.

אריאל אטיאס: מספיק עם הסיפורים האלה.

אריאל אטיאס: אגף התקציבים זה בסדר.

אריאל אטיאס: בכל דיון להבא שיהיה פה, אדוני היושב-ראש, וחברות הכנסת היקרות מירי רגב ואורלי לוי, וכל מי שעוסק בזה, אין דבר כזה ששר השיכון מגיע לבד.

אריאל אטיאס: יבוא שר האוצר, יבוא שר השיכון, תגיד את עמדתך, יראה הציבור וישפוט.

אריאל אטיאס: מזמינים אותנו לוועדת כספים על נושאים כאלה – תבואו ביחד; מזמינים אותך לוועדת כלכלה – תבוא; יש לך הצעת חוק שהיא הצעה לסדר הבאה – אני מבקש ששר האוצר יהיה פה – –

גאלב מג'אדלה: אנחנו מקבלים את ההצעה.

אריאל אטיאס: – – ושהוא יענה על הדברים האלה, ולא שיושבים ונמצאים בוועידות – – –

גאלב מג'אדלה: אדוני השר, אנחנו מקבלים את ההצעה שלך, היא הצעה טובה וראויה, אבל תתחילו את הדיאלוג ביניכם בממשלה.

גאלב מג'אדלה: שם זה הזירה שלכם.

אריאל אטיאס: אני אגיד לך איפה ההתדיינות תהיה.

גאלב מג'אדלה: ואנחנו נשמח לקבל את ההצעה שלך.

אריאל אטיאס: אני אומר לך מה ההתדיינות תהיה.

אריאל אטיאס: אני הגשתי ערר על הצעת החוק הזאת.

גאלב מג'אדלה: זה התהליך הנכון.

אריאל אטיאס: זה התהליך הנכון, והוא צריך להיעשות במקביל לזה שיהיה דבר ברור למי שרוצה לכהן כשר האוצר: אין אחריות בלי סמכות.

אריאל אטיאס: אתה תגיד לא – מותר לך; תהיה תקלה – אתה תעמוד מאחוריה, ביחד עם השר הממונה.

אריאל אטיאס: השר הממונה לא בורח מאחריות.

אריאל אטיאס: אין דבר כזה.

אריאל אטיאס: אבל איך ייתכן שבן-אדם אחראי לכסף ואחר אחראי לביצוע שאין לו הכסף?

אריאל אטיאס: אין דבר כזה.

אריאל אטיאס: ביחד?

אריאל אטיאס: אין בעיה, ביחד.

אריאל אטיאס: נריב ביחד, נחטוף ביחד ונשמח ביחד.

אריאל אטיאס: אתם יודעים מה, קרדיטים לבד – לאוצר, וכשיש צרות – ביחד.

אריאל אטיאס: זה בסדר.

אריאל אטיאס: ולכן אנחנו נעשה שני דברים: דבר ראשון, אנחנו הולכים על הערר הזה שהגשתי כבר לוועדת שרים.

אריאל אטיאס: אני מקווה שהתבונה תגבר, וכן, גם הלחץ הציבורי יגבר, ואי-אפשר יהיה להסתתר מאחורי זה.

אריאל אטיאס: ואם יתחילו עם השקרים שזה עולה 4 מיליארד ו-7 מיליארד, כמו המספרים שזורקים לנו מאגף התקציבים – יש לנו ניירות על הכול, ולתדרך כתבים גם אנחנו יודעים.

אריאל אטיאס: עם דבר אחד אני לא יודע להתמודד.

אריאל אטיאס: הם יגידו שזה הולך לחרדים.

אריאל אטיאס: הם יגידו את זה.

אריאל אטיאס: אני לא מתכוון לשנות את צבע הכיפה שלי בשביל זה.

אריאל אטיאס: חרדים לא נהנים הרבה מדיור ציבורי, כי צריך כושר השתכרות, אוקיי?

אריאל אטיאס: אז כל מי שיגיד לכם – תרדו מזה.

אריאל אטיאס: זהו.

אריאל אטיאס: צריך כושר השתכרות לדיור ציבורי, כמו שצריך כושר השתכרות לכל מה שקשור למדיניות הרווחה ולמדיניות הסוציאלית במדינת ישראל.

אריאל אטיאס: נדרש כושר השתכרות.

אריאל אטיאס: המדינה אומרת: אני לא עוזרת לבטלנים.

אריאל אטיאס: תוכיח שאתה עובד.

אריאל אטיאס: אתה לא מרוויח מספיק?

אריאל אטיאס: בסדר.

אריאל אטיאס: אז נא להירגע.

אריאל אטיאס: כשידליפו לכם ויתחילו עם הספינים שזה הולך לחרדים, אל תאמינו.

אריאל אטיאס: אותו דבר, כשאמרו לכם שצריך כושר השתכרות במחיר למשתכן, אז עכשיו זה פועל נגדם.

אריאל אטיאס: דבר נוסף – את הקריטריונים לדיור ציבורי לא אני קבעתי.

אריאל אטיאס: לא שיניתי אותם, לא נגעתי בהם פרומיל.

אריאל אטיאס: אתם יודעים מתי אני אגע בהם?

אריאל אטיאס: כשיהיו לי יותר משאבים.

אריאל אטיאס: אם יהיה יותר תקציב, אז יהיה לנו יותר לחלק.

אריאל אטיאס: אם יהיו לנו יותר דירות שאנחנו קונים, אז יהיה לנו יותר לחלק, ואז נשחרר את הקריטריונים.

אריאל אטיאס: אבל להגיד לעוד אנשים, להשלות אותם: גם אתה זכאי ואין לי למה לתת לך, זה דבר שהכי מתסכל אנשים.

אריאל אטיאס: אחרי זה, אם לא ילך לנו בוועדת שרים לחקיקה – –

אורלי לוי אבקסיס: לראש הממשלה – – –

אריאל אטיאס: – – אנחנו נצביע בכנסת גם נגד עמדת הקואליציה, שלא תטעו.

אריאל אטיאס: עשינו את זה כבר על מענקי המקום, ואנחנו נעשה את זה גם בעניין הזה.

אריאל אטיאס: ומלה לישראל ביתנו, חברת הכנסת אורלי לוי.

אורלי לוי אבקסיס: הצבענו בוועדת השרים בעד.

אריאל אטיאס: לא, בסדר.

אריאל אטיאס: אני רוצה ממך עזרה הלאה, את יודעת.

אריאל אטיאס: הכול ביחד היום.

אורלי לוי אבקסיס: הצבענו בוועדת שרים בעד.

אריאל אטיאס: אין בעיה.

גאלב מג'אדלה: מה מציע אדוני השר?

אריאל אטיאס: מחר שר החוץ מביא כאן הצעה – הוא או חבר הכנסת רותם – מביא כאן

אריאל אטיאס: הצעת חוק נגד עמדת הממשלה על הגיוס.

אורלי לוי אבקסיס: מה זה קשור?

אריאל אטיאס: לא.

אריאל אטיאס: אני רק אומר שכשאתם רוצים אתם יודעים לעשות את זה.

גאלב מג'אדלה: נכון.

אריאל אטיאס: מה אני מבקש?

אריאל אטיאס: אנחנו נביא לכאן את ההצעה.

אריאל אטיאס: אם הקואליציה תלך אתנו – ברכה; לא תלך אתנו – בנקודת זמן מסוימת אנחנו נביא את ההצעה, ואני מבקש שמעכשיו תתחילי לפעול – את יודעת, הרי הוא יודע לעשות את זה.

אריאל אטיאס: הוא עושה ישיבת סיעה שלכם למטה, עשרה מיקרופונים, מודיע מה הוא הולך לעשות – –

אורלי לוי אבקסיס: במחאה הקודמת ראש הממשלה – – –

אריאל אטיאס: – – והכול יהיה בסדר.

אורלי לוי אבקסיס: במחאה הקודמת – –

גאלב מג'אדלה: לא, אנחנו עכשיו כרגע במחאה הזאת.

גאלב מג'אדלה: במחאה הזאת.

אורלי לוי אבקסיס: – – ראש הממשלה – – –

גאלב מג'אדלה: מה שהיה בקודמת זה בסדר, חברת הכנסת אבקסיס, היה טוב מאוד.

גאלב מג'אדלה: הייתם בסדר במחאה הקודמת.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, בקריאת ביניים, ראש הממשלה חתם לישראל ביתנו על התוכנית הזאת של הקצאה של כך וכך אחוזים – –

גאלב מג'אדלה: יופי, שיעשו גם עכשיו.

אורלי לוי אבקסיס: – – לדיור ציבורי, והוא צריך לתת הבטחה – – –

גאלב מג'אדלה: שיחתום גם עכשיו על המחאה החדשה, האלימה.

אורלי לוי אבקסיס: זה היה גם חלק מההסכם שלנו.

אורלי לוי אבקסיס: זה היה גם חלק של ישראל ביתנו.

מירי רגב: בבקשה, אז שישראל ביתנו יצטרפו לש"ס.

אורלי לוי אבקסיס: – – – מה, אני עוף נודד פה?

אריאל אטיאס: מלה לחברת הכנסת מירי רגב מהליכוד.

דוד רותם: בינתיים ראינו מי הצטרף לש"ס – – –

גאלב מג'אדלה: בבקשה, עכשיו השר עונה לאגף הליכוד.

אריאל אטיאס: מלה לחברת הכנסת מירי רגב: אני יודע את הרגישות החברתית שלך, ואת גם יודעת לדבר, ואת גם יודעת לדחוף ולצעוק ולפעול, וזה בסדר גמור.

גאלב מג'אדלה: מה זה, כמעט הזלתי דמעה עכשיו.

גאלב מג'אדלה: כמעט הזלתי דמעה על הדברים שלה.

גאלב מג'אדלה: נגע לי ללב.

אריאל אטיאס: אני מבקש – שהרי שר האוצר הוא מהמפלגה שלך: תואילי קצת לנסות – –

אילן גילאון: למה את ענייני – – –

אריאל אטיאס: – – להשפיע עליו, אולי יחוס, אולי ירחם, ולא ילך שבי אחרי הפקידים שלו; שילמד את הפרטים, שיבין במה מדובר, ואני חושב שאולי הדבר הזה יצליח.

אילן גילאון: כבוד השר, אתה חייב לדבר על הבעיות הפנימיות שלכם פה?

אילן גילאון: זה לא פתרון.

אריאל אטיאס: לא, זה לא פנימיות.

אריאל אטיאס: אני רק רוצה את העזרה לאירוע הבא שיבוא.

מירי רגב: כמו בצבא – אחריות וסמכות.

אריאל אטיאס: משפט לכצל'ה אני חייב, כי הבטחתי לו.

אריאל אטיאס: חבל שהוא הלך.

גאלב מג'אדלה: אתה פטור מזה כי הוא הלך.

גאלב מג'אדלה: עכשיו, מה אתה מציע, אדוני השר?

אורלי לוי אבקסיס: – – –

אריאל אטיאס: לא שומע, אתם מדברים ביחד.

גאלב מג'אדלה: מה אתה מציע – להסתפק בתשובתך, ללכת לוועדה?

גאלב מג'אדלה: מה אתה מציע?

אורלי לוי אבקסיס: אתה אפילו לא צריך אותנו.

אורלי לוי אבקסיס: קדימה הודיעה שהיא פורשת, מה שאומר שהכוח האלקטורלי שלכם – – –

אילן גילאון: לא חשוב, מחר היא תחזור.

אריאל אטיאס: של שנינו.

אורלי לוי אבקסיס: של שנינו.

אורלי לוי אבקסיס: הכוח גם של ש"ס לבד.

גאלב מג'אדלה: טוב, תעשו את זה בהנהלת הקואליציה.

גאלב מג'אדלה: בשביל זה יש הנהלת קואליציה, אורלי.

אילן גילאון: יאללה, בואו לאופוזיציה, מקום טוב.

מירי רגב: כל עוד אין להם דיור – – –

גאלב מג'אדלה: בהנהלת הקואליציה, בסדר.

אריאל אטיאס: אני אומר לך עוד משהו, חברת הכנסת אורלי לוי.

אריאל אטיאס: המלצתי, לפחות לתנועת ש"ס, תהיה שגם אם לא תבואו אתנו, אנחנו נוביל את המסע הזה לבדנו, ואנחנו ננצח בו.

אריאל אטיאס: אני אמרתי שזה יהיה יותר קל אם לא רק תסבירו לנו מה צריך לעשות אלא תצטרפו אלינו.

מירי רגב: שר האוצר ושר הרווחה הצטרפו אלינו.

אריאל אטיאס: תצטרפו – טוב; לא תצטרפו – נעשה את זה לבד.

גאלב מג'אדלה: אדוני מציע להסתפק בתשובתך?

גאלב מג'אדלה: לוועדה?

גאלב מג'אדלה: מה אתה מציע?

אריאל אטיאס: אני מציע שזה ילך לוועדת כספים, וששר האוצר יבוא לוועדה.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה לאדוני.

אריאל אטיאס: תודה לכם.

מירי רגב: אנחנו מקבלים את בקשת השר.

גאלב מג'אדלה: זה הולך לוועדת הכספים, לפי הצעת השר.

גאלב מג'אדלה: אנחנו נצביע, והבעת עמדה לכבוד חבר הכנסת נסים, בבקשה.

גאלב מג'אדלה: דקה, כמובן.

גאלב מג'אדלה: הבעת עמדה זה דקה.

גאלב מג'אדלה: אני נותן לך שתיים.

נסים זאב: אני פונה אליך, אדוני היושב-ראש.

נסים זאב: כאשר אתה באת ואמרת לשר השיכון: אתה דואג לחרדים, תדאג גם לאחרים, לערבים – אני רוצה לומר לך שאותם קריטריונים – – –

גאלב מג'אדלה: לא, לא, אתה טועה.

גאלב מג'אדלה: אני לא אמרתי לו: אתה דואג לחרדים.

גאלב מג'אדלה: אני רוצה שידאג לחרדים.

גאלב מג'אדלה: אוי ואבוי לו אם הוא לא ידאג לאוכלוסייה שלו.

גאלב מג'אדלה: אמרתי לו: תתחשב באוכלוסיות אחרות שיש להן תרבות דיור שונה.

גאלב מג'אדלה: אוי ואבוי אם הוא לא ידאג לאוכלוסייה שלו.

גאלב מג'אדלה: לא אמרתי את זה.

גאלב מג'אדלה: לא אגיד את זה לעולם.

נסים זאב: טוב, אני שמעתי אותך טוב.

גאלב מג'אדלה: לא שמעת.

נסים זאב: שמעתי אותך טוב והבנתי אותך טוב, ואתה בעצם התלוננת – אולי בצדק, כי אולי ההבנה שלך קצת שונה, מה לעשות.

נסים זאב: שר השיכון, כאשר קבע את הקריטריון, זה אותם קריטריונים בעצם לבעלי משפחות, שזה לא משנה.

נסים זאב: אין לזה צבע, אם זה חרדי או ערבי או סתם חילוני שהוא בעל משפחה ולא עובד.

נסים זאב: ואני רוצה לומר לך דבר שהכי, הייתי אומר, יש בו אפליה, בכך שמי שהיה בצבא והיום הוא החליט ללמוד, הוא לא נקרא שהוא ממצה את עצמו, ולכן אין לו זכאות, או אותה זכאות למי שעובד.

נסים זאב: אני חושב שיש פה עוול נורא, אז פניתי לשר השיכון, והוא אמר לי: זו בעיה היום לשנות את הקריטריון הזה.

נסים זאב: בינתיים, אני אומר, צריך לעשות דבר אחד.

נסים זאב: הנושא של ההומלסים – חייב לתת מענה ישר ולאלתר.

נסים זאב: אני חושב – – –

מירי רגב: שלא יפנו.

מירי רגב: שלא יפנו.

נסים זאב: רגע.

נסים זאב: אני אומר, כמו שאנחנו רואים עד היום שבשכונת ניצן יש עדיין מאות ועשרות רבות של משפחות שגרות בקרוונים, אין שום סיבה שמשרד השיכון לא יעתיק היום את אותו דגם לתת איזשהו פתרון ביניים.

נסים זאב: תודה.

גאלב מג'אדלה: תודה לאדוני.

גאלב מג'אדלה: מי שבעד – בעד ועדה.

גאלב מג'אדלה: אנחנו מצביעים.

גאלב מג'אדלה: בעד – בעד ועדת הכספים.

גאלב מג'אדלה: הצבעה מס' 3 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 14 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הכספים נתקבלה.

גאלב מג'אדלה: בעד – 14, נגד ונמנעים – אין.

גאלב מג'אדלה: נושא הדיור עובר להמשך דיון בוועדת הכספים.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: כבוד שר התמ"ת חבר הכנסת שלום שמחון יבוא ויעלה להשיב בבקשה בשעת שאלות לחברי הכנסת.

גאלב מג'אדלה: בבקשה, אדוני.

גאלב מג'אדלה: ברוך הבא.

גאלב מג'אדלה: בבקשה, גברתי.

ליה שמטוב: אני מזמינה את חברת הכנסת שלי יחימוביץ לשאול את שר התעשייה, המסחר והתעסוקה – היא איננה, אז בבקשה, חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני השר, בתאריך 8 בינואר 2012 נתקבלה החלטת הממשלה מס' 4088 בעניין שינוי בסדר עדיפויות בתקציב המדינה לשנת 2012 ויישום דוח הוועדה לשינוי כלכלי-חברתי, מה שמכונה בפי העם ועדת-טרכטנברג.

אורלי לוי אבקסיס: בין יתר הדברים עסקה הוועדה בעניין הפעלת צהרונים ומסגרות לימודיות לשעות אחר-הצהריים.

אורלי לוי אבקסיס: הוועדה המליצה כי הפיקוח על המסגרות הללו יועבר למשרד החינוך.

אורלי לוי אבקסיס: העברת הפיקוח כרגע – רק באשכולות 1–3, למרות המלצות טרכטנברג לגבי שאר האשכולות.

אורלי לוי אבקסיס: אשכול, לדוגמה 4, בוא ניקח בית-שאן, ערד, דימונה וכדומה – הם לא מופיעים באותה תוכנית, אבל זו שאלה אחרת.

אורלי לוי אבקסיס: לידי משרד החינוך עבר הפיקוח.

אורלי לוי אבקסיס: העברת כספים ייעודית לשם כך לא גרעה מתקציב משרד התמ"ת אשר יועד לטובת הפעלת הצהרונים ומסגרות לימודיות לשעת אחר-הצהריים.

אורלי לוי אבקסיס: ברצוני לשאול: 1.

אורלי לוי אבקסיס: העברת הפיקוח לידי משרד החינוך ואי-פגיעה בתקציב התמ"ת שיועד לעניין הותירו רזרבות ועודפים כספיים במשרדך, מה כוונת המשרד לעשות בכספים אלו?

אורלי לוי אבקסיס: 2.

אורלי לוי אבקסיס: עד כה נותבו הרזרבות והכספים העודפים לטובת בניית מבנים – כשאנחנו מדברים על מבנים אנחנו מדברים על מבנים לגיל הרך כמובן, לגנים ולמסגרות – אז מדוע לא נותבו הכספים לטובת ייעודם המקורי: הפעלת צהרונים ומסגרות לימוד לשעות אחר-הצהריים?

אורלי לוי אבקסיס: כי עכשיו בגלל זה יש חוסר ובגלל זה לא מעט אנשים, בעיקר בפריפריה, לא זוכים בעצם לסבסוד.

אורלי לוי אבקסיס: זו השאלה הראשונה שלי.

שלום שמחון: השאלה השנייה?

אורלי לוי אבקסיס: הכול ביחד ואז תענה ביחד?

אורלי לוי אבקסיס: אתה תזכור?

שלום שמחון: התכוננתי לשאלות הארוכות שלך, אני מקווה שגם התשובות יהיו ארוכות.

דוד רותם: למה אנחנו צריכים לסבול?

שלום שמחון: תשאל אותה.

אורלי לוי אבקסיס: טוב.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מתקרבים לפתיחת שנת הלימודים תשע"ג, והרישום למעונות נמצא בשיאו.

אורלי לוי אבקסיס: בעקבות דיונים בוועדות הכנסת השונות עלה כי בשנה שעברה, כמו בשנים קודמות, הורים נותרו חסרי אונים אל מול הביורוקרטיה הסבוכה בכל הקשור לזכאויות השונות.

אורלי לוי אבקסיס: רבים מן ההורים התקשו להבין אם הם זכאים או לא, ובמידה שכן, מהי מידת זכאותם.

אורלי לוי אבקסיס: כמו כן, ובמקרים רבים, האישור בדבר הזכאות נתקבל רק לאחר פתיחת השנה.

אורלי לוי אבקסיס: אני יודעת, למשל, על כאלו שעדיין לא יודעים מה קורה לגבי השנה שהסתיימה כבר, אבל אני רוצה לדעת מה עשה משרדך על מנת למנוע את הכשלים וסבכי הביורוקרטיה בכל הקשור לזכאויות ההורים וכדי שהמצב הזה לא יחזור על עצמו גם בשנת הלימודים תשע"ג.

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

שלום שמחון: תודה רבה לחברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

שלום שמחון: שירות הצהרונים נפתח בשנת הלימודים תשס"ח, ומטרתו לסייע להורים לילדים צעירים לעבוד בשעות הצהריים.

שלום שמחון: ניתן לראות כי חלה התפתחות משמעותית של היקף הילדים שנהנים משירות מסובסד זה ממועד התחלתו: בשנת תשס"ח היו 4,199 ילדים, בשנת תשע"ב הגיע מספרם ל-33,000 ילדים.

שלום שמחון: חשוב לציין כי הוגשו מעל 35,000 שאלונים, וחלקם נמצאים עדיין בתהליך קליטה.

שלום שמחון: בשנת הלימודים תשע"ג, על-פי החלטת הממשלה, וכפי שאמרת, בעקבות דוח-טרכטנברג, אשכולות 1–3 הועברו לאחריות משרד החינוך, שאמור להפעיל אותם על-פי כללים שיקבע.

שלום שמחון: עד כמה שאני יודע הם הוציאו מכרז, אבל הם אלו שמניעים את התהליך.

שלום שמחון: משרד התמ"ת ימשיך להפעיל את הצהרונים ביישובים אשר נמצאים באשכולות 4–7 לכלל האוכלוסייה, ו-4–10 לחד-הוריות.

אורלי לוי אבקסיס: מסובסד?

שלום שמחון: כן.

אורלי לוי אבקסיס: רגע, 4, בכל הערים מסובסד – – –

שלום שמחון: אמרתי: אשכולות 4–7 לכלל האוכלוסייה ו-4–10 לחד-הוריות.

שלום שמחון: ההפעלה תימשך על-פי נוהל הצהרונים הרגיל והמוכר, על-פי מבחן הכנסה ומבחן תעסוקה, כלומר 32 שעות שבועיות.

שלום שמחון: יודגש כי ירושלים, המצויה באשכול 4, נשארת באחריות משרד התמ"ת בשנת הלימודים הקרובה.

שלום שמחון: החל משנת 2013, עם העברת האחריות למשרד החינוך, יעבור התקציב עבור אשכולות אלה ממשרד התמ"ת למשרד החינוך.

שלום שמחון: בשנת 2013 – סיכמנו עם משרד האוצר להשאיר את עודפי התקציב במשרד התמ"ת לשימושים בתחום התעסוקה.

שלום שמחון: לעניין ניתוב העודפים בעבר, העודפים נוצרו עקב פער בין גידול בתקציב באופן כה משמעותי בשנה אחת ולא בהדרגה, מול יכולת המערכת בשטח להפנים את השינוי.

שלום שמחון: האלטרנטיבה היתה לתקצב באופן הדרגתי או לתקצב הכול, תוך הבנה וסיכום כי העודפים יופנו לתמיכה בתעסוקה בנושאים שונים, כפי שבוצע בעבר.

אורלי לוי אבקסיס: למה?

אורלי לוי אבקסיס: אפשר לסבסד את ההורים על – – –

שלום שמחון: אפשר, רק יש שותפים שצריכים להסכים.

אורלי לוי אבקסיס: מה זאת אומרת?

אורלי לוי אבקסיס: אבל זה כסף של – – –

שלום שמחון: זה נכון.

ליה שמטוב: חברת הכנסת אורלי לוי, תהיה לך שאלה נוספת.

שלום שמחון: תהיה לך, נכון.

שלום שמחון: מדובר במערכת המטפלת במספר גדול של ילדים.

שלום שמחון: לדוגמה, בשנה זו המערכת טיפלה ב-127,595 ילדים, מתוכם קיבלו דרגות 121,390.

שלום שמחון: בסך הכול בקשות שנבדקות בעקבות ערעורים והשלמת מסמכים – כ-6,200.

שלום שמחון: זה פחות, כמו שאת מבינה, מ-4% בערך.

שלום שמחון: חשוב להדגיש כי אנו מאפשרים להגיש את בקשות התמיכה לאורך כל השנה.

שלום שמחון: לשנת 2013, תשע"ג – משרד התמ"ת מודע לחשיבות של מתן הדרגות לצורך סבסוד לילדים הנרשמים למעונות יום ומשפחתונים שבפיקוח.

שלום שמחון: מייד בסיום הליך הרישום של הילדים במעונות לשנת הלימודים תשע"ג, תהליך שהסתיים בסוף מאי 2012, החל תהליך של הגשת בקשות לסבסוד וקליטת הילדים שנרשמו במערכת הממוחשבת של מעונות יום במשרד התמ"ת.

שלום שמחון: לצורך קבלת דרגת סבסוד, כל הורה הזכאי למקום במעון או משפחתון בעל סמל תמ"ת אמור לשלוח באופן עצמאי, החל מחודש יוני 2012, שאלון הרשמה, בצירוף המסמכים הנלווים הנדרשים לצורך הוכחת הכנסותיו ומצבו האישי, למוקד "טלאול" שמפעיל התמ"ת לצורך קליטת החומר, חישוב דרגת הזכאות וקביעת דרגות הסבסוד, במידה שהוא נמצא זכאי.

שלום שמחון: בשנה האחרונה, בעקבות תלונות של הורים, שיפרנו מאוד את מערכת קליטת הבקשות ואישורן, כך שמתן הדרגה יהיה יעיל ומהיר, והחל מחודש יוני 2012.

שלום שמחון: בנוסף, ניתן להגיש בקשות דרך אתר האינטרנט של המשרד.

שלום שמחון: כל המידע על כך נמצא באתר משרד התמ"ת.

אורלי לוי אבקסיס: האמת שזה קצת מסובך למלא את זה.

שלום שמחון: אמרתי, יש שתי אפשרויות, או להיעזר במערכת של "טלאול", או לעשות את זה באופן ישיר דרך אתר האינטרנט של המשרד.

שלום שמחון: כמו כן, קיימת אפשרות לשלוח את הבקשה כולל המסמכים הנלווים באמצעות דואר רשום.

שלום שמחון: במקרה זה מתן הדרגה יארך זמן רב יותר מאשר דרך האינטרנט.

שלום שמחון: לכל אורך הטיפול בבקשה מקבלים ההורים עדכון בהודעות אס.

שלום שמחון: אם.

שלום שמחון: אס על סטטוס בקשתם.

שלום שמחון: על-פי הנחייתי, הנהלת אגף המעונות והאחראים על המערכת הממוחשבת במשרד התמ"ת עושים ויעשו את כל המאמצים לכך שכל ההורים ששלחו את הבקשות לתמיכה עבור ילדיהם בחודשים יוני עד אוגוסט 2012 יקבלו את דרגת הזכאות עוד לפני ה-1 בספטמבר, בתהליך היעיל והמהיר ביותר, גם לגבי שאלונים שיישלחו במהלך שנת הלימוד.

שלום שמחון: אני מבין, חברת הכנסת אורלי לוי, את הדאגה שלך.

שלום שמחון: האמת היא שמצאתי, כשהגעתי למשרד התמ"ת, מערכת שקרסה מהגשת הבקשות.

שלום שמחון: אני עוקב אחרי העניין כמעט מדי יום, אנחנו עושים מאמצים גדולים לשפר.

שלום שמחון: על-פי הנתונים שנתתי לך את מבינה שאנחנו מצטמצמים מאוד, לכדי אחוזים בודדים, ואני מקווה שאת הפער הזה אנחנו נסגור לקראת השנה הבאה, כך שלא יהיו הורים שיתלוננו על העניין הזה אלא יתלוננו על השירותים האחרים במעונות היום.

ליה שמטוב: תודה.

ליה שמטוב: בבקשה, יש לך שאלה נוספת?

ליה שמטוב: בסדר גמור.

ליה שמטוב: טוב, בבקשה, חבר הכנסת סעיד נפאע.

סעיד נפאע: תודה רבה.

סעיד נפאע: גברתי, כבוד השר, הכפרים בית-ג'ן וחורפיש נעדרים אזורי תעשייה, ועל אף הבטחות ממשלתיות מזה שנים רבות ופניות רבות של שתי הרשויות המקומיות בכפרים אלה לבניית אזור תעשייה, עד עצם היום הזה לא נעשה דבר.

סעיד נפאע: למה?

סעיד נפאע: והאם בתוכניות המשרד להקים אזורים כנ"ל בכפרים הנ"ל?

סעיד נפאע: לפני שנים הוקמה תשתית התחלתית לאזור תעשייה משותף לכפרים פקיעין וכסרא-סמיע.

סעיד נפאע: אזור זה עומד שומם זה שנים.

סעיד נפאע: למה?

סעיד נפאע: מה בכוונת המשרד לעשות?

סעיד נפאע: מהי מדיניות משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה בפיתוח אזורי תעשייה במגזר הערבי בכלל?

סעיד נפאע: תודה רבה.

שלום שמחון: תודה רבה.

שלום שמחון: האמת היא שגם חבר הכנסת שכיב שנאן שאל אותי את אותן שאלות, אז אני כבר עונה לשניכם יחד, למרות שיש לו אחר כך שאלה אחרת.

שלום שמחון: במענה על השאלות שלכם, הכפרים בית-ג'ן וחורפיש נעדרים אזורי תעשייה.

שלום שמחון: אזורי תעשייה אלו אינם מופיעים בתוכנית המיתאר של היישובים מאחר שהאתרים שהוצעו הם בעלי טופוגרפיה קשה ומוקפים שמורות טבע, ולכן היצע הקרקע לתעשייה מזערי.

שלום שמחון: ביישובים אלו אין כל יתרון יחסי המאפשר הקמת מפעלי תעשייה, ומאחר שקיים צורך ברור בהגדלת שיעור התעסוקה וצמצום האבטלה, כמו גם בטיפול מיוחד בתעסוקת נשים דרוזיות, ועל מנת לענות על הצרכים התעסוקתיים של שני יישובים אלו ולהעלות את פוטנציאל מקורות התעסוקה באזור, משרד התמ"ת מקדם תוכנית לשילובם באזורי תעשייה מרחביים המתוכננים באזור.

שלום שמחון: בכל מקרה וללא קשר, כל יוזמה להרחבת התעסוקה ביישובים אלו מטופלת מיידית.

שלום שמחון: לדוגמה, בימים אלה מקודמת תוכנית במינהלת ההשקעות של משרד התמ"ת להקמת יוזמה להעסקה של כ-100 נשים דרוזיות בבית-ג'ן בתחומים של מקצועות טכנולוגיים עם שכר גבוה, תוך סיוע להסבה מקצועית לנשים מתחום ההוראה ומקצועות אחרים המקבלים כיום שכר נמוך או עובדות שלא במקצוע שרכשו.

שלום שמחון: זאת אומרת, זה ייעשה על חשבון משרד התמ"ת, כולל התמיכה בשכר שלהן בשנים הראשונות.

חנין זועבי: איפה להעסיק אותן?

שלום שמחון: הנשים האלה יועסקו בבית-ג'ן.

שלום שמחון: הפרויקט שלהן הוא ביישוב עצמו.

חנין זועבי: ביישוב עצמו.

שלום שמחון: יש פרויקט, יש יזם, הוא עושה להן הסבה מקצועית, ואנחנו משתתפים בהכשרה המקצועית ובמענק למסלולי תעסוקה.

שלום שמחון: זה נמצא בשלב מתקדם.

שלום שמחון: נשמח לעשות את זה, אגב, גם ביישובים אחרים, אבל פה באה יוזמה של יזם פרטי לגבי בית-ג'ן, וחבר הכנסת שכיב שנאן מכיר את זה מקרוב.

שלום שמחון: במענה על השאלה השנייה – אזור התעשייה המשותף לכפרים פקיעין, כסרא וסמיע הינו אזור תעשייה חדש, כ-184 דונם נטו, שעדיין לא התחיל את השיווק.

שלום שמחון: בתוכנית הממשלה לפיתוח כלכלי במגזר הדרוזי והצ'רקסי תוקצבו לטובת אזור תעשייה זה 22 מיליון שקלים לשנים 2011–2014.

שלום שמחון: תקציב זה ינוצל לטובת בנייה של הכביש לפקיעין, לתשתיות, מדרכות ותאורה וכן להשלמת עבודות עפר במגרשים לצורך שיווקים עתידיים.

שלום שמחון: לצערי, קיים עיכוב בשל קביעת אומדן שווי הקרקע במינהל מקרקעי ישראל, מאחר שפקיעין מוגדרת כקו עימות, בעוד כסרא-סמיע אינה מוגדרת כיישוב קו עימות.

שלום שמחון: אני רוצה לעדכן, כי נושא זה נמצא בטיפול משרדי אל מול הרשות לפיתוח כלכלי במשרד ראש הממשלה, ואני מקווה שסוגיה זו תיפתר במהרה.

שלום שמחון: אני מציע לך בעניין הזה לפנות בשאילתא גם אל שר השיכון, שהוא יושב-ראש מועצת מינהל מקרקעי ישראל.

שלום שמחון: אני לא יכול לעשות את ההפרדה בין השניים, כי רק אחד מהם הוא יישוב קו עימות, וזה דווקא לא היישוב שבתוכו נמצא האזור.

שלום שמחון: עוד ברצוני לעדכן כי הוחלט במינהל לאזורי פיתוח, בתיאום עם המועצה המקומית, על פיתוח ושיווק – והיום קיימת בקשה של כ-7.5 דונם בשלבי בדיקה מתקדמים במינהל לאזורי פיתוח במשרד התמ"ת.

שלום שמחון: במענה על שאלה השלישית, בעניין מדיניות המשרד בפיתוח אזור תעשייה במגזר הערבי בכלל, אציין כי מגזר המיעוטים הינו אחת משלוש האוכלוסיות המתועדפות בטיפול במסגרת פעילות המשרד.

שלום שמחון: מכיוון שלאוכלוסייה זו יש אתגרים בכניסה ובשילוב בעבודה, המשרד שם דגש בפיתוח התעשייתי במגזר המיעוטים כמקור להגדלת ההיצע התעסוקתי לאוכלוסייה זו.

שלום שמחון: פיתוח אזורי תעשייה במגזר המיעוטים הוא רק אחת מאבני הדרך המשתלבות יחדיו בפעילות המשרד לעידוד ולקידום מגזר המיעוטים.

שלום שמחון: אזורי התעשייה הינם התשתית לפיתוח תעשייתי, ועל כן שם המשרד דגש רב בפיתוחם.

שלום שמחון: דגש זה בא לידי ביטוי בתעדוף אזורי תעשייה אלו במסלולים הכלליים לפיתוח אזורי תעשייה, במסלול ייחודי למינהלות אזורי תעשייה משותפים, פיתוח לפנים משורת הדין של אזורי תעשייה על קרקע פרטית, וכמובן – תקציבים ייעודיים, חלקם אף תוספתיים.

שלום שמחון: תוכנית החומש למגזר המיעוטים שיזמה הממשלה ומבוצעת על-ידה תייצר אלפי מקומות תעסוקה הולמים למגזר.

שלום שמחון: אני אוסיף פה מעבר למה שהקראתי בכתוב, שבתקופה הקרובה אנחנו נביא לממשלה הצעת החלטה על אזורי תעשייה מרחביים.

שלום שמחון: אחד מהם יהיה אזור תעשייה מרחבי של רשויות ערביות ושניים אחרים יהיו שותפים בהם, יחד עם המגזר היהודי, גם יישובים ערביים.

שלום שמחון: בכל מקרה, באזור שאתה גר בו יהיו לפחות שלושה אזורי תעשייה מרחביים שהרשויות הערביות בסביבה יהיו שותפות בהם.

ליה שמטוב: יש לך שאלה נוספת?

ליה שמטוב: בבקשה.

סעיד נפאע: על השאלה הראשונה שלי למעשה כבוד השר כבר ענה, כי בתשובתו בתחילה אמר שבית-ג'ן וחורפיש יצורפו למרחבים האלה.

סעיד נפאע: רק אם כבוד השר יואיל ויגיד לנו – איפה המרחבים האלה באזור?

סעיד נפאע: איפה הם מתקיימים?

שלום שמחון: עכשיו בודקים את הקריטריונים במשרד התמ"ת, ומה שאני אומר פה לא מחייב.

שלום שמחון: אני אומר איפה זה הולך להיות, להערכתי, בין אילו אזורים זה מסתובב.

שלום שמחון: אזור אחד אמור להיות בשפרעם, ויהיו שותפות לו 11 רשויות ערביות בסביבה.

שלום שמחון: זה אזור שיש בו גם קרקע פרטית וגם קרקע מינהל.

שלום שמחון: אנחנו מקווים שיתגברו על הקשיים של הקרקע הפרטית.

שלום שמחון: האזור השני אמור להיות מתוכנן בכרמיאל וביישובים הערביים והדרוזיים שבסביבה.

שלום שמחון: אזור שלישי מתוכנן להיות בין כברי למעלות, וגם לו יהיו שותפות הרשויות הדרוזיות והערביות שבסביבה.

שלום שמחון: אבל זה יכול גם להיגמר אחרת.

שלום שמחון: אני אומר על-פי הערכה, עדיין לא ראיתי את העבודה.

שלום שמחון: זה יכול להיגמר גם באזור רביעי, אבל השלושה האלה פחות או יותר מקיפים לפחות את כל הרשויות הערביות באזור שאתה ואני גרים בו.

סעיד נפאע: אין מצב כזה שכפר מסוים מסונף לאזור הזה ולא יכול להיות במרחב אחר?

סעיד נפאע: נגיד, בית-ג'ן וחורפיש יותר קרובים לאותו אזור תעשייה משותף של כפר סמיע וכסרא–בית-ג'ן – הם לא מחויבים רק לגבי כרמיאל?

שלום שמחון: כסרא-סמיע זה לא אזור תעשייה מרחבי, זה אזור של הרשות הזאת עצמה.

סעיד נפאע: של הרשויות.

שלום שמחון: של שתי הרשויות האלה, כן.

סעיד נפאע: טוב, אדוני הרי יסכים אתי שזה לא יהווה פתרון לא לבית-ג'ן ולא לחורפיש, בכל האזורים שהזכרת.

ליה שמטוב: דיברנו על שאלה אחת.

סעיד נפאע: כן, כן.

סעיד נפאע: בכל אופן, לגבי הפרויקט הזה שכבודו דיבר עליו לגבי הנשים בבית-ג'ן, האם קיים בין המשרד לבין המועצה המקומית בית-ג'ן קשר בנדון?

שלום שמחון: ש-?

סעיד נפאע: האם קיים, לגבי הפרויקט של הנשים בבית-ג'ן, קשר בין המשרד לבין המועצה המקומית בית-ג'ן?

שלום שמחון: בוודאי.

שלום שמחון: הישיבה הראשונה היתה בנוכחות ראש המועצה המקומית בית-ג'ן, יחד עם היזם ויחד עם המובילים בתוך הקהילה בבית-ג'ן.

סעיד נפאע: ולגבי השאלה השלישית – – –

ליה שמטוב: זהו, זהו, זהו.

סעיד נפאע: למה?

ליה שמטוב: כי יש אפשרות רק לשאלה אחת.

סעיד נפאע: לא, אני יכולתי לשאול הכול בבת אחת.

סעיד נפאע: זה חלק מהשאלות.

ליה שמטוב: באמת, זאת שאלה נוספת, אז כבר שאלת.

סעיד נפאע: לא, לא, היא קשורה לתשובה של השר.

סעיד נפאע: אם גברתי היתה מקשיבה היא היתה רואה שזה באמת קשור.

סעיד נפאע: כי לגבי השאלה השלישית כבוד השר דיבר על אזור תעשייה בכלל במגזר הערבי, והוא פחות או יותר השיב שאכן במשרד יש סדר עדיפות בנושא הזה ויש העדפה לאזורים האלה.

סעיד נפאע: אבל האם, באמת, כבוד השר יכול לבשר לנו שישנן ממש פעולות שמתקיימות עתה במגזר הזה לאזורי תעשייה חדשים?

סעיד נפאע: תודה.

שלום שמחון: בתשובה על שאלה השלישית דווקא דיברתי בהרחבה, אבל אני אומר פה באופן הכי ברור: מגזר המיעוטים והמגזר החרדי נמצאים בראש סדר העדיפויות של משרד התמ"ת, ולא חשוב איפה הם נמצאים בארץ.

שלום שמחון: בכל מקום – זה כולל בתעסוקה, זה כולל בתעשייה, זה כולל באזורי פיתוח, זה כולל בהכשרה מקצועית, זה כולל בעסקים קטנים, זה כולל בבניית מעונות יום.

שלום שמחון: אם השואלים שביקשו לשאול יהיו פה אני אוכל לענות גם להם.

שלום שמחון: אבל באופן עקרוני אני מקדים רק תשובה אחת, כדי שנדע שהשנה אישרנו מעונות יום, למשל, כדי לאפשר לנשים לצאת לעבודה, בסדרי גודל של 35% מכל מה שהקצינו בשנת 2012, שזה בערך 15% יותר מגודל אוכלוסיית המיעוטים במדינת ישראל.

שלום שמחון: אבל אני אחזור לזה בהמשך.

ליה שמטוב: תודה.

ליה שמטוב: חבר הכנסת אברהם מיכאלי שואל את שר התמ"ת – בבקשה.

אברהם מיכאלי: גברתי היושבת בראש, אדוני השר, תהליך רישום הילדים במעונות יום נסתיים זה מכבר, אך מאידך, תהליך קבלת הדירוג להורים הזכאים לסבסוד עבור ילדיהם טרם נסתיים.

אברהם מיכאלי: נוצר מצב שהורים רבים, אף שרשמו את ילדיהם כדין וכנדרש, אינם יודעים עדיין אם הם זכאים לסבסוד מהמדינה עבור מעונות יום לילדיהם אם לאו, וזאת כיוון שתהליך הדירוג במשרדכם טרם נסתיים.

אברהם מיכאלי: לוקח זמן רב, כאשר במקביל ההורים אינם יודעים כיצד להיערך מבחינה כלכלית.

אברהם מיכאלי: יש להדגיש כי עלות מעון יום להורה שאינו מסובסד יכולה להגיע ל-1,800 שקל לילד.

אברהם מיכאלי: שאלה, אדוני השר, שאבקש לשאול: מתי יסתיים תהליך דירוג הזכאים לסבסוד להורים עבור ילדיהם במעונות יום?

אברהם מיכאלי: האם בכוונת השר לדאוג שבשנת תשע"ג יואץ תהליך הדירוג ויסתיים בזמן סביר מתום תהליך רישום הילדים למעונות היום?

שלום שמחון: פחות או יותר, חבר הכנסת מיכאלי, עניתי בצורה – – –

אברהם מיכאלי: – – – אורלי.

שלום שמחון: התשובה לך ולאורלי היא אותה תשובה.

אברהם מיכאלי: – – – שאלות.

שלום שמחון: בסדר גמור.

שלום שמחון: אני מוכן להקריא אותה עוד פעם, אם זה עושה משהו לטובת הפרוטוקול, אבל שתדע שזו בדיוק אותה שאלה, זו אותה תשובה.

שלום שמחון: איך שאתה רוצה.

שלום שמחון: אתה רוצה שאני אקריא שוב?

אברהם מיכאלי: לא צריך להקריא.

אברהם מיכאלי: אני מבין – – –

שלום שמחון: אני מציע שנרשום את התשובה שלי לאורלי לוי אבקסיס גם לך, לפרוטוקול, וככל שיש לך שאלה נוספת אני אשמח לענות עליה.

ליה שמטוב: בבקשה.

ליה שמטוב: שאלה נוספת.

אברהם מיכאלי: אדוני השר, אני מסכים שבדיוק לפני כמה דקות חברת הכנסת אורלי לוי קיבלה תשובה בשאלה דומה.

אברהם מיכאלי: אנחנו לא מתואמים.

אברהם מיכאלי: כל אחד מגיש את השאלות שלו לבד.

אברהם מיכאלי: רק יש לי, באמת, שאלה נוספת בעניין הזה.

אברהם מיכאלי: הרי עברנו בשנה הנוכחית כמה וכמה דיונים, גם בוועדה לפניות הציבור, גם בוועדת העבודה והרווחה, בנושא של דירוג להורים לגבי סבסוד.

אברהם מיכאלי: השאלה היא: הבעיה זה במנגנון או קושי של כמויות, של רשימות של הורים, שכנראה לא מצליחים להתגבר עליהן?

אברהם מיכאלי: ואני לא רוצה שזה יקרה גם בשנה הבאה, בעזרת השם, שהורים בסוף – יתחילו את הלימודים וכל הזמן ירדפו אחרי הפקידים במשרד לקבל את התשובות האלה.

שלום שמחון: א.

שלום שמחון: השירות שהממשלה הנוכחית החליטה לתת כדי לאפשר ליותר נשים להצטרף למעגל העבודה, בדגש על נשים חרדיות ונשים ממגזר המיעוטים, הוא מאוד משמעותי.

שלום שמחון: זה שירות שהתרחב בקנה מידה גדול, בסדרי גודל של הרבה מאוד מיליארדי שקלים, ולכן באופן טבעי זאת מערכת שהיתה בתהליך של הקמה.

שלום שמחון: בין השלב שבו אני נכנסתי לתפקידי כשר התמ"ת לפני שנה וחצי ובין עכשיו, השירות הזה השתפר לבלי הכר.

שלום שמחון: אני הקראתי פה לחברת הכנסת לוי אבל אני אומר גם לך, שבשנה הנוכחית טיפלנו ב-127,595 פניות ונתנו מתוכן דרגות ל-121,390.

שלום שמחון: בסך הכול, בקשות שעדיין נבדקות הן 6,200, שזה קצת, משהו בסדר גודל של פחות מ 4%, או 3.5%, מסך כל הפניות, והתחייבתי כאן שלגבי הבקשות שיוגשו בשלוש האפשרויות שנתתי קודם – או דרך חברת "טלאול", או דרך האינטרנט של המשרד, או כאלה שיישלחו בדואר, בין חודש יולי לאוגוסט, אנחנו ניתן להם דרגה לפני ה-1 בספטמבר, עם פתיחת שנת הלימודים.

שלום שמחון: זה נכון שבשנה הזאת שנת הלימודים נפתחת, על-פי החלטת שר החינוך, ב-27 באוגוסט, ואנחנו נתיישר על-פי התאריך הזה, על-פי מה שקבע שר החינוך, גם במעונות היום, ובכל זאת נעשה מאמץ שעד פתיחת שנת הלימודים כל מי שפנה יקבל דרגה.

שלום שמחון: אז אני גם מתחייב להמשיך לשפר את השירות, זה שירות שאנחנו עושים בו מאמצים מאוד מאוד גדולים.

שלום שמחון: באמת, סדרי הגודל של התקציבים שמיועדים בשנים הקרובות הם סדרי גודל ענקיים.

שלום שמחון: מאחר שאתה, באופן אישי, היית מעורב, בין היתר, במסגרת חוק מעונות היום בוועדה למעמד הילד בראשותו של זבולון אורלב, שבסופו של דבר לא הצלחנו להגיע בו לתיאום, אין ספק שאם נצליח לחוקק את החוק בתקופה הקרובה זה ייתן מקפצה מאוד משמעותית לשירות הזה של מעונות היום במדינת ישראל, זה יגדיל באופן משמעותי את ההיצע, זה יאפשר כניסה של מעונות יום פרטיים לתוך השירות המסובסד הממשלתי, זה יכול להגדיל את סדרי הגודל של הילדים שנמצאים במעונות היום בקנה מידה גדול.

שלום שמחון: אנחנו נתבקשנו, על-פי החלטת הממשלה, להגדיל את ההיצע מבחינת מבנים ל-30,000 ילד, ואנחנו מתקדמים די בקצב.

שלום שמחון: לשמחתנו משרד האוצר נתן לנו תקציב בשנת 2012, תקציב מוכפל לשנתיים.

שלום שמחון: אנחנו כבר נערכים להקצאה נוספת לשנת 2013 ולשנת 2014.

שלום שמחון: אני מקווה שבסך הכול, תוך שנים ספורות שירות מעונות היום יהיה גדול מבחינת ההיצע שלו, יהיה לו חוק שמסדיר את הרגולציה בתוך ענף מעונות היום, ואני מקווה שגם המחירים ירדו בעתיד.

ליה שמטוב: תודה.

ליה שמטוב: השואלת הבאה, חברת הכנסת חנין זועבי, בבקשה.

חנין זועבי: להקריא את כל השאלות?

חנין זועבי: זה ארוך.

שלום שמחון: מה אני אעשה?

שלום שמחון: אני פותח קורס, בשבוע הבא, לשאלות קצרות ותשובות ארוכות.

שלום שמחון: אבל אם את רוצה, אני יכול לענות ישר.

שלום שמחון: תבחרי את – – –

חנין זועבי: אפשר שהשר יענה?

חנין זועבי: בלי שאלות?

שלום שמחון: כן, בסדר גמור.

ליה שמטוב: בבקשה.

שלום שמחון: אין בעיה, אין בעיה.

ליה שמטוב: רק פשוט, אם את לא תגידי על מה – – –

שלום שמחון: לא, אני אגיד, אני אגיד.

ליה שמטוב: אז בסדר.

שלום שמחון: חברת הכנסת חנין זועבי שאלה שאלות בשני נושאים.

שלום שמחון: האחד, הנושא של הכשרה מקצועית, והנושא השני – הנושא של מעונות היום.

שלום שמחון: משרד התמ"ת משקיע משאבים רבים במגזר הערבי ומעביר למעלה מ-40% ממצבת התלמידים במערכת החינוך המקצועי של משרד התמ"ת.

שלום שמחון: אלפי תלמידים בוגרי בתי-ספר של משרד התמ"ת משתלבים היטב בשוק העבודה בזכות ההכשרה המקצועית הטובה שלה זכו בבתי-הספר האלה.

שלום שמחון: כמו כן, המשרד הכין תוכנית חומש, בהנחייתי, הכוללת הכפלת מספר התלמידים, כולל היקף התלמידים במגזר הערבי.

שלום שמחון: בתוכנית זו יושם דגש על מגמות ועל חיבור בתי-ספר מקצועיים ביישובים ערביים לאזורי התעשייה שבסביבתם.

שלום שמחון: בימים אלה מתקיימים מגעים לגבי תקצובה עם משרד האוצר.

שלום שמחון: בתקופת כהונתי כשר מופעלות יוזמות חדשות לחיזוק הקשר בין בתי-הספר במגזר המיעוטים לבין התעשייה, בתי-המלון והמסחר.

שלום שמחון: כמו כן נפתחה השנה, בתשע"ב, מגמת טבחות ראשונה במגזר הערבי, בהשקעה ניכרת.

שלום שמחון: המגמה פועלת בבית-הספר "עמל" בנצרת, בשיתוף מלון מרכזי בעיר.

שלום שמחון: בשנה זו נוצרה פעילות מקצועית עם אפשרויות של תעסוקה בין בית-הספר "עתיד" בירכא למפעל האלומיניום "קליל" בכרמיאל.

שלום שמחון: מייד לאחר סיום הקמת מפעל CNC בנצרת על-ידי מר סטף ורטהיימר בהר הקפיצה, יש בכוונת משרד התמ"ת לחבר את בית-הספר "עמל" בנצרת למפעל ולהכשיר את התלמידים למגמה חשובה זו.

שלום שמחון: בנוסף, קיימים קורסי הכשרה מקצועית למבוגרים בתחום הכשרת המבוגרים במגזר הערבי למקצועות נדרשים.

שלום שמחון: בשנת 2011 הוקצה תקציב של 26.3 מיליון שקל בקורסי יום מתוקצבים.

שלום שמחון: השתתפו 2,629 דורשי עבודה.

שלום שמחון: 33% מכלל הלומדים במערכת הארצית, ובהם 1,398 נשים.

שלום שמחון: בקורסי ערב עסקיים השתתפו 8,910 משתלמים, שהם 26% מכלל הלומדים, ובהם 3,521 נשים.

שלום שמחון: ההכשרה המקצועית היא רק אחד מהכלים שבהם אנו שמים דגש על קידום התעסוקה במגזר הערבי.

שלום שמחון: במענה על שאלתך השלישית, שגם היא עוסקת בנושא של הכשרה מקצועית ומתייחסת להכשרת הנדסאים וטכנאים מוסמכים, היא עומדת בשנת הלימודים הנוכחית על 3,854 סטודנטים ממגזר המיעוטים, שהם 17% מהלומדים, ובהם 987 סטודנטיות, בתקציב של 65.5 מיליון שקל.

חנין זועבי: כמה התקציב?

שלום שמחון: לחזור על המספרים?

שלום שמחון: בעיני הם מספרים מרשימים.

חנין זועבי: כמה התקציב?

שלום שמחון: התקציב הוא 65.5 מיליון שקל.

חנין זועבי: מתוך ה-165 של התוכנית הזאת, נכון?

שלום שמחון: כן.

שלום שמחון: במענה על השאלה הרביעית שלך, שעוסקת בנושא הבנייה בשנת 2012, במבחני התמיכה של משרד התמ"ת לנושא בניית מעונות יום – כאן עברנו למעונות יום – קיימים קריטריונים לחלוקת התמיכה וסדרי קדימות וניקוד שנותנים עדיפות למגזר הערבי וניקוד גבוה לפריפריה.

שלום שמחון: כמו כן, ניקוד גבוה לאשכול חברתי-כלכלי נמוך וניקוד נוסף לרשויות בעלות יחס נמוך בין מספר הילדים הנמצאים במעונות יום לאלו שלא, וניקוד נוסף אם אין מעון ברשות אלא רק משפחתונים.

שלום שמחון: כל אלה מקדמים המעדיפים את מגזר המיעוטים.

שלום שמחון: בשנת 2012 ניתנה תשומת לב מיוחדת למגזר זה על-ידי מתן הסברה ספציפית, יחד עם הרשות לקידום מיעוטים במשרד ראש הממשלה ובליווי צמוד של רואי-חשבון מטעם משרד התמ"ת.

שלום שמחון: פעילות זו הביאה לתוצאה יפה בשנת 2012.

שלום שמחון: בשנת 2011 אושרה תמיכה ל-14 מעונות עבור בניית 44 כיתות, וסכומי התמיכה למגזר היוו 18% מסך התקציב שעמד לרשות המשרד לנושא זה.

שלום שמחון: אני חוזר, בשנת 2011, לא בשנה הזאת; בשנת 2011 – 44 כיתות, 14 מעונות, בסך הכול 18% מהתקציב.

שלום שמחון: סך האוכלוסייה הערבית, כידוע לך, עומד על 10%.

שלום שמחון: בשנת 2012, התמיכה – עכשיו אני עובר ל-2012, את תיהני יותר.

חנין זועבי: 18% ב-2011.

שלום שמחון: את צודקת.

שלום שמחון: בשנת 2012 התמיכה למגזר הכפילה את עצמה – 25 מעונות עבור בניית 82 כיתות חדשות, וסכום התמיכה מהווה 34% מסך התקציב המיועד לכלל האוכלוסייה.

שלום שמחון: זאת אומרת, בשדרות-רוטשילד הפגינו, אבל אנחנו בונים אצלכם במגזר 34% מסך כל התקציב.

חנין זועבי: זה תקציב של בנייה, לא של שיפוץ.

שלום שמחון: לבנייה.

שלום שמחון: אני תיכף עובר לשיפוצים.

שלום שמחון: עכשיו הייתי בבנייה, תיכף אני עובר לשיפוצים.

שלום שמחון: סך הכול – אני חוזר על הנתונים – 82 כיתות חדשות, 25 מעונות יום שבתוכם יהיו 82 כיתות, 34% מהתקציב שחילקנו בשנת 2012.

שלום שמחון: שיפוצים וציוד לשנת 2012 – הקריטריונים לשיפוצים מגדירים את הצורך בהגנה על הילד השוהה במעונות, ובמובן זה כל הילדים שווים.

שלום שמחון: יחד עם זאת, דרישות הסף במבחני התמיכה לשיפוצים אינן מהוות חסם, מאחר שלא נדרשות בטוחות לגבי הקרקע.

שלום שמחון: ההסבר היחידי לסיוע נמוך בשנה זו נבע ממחסור בתקציב.

שלום שמחון: השנה הוגשו בקשות לשיפוצים בסכום של מעל 20 מיליון שקל, אך למשרד עמד תקציב בסך של 4 מיליון שקלים בלבד.

שלום שמחון: בשל חוסר תקציב נדחו מרבית הבקשות על אף היותן מתאימות לקריטריונים.

שלום שמחון: סך הכול הוגשו 122 בקשות לשיפוצים, ומתוכן ארבע בקשות מהמגזר הערבי.

שלום שמחון: בסופו של דבר אושרו 23 בקשות מכלל האוכלוסייה, ואחת מתוכן ממגזר המיעוטים.

שלום שמחון: מתוך 126 בקשות שהוגשו לציוד אושרו עשר בקשות לכלל הציבור, ואין בתוכן ממגזר המיעוטים.

שלום שמחון: במענה על שאלתך החמישית, ראשית חשוב לציין כי 200 מיליון השקלים המצוינים בשאלה הם ההקצאה של השנים 2011 ו-2012.

שלום שמחון: כפי שראינו, המצב שונה.

שלום שמחון: כידוע, במבחני התמיכה ישנה עדיפות בניקוד הבקשות לפי מדד הלמ"ס ביישובים הנמצאים באשכולות הנמוכים, דבר שנותן העדפה ליישובים מהמגזר הערבי.

שלום שמחון: כאמור, בשנת 2012 הוגשו 51 בקשות לבנייה ביישובים מהמגזר הערבי – 47 מרשויות וארבע ממוסדות ציבור, סך הכול 51.

שלום שמחון: אושרו 26 בקשות, שהן 50% מהבקשות.

שלום שמחון: אישרנו 50% מהבקשות שהתקבלו.

שלום שמחון: אני חייב לציין כי מסגרות לילדים הן כלי חשוב בעידוד יציאה לעבודה בקרב נשים במגזר.

שלום שמחון: משכך, משרד התמ"ת שינה את הקריטריון לזכאות נשים ערביות לסבסוד מעונות ל-24 שעות עבודה, לעומת 36 שעות כפי שהיה נהוג עד עתה.

שלום שמחון: זוהי בשורה גדולה, שתוכל לסייע לאלפי אמהות ערביות לקבל סיוע כספי במימון המסגרות לילדיהן.

שלום שמחון: חבר הכנסת שכיב שנאן, זו הסיבה שהכסף מעוכב בוועדת הכספים, בגלל שהחלטנו לתת – – –

שכיב מוראד שנאן: – – –

שלום שמחון: לא, אז אני אומר לך רק שתדע, שתדע במה אתה הולך לטפל.

שלום שמחון: 24 שעות לנשים ערביות, וזה לא לנשים החרדיות.

שלום שמחון: לכן כועסים עלינו בוועדת הכספים ולא מעבירים לנו את הכסף בנושא אחר, שקשור להכנסת פקחים לאכיפת דיני עבודה.

שלום שמחון: אז מצד אחד נתתי פה תשובה חיובית, אבל אני חוטף בראש ואני מצפה שאתה תדאג להביא את הכסף.

שלום שמחון: אם לא – לא מגיע לי עונש.

שכיב מוראד שנאן: אני וחבר הכנסת אריאל נעשה את זה ביחד.

שלום שמחון: במענה על שאלתך השישית ושאלתך השביעית, בשנים 2009–2011 שווקו 165 דונם.

שלום שמחון: עכשיו אנחנו עוברים לדבר על תעשייה, לא על הנושאים הקודמים.

שלום שמחון: ב-2009–2011 שווקו 165 דונם, מתוכם כ-116 דונם בדרום באזורי התעשייה של מגזר המיעוטים.

שלום שמחון: כמו כן, בשלבי פיתוח קיימים עוד מאות דונמים, ביניהם אזור התעשייה כסרא-סמיע, שעליו דיברתי קודם עם חבר הכנסת נפאע, בסח'נין, בנצרת, בציפורי ובאום-אל-פחם – כל אלה בצפון, וכן אבו-בסמה, "עידן הנגב" באזור להבים, רהט ושגב-שלום בדרום.

שלום שמחון: אין בידינו נתונים לגבי אופי המועסקים או אלה שיועסקו במקומות אלה.

שלום שמחון: ראוי לציין את מפעל "עוף עוז" בשגב-שלום, שנפתח בשנת 2011 ומעסיק כרגע כ-1,000 עובדים מהפזורה הבדואית, מתוכם 40% נשים.

שלום שמחון: אנחנו אישרנו לו להגיע ל-1,150, ואני מקווה שהוא יגיע בתקופה הקרובה.

שלום שמחון: זה רק ענייני ביורוקרטיה במשרד אצלי, אבל אני מקווה שזה יגדל.

שלום שמחון: אני אמרתי לך 150, ובעצם אישרנו לו לגדול בעוד 200 עובדים, ואני מקווה שהוא יקלוט אותם בתקופה הקרובה.

שלום שמחון: חוץ מ"עוף עוז", מפעל "סודה סטרים" פועל להקים את מפעלו החדש באזור התעשייה "עידן הנגב" וצפוי להעסיק מאות עובדים ממגזר הבדואים בנגב.

שלום שמחון: כמו כן, רבים מהמועסקים ממגזר המיעוטים משתלבים במפעלים אשר נמצאים בטווח מגוריהם, לא בהכרח באזורי התעשייה של המגזר.

ליה שמטוב: תודה.

ליה שמטוב: שאלה נוספת, בבקשה.

חנין זועבי: אדוני השר, מאוד קל להטביע אותנו בנתונים וגם בנתונים כלליים ואז אנחנו נאבד את – – –

שלום שמחון: אל תטבעי, אני אתן לך אחר כך ביד.

חנין זועבי: אני אקח את הניירות, כן, אני צריכה, אבל ברשותך – שאלות, ואני אתמקד בפיתוח מקצועות של טכנולוגיה מתקדמת.

חנין זועבי: אתה הזכרת כמה בתי-ספר ואתה למעשה אוששת את הטענה שמדובר בסך הכול על בתי-ספר בודדים במגזר הערבי שמחוברים למפעלים, כי יש בעיה של אזורי תעשייה – – –

שלום שמחון: לא, שנייה, אני עוצר אותך.

שלום שמחון: אמרתי ש-40% ממצבת התלמידים במערכת המקצועית של משרד התמ"ת הם מהמגזר הערבי.

חנין זועבי: אבל הם לא מחוברים.

חנין זועבי: לא, אני דיברתי על החיבור שלהם למפעלים.

שלום שמחון: לפחות מבחינת הנתונים, להגיד את הנתונים האמיתיים.

חנין זועבי: לא, אני מדברת על נקודה אחרת עכשיו.

חנין זועבי: אני מדברת על החיבור שלהם עם מפעלים ועם אזורי תעשייה.

חנין זועבי: יש רשימה של בתי-ספר בודדים שמחוברים לאזורי תעשייה, למפעלים ולמלונות.

חנין זועבי: כלומר, הבעיה היא לא רק של פיתוח מסלולים אלא גם של פיתוח אזורי תעשייה.

חנין זועבי: השאלה שלי לגבי התוכנית שאתה דיברת עליה, תוכנית חומש.

חנין זועבי: אתה יכול לתת אינפורמציה?

חנין זועבי: מדובר גם בבניית בתי-ספר חדשים?

חנין זועבי: מדובר בבניית כיתות חדשות בתוך בתי-ספר שקיימים?

חנין זועבי: האם אנחנו יכולים לקבל נתונים על התוכנית הזאת – –

שלום שמחון: כן.

חנין זועבי: – – – שהיא מפורטת?

חנין זועבי: גם על הדרך שבה משרד התמ"ת מתכנן לקשור ולחבר בין בתי-ספר אלה לבין אזורי תעשייה, כי הבעיה היא שאין אזורי תעשייה בחברה הערבית וביישובים הערביים.

חנין זועבי: גם אזורי תעשייה משותפים לא כל כך מחוברים ליישובים הערביים עצמם.

חנין זועבי: תודה.

שלום שמחון: קודם כול, בשביל ההגינות, אני חושב שנתתי נתונים שהם קצת שונים לגבי היקפי אזורי תעשייה במגזר הערבי.

שלום שמחון: לגבי התוכנית של הכפלת מספר התלמידים הלומדים במערכת המקצועית של התמ"ת, כל הנושא של הכשרה מקצועית לנוער נמצא חזק על שולחנו של ראש הממשלה.

שלום שמחון: בחודשים האחרונים מתקיימים הרבה מאוד דיונים לגבי בניית מערכת הכשרה מקצועית כזאת או אחרת.

חנין זועבי: – – –

שלום שמחון: אם תיתני לי, אני אענה.

שלום שמחון: אני שם את הדברים על השולחן כמו שהם.

שלום שמחון: בסופו של יום, נכון לרגע זה – מה קורה, אריאל?

שלום שמחון: אורי?

אברהם מיכאלי: הקואליציה התפרקה, אז הם מדברים עכשיו.

שלום שמחון: תמיד כשדלת אחת נסגרת אחרת נפתחת.

שלום שמחון: הוא יודע את זה, אורי.

משה גפני: שמעתי שהחרדיות לא מקבלות את ה-24 – – –

שלום שמחון: אמרתי לו שאתה מעניש אותי בגלל זה על לא עוול בכפי.

משה גפני: אני לא מעניש, אני חושב שמתנהגים לא בסדר.

שלום שמחון: אמרתי שאתה מעניש אותי על לא עוול בכפי.

שכיב מוראד שנאן: הוא בא לתת פתרון.

שכיב מוראד שנאן: מה הפתרון, בשידור חי?

שלום שמחון: הפתרון, הוא דיבר אתי ביום ראשון, אמר לי שהוא מדבר עם בר סימן-טוב ראש האגף וחוזר אלי.

שלום שמחון: אני מחכה.

שכיב מוראד שנאן: בינתיים הוא משחרר את ה-20 מיליון.

ליה שמטוב: אנחנו בשאילתות, רבותי.

חנין זועבי: אפשר להתקדם, ברשותכם?

שלום שמחון: קודם כול, הרב גפני עושה את מלאכתו נאמנה אבל גם אני משתדל לעשות את מלאכתי נאמנה.

שלום שמחון: אני חוזר ואומר: נכון לרגע זה, כל הנושא של הכשרה מקצועית לנוער, כדי לדאוג לאותם נערים בתחילת דרכם, שילמדו מקצוע, נמצא חזק על שולחנו של ראש הממשלה.

שלום שמחון: בלי שום קשר לעובדה שמתקיימים דיונים, ששותפים להם התאחדות התעשיינים בישראל, משרד החינוך, משרד התמ"ת – – –

קריאה: – – –

שלום שמחון: הרב גפני, נשמה, תאמין לי, היום ביקרתי אחר-הצהריים, הרב גפני, והזכרתי אותך – ביקרתי בבית-הכנסת הגדול פה של קהילת בעלז, בירושלים, והזכרתי אותך שם.

שלום שמחון: רק לחיוב.

דוד רותם: בוא'נה, בוא'נה, אני לא מבין אותך, יש מקומות שאת השם גפני לא מזכירים.

שלום שמחון: אני בשעות הצהריים עושה עוד כמה דברים.

חנין זועבי: אדוני השר, תישאר אתי.

שלום שמחון: אני חוזר.

שלום שמחון: הם מפריעים, מה אני אעשה?

שלום שמחון: אני אומר, שותפים לדיונים אצל ראש הממשלה גם התאחדות התעשיינים, גם משרד התמ"ת, גם תעשיינים בכירים בישראל, כולל הלימוד, כפי שהוא קורה בחוץ-לארץ.

שלום שמחון: אני אישרתי תוכנית בתוך משרד התמ"ת, שכמובן נדרש לה תקציב, של הכפלת המערכת המקצועית במשרד התמ"ת בתוך חמש שנים, להכפיל אותה – פי-שניים.

חנין זועבי: הכפלת בתי-הספר?

שלום שמחון: הכול, הכול, להכפיל את כל המערכת.

שלום שמחון: נכון להיום לומדים x תלמידים, הכוונה לעשות x2 בתוך חמש שנים.

שלום שמחון: כמובן, זה כולל נושא של כיתות לימוד, נושא של הצטיידות, נושא של קליטת תלמידים חדשים.

שלום שמחון: הנושא הזה, אמרתי, העלה שורת דיונים שבסופו של דבר ייגמרו על שולחנו של ראש הממשלה.

שלום שמחון: צריך לזכור שבמדינת ישראל יש מערכת חינוך מפוארת, שמוביל אותה שר החינוך גדעון סער, וכל הדברים צריכים להיעשות בתיאום.

שלום שמחון: אני מקווה שבסופו של דבר נגיע לתוכנית מוסכמת, משותפת למשרד ראש הממשלה, משרד החינוך ומשרד התמ"ת, וכמובן התאחדות התעשיינים, שלוקחת את הנושא הזה באופן מאוד צמוד ויש לה תוכניות לעשות חיבור יותר גדול לאזורי התעשייה ולמרכזי הכשרה שיהיו בתוך אזורי התעשייה.

חנין זועבי: אפשר לקבל אינפורמציה על התוכנית?

שלום שמחון: את התוכנית שאני אישרתי לדרג המקצועי במשרד התמ"ת – תשלחי מכתב, תקבלי אותה.

שלום שמחון: את התוכנית שראש הממשלה יאשר בסופו של דבר, נדאג שהיא תגיע להחלטת ממשלה, אבל היא נמצאת בהתדיינות מתקדמת.

חנין זועבי: מה האינפורמציה שאתה אמרת שיש לגבי אזורי תעשייה?

חנין זועבי: אמרת שנתתי אינפורמציה לא מדויקת.

ליה שמטוב: תודה על השאלה.

שלום שמחון: כן, אמרתי לך.

שלום שמחון: אמרתי לך בדיוק כמה דונמים שיווקנו.

שלום שמחון: אמרתי איזה אזורי תעשייה כרגע פועלים בדרום, גם בשגב-שלום וגם "עידן נגב", איזה מפעלים אמורים להיפתח שם.

שלום שמחון: הזכרתי את כסרא, את סח'נין.

שלום שמחון: אמורה להגיע החלטת ממשלה מיוחדת לשיקום אזור התעשייה בטייבה.

שלום שמחון: אין כמעט אזור שאנחנו לא נוגעים בו.

שלום שמחון: יש מקומות שאי-אפשר להקים בהם אזורי תעשייה.

שלום שמחון: צריך לזכור שגם לא כל תעשיין מוכן להגיע לכל מקום.

שלום שמחון: כדי להגיע לריכוזי האוכלוסייה הגדולים צריך מערכת כבישים לתנועה מהירה למרכז הארץ.

שלום שמחון: לא במקרה אזור התעשייה בכפר-קאסם נחשב היום לאזור התעשייה הכי מבוקש במדינת ישראל.

שלום שמחון: מה לעשות?

שלום שמחון: הוא יושב על צירים מרכזיים, הוא יושב על כביש 6 ונמצא במרכז הארץ.

שלום שמחון: זה ברור שהוא יותר אטרקטיבי מאזור תעשייה בסח'נין.

ליה שמטוב: תודה.

ליה שמטוב: יש עוד שאלה בנושא, של חבר הכנסת דוד אזולאי.

שלום שמחון: לא, דוד אזולאי הוא אחרי.

ליה שמטוב: בסדר.

ליה שמטוב: עכשיו שעת שאלות.

ליה שמטוב: חברי הכנסת יכולים לשאול – – –

שלום שמחון: אולי של שכיב שנאן קודם?

נסים זאב: עם כל הכבוד, השר הקצה רק שעה אחת לשאלות, לא יותר.

שלום שמחון: במיוחד אם השואל הוא ממפלגת ש"ס.

שכיב מוראד שנאן: גברתי היושבת-ראש, לי יש שאלה, אני יכול לשאול?

ליה שמטוב: כן, בבקשה.

שכיב מוראד שנאן: אדוני השר, אני מודה לך על התשובות שנתת קודם לשאלות המשותפות שלי ושל חבר הכנסת סעיד נפאע.

שכיב מוראד שנאן: אני עד לעובדה שכל מלה שלך בסלע.

שכיב מוראד שנאן: אני מתכוון לשאול את השאלה שלי כעת:

שכיב מוראד שנאן: כמה רשויות דרוזיות וערביות קיבלו אישור לבנות מעונות יום והיכן עומד עניין הביצוע?

שלום שמחון: חבר הכנסת שכיב שנאן, תודה על השאלות ואני אשתדל להקיף אותן.

שלום שמחון: הרוב המוחלט של הבקשות לבניית מעונות יום נבדק על-ידי ועדת התמיכות וועדת החריגים במשרד התמ"ת והודעות נשלחו לפונים בחתימת חשב המשרד.

שלום שמחון: סך הבקשות שאושרו לשנה זאת עומד על 225 מיליון שקלים.

שלום שמחון: סך הבקשות לבניית מעונות יום העומדות בסטנדרטים לשנת 2012 כפול מהתקציב המאושר.

שלום שמחון: במגזר הערבי אושרה בנייתם של 26 מעונות יום חדשים, שיפתחו כ-86 כיתות חדשות עבור כ-1,800 ילדים חדשים.

שלום שמחון: סך התקציב שחולק עבור מגזר זה במסגרת המבחנים הינו כ-70 מיליון שקל.

שלום שמחון: לדוגמה, אושר לרשויות כסייפה, תל-שבע, שגב-שלום, סח'נין, טורעאן ותמרה.

שלום שמחון: מבחינת ביצוע בשטח, ההתקדמות הינה באחריות מקבל התמיכה.

שלום שמחון: אני רוצה לציין כי לוח הזמנים לסיום בנייה הוא שלוש שנים מיום ההודעה על קבלת התמיכה.

שלום שמחון: משרד התמ"ת, בהנחייתי, עומד בקשר עם הרשויות שקיבלו את התמיכה על מנת לעודד אותן לסיים את הבינוי.

שלום שמחון: בימים אלו אנחנו מבצעים סקר בקרב הרשויות על מנת לאמוד את היקף הבינוי.

שלום שמחון: בסך הכול, בשנים 2011–2012 הקצינו תקציב לבינוי של למעלה מ-200 מעונות יום ברחבי הארץ.

שלום שמחון: במענה לשאלה שלך, מדוע משרד התמ"ת לא מקדם את אכלוס אזורי התעשייה ביישובים כסרא-סמיע ועילוט, עניתי, אבל בכל זאת אני אחזור עוד פעם: אזור התעשייה בעילוט מאוכלס ומשווק כולו, וכיום נעשות בו השלמות פיתוח של כ-3.7 מיליון שקלים, שיסתיימו עד לסוף השנה.

שלום שמחון: משנת 2006 ועד שנת 2012 השקענו באזור עילוט כ-7 מיליון שקלים.

שלום שמחון: במידה שיהיו לרשות צורכי תעסוקה נוספים, נבחן את האפשרות לצרפם לאזורי תעשייה קיימים.

שלום שמחון: בנוגע לאזור התעשייה פקיעין-כסרא-סמיע, בתוכנית הממשלה לפיתוח כלכלי במגזר הדרוזי והצ'רקסי תוקצבו לטובת אזור התעשייה 22 מיליון שקלים לשנים 2011–2014.

שלום שמחון: תקציב זה הינו לטובת בניית הכביש לפקיעין, לתשתיות, מדרכות ותאורה וכן השלמת עבודות עפר במגרשים לצורך שיווקים עתידיים.

שלום שמחון: לצערי, חל עיכוב בשל אומדן קביעת שווי הקרקע במינהל מקרקעי ישראל, וזאת מאחר שפקיעין מוגדרת כקו עימות, בעוד שכסרא-סמיע אינה מוגדרת כך.

שלום שמחון: אני רוצה שאתה תדע, הם יכולים לשווק את הקרקע אבל לא במחיר של קו עימות – כשבינינו, זה לא הפרשים משמעותיים, אבל הם מתעקשים, ולכן צריך לנסות לפנות או לשר אריאל אטיאס או למנהל המינהל, כדי לנסות לחלץ את זה.

שלום שמחון: לצערי – חבל על הזמן.

שלום שמחון: יש הרבה מאוד תעשיינים שמעוניינים להגיע לאזור הזה.

שלום שמחון: אזור התעשייה במעלות סתום, שווקה בו כל הקרקע, אין משהו יותר קרוב.

שלום שמחון: זה אמור להיות מאוד משמעותי ואטרקטיבי, וההתעקשות הזאת היא סתם מיותרת, למרות שאני מבין את הצדק שיש בה.

שלום שמחון: למרות שאני מבין את הצדק, אין שום סיבה בעולם להמשיך להתעכב.

שלום שמחון: אני חושב שאחרי שאתה נמצא פה בכנסת – עוד לא גמרתי, שב, כשאני אסיים – אני חושב שאתה צריך לנצל את העובדה שאתה נמצא פה במשכן כדי לקדם את הדבר הזה ולנסות לתווך.

שלום שמחון: אני ישבתי עם ראשי הרשויות כבר כמה פעמים, זה לא עובד.

שלום שמחון: אני רוצה לעדכן אותך, כי הנושא נמצא בטיפול שלי, כפי שאמרתי לך עד עכשיו.

שלום שמחון: אנחנו גם נשקיע שם עוד משאבים, אבל צריך לעשות מאמץ גדול כדי לא להיות צודק אלא להיות חכם.

שלום שמחון: השאלה האחרונה שלך זה מה קורה עם תוכנית לשילוב יישובים דרוזיים וערביים בחלוקת הארנונה באזורי תעשייה שקרובים אליהם.

שלום שמחון: הרעיון הזה נבחן ומבוצע בכמה אזורי תעשייה – בקדמת-גליל, בדלתון, בלהבים, ובהתאם לנכונות של הרשויות המקומיות, על-פי נוהל רשויות המתבצע במינהל אזורי פיתוח.

שלום שמחון: אני רוצה להוסיף כי בימים אלו בוחן המשרד הקמתם של אזורי תעשייה מרחביים.

שלום שמחון: בכוונתי להגיש הצעת מחליטים לממשלה, ובמסגרת איגוד הרשויות סביב אזורי תעשייה שייבחרו, ייקבע קריטריון חובה להכללת יישובי מיעוטים.

שלום שמחון: כפי שאמרתי קודם, אני אומר גם עכשיו – בשלושת אזורי התעשייה או בארבעת אזורי התעשייה המרחביים שמתוכננים בגזרה בין קריית-שמונה לכרמיאל, בכולם ישולבו רשויות ממגזר המיעוטים, כלומר מהמגזר הערבי, הדרוזי, הנוצרי והצ'רקסי.

ליה שמטוב: תודה.

ליה שמטוב: יש לך שאלה נוספת, בבקשה.

שכיב מוראד שנאן: כבוד השר, אני אשמח אם תיתן לי גם את התשובות, שיהיו לי, ונדאג שגם הרשויות יקבלו אותן באופן ישיר, אבל יש לי שאלה נוספת שאתה לא חייב לענות עליה, רק אשמח אם תברר אותה אחרי זה.

שכיב מוראד שנאן: מתרוצצת שמועה – – –

שלום שמחון: אתה רוצה איזו שמועה שקדימה פרשה?

שכיב מוראד שנאן: לא, זה שלחתי לך באס.

שכיב מוראד שנאן: אם.

שכיב מוראד שנאן: אס.

שכיב מוראד שנאן: אבל לא, אני שואל: מתרוצצת שמועה בכפר מע'אר כאילו סוגרים את שירות התעסוקה במקום ומעבירים אותו לטבריה או למקום אחר.

שכיב מוראד שנאן: האם זה נכון, ואם יש כוונה כזו, אני מבקש שאתה תפעל לחסום אותה, כי זה דבר שיפגע רבות, במיוחד בנושא של נשים דרוזיות, שאם יצטרכו לנסוע לטבריה או לכל מקום אחר, זה יהיה להן הרבה יותר קשה.

שלום שמחון: אני הנחיתי את מנכ"ל שירות התעסוקה החדש, מר בועז הירש, לבחון את המבנה של סניפי שירות התעסוקה ברחבי ישראל בכלל.

שלום שמחון: במסגרת הזאת נעשית עבודה, אני גם יודע שעולות שמועות ויורדות כל הזמן.

שלום שמחון: אתמול התקשר אלי ראש עיריית לוד, אמר: למה מעבירים את לוד לרמלה, או להיפך, וכן הלאה, ואתה מעלה כרגע את העניין של מע'אר.

שלום שמחון: בכל מקרה, אני אגיע לשורה התחתונה: פתיחה של סניפים חדשים מחייבת את אישורו של שר התמ"ת.

שכיב מוראד שנאן: סגירה גם?

שלום שמחון: גם סגירה וגם פתיחה, זאת אומרת אין מצב לסגור או לפתוח, אבל זה נכון שאנחנו בוחנים רה-ארגון, דווקא בגלל העובדה שחשבתי שהגיעה העת להתאים את סניפי שירות התעסוקה למקום שבו מתקיימת האבטלה בפועל.

שלום שמחון: ובאותם מגזרים שאתה מדבר עליהם, מגזרי המיעוטים, כידוע לך האבטלה היא מעל הממוצע, היא עומדת על משהו כמו 14% בימים האלו, אולי כבר טיפה יותר, ולכן אני לא מעריך שאלו המקומות שאנחנו הולכים לסגור.

שלום שמחון: אני לא מעריך שאלה המקומות שימליצו לי לסגור, אני מעריך שדווקא תהיה כוונה לצאת מאזורים שהם עם אבטלה נמוכה לאזורים שהם עם אבטלה גבוהה.

שלום שמחון: אני מעריך שאנחנו נרצה, למשל, בין יתר הקריטריונים, להגיע למצב שבו כאשר ייפתחו סניפים בתוך המגזר, הוא לא יצטרך מתורגמן כדי לתרגם אותו או אותה מערבית לעברית.

שלום שמחון: זאת אומרת, הכוונה היא להתאים את המבנה החדש לכך שהוא ידע לקלוט נכון את האוכלוסייה שמגיעה אליו, לדבר אתה בשפה שמוכרת לה, להפחית את חוסר הביטחון ולאפשר לה השמה הרבה יותר גבוהה בעבודה.

שכיב מוראד שנאן: תודה רבה.

ליה שמטוב: תודה.

ליה שמטוב: אדוני השר, אני מבקשת ממך להישאר.

ליה שמטוב: יש עוד שאילתא, מס' 2032, של חבר הכנסת דוד אזולאי: פעוט נחנק למוות בפעוטון בכרמיאל.

שלום שמחון: אבל הוא לא פה.

ליה שמטוב: חבר הכנסת לא נמצא, אז תודה רבה לך.

שלום שמחון: תודה.

ליה שמטוב: אנחנו ממשיכים בסדר-היום: סיכומים והצעות של הוועדה לענייני ביקורת המדינה.

ליה שמטוב: יפתח את הדיון יושב-ראש הוועדה לענייני ביקורת המדינה, חבר הכנסת אורי אריאל.

ליה שמטוב: בבקשה, לרשותך עשר דקות.

אורי אריאל: תקבלי עודף.

אורי אריאל: גברתי היושבת-ראש, מכובדי חברי הכנסת, אדוני השר, אני מתכבד להגיש לאישור הכנסת את סיכומיה והצעותיה של הוועדה לענייני ביקורת המדינה לדוח מבקר המדינה 61ב, בהתאם להוראות סעיף 18(א) לחוק מבקר המדינה, התשי"ח–1958.

ליה שמטוב: אדוני השר, בבקשה.

אורי אריאל: בספר "אורות", ספרו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק, זכר צדיק לברכה, כתוב כך: "האהבה הגדולה שאנו אוהבים את אומתנו לא תסמא את עינינו מלראות את כל מומיה, אך גם אחרי הביקורת היותר חופשית, נקייה היא מכל מום.

אורי אריאל: כולך יפה רעייתי ומום אין בך".

אורי אריאל: מוסד הביקורת חייב להיות חופשי, נטול פניות, ללא אינטרסים וחף מכל שיקול אישי, ציבורי או לאומי.

אורי אריאל: כדי ליצור חברת מופת, הביקורת הפנימית שלנו חייבת להיות חסרת רחמים כלפי מחדלים, רשלנות וטעויות.

אורי אריאל: לא ברמה האישית, לא כדי לבוא חשבון עם מישהו, אלא כדי להניע את החברה, את המדינה, לרמה של איכות ובקרת איכות גבוהה מאוד.

אורי אריאל: רק כאשר הביקורת תהיה כזו היא תביא לשינוי אמיתי בחברה, בתרבות הארגונית, בתרבות הדמוקרטית ובמחויבות האישית.

אורי אריאל: אני, ברשותכם, מבקש להגיד שניים-שלושה משפטים על דיון שהיה הבוקר, הוא איננו קשור לדוח שמונח בפניכם.

אורי אריאל: הבוקר קיימנו דיון בן שלוש שעות, שלוש ורבע שעות, על אסון השרפה בכרמל.

אורי אריאל: השתתפו עשרות אנשים.

אורי אריאל: אני רוצה לציין שהדיון התנהל מתוך כבוד לוועדה, מתוך כבוד לדיון ולמשפחות השכול, כאשר נספו 44 אנשים באסון הכרמל, בעיקר צוערים משירות בתי-הסוהר.

אורי אריאל: אני שולח מכאן תנחומים למשפחות ומקווה שהביקורת, יחד עם העשייה הממשלתית, תביא לשינוי מהותי בכל ההתנהגות בארגונים שהם ארגונים מצילי חיים – כמו כיבוי האש, כמו מגן-דוד-אדום ואחרים.

אורי אריאל: הוועדה לענייני ביקורת המדינה היא אחת הוועדות החשובות ומהווה כלי מרכזי של הרשות המחוקקת לביקורת ולפיקוח על עבודת הממשלה.

אורי אריאל: הוועדה מקיימת דיונים מקצועיים ומעמיקים בדוחות מבקר המדינה, עוקבת ומפקחת באדיקות אחרי יישום המלצות המבקר ופועלת בנחישות ובאחריות לתיקון הליקויים.

אורי אריאל: הוועדה, כזרוע של הרשות המחוקקת, מהווה פה וכתובת לציבור הישראלי הרחב אל מול הרשות המבצעת ומבטאת את הדרישה למקצועיות, יעילות, אפקטיביות, שקיפות וטוהר מידות בעבודת הממשלה ובגופים הסמוכים לה.

אורי אריאל: דוח 61ב הונח על שולחן הכנסת ביום י"ג באייר תשע"א, 17 במאי 2011 למניינם.

אורי אריאל: הוועדה קיימה ישיבות ודיונים מעמיקים עם הגורמים המבוקרים בזמן אמת על מנת להבטיח יישום מלא של המלצות מבקר המדינה.

אורי אריאל: ברצוני להדגיש כי הסיכומים וההצעות מתייחסים לדוחות שעליהם דנה הוועדה בעת כהונתו של היושב-ראש הקודם, חבר הכנסת רוני בר-און, שהנהיג מדיניות תקיפה ובלתי מתפשרת בענייני הביקורת – ועל כך אני אישית ואנחנו מודים לו.

אורי אריאל: במהלך שלוש השנים האחרונות כיהנתי כחבר מן המניין בוועדה לביקורת המדינה, ואף כיושב-ראש ועדת המשנה לטיפול במפוני גוש-קטיף.

אורי אריאל: עם כניסתי לתפקיד יושב-ראש הוועדה הונחו לפתחי שני דוחות בעלי משמעות לאומית: האחד על המשט הטורקי, מה שנקרא ה"מרמרה", והשני על אסון הכרמל, שעליו דנו הבוקר ונמשיך לדון בישיבה נוספת עם ראש הממשלה בשבועות הקרובים.

אורי אריאל: בכוונתי לא לתת לנושאים האלה לרדת מסדר-היום, ואין בכוונתי לעשות הנחות לאף אחד מהמבוקרים.

אורי אריאל: במהלך כהונתי הקרובה בכוונתי לערוך כמה תיקונים מתחייבים בחוק מבקר המדינה.

אורי אריאל: הטיוטה של חוק זה הועברה אל כולכם, ואכן קיבלתי כמה הערות חשובות מכמה חברי כנסת; ישבתי עליהן עם מבקר המדינה, ואני מקווה שנוכל לתקן אותן בזמן הקרוב.

אורי אריאל: הוועדה כבר הספיקה להשלים את תהליך החקיקה של תיקון המאפשר למבקר היוצא להשלים דוחות שהוגשו עליהם טיוטות.

אורי אריאל: מבחנה של הוועדה הוא ביכולתה להביא לתיקון אמיתי של הליקויים שעליהם הצביע מבקר המדינה ולביצועים טובים יותר של הממשלה, וכך אמשיך ואשאף כל הזמן.

אורי אריאל: ברצוני לברך ולהודות למבקר היוצא, השופט בדימוס מיכה לינדנשטראוס, על עבודתו המסורה והחשובה במשך כהונתו.

אורי אריאל: ברצוני לברך ולאחל הצלחה רבה למבקר המדינה הנכנס, השופט בדימוס יוסף שפירא.

אורי אריאל: אני מקווה ומצפה לעבודה משותפת ומוצלחת יחדיו.

אורי אריאל: אני מודה למנהלי החטיבות ולצוות מבקר המדינה המשתתפים באופן קבוע בישיבות הוועדה על שיתוף הפעולה הפורה, שיש בו תרומה של ממש להתייחסות רצינית של הגופים המבוקרים לתיקון הליקויים שהועלו בדוח הביקורת.

אורי אריאל: אני מבקש להודות לחברי הוועדה שנטלו חלק בישיבות הוועדה ובגיבוש סיכומיה והמלצותיה.

אורי אריאל: תודה מיוחדת לחבר כנסת אורי אורבך, שהוא יושב-ראש ועדת המשנה לענייני חינוך בוועדה, וכן לחברת הכנסת מרינה סולודקין, יושבת-ראש ועדת משנה לענייני רווחה, על עבודתם המסורה ועל התפקיד החשוב שלקחו תחת אחריותם.

אורי אריאל: יבואו על הברכה העוסקים במלאכת הביקורת והתורמים לעבודת הוועדה: מנהלת הוועדה חנה פריידין, רכזת בכירה בוועדה ריקי אליה ורכזת בוועדה חנה יוסף; היועצים המשפטיים עורך-דין תומר רוזנר ועורך-דין גלעד קרן והמתמחה אורן אלוני; דובר הוועדה יגאל אמיתי; מתמחה מטעם האוניברסיטה אלה בן-ברוך; עוזרו של חבר הכנסת רוני בר-און גלעד אופיר; לעוזרי יפעת וייס, אריק בן-שמעון וישראל מלאכי.

אורי אריאל: אני מודה לכולם.

אורי אריאל: אני מודה לכם על אישור הדוח, על הנחת הדוח, ואני מקווה שיהיו לנו הכוחות, בעזרת השם, להמשיך הלאה בעבודה.

אורי אריאל: תודה.

ליה שמטוב: תודה רבה.

ליה שמטוב: נרשמו לדיון דוברים.

ליה שמטוב: מישהו עוד רוצה להירשם – מי שנמצא באולם?

ליה שמטוב: לא נמצאים.

ליה שמטוב: אז הדובר הראשון, ישראל אייכלר – לא נמצא.

ליה שמטוב: דובר שני, חבר הכנסת דב חנין?

דב חנין: – – –

ליה שמטוב: מוותר.

ליה שמטוב: חבר הכנסת מיכאל בן-ארי – לא נמצא; חבר כנסת יעקב כץ – לא נמצא.

ליה שמטוב: אנחנו עוברים להצבעה.

ליה שמטוב: הצבעה מס' 4 בעד סיכומיה והצעותיה של הוועדה לענייני ביקורת המדינה – 7 נגד – אין נמנעים – 1 סיכומיה והצעותיה של הוועדה לענייני ביקורת המדינה לדוח מבקר המדינה 61ב נתקבלו.

ליה שמטוב: בעד – 7, נמנע אחד, נגד – אין, אין מתנגדים.

ליה שמטוב: הסיכומים וההצעות של הוועדה לענייני ביקורת המדינה התקבלו.

ליה שמטוב: תודה.

ליה שמטוב: אנחנו עוברים להצעות חוק.

ליה שמטוב: [מס' כ/476; "דברי הכנסת", חוב' ל"ב, עמ' 29835; נספחות.

ליה שמטוב: ]

ליה שמטוב: הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון מס' 71), התשע"ב–2012, קריאה שנייה ושלישית.

ליה שמטוב: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט חבר הכנסת דוד רותם.

ליה שמטוב: בבקשה.

דוד רותם: איך זה שאין שר?

דב חנין: אין ממשלה בישראל.

דב חנין: ובימים ההם אין ממשלה בישראל.

ליה שמטוב: מישהו יכול לקרוא לשר?

ניצן הורוביץ: הוא בסיגריות.

אילן גילאון: במקום שאין שרים – היה שר.

דוד רותם: רבותי, אני מציע לכם להירגע, אני לא ראיתי שגפני פה.

דוד רותם: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, בשם ועדת החוקה, חוק ומשפט אני מתכבד להביא בפניכם את הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון מס' 71), התשע"ב–2012.

דוד רותם: סעיף 68 לחוק בתי-המשפט, התשמ"ד–1984, קובע כי בית-המשפט ידון בפומבי.

דוד רותם: למרות האמור מנויות בסעיף 68(ב) לחוק נסיבות שבהן רשאי בית-המשפט לדון בעניין מסוים בדלתיים סגורות.

דוד רותם: בסעיף 68(ה) מנויות נסיבות, ובהן ענייני משפחה ועניינים הנוגעים לשפיטת נוער, שיידונו בדלתיים סגורות אלא אם כן הורה בית-המשפט אחרת.

דוד רותם: מוצע להוסיף לרשימת הנסיבות שבסעיף 68(ב) לחוק, כלומר נסיבות המאפשרות לבית-המשפט, אם ראה צורך בכך, לסגור דלתיים, גם נסיבות של הגנה על עניינו של מתלונן או נאשם בעבירת אלימות כלפי בן-משפחה.

דוד רותם: כך ניתן יהיה לקיים דיונים בעניינים אישיים שלא בפומבי, אם בית-המשפט ראה צורך בכך, כדי למנוע פגיעה בתא המשפחתי מעבר לנדרש.

דוד רותם: מעבר לנדרש יוער כי צו ההגנה לפי חוק למניעת אלימות במשפחה, שיכול להידון בבית-המשפט לענייני משפחה או בבית-משפט השלום, ימשיך להידון כברירת מחדל בדלתיים סגורות, מכוח סעיף 68(ה).

דוד רותם: הצעת החוק מוגשת ללא הסתייגויות, ואני קורא לכם לאשר את הצעת החוק בקריאה השנייה ובקריאה השלישית.

דוד רותם: אני צריך להודות למנהלת הוועדה, לעורכת-דין נעמה מנחמי, היועצת המשפטית, וכמובן לחברות הכנסת נינו אבסדזה, זהבה גלאון, עינת וילף, שלי יחימוביץ ומירי רגב, שהגישו את החוק ושהן בטח יצביעו עבורו.

ליה שמטוב: תודה.

ליה שמטוב: אנחנו עוברים להצבעה – –

דוד רותם: תוסיפי אותי.

דוד רותם: יש לי עוד חוק, מייד אחרי זה.

ליה שמטוב: בסדר גמור.

ליה שמטוב: – – בקריאה שנייה, הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון מס' 71).

ליה שמטוב: הצבעה מס' 5 בעד סעיף 1 – 11 נגד – אין נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

ליה שמטוב: בעד – 11, אין מתנגדים, אין נמנעים.

דוד רותם: 12, גברתי – תוסיף אותי.

ליה שמטוב: ואנחנו מוסיפים את חבר הכנסת דוד רותם.

ג'מאל זחאלקה: גם ג'מאל זחאלקה.

ליה שמטוב: למה?

ג'מאל זחאלקה: – – – בעד.

ליה שמטוב: אתה לא הצלחת?

ליה שמטוב: בסדר.

ליה שמטוב: אז אנחנו לא מוסיפים אותך, אבל לפרוטוקול רושמים את השם שלך.

ליה שמטוב: ההצעה התקבלה בקריאה שנייה – – –

דוד רותם: קריאה שלישית.

ליה שמטוב: אין הסתייגויות ואין הסתייגויות דיבור.

ליה שמטוב: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית.

ליה שמטוב: הצבעה מס' 6 בעד החוק – 13 נגד – אין נמנעים – אין חוק בתי-המשפט (תיקון מס' 71), התשע"ב–2012, נתקבל.

דוד רותם: גברתי תוסיף גם אותי.

ליה שמטוב: בעד – 13, ואנחנו – –

דוד רותם: 14.

ליה שמטוב: – – מוסיפים את הקול של חבר הכנסת דוד רותם, אין מתנגדים.

ליה שמטוב: אין נמנעים.

ליה שמטוב: חוק בתי-המשפט (תיקון מס' 71) עבר בקריאה שנייה ושלישית, וייכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

ליה שמטוב: תודה.

ליה שמטוב: [מס' כ/459; "דברי הכנסת", חוב' כ"ז, עמ' 28895; נספחות.

ליה שמטוב: ]

ליה שמטוב: הצעת חוק הירושה (תיקון מס' 13), התשע"ב–2012, לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

ליה שמטוב: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט חבר הכנסת דוד רותם.

ליה שמטוב: בבקשה.

דוד רותם: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מתכבד להביא בפניכם את הצעת חוק הירושה (תיקון מס' 13) – ביוזמתם של חברי הכנסת ניצן הורוביץ ואילן גילאון.

דוד רותם: הצעת החוק עוסקת במעמדו של ילד מאומץ באשר לירושת קרובי משפחתו המאמצת.

דוד רותם: כיום קובע החוק כי ילד מאומץ יורש את הוריו המאמצים ואלה יורשים אותו, אולם הילד המאומץ אינו יורש את קרובי משפחתו המאמצת ואלה אינם יורשים אותו.

דוד רותם: מצב נורמטיבי זה מדגיש את שונותו של הילד המאומץ ויוצר תוצאות מעשיות לא רצויות.

דוד רותם: כך, למשל, לפי החוק הקיים ילד מאומץ אינו יורש את אחיו ואחותו המאמצים או את סבו וסבתו המאמצים.

דוד רותם: הצעת החוק מבקשת להשוות את מעמדו של ילד מאומץ למעמדו של ילד ביולוגי, כך שגם הילד המאומץ יוכל לזכות בירושתם של קרובי ההורים המאמצים.

דוד רותם: להצעת החוק מצורפת הסתייגות של חבר הכנסת אורי מקלב.

דוד רותם: אני מבקש מחברי הכנסת לדחות את ההסתייגות ולאשר את החוק בנוסח שאישרה הוועדה בקריאה שנייה ושלישית.

ליה שמטוב: תודה רבה.

ליה שמטוב: הצעת חוק הירושה (תיקון מס' 13), התשע"ב–2012 – יש הסתייגות של חבר הכנסת אורי מקלב.

ליה שמטוב: לרשותך עשר דקות.

ליה שמטוב: אתה מוותר?

ליה שמטוב: בסדר.

ליה שמטוב: אז אנחנו עוברים – – –

משה גפני: לא, הוא לא מוותר על הרוויזיה.

אורי מקלב: אני לא מוותר על – – –

דב חנין: לא – – – ההצבעה.

דוד רותם: ההנמקה.

דב חנין: ההצבעה.

ליה שמטוב: מוותר על הדיבור.

משה גפני: מוותר על ההנמקה, אבל הוא רוצה שיצביעו בעד ההסתייגות שלו.

קריאה: ברור – – –

משה גפני: אמרתי.

ליה שמטוב: בסדר, אז אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה.

אורי מקלב: – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – –

ליה שמטוב: לשם החוק אין הסתייגויות.

ליה שמטוב: מי בעד שם החוק, כנוסח הוועדה?

ליה שמטוב: בבקשה, תצביעו.

ליה שמטוב: הצבעה מס' 7 בעד שם החוק – 12 נגד – 2 נמנעים – אין שם החוק נתקבל.

ליה שמטוב: בעד – 12, נגד – 2, אין נמנעים.

ליה שמטוב: שם החוק התקבל כנוסח הוועדה.

ליה שמטוב: מצביעים עכשיו על הסתייגויות לסעיף 1 של חבר הכנסת אורי מקלב.

ליה שמטוב: בבקשה.

ליה שמטוב: הצבעה מס' 8 בעד ההסתייגות – 3 נגד – 11 נמנעים – אין ההסתייגות של חבר הכנסת אורי מקלב לסעיף 1 לא נתקבלה.

ליה שמטוב: בעד – 3, נגד – 11, אין נמנעים.

ליה שמטוב: ההסתייגות לא התקבלה.

ליה שמטוב: אנחנו מצביעים על סעיף 1 כנוסח הוועדה.

ליה שמטוב: הצבעה מס' 9 בעד סעיף 1, כהצעת הוועדה – 11 נגד – 2 נמנעים – אין סעיף 1, כהצעת הוועדה, נתקבל.

ליה שמטוב: בעד – 11, נגד – 2, אין נמנעים.

ליה שמטוב: סעיף 1 התקבל כנוסח הוועדה.

ליה שמטוב: אנחנו מצביעים בקריאה שלישית.

משה גפני: מה זה?

משה גפני: מה עכשיו?

ליה שמטוב: קריאה שלישית.

ליה שמטוב: הצבעה מס' 10 בעד החוק – 11 נגד – 4 נמנעים – אין חוק הירושה (תיקון מס' 13), התשע"ב–2012, נתקבל.

ליה שמטוב: בעד – 11, נגד – 4, אין נמנעים.

ליה שמטוב: חוק הירושה (תיקון מס' 13), התשע"ב–2012, עבר בקריאה שנייה ושלישית ונכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

ליה שמטוב: בבקשה, חבר הכנסת הורוביץ, אתה יכול לברך.

ניצן הורוביץ: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אימוץ הוא מעשה של חסד.

ניצן הורוביץ: אימוץ הוא דבר שיש בו ברכה עצומה, ברכת חיים, למאומץ, למאומצת ולהורים המאמצים.

ניצן הורוביץ: אימוץ הוא דבר שאנחנו כחברה אנושית צריכים לעודד.

ניצן הורוביץ: אימוץ הוא דבר שמתחיל ברגע האימוץ ונמשך לכל אורך החיים.

ניצן הורוביץ: ולכן היום זה יום גדול למוסד האימוץ, למשפחות, לילדים המאומצים, להוריהם ולקרובי המשפחה.

ניצן הורוביץ: אנחנו היום הסרנו מכשול, עיוות, שהיה בחוק הישראלי ושגרם לטרגדיות משפחתיות.

ניצן הורוביץ: אנחנו היום – –

ליה שמטוב: הרב גפני.

ניצן הורוביץ: – – הסרנו את העיוות הזה והשווינו באורח סופי ומוחלט את מעמדם של הילדים המאומצים לילדים הביולוגיים, משום שאין ביניהם שום הבדל.

ניצן הורוביץ: אני רוצה להודות ליושב-ראש הוועדה דוד רותם, שסייע בעניין רבות; אני רוצה להודות לחברי היקר, איש סיעתי, אילן גילאון, ששותף לי; אני רוצה להודות לחברי הכנסת שתמכו, ובמיוחד אני רוצה להודות מכאן הערב לחברי חיים אורון, ג'ומס, יוזם החוק הזה.

ניצן הורוביץ: הבטחתי לו שנצא מכאן הערב עם חוק, ואני שמח שזה קרה.

ניצן הורוביץ: תודה כמובן לפעילים שעבדו.

ניצן הורוביץ: תודה.

ניצן הורוביץ: יום שמח.

ניצן הורוביץ: תודה.

ליה שמטוב: תודה רבה.

דוד רותם: – – – מסילות הברזל – – –

ליה שמטוב: מה?

דוד רותם: – – –

ליה שמטוב: כן, אבל זה אחר כך.

דוד רותם: – – – חוק שלי ושל – – –

דוד רותם: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/483).

דוד רותם: ]

ליה שמטוב: עכשיו, לפי סדר-היום, הצעת חוק צער בעלי-חיים (הגנה על בעלי-חיים) (תיקון מס' 11) (תוכנית לעובדי המדינה), התשע"ב–2012, של חבר הכנסת נסים זאב ואחרים, לקריאה ראשונה.

ליה שמטוב: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת נסים זאב.

נסים זאב: – – –

ליה שמטוב: בבקשה, לרשותך עשר דקות.

נסים זאב: אתה יודע מה שאתה עשית בחוק הזה?

נסים זאב: אתה לא יודע.

נסים זאב: אני אגיד לך אחר כך.

דוד רותם: – – –

נסים זאב: הוא יודע.

נסים זאב: הוא צוחק לך בפרצוף.

נסים זאב: אתה לא יודע אפילו.

דוד רותם: אתה פשוט לא מבין.

נסים זאב: אני לא מבין.

דוד רותם: – – –

ליה שמטוב: אתם תמשיכו עם זה בחוץ.

נסים זאב: טוב, נדבר אחר כך.

נסים זאב: טוב.

נסים זאב: גברתי היושבת בראש, כנסת נכבדה, ההתעללות בבעלי-החיים רק הולכת ומחמירה, ומגיעה לכל יישוב, לכל פינה.

נסים זאב: האם עצירת ההתעללויות והאחריות היא בידי המשטרה ובתי-המשפט האזרחיים?

נסים זאב: התשובה היא לא, חד-משמעית.

נסים זאב: היא נעוצה קודם כול בחינוך, אדוני כבוד השר.

נסים זאב: בכל שנה מוגשות כ-500 תלונות בגין התעללות בבעלי-חיים.

נסים זאב: מקום המדינה ועד היום מתועדות רק כ-20 הרשעות בפועל, כשהעונש המרבי הוא כשבעה חודשי מאסר, שניתנו לאדם שקשר את הכלב שלו למכונית שלו ונסע כ-120 קילומטר לשעה, כשהוא גורר את הכלב על הכביש.

נסים זאב: האמת היא שישנן מאות פניות, והמשטרה עסוקה כל כך בפשע הגואה במדינת ישראל, אין להם זמן להתעסק, לא בכלבים, לא בחתולים, לא בבעלי-חיים.

נסים זאב: ואני מבין אותם, מה לעשות?

נסים זאב: אבל חינוך צריך לתת לפחות.

נסים זאב: זה הדבר המינימלי המתבקש.

נסים זאב: אני לא רוצה להביא את המקרים של סוס שהורעב, וכל מיני מקרים.

נסים זאב: אני רק יכול לומר שהמחקרים הראו שכשיש התאכזרות לבעלי-חיים, זה משפיע גם כן על בין האדם לחברו.

נסים זאב: ולכן, גברתי היושבת-ראש, אני רוצה לומר את המקורות שהתורה בעצם הזהירה אותנו.

נסים זאב: כל הנושא של צער בעלי-חיים, האיסור שלו מהתורה.

נסים זאב: וחייב אדם להציל בעל-חיים, אפילו בעל-חיים של הפקר, ואפילו של נוכרי.

נסים זאב: זה לא משנה.

נסים זאב: התורה מזכירה פעמים רבות את המצוות שנוגעות למניעת צער בעלי-חיים.

נסים זאב: למשל: "לא תחרֹש בשור ובחמֹר יחדו".

נסים זאב: "לא תחסֹם שור בדישו".

נסים זאב: מה הכוונה?

נסים זאב: כשהחמור או השור חורש, אתה לא יכול לחסום את פיו מלאכול.

נסים זאב: או "כי תראה חמור שֹנאך רֹבץ תחת משאו וחדלת מעזֹב לו עזֹב תעזֹב עמו".

נסים זאב: והטעם למצוות הללו על-פי חז"ל: "לבלתי היות לנו לב אכזרי ולא נרחם".

נסים זאב: התורה בעצם לא התירה השחתה, לעקור את המין – "ושור או שה, אֹתו ואת בנו לא תשחטו ביום אחד".

נסים זאב: מכאן שהתורה בעצם נתנה לנו הוראה חינוכית, ומטרתה קודם כול לחנך את האדם שלא יתאכזר.

נסים זאב: הרמב"ם מוסיף שטעם המניעה ללמד אותנו מידת הרחמנות, שלא נתאכזר, כי אכזריות תתפשט בנפש האדם.

נסים זאב: הדוגמה הראשונה ליחסה של התורה לבעלי-חיים, ולהקפדה המיוחדת שהתורה מקפידה על מניעת צער בעלי-חיים – אנחנו מכירים את זה.

נסים זאב: בכל יום אנחנו קוראים קריאת שמע.

נסים זאב: והפסוק אומר: "ונתתי עשב בשדך לבהמתך ואכלת ושבעת".

נסים זאב: וכולנו מכירים את ההלכה: כאשר לאדם יש עופות או בהמות שמזונותיהם עליו, כי הן חיות שלו, בביתו, אסור לו לאכול כלום עד שיאכיל את בעלי-החיים שלו, שהם תלויים בו.

נסים זאב: והתורה הקדימה את מאכל הבהמה למאכל האדם.

נסים זאב: היום כאשר האלימות גוברת בכל פינה בחיי העם, בני-נוער נוהגים באלימות אחד כלפי השני, וכלפי אזרחים תמימים, תופעות אלימות במשפחה ובחיי החברה מזעזעות אותנו כל יום מחדש, ראוי להנהיג חינוך למניעת צער בעלי-חיים כערך מוסרי וחינוכי.

נסים זאב: כמו שאמרו חכמינו, מהיחס של האדם לבעלי-החיים אנחנו לומדים קל וחומר על היחס בין אדם לחברו.

נסים זאב: עיקרון נוסף שאנחנו לומדים מחינוך למניעת צער בעלי-חיים הוא מניעת הכחדת המינים ושמירת הסביבה.

נסים זאב: התורה באחת המצוות אומרת: "כי יקרא קן צפור לפניך בדרך בכל עץ או על הארץ אפרֹחים או ביצים והאם רֹבצת על האפרחים או על הביצים, לא תקח האם על הבנים.

נסים זאב: שלח תשלח את האם ואת הבנים תקח לך למען ייטב לך והארכת ימים".

נסים זאב: והטעם למצווה, על-פי דברי הרמב"ן: "לבלתי היות לנו לב אכזר ולא נרחם".

נסים זאב: ואסור לעשות השחתה – לעקור את המין.

נסים זאב: ולכן צריך להבין שעצם לקיחת האם והבנים ביום אחד, או אי-נתינת דרור לאותו עוף, יש בכך כאילו הכרתת המין.

נסים זאב: ביהדות ישנן מצוות רבות המחנכות למניעת צער בעלי-חיים.

נסים זאב: במקביל אנחנו לומדים מהמקורות שיש לבחון את רמת המוסר והמידות של האדם, גם את טבעו, על-פי יחסו לבעלי-החיים.

נסים זאב: למשל, אליעזר בחן את המידות של רבקה, וקבע שהיא ראויה להינשא ליצחק אבינו על-פי יחסה כאשר היא דאגה להשקות את גמליו.

נסים זאב: כתוב: "ואֵשתְ, וגם הגמלים השקתה".

נסים זאב: היא הקדימה את השקיית הגמלים לפני שהיא השקתה אותו.

נסים זאב: חז"ל אמרו שהקדוש-ברוך-הוא בחן את כושרו של משה רבנו להנהיג את העם על-פי התנהגותו ומידת הרחמים שהוא גילה לצאן תחת שבטו.

נסים זאב: כתוב בפסוק: "ויקחהו ממכלאֹת צאן מאחר עלות הביאו – – –".

נסים זאב: גם ברור באסלאם ובנצרות ובדתות האחרות שמדגישים את החיוב החשוב של מניעת צער בעלי-חיים כערך בסיסי, חינוכי ומוסרי.

נסים זאב: בכל שנה, כפי שאמרתי, מוגשות תלונות רבות, מאות במספר.

נסים זאב: אבל אנחנו יודעים שמאז קום המדינה יש בסך הכול 20 הרשעות בפועל.

נסים זאב: אני רוצה לומר, זה מראה שהמשטרה לא לוקחת את זה ברצינות.

נסים זאב: אבל דבר אחד ויחיד שנשאר לנו ככנסת ישראל, שהוא נדבך חשוב בהגנה על בעלי-חיים, זה בחינוך החברה שלנו בנושאים מוסריים.

נסים זאב: ואת זה ניתן למלא לפחות חלקית על-ידי חינוך למניעת צער בעלי-חיים על-ידי כל משרדי הממשלה הנוגעים בדבר, בתיאום עם כבוד השר הממונה.

נסים זאב: מסתבר שמדינת ישראל איננה עומדת בקצב ההתפתחויות בעולם בתחום זה.

נסים זאב: למשל, באיחוד האירופי ישנה תוכנית חומש לחינוך למניעת צער בעלי-חיים בכל תחומי החיים.

נסים זאב: ובכל משרדי הממשלה מקיימים כנסים בין-לאומיים, והאחרון שבהם, אגב, היה בבריסל – חבר הכנסת דב חנין – בחודש מרס האחרון, בהשתתפות מומחים אירופים, בין-לאומיים, בתחומים מגוונים, כולל אנשי אקדמיה, מדענים, אנשי חינוך, מנהלי עמותות, פקידי ממשלה, וטרינרים, אנשי עסקים ועוד.

נסים זאב: האיחוד האירופי הקים מערכת מקצועית לטפל בחינוך למניעת צער בעלי-חיים ברמת הממשלות והחברים באיחוד, והם מנסים לגבש תוכנית אחידה בתחום חינוכי זה.

נסים זאב: גם בארצות-הברית הנושא צובר תאוצה, ואנחנו עדים להקמת מחלקות מיוחדות במוסדות אקדמיים, להכשיר אנשי מקצוע בתחום החינוך למניעת צער בעלי-חיים.

נסים זאב: הגיע הזמן שגם מדינת ישראל תדביק אולי במעט את הקצב העולמי ותפעל למלא את הלקונה בחוק.

נסים זאב: אני מבקש מחברי הכנסת הנכבדים לתמוך בהצעת החוק ולהצביע בעדה בקריאה ראשונה.

נסים זאב: תודה.

ליה שמטוב: תודה רבה לחבר הכנסת זאב נסים.

ליה שמטוב: יש לנו רשימת דוברים.

ליה שמטוב: חבר הכנסת ישראל אייכלר – לא נמצא.

ליה שמטוב: אורי אריאל – לא נמצא.

ליה שמטוב: שלמה מולה – גם לא.

ליה שמטוב: חבר הכנסת מיכאל בן-ארי – לא נמצא.

ליה שמטוב: אנחנו עוברים להצבעה.

ליה שמטוב: הצבעה מס' 11 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 8 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק צער בעלי-חיים (הגנה על בעלי-חיים) (תיקון מס' 11) (תוכנית לעובדי המדינה), התשע"ב–2012, לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

ליה שמטוב: בעד – 8, אין מתנגדים, אין נמנעים.

ליה שמטוב: הצעת חוק צער בעלי-חיים (הגנה על בעלי-חיים) (תיקון מס' 11) (תוכנית לעובדי המדינה), התשע"ב–2012, עברה בקריאה ראשונה.

ליה שמטוב: הצעת החוק חוזרת לדיון בוועדת החינוך, התרבות והספורט.

ליה שמטוב: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/485).

ליה שמטוב: ]

ליה שמטוב: אנחנו ממשיכים.

ליה שמטוב: הצעת חוק האזרחים הוותיקים (תיקון מס' 12) (הקצאת מקומות חנייה נגישים במקום ציבורי לאזרח ותיק שמלאו לו 80 שנים), התשע"ב–2012, לקריאה ראשונה.

ליה שמטוב: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת משה גפני.

ליה שמטוב: בבקשה.

ליה שמטוב: לרשותך עשר דקות.

משה גפני: גברתי היושבת-ראש, אני מתכבד להביא בפני הכנסת הצעת חוק האזרחים הוותיקים (תיקון מס' 12) (הקצאת מקומות חנייה נגישים במקום ציבורי לאזרח ותיק שמלאו לו 80 שנים), התשע"ב–2012.

משה גפני: הצעת החוק הזאת, מלבדי, יזמו אותה חבר הכנסת זאב אלקין, חבר הכנסת אורי מקלב, חברת הכנסת דליה איציק, חברת הכנסת פאינה קירשנבאום וחבר הכנסת אברהם מיכאלי.

משה גפני: הצעת החוק באה לומר שיוקצו מקומות חנייה במקומות מאוד מוגדרים.

משה גפני: צמצמנו מאוד את החוק המובא לקריאה ראשונה למקומות מוגדרים כמו מועדון קשישים, או קופת-חולים, או מקומות מהסוג הזה, ובשעות מוגדרות.

משה גפני: כמו כן – תוספת אחת של חנייה לקשיש מעל גיל 80.

משה גפני: אם מקום החנייה הזה איננו תפוס על-ידי קשיש, זה יהיה מקום חנייה נוסף לנכה.

משה גפני: אני חושב שהחוק הזה הוא חוק מאוד חשוב.

משה גפני: הוא גם מביע את רצונה של החברה לסייע לאנשים מבוגרים.

משה גפני: ברוך השם, תוחלת החיים היום גבוהה יותר, ואנחנו מכירים שיש אנשים מבוגרים שנוהגים.

משה גפני: הם עוברים את הבדיקות הנדרשות והם נוהגים, והם ממשיכים לתפקד כמו אנשים אחרים, ורק להם יותר קשה להגיע.

משה גפני: זה נהוג בהרבה מקומות בעולם.

משה גפני: אין כאן פגיעה בנכים.

משה גפני: היתה הערה של הממשלה על העניין הזה, ואנחנו תיקנו את זה לקראת הקריאה הראשונה בוועדת הכלכלה.

משה גפני: לא נוגעים במקומות החנייה של הנכים בכלל.

משה גפני: גם בתוספת הזאת, שתהיה באותם מקומות מוגדרים ובאותן שעות מוגדרות, במקום שבו זה לא נתפס על-ידי קשיש זו תהיה תוספת חנייה לנכים.

משה גפני: אני מבקש את תמיכת מליאת הכנסת בהצעת החוק הזאת.

משה גפני: תודה רבה.

ליה שמטוב: תודה.

ליה שמטוב: יש לנו רשימת דוברים.

ליה שמטוב: חבר הכנסת ישראל אייכלר – לא נמצא, חבר הכנסת אורי אריאל – לא נמצא, שלמה מולה – לא נמצא, מיכאל בן-ארי – לא נמצא, ואילן גילאון – לא נמצא.

ליה שמטוב: אנחנו עוברים להצבעה.

ליה שמטוב: הצבעה מס' 12 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 7 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק האזרחים הוותיקים (תיקון מס' 12) (הקצאת מקומות חנייה נגישים במקום ציבורי לאזרח ותיק שמלאו לו 80 שנים), התשע"ב–2012, לוועדת הכלכלה נתקבלה.

ליה שמטוב: בעד – 7, אין מתנגדים, אין נמנעים.

ליה שמטוב: הצעת חוק האזרחים הוותיקים (תיקון מס' 12) (הקצאת מקומות חנייה נגישים במקום ציבורי לאזרח ותיק שמלאו לו 80 שנים), התשע"ב–2012, עברה בקריאה ראשונה, והיא חוזרת לדיון בוועדת הכלכלה.

אורי מקלב: – – –

ליה שמטוב: לפרוטוקול אנחנו מוסיפים את הקול של חבר הכנסת מקלב.

ליה שמטוב: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/486).

ליה שמטוב: ]

ליה שמטוב: הנושא הבא: הצעת חוק לתיקון פקודת מסילות הברזל (מס' 7) (השגה וערר על דרישה לתשלום חיוב מוגדל), התשע"ב–2012, של חברי הכנסת דודו רותם, רוברט אילטוב, אורי מקלב ומשה גפני, קריאה ראשונה.

ליה שמטוב: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת דוד רותם.

ליה שמטוב: בבקשה.

דוד רותם: שתי הצעות חוק.

דוד רותם: יש הצעת חוק אחת של חברי הכנסת דודו רותם ואילטוב, ויש הצעת חוק שנייה של חבר הכנסת גפני ומקלב.

אורי מקלב: מוצמדת.

אורי מקלב: הצמידו את זה.

דוד רותם: הוא עוד לא הצמיד אותן.

אורי מקלב: היא מופיעה כהצעה אחת.

דוד רותם: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, מאז שיש בירושלים רכבת קלה יש יותר ויותר משתמשים הטוענים שבגלל תקלות במכונות התיקוף, בגלל תקלות בקריאת הכרטיסים, אנשים מקבלים קנסות בסכומים מופרזים, ללא אפשרות לערער עליהם.

דוד רותם: הצעת החוק, שביסודה היא הצעה שהציע חבר מועצת עיריית ירושלים עורך-הדין דידי הרשקוביץ, באה לקבוע שתוקם ועדת ערר על-ידי שר התחבורה, שיהיו בה נציגי ציבור, שיהיו בה אנשי ציבור, כאלה שיכולים להיות שופטים, ואליהם אפשר יהיה לפנות בערר על הקנס.

דוד רותם: יש גם הוראה נוספת שאומרת שתחילת המירוץ תהיה כאשר תושלם הקמת הוועדות שאליהן ניתן יהיה לערער.

דוד רותם: ההצעה הזאת היא הצעה טובה לציבור הירושלמי.

דוד רותם: היא הצעה טובה לכל מי שעושה שימוש ברכבת הקלה.

דוד רותם: אם אתם שואלים אותי, היא הצעה מצוינת לחברת "סיטיפס", משום שהיא תפסיק להיזקק להגנה קבועה בפני הטענות של הציבור כלפיה.

דוד רותם: אני מבקש מהבית לאשר את החוק בקריאה ראשונה.

דוד רותם: תודה רבה.

ליה שמטוב: תודה רבה לחבר הכנסת דודו רותם.

ליה שמטוב: יש לנו רשימת דוברים.

ליה שמטוב: ראשון הדוברים הוא חבר הכנסת משה גפני – לא נמצא.

ליה שמטוב: חבר הכנסת רוברט אילטוב – לא נמצא.

ליה שמטוב: חבר הכנסת אורי מקלב, בבקשה.

ליה שמטוב: לרשותך שלוש דקות.

אורי מקלב: גברתי היושבת בראש, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת וחברי הכנסת היוזמים, חבר הכנסת דוד רותם, חבר הכנסת אילטוב וחבר הכנסת משה גפני, אלה שתי הצעות חוק שהוצמדו אחת לשנייה, ושני המציעים וארבעת היוזמים כולם כיוונו לדבר אחד.

אורי מקלב: כולם כיוונו לטפל במצב שנוצר כיום ברכבת הקלה, שאלפי נוסעים, במשך כמה חודשים של הפעלת הרכבת – בסך הכול אנחנו נמצאים אולי שישה-שבעה חודשים מאז הפעלת הרכבת – קיבלו דוחות.

אורי מקלב: לטענתם – וגם לטענתנו, ואנחנו קיימנו מספר ישיבות בוועדות כאן בכנסת, והתברר שהדוחות ניתנים בשרירות לב, באופן דרקוני, בחוסר התחשבות באנשים, ואפשר להגיד שבחוסר אנושיות, בצורה מבזה ואף בצורה אכזרית.

אורי מקלב: לא יעלה על הדעת שאנשים מקבלים דוחות, אנשים שאפילו לא רגע אחד, לא במקרה הזה ולא בכל חייהם, חשבו לעלות לרכבת ולהשתמש במשהו בלי לשלם.

אורי מקלב: פעם ראשונה בחייהם, אף בגיל מבוגר, אבות, סבים, ילדים ונערים, נתקלים בסיטואציה מאוד מאוד קשה עבורם, ראשונית עבורם, שהם נדרשים לשלם קנס ומורדים מהרכבת ונרשם להם דוח כמו לאחרוני הגנבים וכמו לאנשים שניסו באמת להשתמש ולנהוג שלא כדין, בזמן שלא כן הוא הדבר.

אורי מקלב: אני לא מדבר על מקרים רבים שמדובר על כך שאנשים זכאים לנסיעה חופשית – אדם שנסע באוטובוס ויש לו כרטיס מעבר והוא עלה על הרכבת, הוא לא חייב לשלם.

אורי מקלב: לא מדובר בזה שניסה אפילו לעלות ללא תשלום.

אורי מקלב: אדם שיש לו "חופשי-חודשי" נוסע חינם, ואין לו כוונה ואף אחד לא יגיד שהיתה לו כוונה לנסוע בחינם.

אורי מקלב: על מה הוא מקבל קנס?

אורי מקלב: אנשים שהשתמשו בטעות.

אורי מקלב: הם שילמו ותיקפו את ה"רב-קו".

אורי מקלב: אשה השתמשה ב"רב-קו" של בעלה בגלל שבדרך לעבודה הם התחלפו, והוא שילם עבורה ביחד, ויש כל מיני מקרים כאלה.

אורי מקלב: וגם אשה שעלתה עם שלושה ילדים קטנים, ועלתה לרכבת בכוונה כדי לקפל את העגלה ברכבת, נדרשת לשלם 180 ש"ח.

אורי מקלב: אנחנו יכולים להאריך ולעמוד כאן, אבל הזמן שיש לי מצומצם.

אורי מקלב: בכל אופן, רבותי, בימים האחרונים קרה עוד מקרה, או מקרים, שרק העצימו את חשיבות החוק.

אורי מקלב: המקרים שקרו עכשיו הם שמאות אנשים, ללא הגזמה, קיבלו תשובות מהנהלת "סיטיפס" ומי שמפעיל את הרכבת הקלה על ערעורים שהם ערערו לרכבת ולחברת "סיטיפס".

אורי מקלב: חשוב לציין שאותם נציגי "סיטיפס", שהופיעו כאן בכנסת כמה פעמים ממש בתקופה האחרונה, ממש בשבועות האחרונים, הודיעו שאת רוב רובם של האנשים פטרו מהקנס, וכן: אנחנו התחשבנו, ואנחנו ביטלנו להם את הקנסות.

אורי מקלב: והנה, מתברר שלא כן הדברים.

אורי מקלב: רק בשבועיים האחרונים קיבלו מאות אנשים, ולא בהגזמה, ואני מוכן שיבדקו את זה; אני מקבל עשרות טלפונים ביום מאנשים לגבי דוחות.

אורי מקלב: גברתי, אני אקריא לכם רק מכתב קצר שכותבת לי גברת מרים מהעיר צפת.

אורי מקלב: היא אומרת: נדהמתי מחוסר ההגינות המשווע שבתשובת

אורי מקלב: כם השלילית.

אורי מקלב: היא אומרת: אני נסעתי בקו אוטובוס, שילמתי על מחיר הנסיעה, קיבלתי כרטיס מעבר, היתה בעיה במחשוב, בתיקוף.

אורי מקלב: למה אני צריכה לשלם?

אורי מקלב: אני רוצה לומר, ובזה אני מסיים, גם מה התשובה שלהם.

אורי מקלב: היא שולחת לי העתק מהמכתב שהיא קיבלה מדוע דחו אותה.

אורי מקלב: אין הסברים.

אורי מקלב: כתוב: פנייתך בנושא ביטול דרישת התשלום התקבלה במשרדנו.

אורי מקלב: הם כותבים בכתב יד.

אורי מקלב: הדרישה היא לתשלום מס' 18803054841208011760002122, והכול בכתב יד, ככה מקושקש.

אורי מקלב: זו צורת התשובה שהיום שולחים, ב-2012.

אורי מקלב: והננו להודיע

אורי מקלב: כם כי לאחר שבחנו את הנסיבות המתוארות בפנייתך החלטנו לדחות את בקשתך.

אורי מקלב: בלי הסבר, בלי שום דבר.

אורי מקלב: לכן הצעת החוק שלנו היא התחלה – קודם כול נבקש באמת את תמיכתכם – התחלה של התנהלות אחרת מול האזרחים, שאנחנו כל כך חייבים להם; אזרחים הגונים, שאנחנו חייבים להגן עליהם.

אורי מקלב: זוהי הצעה ראשונה שתעבור, אם ירצה השם, בקריאה שנייה ושלישית, אחרי הקריאה הראשונה הזאת, ונוכל לחוקק עוד חוקים שיגנו עליהם.

אורי מקלב: תודה רבה.

ליה שמטוב: תודה.

ליה שמטוב: אנחנו עוברים להצבעה.

ליה שמטוב: חבר הכנסת מקלב, אתה לא מספיק להצביע.

ליה שמטוב: הצבעה מס' 13 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 5 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק לתיקון פקודת מסילות הברזל (מס' 7) (השגה וערר על דרישה לתשלום חיוב מוגדל), התשע"ב–2012, לוועדת הכלכלה נתקבלה.

ליה שמטוב: בעד – 5, אין מתנגדים, אין נמנעים.

ליה שמטוב: הצעת חוק לתיקון פקודת מסילות הברזל (מס' 7) (השגה וערר על דרישה לתשלום חיוב מוגדל), התשע"ב–2012, עברה בקריאה ראשונה וחוזרת לדיון בוועדת הכלכלה.

אורי מקלב: אני מבקש להוסיף את קולי.

ליה שמטוב: אני מוסיפה את הקול של חבר הכנסת מקלב לפרוטוקול.

נסים זאב: תוסיפי אותי, בבקשה.

נסים זאב: אני רצתי, תראי איך אני נושם.

ליה שמטוב: לא, אנחנו לא מוסיפים, אני מצטערת.

נסים זאב: אל תצטערי, תוסיפי אותי.

ליה שמטוב: נו, מה לעשות?

אברהם מיכאלי: אחרי מאמץ כזה צריך להוסיף אותו.

ליה שמטוב: לא, לא.

ליה שמטוב: אנחנו עוברים לשאילתות לשר האוצר.

ליה שמטוב: השר גלעד ארדן ישיב על שאילתות שהוגשו לשר האוצר.

ליה שמטוב: בבקשה, אני מזמינה את השר.

ניצן הורוביץ: לא היה מזיק אם הוא היה מחליף אותו באופן קבוע.

ניצן הורוביץ: לא היינו מתנגדים.

גלעד ארדן: גם אני לא הייתי מתנגד.

ליה שמטוב: שאילתא מס' 1910, של חבר הכנסת אברהם מיכאלי: התנהלות הבנקים בימי השביתה בבנקים.

ליה שמטוב: בבקשה.

אברהם מיכאלי: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, הבנקים בעת שביתתם המשיכו לגבות כספים, כגון החזרי הלוואות ומשכנתאות, אולם אזרחים לא יכלו להפקיד כספים כדי למנוע יתרת חובה.

אברהם מיכאלי: רצוני לשאול: 1.

אברהם מיכאלי: האם נכון הדבר?

אברהם מיכאלי: 2.

אברהם מיכאלי: אם כן – האם כל הבנקים נהגו כך?

אברהם מיכאלי: 3.

אברהם מיכאלי: מה ייעשה למניעת פגיעה בלקוחות בגין השביתה?

אברהם מיכאלי: תודה.

גלעד ארדן: תודה לחבר הכנסת מיכאלי.

גלעד ארדן: אני מקריא להלן את תשובת בנק ישראל: 1–2.

גלעד ארדן: חרף השביתה החליט בנק ישראל על קיום ימי עסקים בנקאיים כרגיל, משמע, ההחלטה של בנק זה או אחר אם לקיים את השביתה היתה נתונה לשיקוליו שלו.

גלעד ארדן: מבדיקות שנערכו עם הבנקים עלה כדלקמן: מערכת זיכויים וחיובים בזמן אמת פעלה בכל הבנקים, ובכך התאפשרה העברת משכורות דרך חברת מס"ב.

גלעד ארדן: הערוצים הישירים – אינטרנט וסלולר – של כל הבנקים פעלו גם הם באופן מלא, ואילו המוקדים הטלפוניים פעלו במתכונת חירום.

גלעד ארדן: חדרי העסקאות במטבע החוץ פעלו באופן מלא.

גלעד ארדן: הפקדות מזומנים וצ'קים באמצעות המכשירים האוטומטיים פעלו בחלק מהבנקים.

גלעד ארדן: 3.

גלעד ארדן: באשר לנזקים כתוצאה מהשביתה, ככל שהיו, אם לקוח סבור כי נגרמו לו נזקים כלשהם כתוצאה מהשביתה, הרי שעליו לפנות ישירות לתאגיד הבנקאי בבקשה לקבלת סעד.

גלעד ארדן: כמו כן, אם אין מענה או אם הוא רוצה מראש, באפשרותו לפנות ליחידה לפניות הציבור בפיקוח על הבנקים תוך פירוט טענותיו לגופן, ופנייתו תיבחן ותוכרע לגופה.

ליה שמטוב: שאילתא – – –

אברהם מיכאלי: אין מה לשאול אחרי תשובה כזאת.

ליה שמטוב: שאילתא מס' 1919, של חבר הכנסת מאיר שטרית – הוא לא נמצא.

גלעד ארדן: הוא מגייס כרגע חרדים.

ליה שמטוב: שאילתא מס' 1924, של חבר הכנסת ניצן הורוביץ: הטבות מס להורים מאותו מין ולמשפחות חד-הוריות.

ליה שמטוב: בבקשה.

גלעד ארדן: אה, עכשיו הבנתי למה ביקשו ממני להשיב.

ניצן הורוביץ: אדוני, אפשר להגיד בעצם שר האוצר, נכון?

גלעד ארדן: לא, הנה, נציגו של שר האוצר חזר.

גלעד ארדן: בוא, בוא.

ניצן הורוביץ: אדוני השר, בעקבות המלצות ועדת-טרכטנברג הוחלט לעודד זוגות צעירים על-ידי מתן נקודות זכות במס הכנסה לשני ההורים: אב יקבל שתי נקודות זכות, ואם – נקודת זכות נוספת.

ניצן הורוביץ: ברצוני לשאול, אדוני השר: 1.

ניצן הורוביץ: מדוע זוגות בני אותו מין אינם מקבלים אותו מספר נקודות כמו משפחה הטרוסקסואלית?

יצחק כהן: אתה שואל אותי?

ניצן הורוביץ: אה, התחלפתם?

ניצן הורוביץ: אוקיי.

ניצן הורוביץ: 2.

ניצן הורוביץ: מדוע לאם חד-הורית יש נקודה אחת בלבד, ולשני הורים – שלוש נקודות?

ניצן הורוביץ: זאת אומרת, יש פה גם לגבי משפחה ששני ההורים הם מאותו מין, וגם לגבי משפחה חד-הורית, מה שנקרא.

ניצן הורוביץ: תודה.

יצחק כהן: קודם כול, אני רוצה להודות לידידי השר גלעד ארדן.

ליה שמטוב: סגן השר, פשוט לפרוטוקול – אתה החלפת את השר גלעד ארדן.

יצחק כהן: כן.

יצחק כהן: ביום 9 באוקטובר, חבר הכנסת ניצן הורוביץ, החליטה הממשלה בהחלטה מס' 3756 לאמץ את עיקרי המלצות הוועדה לשינוי כלכלי-חברתי שמינה ראש הממשלה בראשותו של פרופסור מנואל טרכטנברג, שחבריה היו נציגים של משרדי ממשלה, נציגי האקדמיה ונציגי ציבור, ולבצע בהקדם את הפעולות הנדרשות ליישומן.

יצחק כהן: בהתאם, החוק לשינוי נטל המס (תיקוני חקיקה), התשע"ב–2011, בא להקטין את נטל המס על משפחות עם ילדים עד גיל שלוש.

יצחק כהן: לאור נתוני ההכנסות החייבות במס נמצא כי ניצול מיטבי של ההקלה יהיה כנגד הכנסתו של האב, שכן מרביתם המכריעה של הגברים בעלי ההכנסה מגיעה לחבות מס, ורק חלק מהנשים מגיעות לחבות מס ונהנות כבר היום מנקודות זיכוי בגין ילדים.

יצחק כהן: לאור האמור, סעיף 40(ב)(1א) – אתה עוקב אחרי?

יצחק כהן: אתה רושם?

ניצן הורוביץ: כן.

יצחק כהן: – – אשר הוסף בחוק קובע כי בחישוב המס של אב לפעוטות עד גיל שלוש יובאו בחשבון שתי נקודות זיכוי כנגד המס החל על הכנסתו מיגיעה אישית.

יצחק כהן: יובהר כי לא חל כל שינוי בחקיקה לגבי נשים, ולכן אם במשפחה חד-הורית ממשיכה לקבל את נקודות הזיכוי הקבועות בסעיף 40(ב)(1), קרי חצי נקודות זיכוי בגין כל ילד בשנת לידתו עד השנה שבה טרם מלאו לו 19 שנה, שתי נקודות זיכוי בעד כל ילד בשנה שלאחר שנת לידתו ועד השנה שבה מלאו לו חמש שנים, ונקודת זיכוי אחת בשל כל ילד החל בשנת המס שבה מלאו לו שש שנים ועד לשנת המס שקדמה לשנת בגרותו, וזאת באופן זהה לנקודות הזיכוי אשר להן זכאית אשה נשואה לפי סעיף 66(ג).

יצחק כהן: עוד יצוין כי גם אביו של הילד יהיה זכאי לנקודות הזיכוי בגין ילדו אם הוא פעוט.

יצחק כהן: יתירה מכך, אם מדובר באם שבן-זוגה נפטר או שהילד מופיע במרשם האוכלוסין ללא פרטי האב, האם תהיה זכאית גם לנקודות הזיכוי בגין פעוט שלהן זכאי ככלל הגבר.

יצחק כהן: זאת ועוד, במקרה שבו יש הורה אחד בלבד כמתואר לעיל, או חלילה במקרה שההורים חיים בנפרד – גם זה קורה – זכאית האם לנקודת זיכוי אחת נוספת בשל עצם היותה הורה במשפחה חד-הורית.

ליה שמטוב: תודה.

ליה שמטוב: שאלה נוספת?

יצחק כהן: אמנון כהן פה?

ליה שמטוב: לא, לא.

ליה שמטוב: רגע.

ליה שמטוב: שאילתא מס' 1986, של חבר הכנסת אמנון כהן – הוא לא נמצא.

ליה שמטוב: אנחנו עוברים לשאילתא – – –

יצחק כהן: לא, לא.

יצחק כהן: בלי קשר, לצביקה – האוניברסיטה אושרה באריאל.

ליה שמטוב: לא, לא, לא.

יצחק כהן: מה לא?

יצחק כהן: חדשות, מה לא?

ליה שמטוב: לפי התקנון, הוא לא נמצא – אנחנו לא מקריאים את השאילתא.

יצחק כהן: גלעד, אישרו את האוניברסיטה באריאל.

ליה שמטוב: השאילתא האחרונה, מס' 2024, של חבר הכנסת דב חנין – הוא גם לא נמצא.

ליה שמטוב: תודה רבה לסגן השר.

יצחק כהן: גברתי, מטריחים אותנו, מריצים אותנו, מכינים להם תשובות.

יצחק כהן: איזה מין דבר זה, אדוני המזכיר?

ליה שמטוב: זה נכון.

ליה שמטוב: תודה רבה.

אברהם מיכאלי: עד עכשיו חיכיתי לך.

ליה שמטוב: תודה רבה.

ליה שמטוב: תם סדר-היום.

ליה שמטוב: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, כ"ח בתמוז התשע"ב, 18 ביולי 2012, בשעה 11:00.

ליה שמטוב: ישיבה זו נעולה.

ליה שמטוב: תודה.