ישיבת מליאה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 79, 2009-12-01 00:00

ראובן ריבלין: חברי חברי הכנסת, היום יום שלישי, י"ד בכסלו התש"ע, 1 לחודש דצמבר 2009 למניינם.

ראובן ריבלין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

ראובן ריבלין: הודעה לסגן מזכיר הכנסת.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונח היום על שולחן הכנסת הסכם בין ממשלת ישראל לבין ממשלת הרפובליקה של קרואטיה בדבר שיתוף פעולה במאבק בפשיעה.

נאזם בדר: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לסגן מזכיר הכנסת.

ראובן ריבלין: כמדי יום שלישי, אנחנו פותחים בנאומים בני דקה.

ראובן ריבלין: מי שמבקש להשתתף בנאומים אלה, אנא יצביע.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זאב בילסקי הוא ראשון הדוברים, ואחריו – חבר הכנסת אופיר אקוניס.

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: אני כבר מוסיף אתכם.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בילסקי, אתה כבר ניצב ועומד, בבקשה.

זאב בילסקי: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להקדיש את 60 השניות שלי לנושא העלייה למדינת ישראל.

זאב בילסקי: אנחנו מדינה שמיום קיומה עלו אליה למעלה מ-3 מיליוני יהודים דרך הסוכנות היהודית.

זאב בילסקי: אנחנו עכשיו בשלב שבו מתקשים קצת למשוך אנשים שיבואו לפה לחיות יחד אתנו, אבל אני באמת מקווה שבכוחות משותפים נצליח יחד – ממשלת ישראל, הסוכנות היהודית וכל הגופים הציוניים – לבוא למדינות עם קהילה ציונית נפלאה, כמו דרום-אפריקה, ולעודד את היהודים להגיע לישראל, להשתתף בבניינה, ובכך נביא גאולה לציון ולבניין הארץ.

זאב בילסקי: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת בילסקי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אופיר אקוניס – אדוני, בבקשה.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת איתן כבל.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ירושלים לא נקבעה כבירתנו בחוק-יסוד: הכנסת, בחוק-יסוד: נשיא המדינה ובחוק-יסוד: ירושלים בלבד – לא כאשר שחררנו את ירושלים החדשה וגם כאשר לא זכינו לשחרר את ירושלים העתיקה.

אופיר אקוניס: מתי נקבעה הבירה הזאת?

אופיר אקוניס: כאשר נכתב לדורי דורות בספר הספרים על מלך צעיר שמלך 40 שנה.

אופיר אקוניס: שם נאמר על דוד שעם ישראל שר עליו לדורותיו שהוא חי וקיים: בחברון מלך על יהודה שבע שנים ושישה חודשים, ובירושלים מלך 33 שנה על כל ישראל.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, כך אמר בבית הזה ראש הממשלה מנחם בגין, זכרו לברכה.

אופיר אקוניס: לפני שנולדה שבדיה או שנולד האיחוד האירופי היתה בירת ישראל ירושלים, וכך תישאר למרות הרעיונות ההזויים והחצופים של הגורמים בקהילייה הבין-לאומית.

אופיר אקוניס: ירושלים לא תחולק כמו ששטוקהולם לא תחולק, אוסלו לא תחולק, הלסינקי לא תחולק וקופנהגן לא תחולק.

יעקב כץ: כמו שיהודה ושומרון לא תחולק.

אורית זוארץ: – – –

אופיר אקוניס: ירושלים תישאר DC – David's Capital, כמו שוושינגטון תישאר DC – District of Columbia.

אופיר אקוניס: תודה.

ראובן ריבלין: תודה לחבר הכנסת אקוניס.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת איתן כבל, בבקשה.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת אורי אריאל.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, היום בקריאה בעיתונים צדה את עיני הידיעה שלפיה סגן שר הבריאות החליט או מתכוון לעשות הפרדה בין נשים לגברים בבתי-החולים הפסיכיאטריים.

איתן כבל: אני מאוד מפרגן ומאוד מעריך את סגן השר.

איתן כבל: אני חושב שהוא משתדל באמת לעשות עבודה נאמנה בתפקיד.

איתן כבל: הוא לקח על עצמו תפקיד לא קל.

איתן כבל: עם זאת, אלה בדיוק אותם דברים שהם לא הנושאים המרכזיים היום בבריאות במדינת ישראל מצד אחד, אבל מצד שני מייצרים מצב לא נעים במערכת היחסים המתקיימת בין חילונים לדתיים במדינת ישראל.

איתן כבל: האם אלה הנושאים החשובים באמת שצריך להשקיע בהם את מיטב מרצנו ומיטב כספנו?

איתן כבל: אני כבר לא נוגע בשאלה של ההפרדה באוטובוסים וכל אותם דברים שמייצרים מצבים מאוד קשים, ובמקום לחבר מייצרים הפרדה.

איתן כבל: אני פונה מכאן אל סגן השר: יש במערכת הבריאות כל כך הרבה נושאים לעסוק בהם – שיגיע לזה אחרי שנפתור את כל הבעיות במערכת הבריאות.

איתן כבל: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אורי אריאל, בבקשה.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת גנאים.

אורי אריאל: מכובדי היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני השר, ראש הממשלה נתניהו, שיהיה בריא בעזרת השם, עשה מחטף כאשר הביא את ההחלטה על ההקפאה לקבינט.

אורי אריאל: לא מסכים להביא את זה לממשלה כי הוא איננו מתחשב, נניח, בדעתו של השר מרגי ואחרים; לא מביא את זה לכנסת, אדוני היושב-ראש, מה שהיה ראוי שאתה וכולנו נדרוש בהחלטה כל כך דרמטית.

אורי אריאל: אני רוצה להציע לך שבשם הכנסת אכן נדרוש שיהיה דיון עוד השבוע ולא בעוד שניים, שלושה שבועות.

אורי אריאל: הדברים עוברים.

אורי אריאל: כמובן, הוא לא פעל לפי מה שהחוק מחייב: לא התייעצות עם המל"ל ולא התייעצות ושימוע לראשי המועצות.

אורי אריאל: הכול מחטף אחד גדול, והכול, כשם שרק הוא יודע להציג, בשם הדמוקרטיה.

אורי אריאל: אז, אדוני היושב-ראש, הגיע שיא חדש לדמוקרטיה: תת-אלוף בצה"ל כותב לשרי ממשלת ישראל שהוא מבקש מהם לתאם אתו את העשייה ביהודה ושומרון.

אורי אריאל: לזה קורא ראש הממשלה: דמוקרטיה במיטבה.

אורי אריאל: אמרו פעם בישראל שיש מקומות שלמדינה יש צבא ובישראל יש צבא שיש לו מדינה.

אורי אריאל: כבר אמרנו שאולמרט כשל, אבל ביבי נכנע.

אורי אריאל: תודה.

ראובן ריבלין: קודם כול, אושרה, כמובן, הצעה לסדר-היום.

ראובן ריבלין: אני גם הייתי מייעץ לממשלת ישראל שבנושאים שהם כל כך שנויים במחלוקת, הדבר יובא לדיון ציבורי, ודיון ציבורי הוא בראש ובראשונה דיון בכנסת.

ראובן ריבלין: אני גם אמרתי זאת היום, כאשר נשאלתי לדעתי.

ראובן ריבלין: הדבר הזה בהחלט מחייב את הליבון.

ראובן ריבלין: ההכרעה היא כאן, אבל הדבר מחייב, קודם הכרעה ליבון ודיון.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נפאע – אדוני, בבקשה.

ראובן ריבלין: אחריו – חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

מסעוד גנאים: סליחה, אני.

ראובן ריבלין: סליחה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת גנאים.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מדוח שמפרסמת נציבות שוויון זכויות לבעלי מוגבלויות נחשפים פערים גדולים בינם לבין הממוצע הארצי בקשר להכנסה.

מסעוד גנאים: הכנסתם של המוגבלים נמוכה בעשרות אחוזים מהממוצע לפי הדוח.

מסעוד גנאים: 31% מדווחים על בדידות יומיומית, ול-18% אין על מי לסמוך בשעת חירום.

מסעוד גנאים: מהדוח עולה גם ששיעור המוגבלות בחברה הערבית בישראל כפול מזה שבחברה היהודית.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברה, מדינה, נבחנת ביחסה לאוכלוסייה החלשה שבה, ואנחנו, שחושבים את עצמנו לנורמליים ולא מוגבלים, נהיה מוגבלים מנטלית ורגשית אם לא נדאג לשכבה הזאת.

מסעוד גנאים: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה לחבר הכנסת גנאים.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת שלי יחימוביץ, בבקשה.

ראובן ריבלין: אחריה – חבר הכנסת אורבך.

שלי יחימוביץ': אדוני היושב-ראש, אני שבה מדיון של ועדת המשנה לוועדת הכלכלה למעקב אחרי יישום הפרטת קרקעות המדינה, המכונה הרפורמה במינהל מקרקעי ישראל.

שלי יחימוביץ': כצפוי, ובאופן לא מפתיע, הקורבנות הראשונים הם העובדים.

שלי יחימוביץ': מתברר שכדי "לייעל" ו"לשפר" את השירות לציבור, שעכשיו אמור להגיע בהמוניו למינהל מקרקעי ישראל, ומן הסתם יזדק לעובדים רבים דווקא – האוצר מבקש לפטר 300 עובדים ממינהל מקרקעי ישראל.

שלי יחימוביץ': הוא עושה זאת בכוח, בזרוע נטויה, בניגוד לסעיף בחוק שאנחנו הכנסנו, שמתנה את הקמת הרשות החדשה – –

ראובן ריבלין: – – – בהסכמה.

שלי יחימוביץ': – – בהסכמה עם העובדים ובהסכם קיבוצי, מוליך אותם שולל בהבטחות כחש ובהצעות לא ריאליות, ומחכה כנראה או שהפריץ ימות או שהכלב ימות והרפורמה תיושם בלי להגיע להסדר עם העובדים.

שלי יחימוביץ': כשבסופו של המהלך, 300 עובדים, שממילא משתכרים מעט מאוד, ימצאו את עצמם מפוטרים ובלא עבודה חלופית.

שלי יחימוביץ': מדובר באנשים כבני 50 שלצערי לא ימצאו עבודה בשום מקום אחר.

שלי יחימוביץ': אני מבקשת מכולנו לעקוב היטב היטב אחרי יישום הרפורמה הנואלת הזאת כשלעצמה, לבל ייפגע ולו עובד אחד.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אורי אורבך, ואחריו – חבר הכנסת חמד עמאר.

אורי אורבך: אדוני היושב-ראש, היום יצוין בכנסת היום הבין-לאומי לאנשים עם מוגבלות.

אורי אורבך: בטקס שנערך לפני כמה דקות הוענקו תעודות הוקרה לעמיתינו לשעבר חברי הכנסת שאול יהלום, תמר גוז'נסקי ורן כהן, וצוינה הפעילות המתמשכת שלהם למען אנשים עם מוגבלות.

אורי אורבך: האמת היא שכחבר כנסת חדש אתה מביט באנשים שהיו פה, חלקם הרבה שנים וחלקם פחות, ואתה רואה שאפשר להטביע פה חותם אם מתמקדים בנושא מסוים, ולמרות ההבדלים בדעות, בין ימין ושמאל ובין קומוניסטים לשאינם קומוניסטים, כשיש מטרה אחת חשובה ראוי להתאחד, ואני מאחל לכנסת הזאת שתדע להמשיך את פועלם של אנשים אלו, חברי הבית הזה, באותה עוצמה למטרות חשובות ומשותפות.

ראובן ריבלין: בהחלט צריך לציין את שלושת חברי הכנסת לשעבר על פעילותם, ויש עוד רבים הנמצאים יחד אתנו שפעלו רבות למען אנשים עם מוגבלות, אבל תרומתם לחברה יכולה להיות מועילה וטובה כמו כל אדם אחר, פיקח או שיכול ללכת על שתי רגליו, ואנחנו רואים זאת גם בכנסת עצמה, חברי כנסת מעולים ומצוינים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חמד עמאר, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת יעקב כץ.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מטרת יום הנכה הבין-לאומי להעלות את המודעות לנגישות לנכים, לקדם חקיקה והבנה של מצבם של אנשים עם מוגבלות.

חמד עמאר: אני רוצה לאחל לכולנו שיבוא יום ולא יהיה יותר צורך בימים מיוחדים עבור אנשים עם מוגבלות.

חמד עמאר: כל אחד מאתנו בעל כושר גופני ויכולת גופנית שונה, ובמידה מסוימת כולנו מוגבלים, בדרך זו או אחרת.

חמד עמאר: אני רוצה להאמין שיבוא יום וכתוביות בכל תוכניות הטלוויזיה יהיו דבר שבשגרה, נגישות מלאה תהיה לא רק למשרדי הממשלה, אלא תוסדר לבנייני מגורים ובכל מקום כך שהדבר יהיה מובן מאליו עבור כולנו.

חמד עמאר: אולם עד אז מצפה לכולנו מלאכה רבה, ואני מקווה לתרום למאבק המשותף את חלקי.

חמד עמאר: על כן יזמתי הצעת חוק שאמורה לעלות בקרוב להצבעה טרומית – הסדרת מתקני זמזומים לעיוורים ולכבדי ראייה בצמתים.

חמד עמאר: אני סמוך ובטוח שיש בהצעה זו כדי לסייע לחלק ניכר באוכלוסייה לחצות בבטחה את הכביש.

חמד עמאר: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת כץ, ואחריו – חבר הכנסת נפאע.

יעקב כץ: אדוני יושב-ראש הכנסת, חברי חברי הכנסת, אני לא יודע אם שמעתם, אבל בצרפת יש זעזוע – בכל העולם הדמוקרטי – ממשלת צרפת החליטה שבאזור פריס יהודים לא יוכלו לבנות.

יעקב כץ: כרגע יצאו אלפי פקחים והדביקו הוראות על כל הבתים היהודיים בפריס, שיהודים לא רשאים לבנות.

יעקב כץ: כותרות ענק בכל העיתונים – ממשלת ישראל מתכנסת על מהלך אנטישמי בצרפת אחרי 60 שנה, שאיבדנו שם 6 מיליוני יהודים.

יעקב כץ: אני רוצה שנדון על הדבר הזה, שהיום בצרפת הודבקו פתקים על כל בתי היהודים שרק משום שהם יהודים אסור להם לבנות.

ראובן ריבלין: מותר להשתמש גם במטאפורות, כל עוד הן לא פוגעות באחרים.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת נפאע.

סעיד נפאע: כבודו, תודה, עמיתי חברי הכנסת, ב-23 בנובמבר פורסם ב"ידיעות אחרונות" מאמר שקשה היה להאמין לתוכנו, שראש ההתנחלות אלפי-מנשה החליט לנתק את הכפר ערב-א-רמדין, שבקרבת מקום, אשר מקבל את מי השתייה שלו מהכפר, כי חמור של תושבי הכפר, ששוטט, גרם לתאונת דרכים בג'יפ שנהגה בו בתו של ראש המועצה.

סעיד נפאע: כאמור, הוא לא הכחיש את הדברים האלה, וענה ל"ידיעות אחרונות": עליהם להבין את חומרת העניין ולשאת באחריות.

סעיד נפאע: אנו עוזרים להם אף שאין זו חובתנו, ומספקים להם מים.

סעיד נפאע: על זה נאמר – במקורות שלנו לפחות, "ממשל קראקוש", "חוכום קראקוש".

סעיד נפאע: תודה.

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת לוי אבקסיס, ואחריה – חבר הכנסת בן-ארי.

אורלי לוי אבקסיס: היום אנחנו מציינים בכנסת ובכלל את היום הבין-לאומי לאנשים עם מוגבלות.

אורלי לוי אבקסיס: יש נכויות שאפשר למנוע, ויש נכויות שאפשר למנוע בצורה פשוטה ובלי עלויות של כסף – פשוט בהסברה.

אורלי לוי אבקסיס: היום בשדולה למען ילדים ובני-נוער בסיכון ערכנו כנס שחשף אותי בפעם הראשונה לתסמונת התינוק המטולטל, או התינוק המנוער.

אורלי לוי אבקסיס: זו תופעה שמסתבר שהיא ידועה בעולם, אולם הציבור הישראלי כמעט שאינו מכיר או יודע עליה פרטים.

אורלי לוי אבקסיס: מסקר של המועצה לשלום הילד שנעשה במרס השנה מסתבר כי רוב האנשים לא יודעים שאפשר למות מזה.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מדברים על כך שראשו של התינוק גדול בהשוואה לשאר הגוף, שרירי הצוואר שלו חלשים וכמעט שלא קיימים, וכשמטלטלים תינוק בחוזקה ראשו נע במהירות קדימה ואחורה.

אורלי לוי אבקסיס: המוח וכלי הדם נחבטים בדופן הגולגולת ועלולים להיגרם נזקים מוחיים ושטפי דם פנימיים.

אורלי לוי אבקסיס: זה עלול לגרום ללקות למידה במקרה הקל, לעיוורון, לחירשות, למוגבלות פיזית, לנזק מוחי ואפילו למוות.

אורלי לוי אבקסיס: אני חושבת שעלינו – גם בתור אזרחים ונציגי האזרחים – להביא למודעות, ולכך שהדברים ייעשו בצורה כזאת שהן בבתי-חולים, הן בטיפות-חלב, הן במוסדות כאלו ואחרים, בעיקר אצל המטפלות – כי לא תמיד אנחנו ההורים יכולים להיות שם – שיבינו שטלטול של ילד, גם כשהבכי שלו נורא מעצבן, באמצע הלילה, עלול לגרום לנזק, ולנזק ארוך טווח.

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-ארי, ואחריו – חברת הכנסת זוארץ.

ראובן ריבלין: אחריה – אני חוזר לרשימה – חבר הכנסת אלדד.

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מי שעוקב אחרי פרשות השבוע הנצחיות לומד שיעקב אבינו חוזר הביתה, אל ארץ אבותיו, בבחינת "והשיבני בשלום אל בית אבי", אבל בדרכו לביתו הוא נתקל באיום קשה ביותר, של עשיו שבא ו-400 איש עמו.

מיכאל בן-ארי: יעקב לא בוחר לברוח, לסגת, לחפש מפלט, אלא בוחר להגיע אל היעד תוך כדי מחשבה שהוא יוכל לשלם מחיר – ומחיר כבד.

מיכאל בן-ארי: הוא מוותר על החיים החומריים ושולח את העדרים אל האח, ולאחר מכן חוצה את משפחתו לשני מחנות; יבוא עשיו אל המחנה האחד והכהו, והיה המחנה הנשאר לפליטה – מתוך נכונות לשלם מחיר, גם בנפש, כדי להגיע אל היעד, אל ההבטחה, אל ארץ אבותיו.

מיכאל בן-ארי: זה בעצם הרקע לאותו חלום הלילה, לאותו אירוע שבו נאבק יעקב עם שרו של עשיו, יוצא עם נקע בירכו – עם נזק, כביכול, אבל הוא יוצא מהשם הזה, יעקב, מהשם העקבובי, אל השם ישראל, "כי שרית עם אלוקים ועם אנשים ותוכל".

מיכאל בן-ארי: מתי נגיע לדרגה הזאת של ישראל?

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

ראובן ריבלין: כאשר הקדוש-ברוך-הוא יצווה עלינו כמו שציווה על יעקב – איה בית-אל ואיה המצבה.

מיכאל בן-ארי: הקדוש-ברוך-הוא כבר ציווה עלינו.

ראובן ריבלין: והוא הלך גם בדורון ובמלחמה, אין ספק.

ראובן ריבלין: בדורון ובמלחמה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת בן-ארי.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת זוארץ, בבקשה, ואחריה – חבר הכנסת אריה אלד.

אורית זוארץ: היום ציינו בכנסת את יום האדם עם המוגבלות.

אורית זוארץ: כיושבת-ראש עמותה – בשדולה הלכתי עם כיסוי עיניים וישבתי על כיסא גלגלים והתחושה היתה תחושה של חוסר אונים ולחץ.

אורית זוארץ: אני רוצה לקחת את התחושה הזאת למקום שבחורה צעירה נמצאה השבוע בתחושה של חוסר אונים ולחץ כשהותקפה בנמל תל-אביב בברוטליות על-ידי החשוד, קצין ביחידה מובחרת, המכהן בתפקיד מאוד אחראי.

אורית זוארץ: לצערי הרב, התקשורת השמיטה – וזה העיוורון לפעמים – ולא ציינה בכותרות שהוא יצא ממועדון חשפנות – אני לא רוצה לציין את שמו – כשהוא שיכור.

אורית זוארץ: אנחנו קצת עוצמים עיניים, ולא תמיד מקבלים את הקשר בין חשיפה לשירותי מין, צריכת שירותי מין ופורנוגרפיה, ואלימות כלפי נשים.

אורית זוארץ: במקרה הזה הקשר הוא ברור.

אורית זוארץ: מה שלא ברור זה השתיקה.

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: ובכל זאת צריך להדגיש שהמדובר בחשוד.

אורית זוארץ: חשוד, אמרתי חשוד.

ראובן ריבלין: אז אם חשוד, אז לא טוב לפני כן – אבל בהחלט, מבחינת הקורבן – – –

אורית זוארץ: החשוד יצא ממועדון חשפנות שיכור.

ראובן ריבלין: כן, אבל ייתכן שהוא לא עשה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אריה אלדד – בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת יריב לוין.

אריה אלדד: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, כסלו בארץ ועוד לא ממש חורף.

אריה אלדד: דצמבר בעולם ואפילו שלכת עוד אין לגמרי.

אריה אלדד: עץ התאנה בחצר שלי רק התחיל להצהיב, אבל עדיין לא נשרו עליו.

אריה אלדד: אבל לעומת זאת, עלי התאנה של ממשלת נתניהו נשרו בשבוע שעבר.

אריה אלדד: אותם אנשים שבזכותם נתניהו והממשלה הזאת זכו בקולות רבים של המחנה הלאומי, הרימו ידם בקבינט ותמכו בהקפאת הבנייה.

אריה אלדד: נתניהו איבד את עלי התאנה שלו.

אריה אלדד: המחנה הלאומי לא יכול יותר להסתתר מאחורי העובדה שבני בגין בממשלה, שיעלון בממשלה, שליברמן בממשלה, שהרשקוביץ בממשלה.

אריה אלדד: הם כולם תמכו בהקפאת הבנייה ביהודה ושומרון.

אריה אלדד: מי שמאבד את עלי התאנה שלו בקצב הזה, שלא יתפלא אחר כך שיהיה לו קר בחורף.

ראובן ריבלין: השר בגין השיב אתמול להצעת אי-אמון ועמד כאן נכוחה.

ראובן ריבלין: כן, שמענו, אי-אפשר להתכחש למה שאמרת.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת יריב לוין.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, להחלטת הממשלה האנטי-ציונית בדבר הקפאת הבנייה היהודית בלבד ביהודה ושומרון התווספה החלטה נוספת, מבישה לא פחות, על גיוס גדודי פקחים שיסתובבו בשטח בבחינת המלשינים בעם ויחפשו ויצודו את אותם אלה שחס וחלילה עושים מעשה ציוני ובונים בנייה יהודית בארץ-ישראל.

יריב לוין: אני רוצה לומר לממשלה, באמצעות כבוד השר מרגי: ראוי שאם יש כסף סוף-סוף, תשקיעו אותו בפקחים שיעברו בנגב ויעברו בגליל ויטפלו בבנייה הבלתי-חוקית שם, שרומסת לא רק את שלטון החוק, אלא גם את העתיד שלנו במדינת ישראל כולה.

יריב לוין: ההתעלמות שם ובזבוז הכסף המביש כאן הם לא לכבודה של הממשלה הזאת, וראוי שהדבר הזה ישתנה, ובמהירות.

ראובן ריבלין: תודה ליריב לוין.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת רותם, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת ציון פיניאן.

יעקב כץ: – – – ואתה עדיין בקואליציה.

דוד רותם: אדוני היושב-ראש.

דוד רותם: הכנסת, כמו העולם כולו, מציינת היום את יום האנשים עם המוגבלויות.

דוד רותם: קיימתי היום דיון בוועדת החוקה על המעקב והפיקוח אחר שירותים המגיעים לאנשים עם מוגבלות בכל מה שקשור להליכים משפטיים.

דוד רותם: התברר לי שאף-על-פי שבשנת 2005 הכנסת העבירה חוק, משרדי הממשלה לא מפעילים את החוק – אין תקציב, אין תקנים, אין אנשים, יש בעיית מכרזים.

דוד רותם: אני רוצה לומר, אדוני היושב-ראש, לא צריך לרחם על אנשים עם מוגבלויות, הם לא זקוקים לרחמים.

דוד רותם: אנשים עם מוגבלויות זכאים ליחס שווה בחברה הישראלית.

דוד רותם: לכן, מי שרוצה לקיים פסטיבלים, שלא יעשה את זה על חשבון האנשים האלה.

דוד רותם: אלה אנשים שזכאים לממש את זכויותיהם.

דוד רותם: ואם הכנסת מחוקקת חוקים, יש לדרוש מממשלת ישראל לבצע את החוקים האלה ולא להתחבא מאחורי תירוצים.

דוד רותם: תודה רבה.

ראובן ריבלין: בהחלט כך יהיה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת פיניאן, ואחריו – חבר הכנסת אלסאנע.

ציון פיניאן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני השר, לפני כשבועיים ימים ציינה הכנסת את היום הבין-לאומי למאבק בעוני.

ציון פיניאן: חברי חברי הכנסת, בזה אחר זה וכולם יחדיו הבליטו וציינו עד כמה עמוקים הפערים החברתיים בישראל ועד כמה המצב הכלכלי בבית משפיע על הישגי התלמיד.

ציון פיניאן: בשבוע שעבר פורסם דוח של "מרכז אדוה".

ציון פיניאן: על-פי הדוח קיים פער גדול באחוזי הזכאות לבגרות בין היישובים המבוססים לעיירות הפיתוח, המוגדרים כארץ-ישראל השנייה.

ציון פיניאן: במספרים המצב מדאיג יותר: שיעור הזכאים לבגרות ביישובים מבוססים עומד על 67.1%, ושיעור הזכאים לבגרות בעיירות הפיתוח עומד על 46.9%.

ציון פיניאן: המסקנה היא אחת: יש השפעה מדאיגה של הרמה הסוציו-אקונומית של התלמיד על ההישגים.

ציון פיניאן: פשוט קשה ללמוד וקשה להתרכז על בטן ריקה.

ציון פיניאן: מכובדי, שר החינוך ושר הרווחה, הדוח חייב להדליק אצלכם ואצלנו נורה אדומה ולתת חומר למחשבה.

ראובן ריבלין: תודה לחבר הכנסת פיניאן.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טלב אלסאנע, ואחריו – חבר הכנסת שאמה.

ראובן ריבלין: תסיים – חברת הכנסת חוטובלי.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה להזכיר לחברי הכנסת שהשטחים בגדה המערבית, ברצועת-עזה וגם בירושלים המזרחית הם שטחים כבושים.

טלב אלסאנע: הם שטחים ששייכים לעם אחר, לעם הפלסטיני, ועל-פי החלטת האו"ם אמורה לקום שם מדינה פלסטינית.

דוד רותם: מי קבע שזו מדינה פלסטינית?

טלב אלסאנע: ולכן כל הדברים שבונים שם – הרי הבעיה איננה עשרה חודשים; הבעיה היא שכל ההתנחלויות הן בלתי חוקיות וגורלן הוא – לפרק אותן.

טלב אלסאנע: ולכן, כשאני שומע, אדוני היושב-ראש, שעשרה חודשים הקפאה זה סוף העולם, אני אומר – –

מיכאל בן-ארי: – – –

טלב אלסאנע: – – שמתפיסת עולם כזאת – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-ארי – – –

טלב אלסאנע: תפסיק להפריע, תשתוק.

מיכאל בן-ארי: – – –

טלב אלסאנע: אל תפריע, תשתוק.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-ארי, הוא מדבר עכשיו.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-ארי, אין מפריעים בנאומים בני דקה.

טלב אלסאנע: ולכן, אדוני היושב-ראש, כשאני שומע את זעקת הקוזק הנגזל, אני רוצה לומר שעם תפיסת עולם כזאת אין סיכוי לשלום.

טלב אלסאנע: הרי הפלסטינים הפנימו וקיבלו את מדינת ישראל בגבולות 48'.

טלב אלסאנע: מדוע אי-אפשר להפנים ולקבל את זכותו של עם אחר לחיות במדינה עצמאית משלו?

טלב אלסאנע: ומשפט אחרון – יש לי שמונה שניות – בהזדמנות זו אני רוצה לברך את מנכ"ל מפעל הפיס, אשר פועל בצורה הוגנת, שוויונית וצודקת.

טלב אלסאנע: ואכן, היתה חלוקת מלגות גם לסטודנטים ערבים וגם לסטודנטים יהודים, כדי להשקיע במשאב החשוב: בני-אדם וצעירים.

טלב אלסאנע: עם חינוך לשלום, חינוך לדו-קיום, אפשר להשיג שלום אמיתי.

טלב אלסאנע: תודה רבה.

ראובן ריבלין: מפעל הפיס הוא מספיק חשוב, אבל לנושא העשרה חודשים, יש לנו עוד עשרה חודשים.

ראובן ריבלין: היה זמן.

טלב אלסאנע: אם אני לא אדבר על ההקפאה היום, בעוד עשרה חודשים זה לא יהיה רלוונטי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טלב אלסאנע, אני הייתי פה ב-1948.

טלב אלסאנע: – – – 1967.

ראובן ריבלין: אף אחד לא הסכים לשום דבר – לא לתל-אביב, לא לחיפה.

ראובן ריבלין: לא הסכימו.

טלב אלסאנע: יש היום הסכמה.

ראובן ריבלין: אני יודע, היום יש הכול.

טלב אלסאנע: הם מסכימים היום.

טלב אלסאנע: פעם הם מסכימים, פעם אלה לא מסכימים – – – מה יהיה בסוף?

ראובן ריבלין: שמעתי היום את חברי הטוב – כתושב ירושלים, אני מתכוון – זיאד אבו זיאד, שבא והסביר לנו שבכלל הכותל המערבי הוא המצאה חדשה של היהודים.

ראובן ריבלין: אני יכול לומר לך שאני לא נמצא פה 2,000 שנה, אבל יש לי מקורות של 2,000 שנה שהכותל המערבי היה של היהודים גם לפני 2,000 שנה.

ראובן ריבלין: יותר מזה, אני אומר לך שאפילו לפני 3,000 שנה.

ראובן ריבלין: יש לי במשפחה, בבית – יש לי אבנים.

ראובן ריבלין: זה שאתה מסכים עכשיו זה גם חשוב מאוד, כי ב-1948 אף אחד לא הסכים לשום דבר.

ראובן ריבלין: אבל אנחנו נגיע עוד עד 1948, נגיע עוד, נגיע עוד, בסוף נסכים כולנו על הכול.

מיכאל בן-ארי: עם חברים כזיאד אבו זיאד מי צריך חברים, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: אמרתי חברי כתושב העיר.

ראובן ריבלין: דרך אגב, זיאד אבו זיאד מביע את השקפת עולמו.

ראובן ריבלין: הוא גם לא דורש מאתנו שום דבר שאחרים לא דורשים מאתנו ושאנחנו לא שומעים לו.

מיכאל בן-ארי: אז הוא לא אויב.

ראובן ריבלין: דרך אגב, אני לא מתבייש, זיאד אבו זיאד הוא אדם הגון ביותר.

ראובן ריבלין: יש לו השקפת עולם שאני לא מסכים לה, אבל זה לא פוסל אותו.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת שאמה – בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: תסיים – חברת הכנסת חוטובלי.

כרמל שאמה-הכהן: אדוני היושב-ראש, תודה רבה.

כרמל שאמה-הכהן: אני רוצה להודות גם לחבר הכנסת טלב אלסאנע, שהזכיר לי את מפעל הפיס.

כרמל שאמה-הכהן: יש לי איזה עניין פתוח אתם.

כרמל שאמה-הכהן: תודה על התזכורת.

טלב אלסאנע: – – –

כרמל שאמה-הכהן: ועכשיו לעניין אחר.

כרמל שאמה-הכהן: על ההחלטה הקשה מהשבוע שעבר, אדוני היושב-ראש, נשמעו דעות בעד ונגד ברמה האידיאולוגית, וכולן מקובלות, אבל יש דעה אחת ואמירות שצרמו לי, וזה שכביכול מישהו מתייחס למתיישבים היקרים כאזרחים סוג ב', ג' או יותר גרוע מכך.

כרמל שאמה-הכהן: המתיישבים אלה הטובים שבינינו, לפחות הטובים שבינינו, ובידינו לפצות אותם על הגזירה שהם משלמים את האינטרס של כלל מדינת ישראל.

כרמל שאמה-הכהן: ההחלטה הזו בסך הכול אומרת שקבוצה מסוימת תשלם את האינטרס הכללי של מדינת ישראל, ומדינת ישראל צריכה לעשות הכול היום, כי ההקפאה היא לא כללית ומוחלטת.

כרמל שאמה-הכהן: אפשר לבנות מוסדות חינוך, ספורט, דת, תעשייה, מסחר, תרבות, חברה – אין-סוף תשתיות.

כרמל שאמה-הכהן: צריך להשקיע, להפוך את המקומות האלה להרבה יותר טובים.

כרמל שאמה-הכהן: עשרת החודשים האלה יעברו מהר, וגם את הפער הזה נשלים, בעזרת השם, לאחר מכן.

כרמל שאמה-הכהן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת שאמה.

ראובן ריבלין: תסיים – חברת הכנסת ציפי חוטובלי.

ראובן ריבלין: בבקשה, גברתי.

טלב אלסאנע: – – –

ראובן ריבלין: רבותי, לא קוראים קריאות ביניים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טלב אלסאנע, אין קריאות ביניים בנאומים בני דקה.

ציפי חוטובלי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת – – –

ראובן ריבלין: נא לתת לה רמקול.

ראובן ריבלין: לתת לה מגביר קול.

אופיר אקוניס: מעניין שלציפי, אדוני היושב-ראש, תמיד מנתקים את הרמקול.

אופיר אקוניס: מתנתק, סליחה.

ראובן ריבלין: לא, כנראה היא לא מדברת טוב.

אופיר אקוניס: לא, זו לא היא, התכוונתי גם לציפי השנייה.

ראובן ריבלין: בבקשה, גברתי.

ציפי חוטובלי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, היום בבוקר פורסם כי האיחוד האירופי עומד להצהיר על ירושלים כעל בירת פלסטין.

ציפי חוטובלי: מי שחושב שישמור על אחדות ירושלים כשהוא מקפיא את הבנייה ביהודה ושומרון, מקבל פעם אחר פעם את ההוכחה שכשה

ציפי חוטובלי: ממשלה שוחקת את אחיזתנו בארץ ומטילה ספק בזכות הבסיסית ביותר של יהודים לבנות בארצם, מקבל שוב ושוב את ההתעקשות על ירושלים, אפילו על שכונת גילה.

ציפי חוטובלי: אני פונה מכאן, מהבמה הזאת, אל ראש הממשלה ואל חברי השרים בליכוד ומזכירה לכם בשם מה נבחרתם.

ציפי חוטובלי: עד מתי תאמרו לציבור "דברים שרואים משם לא רואים מכאן"?

ציפי חוטובלי: די לנו בהתנתקות אחת.

ציפי חוטובלי: אנחנו לא רוצים לראות את הליכוד שוחק את עקרונותיו, אנחנו רוצים לראות אותנו מקיימים את הבטחותינו לציבור הבוחרים.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: האם יש בן חברי הכנסת מי שנמצא באולם ולא השתתף בנאומים בני דקה ומבקש להשתתף?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת פלסנר, בבקשה.

ראובן ריבלין: האם יש עוד מישהו?

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: הוא יהיה אחרון הדוברים.

ראובן ריבלין: בבקשה.

יוחנן פלסנר: אדוני היושב-ראש, תודה רבה.

יוחנן פלסנר: גם אני רוצה להתייחס, ברשותך, להחלטה האירופית ולמגמות המסוכנות שאנחנו רואים – שחיקת הלגיטימיות של העמדות הישראליות ושחיקת מעמדה של מדינת ישראל בעולם.

יוחנן פלסנר: חברים, ראש ממשלה צריך להיות לא רק צודק אלא גם חכם.

יוחנן פלסנר: אנחנו רואים בהתנהלותו של ראש הממשלה הנוכחי דפוס קבוע.

יוחנן פלסנר: הוא בסוף מגיע להחלטה כמעט נכונה, או ליד הנכונה, אבל בדרך לא שוכח לעשות את כל הטעויות האפשריות, לשלם את כל המחירים, ולא לזכות בשום קרדיט בין-לאומי.

יוחנן פלסנר: אנחנו נמצאים במאבק קשה על הלגיטימיות של מדינת ישראל, וכדי לשמר את הלגיטימיות שלנו, את האינטרסים שלנו, למשל בגושי ההתיישבות, אנחנו צריכים להיתפס כמקדמים תהליכים.

יוחנן פלסנר: הקיפאון, גרירת הרגליים, רק פוגעים בנו, ובסוף יכפו עלינו תוכניות שלא חלמנו עליהן ויפגעו קשות באינטרס שלנו.

יוחנן פלסנר: זו הביקורת שלי על ראש הממשלה, ולצערי אנחנו רואים מההתנהלות שלו גם בתחומים אחרים שכנראה לא צפוי שינוי בזמן הקרוב.

ראובן ריבלין: רק רציתי להעיר לך, חבר הכנסת פלסנר, שכשראש הממשלה לא דיבר על הקפאת ההתנחלויות איש לא אמר שירושלים לא תהיה חלק ממדינת ישראל.

ראובן ריבלין: הוא אמר שהוא מקפיא את ההתנחלויות, והנה אמרו על ירושלים.

ראובן ריבלין: זאת אומרת, כנראה הם לא מבינים מה שאתה מבין, האירופים.

יוחנן פלסנר: אדוני היושב-ראש, אני לא מדבר על ירושלים, אני מדבר על השחיקה בעמדות שלנו כתוצאה מהאופן שבו אנו נתפסים.

ראובן ריבלין: באותו היגיון יכולים לומר שהשחיקה באה כתוצאה מכך שאנחנו יוצרים מחוות.

ראובן ריבלין: אני לא אומר לך שאתה לא צודק, ואני גם לא אומר לך שאתה צודק, רק ההיגיון פועל תמיד, מה אפשר לעשות, כמו שההיגיון פועל.

ראובן ריבלין: תודה רבה לכל חברי הכנסת שהשתתפו בנאומים בני דקה.

ראובן ריבלין: הודעת יושב-ראש ועדת הכספים.

ראובן ריבלין: אני מזמין את יושב-ראש ועדת הכספים לבוא ולהודיע את הודעתו.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: רבותי, הודעתו של יושב-ראש ועדת הכספים כרוכה בהצבעה, על כל המשתמע מכך, כמובן.

ראובן ריבלין: כנראה לא ישתמע דבר, אבל על כל המשתמע מכך, כי רק ותיקי הבית מבינים מה משתמע מסעיף 121.

ראובן ריבלין: הודעת יושב-ראש ועדת הכספים בדבר אישור חלוקה לפי סעיף 121 לתקנון הכנסת – בדבר חלוקת הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 171), התשס"ח–2008.

ראובן ריבלין: הודעה והצבעה.

ראובן ריבלין: בבקשה.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, אני מודה לך.

משה גפני: אני גם מודה לך על זה שאתה עושה כאן היום את הדיון לציון היום הבין-לאומי לאנשים עם מוגבלויות.

משה גפני: אני גם רוצה לומר שאנחנו בוועדה קיימנו היום דיון על הנושא הזה, אבל מעבר לכך חלק גדול מהדיון על היטל הבצורת, שאתמול מליאת הכנסת אישרה, היה על הנושא של הנכים.

משה גפני: אני חושב שהגענו להחלטה טובה בעניין הזה, ואני מנצל את זכותי, אדוני היושב-ראש, שאני על הדוכן, מכיוון שנמצא כאן השר מרגי.

משה גפני: צריך נציג ממשלה פה.

משה גפני: אני רק רוצה לציין, היות שאנחנו ביום של אנשים עם מוגבלויות, שהיה אצלי היום ראש מועצת קריית-טבעון, והוא ביקש מהמשרד שלך – כנראה עדיין לא הגיעה אליך הבקשה – לאשר תקציב כדי לאפשר לאנשים עם מוגבלות להיכנס למועצה הדתית בקריית-טבעון.

משה גפני: אין את זה שם.

דוד רותם: לא צריך.

משה גפני: אני פונה אליך בעניין הזה.

משה גפני: אני מכיר את רגישותך לנושא הזה, ואני מבקש – האם תוכל לבחון את הבקשה הזאת, מכיוון שאנשים צריכים להגיע למועצה הדתית, ושיוכלו להגיע גם אנשים עם מוגבלות.

משה גפני: אני מודה לך, אדוני היושב-ראש.

משה גפני: ברצוני להביא בפניכם את החלטת ועדת הכספים בעניין חלוקת הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 171), התשס"ח–2008, לפי סעיף 121 לתקנון הכנסת.

משה גפני: הצעת החוק הממשלתית כוללת שני נושאים עיקריים שאין ביניהם קשר של ממש.

משה גפני: הממשלה הביאה חוק שיש בו שני נושאים שונים, אין קשר ביניהם.

משה גפני: גם אנחנו לא הבנו כל כך את הקשר.

משה גפני: הנושא האחד הוא תיקונים בפקודת מס הכנסה לצורך התאמה למינוח שנקבע במסגרת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (קופות גמל) (תיקון מס' 3), התשס"ח–2008, וביניהם גם תיקון לסעיף 9 לפקודת מס הכנסה לעניין רצף פיצויים של עובד שפרש ממקום עבודתו.

משה גפני: נוסף על כך התיקון כולל עדכוני סכומים שהם בגדר תיקון מיטיב, ויש דחיפות בחקיקתם לפני תום שנת הכספים 2009.

משה גפני: הנושא השני הוא תיקונים לחוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (קופות גמל), התשס"ה–2005, שעניינם, בין השאר, הגבלת האפשרות של העמית למשוך כספים מקופת גמל, וכן הוראות שונות ביחס לעיסוקה של חברה מנהלת של קופת גמל.

משה גפני: פיצולה של הצעת החוק יאפשר דיון והצבעה נפרדת לגבי כל אחד מהנושאים האמורים, וכן יאפשר את קידום החקיקה של התיקונים לפקודת מס הכנסה שיש דחיפות בחקיקתם.

משה גפני: לאור האמור, הוועדה מציעה להביא לאישורה של הכנסת את הפיצול המוצע, לפי סעיף 121 לתקנון הכנסת.

משה גפני: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: רבותי, לפי סעיף 121 אני מתכוון להצביע, באין דיון, על עניין המובא על-ידי יושב-ראש ועדת הכספים.

ראובן ריבלין: נמתין עד שהוא יגיע למקום מושבו והמקום שממנו הוא מצביע.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, הודעת יושב-ראש ועדת הכספים בדבר אישור חלוקה לפי סעיף 121 לתקנון הכנסת – בדבר חלוקת הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 171), התשס"ח–2008.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 2 בעד הצעת ועדת הכספים – 10 נגד – אין נמנעים – אין הצעת ועדת הכספים בדבר חלוקת הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 171), התשס"ח–2008, נתקבלה.

ראובן ריבלין: עשרה בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעתו של יושב-ראש ועדת הכספים אושרה על-ידי הכנסת.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים לנושא הבא.

ראובן ריבלין: אדוני השר, חברי הכנסת וחברות הכנסת היקרות והנכבדות, הכנסת מייחדת היום את דיוניה בוועדות, וכעת גם במליאה, לציון היום הבין-לאומי לאנשים בעלי מוגבלויות.

ראובן ריבלין: כל אחד מאתנו זכאי לשוויון הזדמנויות בעבודה, בחברה, בחינוך ובבריאות.

ראובן ריבלין: זהו מושכל ראשון.

ראובן ריבלין: אבל יש כאלה שאנחנו נדרשים לייחד תשומת לב מיוחדת לזכויותיהם, שכן הגורל לא האיר פניו אליהם.

ראובן ריבלין: אנשים אלו רוצים מאוד להשתלב, למשל במעגל העבודה, ולא לעמוד מחוצה לו.

ראובן ריבלין: זו קבוצה גדולה, המונה יותר מ-600,000 נפש, שההגדרה הכוללנית מגדירה אותם כבעלי מוגבלות.

ראובן ריבלין: בקבוצה משמעותית זו יש אנשים שחלקם נתמכים בקביים, אחרים נעזרים בכיסאות גלגלים, יש הסובלים מליקויים מלידה, מפציעה או מבריאות לקויה.

ראובן ריבלין: הם אינם מבקשים מתנות או הנחות.

ראובן ריבלין: הם אינם רוצים בחסדים, ולא מבקשים, חלילה, רחמים.

ראובן ריבלין: הם רוצים דבר אחד: שותפות מלאה בחברה, חברה הנותנת להם ביטחון ותקווה, חברה המאמינה בהם וביכולתם.

ראובן ריבלין: החברה שלנו מגלה לעתים יחס מנוכר, מרוחק, אל השונה.

ראובן ריבלין: לא תמיד אנחנו מגלים רגישות מספקת כלפי אותם אנשים, שכל כך רוצים להיות ככל אחד מאתנו.

ראובן ריבלין: לא תמיד אנחנו ערים למאבק העיקש שהם מנהלים בהתמודדות האישית שלהם עם המוגבלות והקשיים.

ראובן ריבלין: ברצוני לשבח את אלה שבתוכנו העוזרים לבעלי מוגבלות לבנות את עתידם.

ראובן ריבלין: מכאן אני מברך את אלפי המתנדבים המסייעים לכל אלו בכל עת, ועל היותם דוגמה ומופת.

ראובן ריבלין: תודה לכם, המתנדבים בעם.

ראובן ריבלין: אני יכול להוסיף בסיפוק שהכנסת העלתה, כמדומני, תרומה לא מבוטלת לזכויותיהם ולמעמדם, אם בחקיקה נרחבת ואם בדוגמה ציבורית, לשילוב מיטבי של בעלי מוגבלות, הן בקרב העובדים והן בקרב חברי הכנסת, בעבודה השוטפת של בית-המחוקקים.

ראובן ריבלין: ביום הזה ראוי – אדוני השר יצחק כהן, השר מרגי, אבל בעיקר תשומת לבו של משרד האוצר – להזכיר את האמנה הבין-לאומית בדבר זכויות אנשים עם מוגבלות, שהתקבלה באו"ם בשנת 2006, ולמדינת ישראל היה חלק נכבד בניסוח כמה מהפרקים המשמעותיים בה.

ראובן ריבלין: עד כה לא אושרה האמנה על-ידי הכנסת, ויש בי בהחלט הבנה לדילמות וללבטים הכרוכים בהחלטה לקדם את אשרורה, ואולם על הממשלה לגבש החלטה ברורה ולהכריע אם היא מותירה את האמנה כהצהרה חלושה ותו לא, או שבכוונתה להביאה לפני הכנסת ולהגשים את פריצת הדרך הגלומה בה.

ראובן ריבלין: המצב המעורפל בעניין האמנה חייב להסתיים.

ראובן ריבלין: על הממשלה לתת את דעתה על האמנה, גם אם הדבר ייעשה בהדרגה או בלוח זמנים שייקבע על-פי הצרכים השלטוניים והלאומיים.

ראובן ריבלין: אני מבקש להודות מקרב לב, בשם הכנסת כולה, לחבר הכנסת גילאון, לחברת הכנסת זוארץ, לחבר הכנסת מוץ מטלון ולחברי הכנסת לשעבר תמר גוז'נסקי, שאול יהלום ומרדכי וירשובסקי על עשייתם – והמשך עשייתם – בכל הנושא הכרוך באנשים עם מוגבלות וקידום ויישום אותם פרקים שכבר נגענו בהם וכבר אישרנו אותם.

ראובן ריבלין: תבואו על הברכה.

ראובן ריבלין: בזה אני פותח את הדיון.

ראובן ריבלין: [הצעת חוק פ/635/18; נספחות.

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: הצעת החוק לתיקון פקודת מסי העירייה ומסי הממשלה (פטורין) (תאגיד לתעסוקת נכים ומוגבלים), התשס"ט–2009, של חברת הכנסת מרינה סולודקין.

ראובן ריבלין: האם ההצבעה על חוק זה תיעשה עכשיו?

ראובן ריבלין: בסדר.

ראובן ריבלין: מראש אני מודיע שחברת הכנסת סולודקין הסכימה – בהסכמת הממשלה – להפוך את הצעת החוק שלה להצעה לסדר-היום.

ראובן ריבלין: ישיב על ההצעה לסדר-היום השר יצחק כהן, שהוא סגן השר במשרד האוצר.

מרינה סולודקין: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כדי לציין את יום זכויות אנשים עם מוגבלויות הכנתי את הצעת חוק פטור מארנונה למפעלים של נכים, שכוח-האדם בהם הוא אנשים עם מוגבלות – יותר מ-85%.

מרינה סולודקין: לצערי הרב, הממשלה לא הסכימה, ומכיוון שזה יום חג אנחנו לא מצביעים, והסכמתי להצעת מזכיר הכנסת להפוך את הצעת החוק להצעה רגילה לסדר-היום.

מרינה סולודקין: במהלך כמה מהקדנציות האחרונות חברי הכנסת המתמחים בתחום החברתי מנסים להעביר בכנסת הצעת חוק לתיקון פקודת מסי העירייה ומסי הממשלה (פטורין) (תאגיד לתעסוקת נכים ומוגבלים).

מרינה סולודקין: גם אני הגשתי את הצעת החוק, הן בכנסת הקודמת והן בכנסת הנוכחית.

מרינה סולודקין: מדובר בהצעת חוק בעלת חשיבות חברתית ממדרגה ראשונה, כך אני חושבת, שאישורה על-ידי הכנסת יכול לא רק לסייע לנכים ולמוגבלים, אלא גם לתרום הרבה למדינה ולחברה שלנו.

מרינה סולודקין: חוץ מזה, קיים לחץ ציבורי, הן מצד ארגוני הנכים והן מצד התאגיד לתעסוקת נכים ומוגבלים, שסבורים שאישור הצעת החוק הזאת יאפשר להעמיד מפעלים לתעסוקת נכים בתנאים השווים למפעלים הרגילים.

מרינה סולודקין: הרי המפעלים הללו, להבדיל ממפעלים רגילים, לא יכולים לפעול על סמך שיקולי הפסד ורווח בלבד.

מרינה סולודקין: נוסף על השיקולים הכלכליים קיים במפעלים האלה גם שיקול נוסף שהוא מאוד חשוב: מקום עבודה קבוע, אפילו עם משכורות מינימליות, שמאפשר לנכה להרגיש כאדם התורם למדינה ולחברה למרות מגבלותיו, יהיו קשות כאשר יהיו.

מרינה סולודקין: במשך עשר שנים תמימות כל הממשלות מסרבות לתמוך בהצעת חוק חשובה זו, בלי להציע פתרון אלטרנטיבי, וזאת למרות תמיכה של עשרות חברי כנסת מסיעות שונות, מהקואליציה ומהאופוזיציה כאחת.

מרינה סולודקין: ברצוני לציין גם שעלותה התקציבית של הצעת החוק אינה גבוהה מאוד, ובכל מקרה היא נמוכה בהרבה מהתוכניות לשילוב נכים בשוק העבודה שמופעלות במסגרת תוכנית "אורות לתעסוקה" – ויסקונסין השנייה.

מרינה סולודקין: אני לא מבינה את הממשלה בכלל, ואת משרד האוצר בפרט, שמתעקשים להפעיל תוכנית יקרה יותר ויעילה פחות מזו שמוצגת כאן.

מרינה סולודקין: הרושם הוא שמשרד האוצר ומשרד התמ"ת מעדיפים לאמץ פתרונות מסובכים יותר וטובים פחות.

מרינה סולודקין: ברור, הרי, שאם נציב מפעלים לתעסוקת נכים באזורי התעשייה, נספק הסעות לעובדים ונפטור אותם מתשלום ארנונה, יהפכו המפעלים האלה לא רק לתורמים מבחינה חברתית, אלא גם לרווחיים מבחינה כלכלית.

מרינה סולודקין: לכן אני מציעה לממשלת ישראל להביא בחשבון את כל השיקולים האלה, ולהציג לכנסת הצעת חוק ממשלתית הפוטרת תאגידים ומפעלים לתעסוקת נכים ומוגבלים מתשלום ארנונה כבר בזמן הקרוב.

מרינה סולודקין: כמו כן אני קוראת לכם, עמיתי חברי הכנסת, לתמוך בהצעת החוק הזאת – ממשלתית או פרטית – ולאשר אותה בשלוש קריאות כשתעלה להצבעה במליאת הכנסת.

מרינה סולודקין: אני מבקשת להעביר את ההצעה הרגילה שלי לדיון בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת.

מרינה סולודקין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: את יכולה לבקש להעלות את זה על סדר-היום, אבל השר כבר יציע.

ראובן ריבלין: כבוד סגן שר האוצר יצחק כהן.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ברוח הדברים שכבוד היושב-ראש דיבר קודם, בנאום הפתיחה, היום הוא היום הבין-לאומי לאנשים עם מוגבלות, והצעת החוק של חברת הכנסת הפרופסור סולודקין לתיקון פקודת מסי העירייה ומסי הממשלה (פטורין) (תאגיד לתעסוקת נכים ומוגבלים) – אדוני היושב-ראש, ככלל, יש להעדיף תמיכה ישירה בארגונים, זה הרבה יותר טוב, ולבדוק – יש ועדה ציבורית לרפורמה בנושא הארנונה – אם פטורים במערכת המס עלולים ליצור איזה פתח לעיוותים כלכליים.

יצחק כהן: אלה דברים שצריך לבדוק אותם בהשלכות הרוחב שלהם, בבדיקה אם מתן פטורים לגופים אמור לגרור לחצים למתן פטורים למוסדות נוספים – אנחנו יודעים איפה זה מתחיל – ואם פטור מארנונה הוא הדרך הנכונה לתמוך בגופים כאלה ואחרים.

יצחק כהן: כפי שאמרתי, הכלל הכי טוב הוא לתמוך תמיכה ישירה בארגונים, אם באמת הפטור הזה יהיה הדרך לתמוך בגופים כאלה ואחרים שהמדינה רואה חשיבות בקיומם.

יצחק כהן: ומה יותר חשוב מטיפול באוכלוסייה של הנכים והמוגבלים?

יצחק כהן: אין ספק שהנחות ופטורים מארנונה מקלים על גופים, אך חייבים לפגוע ברשויות המקומיות.

יצחק כהן: בימים אלה, כפי שאמרתי, אדוני היושב-ראש, ועדה ציבורית לרפורמה בארנונה שמונתה על-ידי הממשלה אמורה להגיש את מסקנותיה בקרוב.

יצחק כהן: נושא ההנחות והפטורים מארנונה, פרופסור סולודקין, נמצא על סדר-יומה של הוועדה, ואני מניח שהצעת החוק שלך רק תזרז ותעצים את העבודה שלה.

יצחק כהן: על כן אני מבקש ממך להמתין עד להגשת המסקנות.

זאב בילסקי: אני בטוח שהשיפוי מהממשלה לרשויות המקומיות בגין הפטור מארנונה – – –

יצחק כהן: אתה מדבר בתור חבר כנסת מחוקק, או בתור ראש רשות?

זאב בילסקי: אני ראש רשות אהיה תמיד, לא יעזור שום דבר.

יצחק כהן: יישר כוח.

יצחק כהן: תודה, אדוני.

ראובן ריבלין: אדוני מציע שנעביר את זה לוועדת הכספים?

יצחק כהן: כספים או עבודה ורווחה.

ראובן ריבלין: ועדת הכספים.

ראובן ריבלין: אתה מסכים לוועדת הכספים?

יצחק כהן: כן.

ראובן ריבלין: ובכן, השר מבקש להעביר את ההצעה לסדר-היום – שהוגשה כהצעת חוק פרטית אבל היא הצעה לסדר עד אשר היא מאושרת – הוא מסכים להעביר לדיון בוועדת הכספים את ההצעה כהצעה לסדר-היום, וחברת הכנסת סולודקין מסכימה.

ראובן ריבלין: לכן אנחנו נצביע.

ראובן ריבלין: מי שבעד הוא בעד העברת הדיון לוועדת הכספים כהצעה לסדר-היום.

ראובן ריבלין: מי שמתנגד מבקש להסיר מסדר- היום.

ראובן ריבלין: נא להצביע, מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 3 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 19 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הכספים נתקבלה.

ראובן ריבלין: 19 בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שההצעה לסדר-היום של חברת הכנסת סולודקין בנושא פקודת מסי העירייה ומסי הממשלה (פטורין) תועבר לוועדת הכספים לדיון ולליבון, כדי לראות מה צריך לעשות בנושא זה.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה לחברת הכנסת סולודקין.

ראובן ריבלין: [הצעת חוק פ/228/18; נספחות.

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: אני מזמין את חברת הכנסת שלי יחימוביץ לעלות לדוכן הנואמים ולהציע – אפשר הנמקה מהמקום – לנמק מהמקום הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (הוצאות בגין התקנות סידורים מיוחדים לאנשים עם מוגבלויות בבניין).

ראובן ריבלין: בבקשה, גברתי.

ראובן ריבלין: נא להציג זאת.

שלי יחימוביץ': אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, יש לי חבר נכה בכיסא גלגלים.

שלי יחימוביץ': כשהוא מגיע למבנה שאין בו סידורי נגישות לנכים, עטים עליו אנשים רבי כוונות טובות ומבקשים להרים אותו עם כיסא הגלגלים, לשאת אותו על כפיים, להעלותו כך במדרגות ולהכניס אותו, והוא שב ומסרב בכל פעם, והם מתקשים להבין מדוע.

שלי יחימוביץ': אבל כל כך ברור מדוע – כי זה כל כך משפיל שאדם מגיע לבניין שאליו יכולים כולם להיכנס אליו בטבעיות וכלאחר יד, ואילו הוא צריך את הסיוע של אנשים מלאי כוונות טובות שירימו אותו על כפיים כאילו היה תינוק, במקום שיוכל להיכנס כאחד האדם.

שלי יחימוביץ': בהצעת החוק הזאת מוצע לעודד הקמת מתקנים ומבנים מיוחדים שיאפשרו גישה של נכים לבניינים.

שלי יחימוביץ': זה חל על מבנים שנבנו לפני 1970, ועדיין לא חלה החובה להתקין בהם את סידורי הנגישות, וגם על מבנים שנבנו אחר כך אבל הוסבו בדיעבד להיות מבני ציבור, ולכן קהל רב מגיע אליהם, ובו כמובן גם נכים.

שלי יחימוביץ': ההצעה תאפשר הכרה באותם סידורי הנגישות כהוצאה מוכרת לצורכי ניכוי במס, ואני מתחייבת לתאם את המשך ההצעה עם יו"ר רשות המסים יהודה נסרדישי.

שלי יחימוביץ': הממשלה תומכת בהצעה בתנאי הזה, ואני מבקשת גם מחברי לתמוך בה.

שלי יחימוביץ': תודה רבה.

ראובן ריבלין: כבוד השר, בבקשה.

ראובן ריבלין: מה העלות התקציבית של החוק הזה – שהוא חשוב?

עמיר פרץ: אין עלות.

עמיר פרץ: להיפך, תהיה הכנסה למדינה.

ראובן ריבלין: זאת אומרת, זה יהיה מותנה ברצון.

עמיר פרץ: אם לא בונים אין פטור.

ראובן ריבלין: זה לא מחייב לבנות.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, אני שוב רוצה להודות לחברת הכנסת שלי יחימוביץ, שביום המיוחד הזה העלתה את הצעת החוק שלה לתיקון פקודת מס ההכנסה (הוצאות בגין התקנות סידורים מיוחדים לאנשים עם מוגבלויות בבניין).

יצחק כהן: בהצעת החוק מוצע להוסיף לפקודת מס הכנסה סעיף שיאפשר את ההכרה בהוצאות לצורך יצירת נגישות לנכים בבניין – הוצאות מותרות בניכוי.

יצחק כהן: הוצאות שאפשר לאמוד אותן במדויק בשנת המס שבה הוצאו בפועל יותרו לניכוי באותה השנה, ולא כפחת הפרוס על פני תקופה ארוכה ביותר.

יצחק כהן: משרד האוצר, ועדת השרים לענייני חקיקה והממשלה החליטו לתמוך בהצעת החוק בקריאה טרומית בלבד, בתנאי שהמציעה, חברת הכנסת יחימוביץ, תמתין לבחינת הנושא על-ידי רשות המסים בתיאום עם משרד המשפטים ומשרד האוצר.

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: פורמלית אני שואל את חברת הכנסת: את מסכימה להתניות שהתנה השר?

שלי יחימוביץ': כן.

ראובן ריבלין: תודה רבה לכבוד השר המשמש סגן שר האוצר.

ראובן ריבלין: אם אדוני רוצה, אתה יכול לעמוד פה על הדוכן, ואני אוסיף.

ראובן ריבלין: ובכן, רבותי, זה בהסכמת הממשלה, אין מתנגדים.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים להצבעה.

ראובן ריבלין: אני ממתין עד שהשר יצחק כהן יחזור למקומו.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (הוצאות בגין התקנות סידורים מיוחדים לאנשים עם מוגבלויות בבניין), התשס"ט–2009, שיצאה מתחת ידה של חברת הכנסת שלי יחימוביץ וביוזמתה – נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 4 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 25 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (הוצאות בגין התקנות סידורים מיוחדים לאנשים עם מוגבלויות בבניין), התשס"ט–2009, לדיון מוקדם בוועדת הכספים נתקבלה.

ראובן ריבלין: 25 בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת החוק לתיקון פקודת מס הכנסה (הוצאות בגין התקנות סידורים מיוחדים לאנשים עם מוגבלויות בבניין) של חברת הכנסת שלי יחימוביץ התקבלה בקריאה טרומית ותועבר לוועדת הכספים.

שלי יחימוביץ': לוועדת העבודה והרווחה.

ראובן ריבלין: עד כמה שאני מבין, הוועדה המוסמכת לדון בנושאי מס הכנסה היא ועדת הכספים.

ראובן ריבלין: את רוצה ועדת עבודה ורווחה – – –

שלי יחימוביץ': אני לא רוצה להסתכסך עם יושב-ראש הוועדה.

ראובן ריבלין: לא, לא, זה ועדת הכספים.

ראובן ריבלין: אם מישהו יאמר לי אחרת אני אשלח את זה לוועדת הכנסת.

ראובן ריבלין: לוועדת הכספים לשם הכנתה לקריאה ראשונה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: [הצעת חוק פ/1340/18; נספחות.

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים לסעיף הבא, גם הוא בתמיכת הממשלה.

ראובן ריבלין: יעלה ויבוא חבר הכנסת חיים אמסלם להציג את הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – יצירת דרך גישה לאנשים עם מוגבלות), התשס"ט–2009.

ראובן ריבלין: הנמקה מהמקום.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת אמסלם, בשמו ובשם חבר הכנסת אברהם מיכאלי וקבוצת חברי הכנסת.

חיים אמסלם: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, נכה המבקש להנגיש את דרך הגישה לביתו נדרש למלא את אותן דרישות הנדרשות מאדם המבצע תוספת בנייה, כולל פרסום תוכנית הבנייה במדיה ארצית, המתנה להתנגדויות והחתמת השכנים על הסכמה.

חיים אמסלם: שמענו לא אחת שאנשים רעי לב הגישו התנגדויות בעירייה ואף עשו מעשי ונדליזם במטרה להרחיק מקרבתם דיירים נכים.

חיים אמסלם: עצם הזמן הרב הנדרש מהנכה למילוי כל הנהלים, שבו יהיה מנוע מלהגיע בחופשיות לביתו, הוא עוול מיותר.

חיים אמסלם: בהצעת החוק אני מציע שההחלטה לאשר תוכנית כזאת תהיה בידי הוועדה המקומית, שיש לה מספיק ניסיון וידע מקצועי לבחון את התוכנית ואת נחיצותה.

חיים אמסלם: אני קורא לכם, לטובת הנכים, להצביע בעד הצעת החוק.

חיים אמסלם: תודה.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה.

ראובן ריבלין: אדוני השר מרגי – אדוני רוצה לעלות ולהודיע במקום השר אלי ישי – הממשלה מבקשת להודיע שהיא תומכת בחוק, ולכן יעמדו לזכותו של חבר הכנסת מאיר שטרית חמש דקות כדי לנמק את הסתייגותו, את התנגדותו.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, שר הפנים, מגובה בוועדת השרים לענייני חקיקה, תמך בהצעת החוק של חבר הכנסת חיים אמסלם, כמובן בתנאי שהמשך קידום החקיקה ייעשה בתיאום עם המשרד.

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: אתם מסכימים?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אמסלם, אתה מסכים?

ראובן ריבלין: ובכן, יש הסכמת הממשלה.

אמנון כהן: החבר שלי מתנגד.

ראובן ריבלין: לא, לא, הוא מסכים.

ראובן ריבלין: הוא מייצג אותו.

ראובן ריבלין: אל תדאג, אני לא אקפח את המציע השני.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מאיר שטרית מתנגד התנגדות לגופו של עניין, ולכן עומדות לזכותו שלוש דקות, כי זה מהמקום.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אין לי ספק שכוונתם של המציעים היא כוונה טובה – לעזור לנכים – אבל אני קצת תמה על הממשלה.

מאיר שטרית: אני אומר את זה כשר הפנים לשעבר.

מאיר שטרית: הצעת החוק יכולה ליצור בעיות רבות מאוד גם לוועדות המקומיות, ואני אסביר מדוע.

מאיר שטרית: נגישות לנכים זה לא רק שביל או פתח, דלת בקיר שלו.

מאיר שטרית: נגישות לנכים יכולה להיות, למשל, אחד שגר בקומה רביעית ורוצה להתקין מעלית חיצונית בבית, בבניין שאין בו מעלית.

מאיר שטרית: המשמעות היא כמובן בנייה של קומות עמודים לכל האורך עד למעלית – לבנות את הגב שיכול לכסות את המרפסות והחלונות של השכנים.

מאיר שטרית: היה וועדה מקומית תאשר דבר כזה, היא תיתבע לאלתר על-ידי השכנים על הורדת ערך הנכס, דבר שיעלה לרשויות המקומיות ולוועדות המקומיות בפיצויים – – –

ראובן ריבלין: היא לא יכולה לאשר בלי הסכמת הדיירים.

מאיר שטרית: זה מה שהחוק שלו מציע – שלא צריך את הסכמת הדיירים.

מאיר שטרית: חבר הכנסת אמסלם, תחשוב שאתה גר בדירה ויש לך גינה שלך, ומי שגר לידך הוא נכה והוא צריך לעבור בשביל דרך הגינה שלך כדי לעבור עם כיסא גלגלים.

מאיר שטרית: אני חושב שצריך לאפשר לנכה לעבור דרך הגינה שלך בכיסא גלגלים ולסדר ולתכנן את השביל בצורה שהכי פחות תפגע בגינה שלך, בהסכמתך.

מאיר שטרית: אם אני הייתי גר שם, זה מה שהייתי עושה ונותן הסכמה.

מאיר שטרית: אבל בלי הסכמה – הוא יכול להרוס לך את כל הגינה.

מאיר שטרית: מה, תשב בשקט?

מאיר שטרית: אתה תלך לבית-משפט ותתבע את הנכה ואת הוועדה ואת כל העולם ואשתו.

מאיר שטרית: לכן, אל לנו בחופזה.

מאיר שטרית: צריך לעזור ולסייע לנכים בעניין הזה, אבל צריך לעשות את זה במידתיות, כי יש דברים שיגרמו נזק יותר חמור מאשר הכוונה שלך.

מאיר שטרית: לכן אמרתי שכוונתכם רצויה אבל המעשה הזה איננו נכון.

מאיר שטרית: אני מתפלא שהממשלה או שר הפנים לא נתנו את דעתם לעניין, כי המשמעות מבחינת חוקי התכנון והבנייה היא אדירה לוועדות המקומיות ולשכנים שגרים מולם.

מאיר שטרית: אני יודע שזה לא פופולרי לעמוד ביום הנכה ולהגיד את הדברים, אבל בכל זאת יש מדינה בדרך ויש חוקים בדרך, וצריך לתת את הדעת גם על האנשים האחרים.

מאיר שטרית: עם כל האהדה והסימפתיה שצריך לעזור לנכים, הכול צריך להיעשות במידה הראויה.

קריאות: דיון בוועדה.

ראובן ריבלין: גם אם תאושר הצעת החוק בקריאה טרומית, דבריו של חבר הכנסת שטרית ודאי יובאו בפני הוועדה.

ראובן ריבלין: האם חבר הכנסת אמסלם וחבר הכנסת מיכאלי רוצים לענות על ההתנגדות?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אמסלם, בוא ותעלה להשיב מכאן.

חיים אמסלם: תודה, אדוני היושב-ראש.

חיים אמסלם: אכן, הערתו של חבר הכנסת שטרית היא הערה נכונה, ובהחלט נתנו עליה את הדעת.

חיים אמסלם: מעלית היא נושא שונה, ולא לכך מתכוון המחוקק.

חיים אמסלם: בהחלט, בדיונים שנקיים בהמשך הדרך, ובתיאום עם הממשלה, אנחנו נביא את החוק בצורה כזאת שיהיה גם צודק וגם חכם.

ראובן ריבלין: אני אצביע בעד, בעיקר בגלל היום, אבל הוא הבהיר לי דבר שבו הממשלה תעמוד בפני מצב שבו כאשר החוק הזה יחוקק, היא תוכל להיות נתבעת על-פי הדין על כל נזק שייגרם לכל אדם שלא ירצה בטובת הנכה, או יאמר: טובת הנכה היא חשובה, אבל למה תזיקו לי?

ראובן ריבלין: האם על השאלה הזאת אתה יכול לענות?

חיים אמסלם: בהחלט.

חיים אמסלם: קודם כול, לגבי מעלית, לא התכוונו לנושא של מעלית בכלל, ולכן זה יבוא בהסברים לחוק במהלך הדיונים.

חיים אמסלם: לגבי רשות פרטית, בהחלט לאדם יש מקום לומר את אשר הוא צריך לומר על רשותו הפרטית, ולא לכך אנחנו מתכוונים.

חיים אמסלם: אנחנו מתכוונים בעיקר לשטח ציבורי, שנכה רוצה לעשות הנגשה נוחה יותר, ולכך יש בודדים – – –

מאיר שטרית: אבל זה לא מה שכתוב בחוק.

חיים אמסלם: אני חושב שהדברים יובהרו ונתקן ונשפץ.

חיים אמסלם: תודה.

מאיר שטרית: אז נתקן את זה בהמשך.

ראובן ריבלין: אין לי כל ספק שגם אם יאושר החוק – ואכן כך נראה לי – בוועדה ובדיונים על קידום החוק לקריאה ראשונה יילקחו בחשבון אמירותיו של חבר הכנסת שטרית, אשר בצדק בא ולא רצה לשים מכשול בפני הנכים דווקא, שיחוקק חוק שלאחר מכן לא יוכל להיות מיושם.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, אנחנו – בהסכמת הממשלה ובהסכמת החברים לקיים את החקיקה בעצה אחת עם הממשלה – עוברים להצבעה.

ראובן ריבלין: ובכן, מי בעד הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – יצירת דרך גישה לאנשים עם מוגבלות)?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 5 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 21 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – אין נמנעים – 1 ההצעה להעביר את הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – יצירת דרך גישה לאנשים עם מוגבלות), התשס"ט–2009, לדיון מוקדם בוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

ראובן ריבלין: 21 בעד, אין מתנגדים, אחד נמנע.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעתם של חברי הכנסת חיים אמסלם ואברהם מיכאלי וקבוצת חברי הכנסת עברה בקריאה טרומית, ותועבר לוועדת הפנים על מנת להכינה לקריאה ראשונה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: היום הבין-לאומי לאנשים עם מוגבלות

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, הצעות לסדר-היום שמספרן 1664 ו-1773, מטעם שני חברי הכנסת המשמשים כראשי הלובי לקידום עניינם של אנשים עם מוגבלויות.

ראובן ריבלין: ראשון יעלה ויבוא חבר הכנסת אילן גילאון, ואחריו – חבר הכנסת משה מוץ מטלון.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש – – –

ראובן ריבלין: אני לא מגביל אותך בזמן.

אילן גילאון: אם כך, ברשותך, אדוני, אני רוצה להסביר את הדילמה שהיתה פה קודם.

אילן גילאון: אני מתפלא גם על חבר הכנסת אמסלם וגם על מאיר שטרית.

אילן גילאון: בימים האלה אומרים אצלנו: כל המנגיש הרי זה משובח.

אילן גילאון: אבל לפעמים אנחנו עלולים להנגיש הנגשה שכבר ישנה.

אילן גילאון: לכן, החוק הזה, שקראנו לו בזמנו "חוק הרמפה", הוא חוק מהכנסת החמש-עשרה, והוא קיים, והוא מבחין בין שינויים מהותיים בשטח המשותף של הבית לעומת מה שנאמר פה – מעלית או פתח הדלת או שינויים במבנה של החנייה, שאלה שינויים שכן מצריכים הסכמת חלק מהדיירים, אבל לא באותו יחס כפי שהיה החוק לפני כן.

אילן גילאון: לכן, "חוק הרמפה" – כלומר לעשות שיפוע – איננו מצריך בכלל הסכמה של הדיירים, ואם הוא מוגדר באופן הנדסי וטכני, אינו מצריך בכלל הסכמה של הדיירים אלא של ועדת ההנדסה בעירייה.

אילן גילאון: לעומת זאת, דברים אחרים שפעם היו מצריכים הסכמה של 100% הדיירים היום מצריכים 75% מהדיירים, נניח פיר למעלית ומעלית, פתח בדלת, שינויים בסדרי החנייה.

אילן גילאון: החוק הזה קיים, ואני חושב שיש רצון טוב.

אילן גילאון: אני אגביל את עצמי בזמן, אף-על-פי שאתה נדיב – – –

ראובן ריבלין: – – –

אילן גילאון: אני רוצה להתחיל מהכוונות הטובות, והייתי אומר אפילו מהחקיקה הטובה.

אילן גילאון: במדינת ישראל לא חסרים חוקים מצוינים וטובים.

אילן גילאון: הבעיה היא ברמת הביצוע.

אילן גילאון: כאשר מדברים על יום הנכה הבין-לאומי, זה לא נכה כל כך בין-לאומי, אדוני, כי אלה לא חבר'ה שנוסעים הרבה לחוץ-לארץ.

אילן גילאון: הם נכים לאומיים, נגיד כך.

ראובן ריבלין: זה היום הבין-לאומי של הנכים.

אילן גילאון: בסדר, אז זה היום הבין-לאומי של הנכים, ויש הרבה אנשים שבכלל חושבים שזה חג.

אילן גילאון: בצער אני יכול להגיד לך שזה לכל היותר יום של מאבק.

אילן גילאון: ואם יש מאבק שצריך לקיים אותו, זה שהאלף השלישי במניין שנות הספירה שלנו יהיה אלף ללא מאבק.

אילן גילאון: צריך לסיים את המונח "מאבק", משום שהוא פאסה.

אילן גילאון: כי קבוצה כמו אנשים מוגבלים – ומי איננו מוגבל, אדוני?

אילן גילאון: ב-7 מיליון ו-565,631 אזרחים ואזרחיות במדינת ישראל לא תמצא אפילו אדם אחד שאיננו מוגבל, אבל יש כאלה שהם מוגבלים באופן רשמי ומוגדרים כך.

אילן גילאון: לכן, להיות מוגבל זה דבר שיכול לקרות, והוא פוסט, ואפשר גם לצאת מזה וזה עניין זמני, וזה גם עניין קבוע לכל החיים, וזה דבר שיכול לקרות, וזה דבר שיכול לקרות לי, ולך, ולכל אחד כאן.

אילן גילאון: המוגבלות חוצה את כל הקבוצות האתניות, הדתיות, הפוליטיות, הגיאוגרפיות.

אילן גילאון: כל אדם במוגבלותו.

אילן גילאון: אם הייתי רוצה לחשוב מהו היום הזה – הוא היום לציון המאבק על כך שמלחמת השחרור של קבוצות מסוימות עדיין לא הסתיימה.

אילן גילאון: הן אותן קבוצות שעדיין נמצאות במלחמת שחרור מול הדעה הקדומה והקושי היומיומי שהאנשים האלה צריכים להשקיע כדי להתערות בתוך הסביבה שלהם, ומול האי-רצון של אנשים, שוב עם דעות קדומות, המבוסס על כך ש"לנו לעולם זה לא יקרה".

אילן גילאון: אני חושב שאנחנו, הבית הזה צריך להיות מאוחד באידיאולוגיה אחת, אדוני, בראיית החברה האנושית שבה אנחנו חיים, החברה המצומצמת שלנו, הלאומית שלנו, כחברה שהיא כולה פאזל אחד שנותן ביטוח, כי אי-אפשר להבטיח לאף אחד שום הבטחה מפני מוגבלויות.

אילן גילאון: אבל אפשר לבטח אנשים מפני מוגבלויות.

אילן גילאון: אם זאת לא משמעות חברה אנושית שחיה יחד – אז מהי?

אילן גילאון: וכאשר מדברים כל כך הרבה על נגישות, אני אומר לך, אדוני: נגישות זה ציונות יותר מציונות.

אילן גילאון: מדוע?

אילן גילאון: הציונות היא אולי מענה רק לשאיפות הלאומיות של העם היהודי, אבל נגישות היא הציונות של כל האזרחים שגרים במדינת ישראל.

אילן גילאון: זה שם המשחק של העשור הבא.

אילן גילאון: קיים כאן חוק, אדוני – אחד הפרקים של חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות עוסק בנגישות.

אילן גילאון: נגישות איננה מושג טכני, שיהיה ברור – אומנם אנחנו מדברים על נגישות בכל תחומי החיים, בכל תחומי הלקויות, ונכון לומר "אנשים עם מוגבלויות", ולא "אנשים נכים", שזה יותר ביטוי אולי תרבותי לעניין – "עם מוגבלויות", וזה כבר אומר, כמו שאומר חברי יואב קריים – הוא אומר שאלה מוגבלויות שאפשר להסיר חלק מהן, במרקם האנושי, של החברה האנושית, המבטחת אחת את השנייה, ומה שמעניין בנגישות כמשל הוא שאם אתה פותר את הבעיות הללו אתה בכלל פותר בעיות של החברה הישראלית, כי נגישות, אדוני, היא בכל תחום ועניין; היא קודם כול נגישות אנושית.

אילן גילאון: אני פה פונה אל שליחי הציבור, שחלק מהם מדברים גבוהה גבוהה על נגישות, אבל הם עצמם אינם נגישים בכלל.

אילן גילאון: אני הייתי רוצה, אדוני, לראות כל איש ציבור, בלי יוצא מן הכלל, מופיע בדבר פשוט כמו 144 – "דפי זהב".

אילן גילאון: לפי ידיעתי, חוץ מ"המהנדס" עיאש אף אחד עוד לא מת במדינת ישראל משיחת טלפון, עד כמה שאני זוכר.

אילן גילאון: זה סוג של נגישות מספר אחת.

אילן גילאון: אבל לא די בכך, אלא שאנשים גם צריכים להרגיש בנוח כאשר הם פונים לאנשים.

אילן גילאון: כאשר אנחנו מתחילים את מעשה הנגישות אנחנו צריכים לעשות אותו ולהחיל אותו לאורך כל הקו, ונגישות היא תכונת אופי, אדוני.

אילן גילאון: כמוך, אדוני.

אילן גילאון: אתה נגיש – איש נגיש.

אילן גילאון: הלוואי שתהיה נגיש.

אילן גילאון: לא רק שתהיה נגיש, אלא – אדם נגיש הוא תמיד אדם מספיק חלש כדי להרגיש, או מספיק חזק כדי לתקן את המציאות של אנשים סביבו.

אילן גילאון: וזאת התערבות שאנחנו צריכים לחולל כאן.

אילן גילאון: במלחמת השחרור הזאת, האין-סופית, שכל הזמן אנחנו משפצים אותה, ומתקנים אותה מדי יום, משום שבטכנולוגיות העכשוויות יש הרבה פתרונות, וגם יש הרבה מצוקות חדשות – בזכות הפתרונות המעודדים אנחנו יכולים לתת היום ל-80% מהאנשים המוגבלים לעסוק ב-80% מהעבודות, אדוני.

אילן גילאון: זה רק עניין של רצון טוב.

אילן גילאון: אנחנו דיברנו קודם – וחברת הכנסת סולודקין התייחסה למערכת הפרטית, שהופכת את האדם המוגבל לאדם רנטבילי.

אילן גילאון: יש מדינות שהן מאוד מפותחות בתחום הזה, ונותנות הטבות מפליגות למקומות שמעסיקים אנשים עם מוגבלות.

אילן גילאון: האדם עם המוגבלות הופך לאדם רנטבילי, שמעסיקים מחפשים אותו, ולא כמו אצלנו, שאנחנו מקיימים מע"ש, ותע"ש, וכל מיני דברים, אדוני, שהם חרפה.

אילן גילאון: הדבר השני זה הגישה הבסיסית של מדינת ישראל, באמצעות הביטוח הלאומי שלה, כלפי האנשים המוגבלים.

אילן גילאון: הגישה הבסיסית הזאת עדיין נמצאת במקום שכל אדם שלא הוכיח את חפותו, אדוני, הוא בגדר נאשם, ולכן אנחנו מגיעים לרמה של אי-הוצאה, או אין reaching out; אנחנו לא מלמדים את האנשים מה מגיע להם.

אילן גילאון: מה, לא מדובר לא בחברת ביטוח פרטית, אלא בחברת ביטוח לאומית.

אילן גילאון: עד כדי כך מגיעים הדברים, שכדי שאדם עקוד בפני ועדה רפואית יקבל את זכויותיו – אני אומר לך את זה מתוך ניסיון אישי, כי הייתי בצד של העקוד, ולא בצד של העוקד – הוא צריך להביא מומחים ומאכערים כדי שילמדו אותו בכלל מה מגיע לו, כי הוא לא יודע, באיזו רשימה מאוד מסתורית של להכפיל ברגליים ולחלק בשתיים – מצב לעומתי.

אילן גילאון: אנחנו יכולים לדבר פה עד מחר בבוקר על נגישות.

אילן גילאון: אם מערכת האמון הזאת לא תתרחש, ואם אנשים לא יראו את הדברים לאורך זמן – שזאת בעצם המהפכה האמיתית, שמעידה על הכול; היא מעידה על כל המהפכה במדינת ישראל, ואני שוב חוזר – נגישות היא ציונות, וזאת מלחמת שחרור, והיא ציונות גם של אזרחי מדינת ישראל הערבים.

אילן גילאון: תסלחו לי על הציונות, אולי המונח טוב רק לאלה שרואים את השחרור הלאומי שלהם בציון, אז אולי זה לא נכון.

אילן גילאון: זה הנושא הבא.

אילן גילאון: ולכן – כאן מדובר במלחמת שחרור של אנשים שיומם קשה.

אילן גילאון: אני גם צריך לומר דבר אחד על האדם המוגבל והנכה.

אילן גילאון: בראש ובראשונה – ואני, כאדם שבא מתוך המקום הזה, מוגבל במידה מסוימת, אולי מוגבל לייט, יכול עוד להתמודד – בראש ובראשונה, ככל אדם, אנחנו דורשים מאנשים שיתמודדו בעצמם ולבדם עם המציאות שבה הם חיים, וזה מאוד קשה, אדוני, משום שזה אומר שוב – כמו כל קבוצה שהיא קבוצה מדוכאת, וקבוצת מיעוט וקבוצה שנמצאת בשחרור לאומי, היא צריכה להיות יותר חרוצה, ולרוץ יותר מהר כדי להגיע, בעצם, בסופו של דבר, לאט, ולהיות יותר מצטיינת, ולהוכיח את עצמה, ולנסות כל יום להוריד ולהוריד עוד חומות של דעות קדומות ושל סטיגמות שיש כלפי האוכלוסייה הזאת, ובתוכה קבוצות כמו נכי נפש, שנמצאים באמת בבעיה סטיגמטית הכי קשה שיכולה להיות.

אילן גילאון: לצד המאמץ הזה, שהוא מאמץ חוקי, ואנחנו עומדים היום ומאשרים עשרות אלפי תקנות ברמות הכי קטנות, אני רוצה להגיד לך, אדוני, שאת אותו חוק – שההיסטוריה שלו התחילה בשנת 1999, שפרק הנגישות בתוכו, אנחנו בעצם מעבדים ומאשרים רק עכשיו – הוא התחיל אתי, אדוני.

אילן גילאון: אתה שכחת, אבל אני התחלתי את חוק הנגישות; ראיתי שאף אחד לא נותן קרדיטים, אז אני אקח קרדיט לעצמי, אם תסלח לי.

ראובן ריבלין: מאה אחוז.

אילן גילאון: והקרדיט הכי גדול באמת – שאני הצלחתי להעביר את זה למהלך של דין רציפות בכנסת ההיא; משום מה היה לי חשש שהציבור הזה בכל זאת יפטר אותי, ומי שפיטר אותי זה בעיקר אנשים שדווקא נזקקו לנגישות הזאת, אבל עשה טוב חבר הכנסת שאול יהלום, והביא את הדבר הזה להילוך שהיום אני צריך להמשיך, וכראש ועדת הנגישות לאשר את התקנות האלה.

אילן גילאון: אבל מה שמפריע לי במיוחד זה שהחוק הזה הגיע לפרקו ב-1 במאי 2006, ובמשך שלוש שנים לא קרה כמעט כלום.

אילן גילאון: גורנישט, נאדה.

אילן גילאון: שום דבר.

אילן גילאון: אנחנו מגיעים, אדוני, לבית-המשפט בירושלים – והוא איננו נגיש.

אילן גילאון: וכאשר אדם שנזקק לשירותי בית-המשפט צריך לעלות על כס המשפט בפני שופט – ארבעה אנשים צריכים להרים אותו.

אילן גילאון: ואנחנו מגיעים למשרד העבודה והרווחה בירושלים – לשכת השיקום הצפונית – והיא איננה נגישה, וכך גם משרד הפנים, ובסופו של דבר, מי שאיננו מקיים את החוקים במדינת ישראל הוא קודם כול ממשלת ישראל.

אילן גילאון: אז איך אני אבוא למסעדת "רחמו" או ל"נלו האמיתי" ביפו ואגיד לו: למה אתה לא מנגיש את עצמך – כאשר בית-המשפט איננו מונגש?

אילן גילאון: על משקל "אם בארזים נפלה שלהבת".

אילן גילאון: כן, אנחנו היום בקצב מאוד מואץ, מתוך ניסיון להתפשר עם כל הגורמים, כי תבינו – אין שום דבר טוב בכך שהתקנות יהפכו לאות מתה.

אילן גילאון: אנחנו יכולים לחוקק על חנייה בחניית נכים 5,000 שקל קנס, ו-10,000, וגם 100,000 שקל, וגם מיליון וחצי שקל – אם הדבר הזה לא יחדל ולא יושרש בציבור ובאוכלוסייה, למעשה לא עשינו כלום.

אילן גילאון: ולכן המאבק שלנו כפול.

אילן גילאון: מצד אחד אנחנו מתקנים על-ידי חוקים, אבל החוקים, אדוני – אני כבר מסיים, אתה פשוט נתת לי זמן בלתי מוגבל, ואני לפעמים מנצל את זה, אתה יודע.

ראובן ריבלין: לא, לא, אני חושב שאתה מדבר לעניין ואני לא דוחק בך.

אילן גילאון: תודה לך.

אילן גילאון: למעשה החוקים, אדוני, הם ברירת מחדל לאי-יכולת שלנו לחוקק את החוק הכי חשוב בעולם – זה החוק שאנשים יהיו בני-אדם.

אילן גילאון: הלוא אילו היינו יכולים לחוקק את החוק הזה לא היינו נדרשים לחוקים כלל.

אילן גילאון: בצד אחד אנחנו מתקנים, באמצעות חקיקה, אבל בצד השני אנחנו צריכים להפנים דברים שאצלנו הם עדיין לא נורמטיביים, כולל – – –

ראובן ריבלין: חקיקה שלא מיישמים אותה היא יותר גרועה – מאשר אם לא היתה נחקקת.

אילן גילאון: לגמרי נכון.

אילן גילאון: חקיקה שהופכת לאות מתה היא פשוט גרועה מהכול.

אילן גילאון: עדיף שלא יחוקקו דברים כאלה.

אילן גילאון: לכן, בד בבד, ומתוך הסכמה ומתוך רצון להוציא עשן לבן, שוב – משום שהנכים האלה – אנחנו הנכים האלה.

אילן גילאון: זה, אדוני, אתה, אני, וכל אחד מאתנו, יום אחד, ומה שמונגש נכון לאדם שיש לו קושי בהליכה יהיה מאוד טוב לאדם שמתקשה בהליכתו משום שנותיו המבוגרות, ואני רוצה להגיד לך שמנגישות אחת אפשר ליהנות בנגישות אחרת – אדוני יודע שאני תמיד מעיר כאן שלא יפריעו לי, כי יש לי הפרעות קשב – זו נגישות מסוג אחר, שיש לרוב רובו – הרבה מאוד מהציבור הישראלי סובלים מהתסמונת ומהבעיה הזאת, וכאלה וכאלה, אבל אני בסך הכול חושב שמהיום הזה צריך לצאת דבר ברור: אנחנו נמצאים עדיין במלחמת שחרור של מעמד.

אילן גילאון: זהו מעמד.

אילן גילאון: מעמד שהיום לא יצא ממלחמת השחרור שלו, ואדוני, זה הדבר הכי מדיני והכי פוליטי שאפשר להגיד – מי מקבל כמה ולמה, ומי משלם כמה ולמה, כי אין משמעות לציונות, ואין משמעות למדינת ישראל, ואפילו אין משמעות לזה שאנחנו לא נגיע לתהליך של שלום, אם בישראל אדם מוגבל אחד יישאר – מה שנקרא – לגורלו עד קץ הימים.

אילן גילאון: בשביל זה חבל היה על הזמן.

אילן גילאון: ולכן, מכאן צריכה להתחיל המהפכה של הנגישות הזאת, שהיא בכל המשמעויות שלה – נגישות לעבודה, נגישות לקהילה, היכולת לגור בקהילה, נגישות פיזית, נגישות אנושית – בכל מקרה ומקרה, כזה ואחר.

אילן גילאון: ואנחנו, אדוני – אני אומר את זה בשמך ובשמי בטוח, אבל נחייב את כולם – אנחנו לעולם לעולם נהיה אנשים מספיק חלשים כדי להרגיש, ומספיק חזקים כדי לתקן לזולתנו ולעצמנו את החברה שבה אנחנו חיים, וזאת המשמעות של היום, וכאן אנחנו צריכים להתחיל את מלחמת העצמאות של אנשים עם מוגבלויות.

אילן גילאון: תודה רבה, אדוני.

תודה רבה.

לא, אני מבקש לכבד את חבר הכנסת גילאון ולא למחוא כפיים, שכן בכנסת לא מוחאים כפיים, ואם אני אתן הנחה, אני אומר שאפשר לתת הנחה בגלל שהמצב הוא כזה או אחר.

לא, כולם שווים.

אין מחיאות כפיים, אז אין מחיאות כפיים.

חבר הכנסת מוץ מטלון – בבקשה, אדוני.

יבוא בנגישות רבה ויעלה על דוכן הנואמים על מנת לנאום את נאומו.

 משה (מוץ) מטלון: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי, כבוד סגן שר האוצר, חברי, חברותי, חברי לגורל וחברי האזרחים, קודם כול אני רוצה לבשר לעם ישראל שכנסת ישראל בראשותך, אדוני, קיבלה החלטה להנגיש את כנסת ישראל, שתהיה סמל ומופת לכל בית, לכל מפעל, לכל רשות.

 משה (מוץ) מטלון: רק אתמול קיבלתם החלטה על רכישת ארבעה מעלונים להנגיש את כנסת ישראל, כולל מעלון שיגיע וינגיש את דוכן הכנסת, מעלון בכניסה לאולם המליאה, לטרקלין ולקומת המסעדה.

 משה (מוץ) מטלון: אני רוצה לברך אותך, אדוני, ברשותך, בשם כל הציבור הזה ובשם עם ישראל, שלקחת זאת על עצמך; ומסור את תודתנו הכנה למנכ"ל הכנסת ולעוזרו הנאמן, שעשו עבודה יוצאת מן הכלל בעניין הזה.

 משה (מוץ) מטלון: אדוני היושב-ראש, דברים רבים נאמרו פה היום, לאורך כל היום.

 משה (מוץ) מטלון: דברים נוגעים ללב.

 משה (מוץ) מטלון: שמענו אם לשני ילדים נכים קשה, שכל מבוקשם היה לחיות בקהילה, לחיות בתוך הקהילה, להרגיש חלק מהקהילה, להרגיש חלק מהחברה, ושוב ראינו את אותם ביורוקרטים, פקידים – שאנחנו אוהבים לא לאהוב אותם – באים ומחליטים, ויודעים יותר טוב מכולם, מהאנשים עם המוגבלות, מהוריהם של הילדים.

 משה (מוץ) מטלון: הם יודעים יותר טוב מכולם מה מגיע להם, מה הצרכים שלהם, מה היכולות שלהם.

 משה (מוץ) מטלון: כולם יודעים יותר טוב מכולם, עבורנו, מה לעשות.

 משה (מוץ) מטלון: אני לא רוצה להשתמש במושג מלחמה, או מלחמת שחרור, אבל בהחלט – אולי מלה אחרת, אילן, אבל בהחלט – הגיע הזמן שזה יהיה השלב של המהפך, של ההנגשה.

 משה (מוץ) מטלון: שאנשים בקהילה יבינו ויטמיעו שגם אנשים בעלי מגבלה יש להם הזכות לבחור את מה שהם רוצים, לגור איפה שהם רוצים, לבחור את סביבתם ולבחור את תנאי חייהם, כי לכל אחד מאתנו יש, באיזשהו מקום, אחריות לחייו שלו.

 משה (מוץ) מטלון: יש לי הזכות, אדוני היושב-ראש, כך אמרו לי, להיות חבר הכנסת הראשון שרתוק לכיסא גלגלים.

 משה (מוץ) מטלון: אני פונה פה אל חברי ואומר להם: אתם יודעים, אפשר הכול.

 משה (מוץ) מטלון: אפשר להגיע רחוק מאוד גם עם כיסא הגלגלים.

 משה (מוץ) מטלון: והרי אנחנו לא מבקשים על עצמנו – אני אזכיר לך, כבוד היושב-ראש, שיחה שאתה יזמת, ושאלת אותי בלשונך המליצית היפה, החמה: מה אני יכול לסייע לנכבדי?

 משה (מוץ) מטלון: עניתי לך תשובה פשוטה, ואמרתי לך: נהג בי כמו בכל אחד מחברי הכנסת, על כל החובות ועל כל המטלות.

 משה (מוץ) מטלון: גם החבורה שחלקה יושבת פה למעלה תאמר לך: הרי אנחנו לא מבקשים על עצמנו, לא רחמים ולא כלום.

 משה (מוץ) מטלון: נהגו בנו כמו בכל אחד.

 משה (מוץ) מטלון: רק מה?

 משה (מוץ) מטלון: תנו לנו אפשרות – את האפשרות האמיתית – להיות כמו כל אחד.

 משה (מוץ) מטלון: אנחנו מבקשים את הרמפה, אנחנו מבקשים את תחנת הרכבת, אנחנו מבקשים את בית-הספר, אנחנו מבקשים את האוניברסיטה, אנחנו מבקשים – אתם יודעים מה?

 משה (מוץ) מטלון: – גם עוד שנת לימוד למי שלוקה קצת בליקוי מנטלי, בליקוי שכלי.

 משה (מוץ) מטלון: בואו ניתן לו, ונהפוך את האנשים האלה, את כולנו, לכוח קנייה, לכוח יצירה, לתורמים לתל"ג של מדינת ישראל.

 משה (מוץ) מטלון: הרי כולנו נצא נשכרים מהעניין הזה.

 משה (מוץ) מטלון: אני יודע שגם ראש הממשלה, אדוני היושב-ראש, לקח על עצמו את העניין הזה של התקנת התקנות, ומחר בבוקר יש לנו פגישה עם מתאמת מטעם משרד ראש הממשלה כדי לבחון מקרוב ובאופן אישי – ברמה האישית ראש הממשלה ידווח לאן הלכו התקנות שלא הותקנו, וכמובן יעקוב אחרי העניין הזה מקרוב.

 משה (מוץ) מטלון: בידו של שר הרווחה, ובידו של ראש הממשלה, ובידם של חברי הכנסת באמת לשנות, על מנת לתת לאנשים, לכולנו, להשתלב בחברה.

 משה (מוץ) מטלון: אני יכול לומר לכם מהיכרותי את החברים: יושב פה אלוף עולם בהרמת משקולות, בחור צנוע, שמואל חיימוביץ.

 משה (מוץ) מטלון: אני השתתפתי אתו באולימפיאדה.

 משה (מוץ) מטלון: זכה, עשה כבוד גדול למדינת ישראל.

 משה (מוץ) מטלון: בזכות האיש הזה הניפו יותר מפעם אחת את דגל ישראל והשמיעו את ההמנון שלנו.

 משה (מוץ) מטלון: אין לנו הרבה ספורטאים כאלה כמו הספורטאים הנכים.

 משה (מוץ) מטלון: שמואל, אני מברך אותך, גם מכאן, לאור זכיותיך הרבות.

באולימפיאדת מונטריאול, נכון?

 משה (מוץ) מטלון: זה היה במונטריאול ובטורונטו.

 משה (מוץ) מטלון: כן.

 משה (מוץ) מטלון: אני יכול לומר: ספורט הנכים רק הוסיף גאווה למדינת ישראל.

 משה (מוץ) מטלון: גם אתה, היושב-ראש, חזית לא מזמן אתי יחד במשחק גמר כדורסל באולם במלחה, שהיה מלא מפה אל פה באנשים שבאו לעודד את ספורט הנכים.

 משה (מוץ) מטלון: אני רוצה לומר עוד דבר, ומפה אני רוצה לקרוא גם לחברי בארגון נכי צה"ל: אתם יודעים, רבותי, שימשתי יושב-ראש הארגון הזה כשמונה שנים וחצי.

 משה (מוץ) מטלון: הארגון הזה פתח את דלתותיו לנפגעי איבה וגם לגורמים אחרים.

 משה (מוץ) מטלון: אימצנו קבוצה של ילדות עיוורות במשחק כדור-שער, ואנחנו מכשירים אותן, ואני מקווה שגם ממשיכי מכשירים את אותן בנות, שרובן מהיישוב כפר-קאסם, להיות הנבחרת הישראלית לאולימפיאדת 2012 במשחק כדור לעיוורות.

 משה (מוץ) מטלון: ואנחנו העמדנו לרשותן – אנחנו כ"בית הלוחם", כארגון נכי צה"ל – העמדנו לרשות הבנות האלה, הערביות מכפר-קאסם, את "בית הלוחם", את המתקנים, ואנחנו מממנים את המאמן עצמו.

 משה (מוץ) מטלון: הפתיחות הזאת היא ראויה, הפתיחות הזאת אולי צריכה להוות סמל בכלל לפתיחות של החברה.

 משה (מוץ) מטלון: מפה אני קורא לחברי בארגון נכי צה"ל.

 משה (מוץ) מטלון: אני יודע שנכי צה"ל זכו – ובצדק זכו, זכו בצדק – ליחס אחר.

 משה (מוץ) מטלון: אבל דווקא בגלל הזכות המוסרית הזאת, מהבמה הזאת אני מבקש לקרוא לחברי בארגון נכי צה"ל: תובילו את העניין.

 משה (מוץ) מטלון: אתם, עם הזכות המוסרית שלנו, שלנו כולנו, שנפצענו על הארץ הזאת, יש לנו כל זכות מוסרית לבוא אל החברה הישראלית ולומר לה: יש עוד אנשים שהשארנו מאחור, ואת האנשים האלה אנחנו רוצים לקדם, להביא אותם לקדמת הבמה.

 משה (מוץ) מטלון: אני חושב שזה יהיה מעשה אצילי של ארגון כמו ארגון נכי צה"ל.

 משה (מוץ) מטלון: אם תשאלו כל נכה היום במדינת ישראל: בעצם, מה אתה רוצה?

 משה (מוץ) מטלון: או: מה היית הכי רוצה?

 משה (מוץ) מטלון: הוא היה אומר לך – ותאמינו לי, אני אומר את זה באחריות – לראות מה אני יכול לתרום למדינה הזאת; לא מה המדינה הזאת עוד יכולה לתת לי.

 משה (מוץ) מטלון: תנו לי את האפשרות לתרום למדינה הזאת, ותראו למה אני מסוגל.

 משה (מוץ) מטלון: היום, עם הטכנולוגיה, עם המחשבים, מתוך הבית אני יכול לתרום את תרומתי לחברה.

 משה (מוץ) מטלון: ועוד דבר הוא היה אומר לכם: אני רוצה הקשבה, אני רוצה יחס נאות, אני רוצה את הכבוד שאני נותן לאחר.

 משה (מוץ) מטלון: אני רוצה לקבל אותו, ולא את הכבוד כשונה אני מבקש לקבל.

 משה (מוץ) מטלון: אני מודה לכם מאוד על ההקשבה.

 משה (מוץ) מטלון: תודה.

אני מאוד מודה לחבר הכנסת מוץ מטלון, ואני מזמין את חברת הכנסת ציפי חוטובלי.

אה.

תשובת השר.

ודאי.

חשבתי שהוא יענה על כל העניינים יחד.

בבקשה, השר יעקב מרגי.

בבקשה.

אני מבין שהחברים מסתפקים – אנחנו מסתפקים, לאחר מכן, בהודעת השר.

בבקשה.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חברי וידידי, חברי הכנסת המציעים, תרשו לי קודם כול נימה אישית.

יעקב מרגי: אני חושב שבדבריכם ריגשתם את החברים.

יעקב מרגי: יצאו הדברים מן הלב, נכנסו אל הלב, גאווה היא להיות בחברתכם בבית הזה.

יעקב מרגי: אני חושב שאתם תורמים תרומה נכבדה ליום הזה – ותרשה לי, ידידי, חבר הכנסת גילאון – ולמאבק שלכם, שעוד לא נגמר.

יעקב מרגי: נתבקשתי על-ידי שר המשפטים להשיב על ההצעות לסדר-היום.

יעקב מרגי: בהתאם לנתונים שבידינו, רוב המקומות הציבוריים ורוב השירותים הציבוריים בישראל אינם נגישים.

יעקב מרגי: מצב זה מתמשך למרות קיומה של מערכת חקיקה שהציבה בעבר דרישות בדבר הנגשת המרחב הציבורי, בעיקר לאנשים עם מוגבלות פיזית.

יעקב מרגי: במטרה להביא לשינוי מציאות זו, נחקק פרק הנגישות בחוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, שהטיל על כל המקומות הציבוריים החדשים והקיימים ועל כל השירות הציבורי, הן בתחום הרשויות הציבוריות והן בתחום הפרטי, לבצע התאמות נגישות לכל סוגי המוגבלות.

יעקב מרגי: פרק הנגישות תוקצב על-ידי משרד האוצר בכ-2.4 מיליארדי שקל, והביצוע שלו נפרס על פני 12 שנים.

יעקב מרגי: כדי להתגבר על בעיות האכיפה של העבר בתחום זה, הטיל המחוקק על נציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, שהוקמה כיחידה במשרד המשפטים, את מלאכת אכיפת החוק.

יעקב מרגי: הנציבות, שהיא הגוף המקצועי שהוקם מכוח חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, ניסחה את כל התקנות שבאחריות שר המשפטים בשיתוף פעולה עם ארגונים, משרדי ממשלה, רשויות מקומיות ומגוון גופים רלוונטיים מהחברה האזרחית.

יעקב מרגי: הנציבות אף מייעצת למשרדי הממשלה השונים בתחומים המקצועיים הנוגעים לתקנות שבאחריותם.

יעקב מרגי: מלאכת התקנת התקנות, שהיא התנאי לביצוע פרק הנגישות בחוק, מתבצעת בשנים האחרונות על-ידי המשרדים הממשלתיים השונים, אך מן הראוי לציין שיש מקום להוסיף ולקדם נושא זה, שחלקו עדיין לא הותקן בתקנות.

יעקב מרגי: אנו סמוכים ובטוחים, ואף יודעים, כי המשרדים הממשלתיים והכנסת רואים בנושא זה חשיבות מן המעלה הראשונה.

יעקב מרגי: עד כה הותקנו חמישה סטים של תקנות: תקנות מורשי נגישות מבנים, תקנות מורשי נגישות שירות, באחריות שר התמ"ת, תקנות נגישות לאתרי טבע, באחריות שר המשפטים, תקנות נגישות למתקני בזק, באחריות שר התקשורת, ותקנות התכנון והבנייה לגבי מבני ציבור חדשים, באחריות שר הפנים.

יעקב מרגי: נוסף על האמור, תקנות התחבורה הציבורית, שנכנסו לתוקף כבר ב-2003, הטילו על רשויות מקומיות ועל מפעילי התחבורה הציבורית להנגיש את שירותי התחבורה הציבורית העירונית, רכבות, תעופה ושיט.

יעקב מרגי: בימים אלה דנה ועדת משנה בראשות חבר הכנסת אילן גילאון בתקנות נגישות השירות שבאחריות שר המשפטים ובתקנות נגישות מבני מגורים שבאחריות שר הפנים.

יעקב מרגי: סט נוסף שנוסח על-ידי משרד המשפטים, שעניינו תקנות נגישות מקום קיים, ממתין זה מכבר לדיון בכנסת.

יעקב מרגי: בימים אלה עובדים המשרדים הבאים על הגשת התקנות שבאחריותם לכנסת: משרד הביטחון – תקנות בדבר נגישות למקלטים ולשירותי שעת-חירום; משרד החינוך אמור להגיש ארבעה סטים של תקנות: נגישות כללית לבתי-ספר, נגישות פרטנית לתלמיד עם מוגבלות הלומד במוסד חינוך, נגישות להשכלה על-תיכונית; משרד הפנים – תקנות שיסדירו נגישות במוסדות חינוך חדשים, וכן נגישות דרכים; משרד המשפטים – תקנות מקום שאינו בניין.

יעקב מרגי: התקנות מוכנות ונמצאות בפתחו של משרד הפנים לאישורו; משרד התמ"ת – תקנות בדבר נגישות להכשרה מקצועית במוסד על-תיכוני שבתחום אחריותו; משרד התחבורה – תקנות בדבר נגישות לרכב ולאוטובוסים להשכרה, נגישות חושית לאוטובוסים בין-עירוניים, הנחה באגרת מונית למפעילי מוניות נגישות.

יעקב מרגי: כל המשרדים התחייבו להגיש את התקנות לכנסת במהלך כנס החורף.

יעקב מרגי: בשטח בהחלט קיימת פעילות להגברת המודעות בתחום הנגישות.

יעקב מרגי: נציבות השוויון ארגנה השנה כמה ימי עיון, כנסים והדרכות בנושא הנגישות למגוון של אוכלוסיות רלוונטיות: רשויות מקומיות, אדריכלים, מהנדסים ומעצבי פנים, מורשי נגישות, יועצים משפטיים, ארגונים ועוד.

יעקב מרגי: נוסף על כך, בימים אלה מוקמת מערכת אכיפה ותביעה בנציבות השוויון, הפרוסה בשלושה מחוזות: ירושלים, תל-אביב וחיפה.

יעקב מרגי: מערכת האכיפה בנציבות החלה לפעול בתחום הנגשת התחבורה הציבורית, וכן בתחום הנגשת שידורי הטלוויזיה, והיא נערכת לפעולה בכל אחד מתחומי התקנות שנכנסים לתוקף.

יעקב מרגי: בהתאם לתמונת מצב העולה מדיווח נציבות השוויון, בהחלט ניתן לציין כי חל שיפור מסוים ביחס לטיפול בנגישות.

יעקב מרגי: בחלק מהרשויות המקומיות החלו להנגיש את המרחב הציבורי.

יעקב מרגי: חלק ממבני הציבור החדשים נבנים נגישים לאנשים עם מוגבלות פיזית ומוגבלות ראייה, וגופים ציבוריים גדולים החלו להנגיש את השירות הציבורי הניתן על-ידם.

יעקב מרגי: כך, למשל, הנגיש גם משרד המשפטים את משרדיו בירושלים.

יעקב מרגי: בתחום התחבורה הציבורית, יש מספר רב של אוטובוסים נגישים, וגם חלק ניכר מתחנות הרכבת מספקות שירות נגיש.

יעקב מרגי: בהתאם לתקנות התכנון והבנייה שנכנסו לתוקף באוגוסט 2009, כל אישור בנייה שיוצא לבניין מאוגוסט 2009 מותנה באישור של מורשה נגישות.

 משה (מוץ) מטלון: תחנות הרכבת, רק חלקן הונגשו, אבל הכניסה לרכבת לא מונגשת.

יעקב מרגי: יישום החוק בתחום זה הוא באחריות הרשויות המקומיות, אך גם כאן הוא ייאכף על-ידי הנציבות.

יעקב מרגי: כפי שרמזתי בפתח דברי, הדרך עוד ארוכה.

יעקב מרגי: יישום התקנות יהיה מדורג, והוא אמור להביא לשיפור משמעותי בעניין נגישות לאנשים עם מוגבלויות.

יעקב מרגי: אני מאמין שבכוחות משותפים של הממשלה והכנסת נביא לקידום שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות.

יעקב מרגי: ברשותך, אדוני היושב-ראש, כשר לשירותי הדת אני לא רוצה להסתפק בתשובה הכללית, ורוצה גם לתת את תרומת משרדי לנושא ההנגשה.

יעקב מרגי: מצאתי במשרד – כמעט כל השירותים שנותן המשרד אינם נגישים.

יעקב מרגי: לכן, קיבלנו על עצמנו בעבודת מטה בשנת 2010 להכין סקר צרכים בהנגשת מקוואות לנשים עם מוגבלויות.

יעקב מרגי: יושבות כאן חברות שהובילו מאבק.

יעקב מרגי: לבושתי ולחרפתי, תושבי שכונה מסוימת בירושלים התקוממו.

יעקב מרגי: בסך הכול מה?

יעקב מרגי: להתקין מתקן פנימי שאף אחד לא רואה אותו, שבא לסייע לאשה עם מוגבלות לטבול, לממש את רצונה, את אמונתה.

יעקב מרגי: שכונה – אני לא רוצה להרחיק לכת, לציין את שמה – בירושלים, פה בעיר הקודש ירושלים, שהתושבים פחדו שמא שומו שמים יבואו פה הסעות רבות של אנשים עם מוגבלויות לטבול.

יעקב מרגי: אנחנו נמשיך להיאבק למענם ונפתור את זה.

יעקב מרגי: כנ"ל – לא נסתפק רק בזה.

יעקב מרגי: אנחנו נתקין – – –

אילן גילאון: – – –

יעקב מרגי: אני אגיע לזה.

יעקב מרגי: בימים אלה אנחנו יושבים על המדוכה לכתוב את התבחינים והתקנות עם הדגשים, עם תקציב מיוחד.

יעקב מרגי: כל מועצה שתדרוש תקציב למתקני הטבלה לנשים במקוואות, תקבל את התמיכה הנדרשת לצורך זה, וכן בתי-כנסת.

יעקב מרגי: כמו שאמרתי, המקוואות ובתי-הכנסת החדשים נבנים עם נגישות.

יעקב מרגי: הישנים – היום קיימתי ישיבה בלשכתי עם יושב-ראש אחד הארגונים, אני לא רוצה לטעות בשם, ידידנו מומו אלנקווה.

יעקב מרגי: הוא טוען שקרוב ל-160,000 אנשים עם מוגבלויות שיכולים ורוצים להתפלל לא יכולים להגיע.

יעקב מרגי: זה סקירה ממש לא בפינצטה.

יעקב מרגי: אני מאמין שהמספרים יותר גדולים.

יעקב מרגי: הם לא יכולים להגיע לבתי-הכנסת.

יעקב מרגי: סיפרתי לו חוויה אישית שסייעתי בידי נכה.

יעקב מרגי: זו היתה משימה כמעט בלתי אפשרית להגיע לבית-הכנסת.

יעקב מרגי: כמו כן – בתי-עלמין.

יעקב מרגי: בתי-העלמין זה כבר כמעט בלתי הפיך.

יעקב מרגי: חלק מבתי-העלמין, בגלל מצוקת הקרקעות, מצמצמים שבילים, ואין גישה.

יעקב מרגי: עושים את זה ממרחק רב.

יעקב מרגי: אני חושב שצריך לתת את הדעת, וטוב היום הזה, וטוב היום הזה שמציף את המודעות.

יעקב מרגי: אני חושב שכולם צריכים לתת את היד, כל משרדי הממשלה, לאגם הן את המשאבים והן את הרצונות כדי לסייע לאוכלוסייה יקרה זו בתוכנו.

יעקב מרגי: ומי לא יזדקק אי-פעם לאותה נגישות?

יעקב מרגי: תודה.

ראובן ריבלין: חזק וברוך.

ראובן ריבלין: תודה רבה לשר מרגי.

ראובן ריבלין: אני רוצה לציין את חברת הכנסת זוארץ, אשר פועלת ללא לאות בנושאים אלה שאנחנו דנים בהם היום.

ראובן ריבלין: תבואי על הברכה.

ראובן ריבלין: באמת לתפארת הכנסת ולמתנדבים בעם.

ראובן ריבלין: שילוב חירשים במעגל התעסוקה והחברה

ראובן ריבלין: אני מזמין את חברת הכנסת ציפי חוטובלי לבוא ולהעלות את הנושא: שילוב חירשים במעגל התעסוקה והחברה – הצעה לסדר-היום שמספרה 1729.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, אתם כמובן מסתפקים בתשובת השר.

קריאה: מספקת – – –

ראובן ריבלין: חברת הכנסת חוטובלי.

ראובן ריבלין: אפילו מעבר – באמת.

אורית זוארץ: כבוד היושב-ראש, מסתפקים ומברכים על התובנות, בתקווה שגם שרים אחרים ילכו בעקבותיו.

ראובן ריבלין: נקווה כולנו.

ציפי חוטובלי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, היום מציינת הכנסת את היום הבין-לאומי לאנשים עם מוגבלויות.

ציפי חוטובלי: בדרך כלל אני עולה לדוכן הזה ומדברת על נושאים שקשורים לעניינים מדיניים, על נושאים שעניינם ארץ-ישראל ועל נושאים שבעיני אנשים רבים הם נושאים ברומו של עולם.

ציפי חוטובלי: בעיני היום הזה הוא אולי המבחן האמיתי לבית הזה, כי במה ייזכר מחוקק אם לא ביכולת שלו לעשות את החיים כאן טובים יותר?

ציפי חוטובלי: ולעשות את החיים כאן טובים יותר זה לא רק ברמה הלאומית, אלא זה גם לעזור לכל אותם אנשים שאינם יכולים להשתלב בחברה אם אנחנו, כמחוקקים, לא נעשה את כל שביכולתנו כדי שכל מערכות השלטון וכל המערכות הציבוריות יהיו נגישות לאנשים שיש להם מוגבלות.

ציפי חוטובלי: בתוך הכותרת הגדולה הזאת, של אנשים עם מוגבלות, בחרתי לעסוק בקבוצת אנשים שבאופן אישי יצא לי להיות בהיכרות קרובה מאוד אתם דרך סיפור אישי של בת דודתי.

ציפי חוטובלי: בת דודתי היא נערה חירשת, בחורה מוכשרת מאוד, שדרכה נחשפתי לעולמו של ציבור החירשים בישראל.

ציפי חוטובלי: אני רוצה להודות למכון לקידום החירש בישראל, שהביא לפני את הנתונים שאני אביא גם לפניכם.

ציפי חוטובלי: בישראל חיים כ-700,000 כבדי שמיעה ו-8,000 חירשים.

ציפי חוטובלי: בת הדודה שלי רצתה מאוד להגיע היום, אבל לא היתה יכולה, כי אין בכנסת שירותי תרגום לשפת הסימנים.

ציפי חוטובלי: לכן היא לא יכולה לשמוע את הדברים שנאמרים כאן, מעל הדוכן הזה.

ראובן ריבלין: בכנס שהיה הביאו גם מי שתרגם לשפת הסימנים, ובהחלט, אם היית שואלת אותי, הייתי אומר לך שיהיו גם יהיו.

אורית זוארץ: בערוץ הכנסת.

ציפי חוטובלי: אז, אדוני היושב-ראש, תודה רבה, אבל אולי הדוגמה הקטנה הזאת מראה את חוסר הנגישות ואת חוסר המודעות של מוסדות ציבור בישראל לצרכים המיוחדים של ציבור החירשים.

ציפי חוטובלי: חוסר המודעות הזה מביא לנתונים קשים של שיעור אבטלה כפול בקרב אוכלוסיית החירשים.

ציפי חוטובלי: הייתי אומרת שאולי המפתח לכול מתחיל בחסימת שערי ההשכלה הגבוהה.

ציפי חוטובלי: חירשים הם אנשים אינטליגנטים, אנשים בעלי כישורים, יצירתיים, אבל יש בעיה אחת, והבעיה היא מבחן הכניסה לאותו מקום שנקרא אוניברסיטה – המבחן הפסיכומטרי.

ציפי חוטובלי: המבחן הפסיכומטרי במהותו לא מותאם בעליל לציבור החירשים בישראל, מהרבה סיבות, אבל בואו ונתחיל מהקושי של השפה.

ציפי חוטובלי: השפה האנגלית, השפה הזרה, שהיא קשה מאוד לרכישה בשביל אדם שהוא לקוי שמיעה, ואין שום מערכת שמתאימה את הצורך הזה, המיוחד, במבחני כניסה לאנשים חירשים למוסדות ההשכלה הגבוהה בישראל.

ציפי חוטובלי: כששערי ההשכלה הגבוהה נחסמים, לא פלא שאותם אנשים מוכשרים וחכמים אינם יכולים להתקדם אחר כך בעולם התעסוקה.

ציפי חוטובלי: אני יודעת שאחרי הציון של היום הזה יהיו שאלות לשר החינוך.

ציפי חוטובלי: אני באמת חושבת שחלק מהאתגר של מערכת החינוך הוא להנגיש את מוסדות ההשכלה הגבוהה לכל אותם אנשים עם מוגבלות.

ציפי חוטובלי: לפעמים לא חושבים על דברים קטנים כמו העובדה שגם כשאדם לקוי שמיעה מגיע אל כיתת הלימוד, כשהוא נכנס כבר בשערי המוסד להשכלה גבוהה, הוא נאלץ הרבה פעמים לעמוד חסר אונים מול מרצה שמדבר מהר מדי, מול העובדה שלא כל המוסדות להשכלה גבוהה בישראל מספקים שירותי תרגום או שירותים אחרים שיכולים לסייע לו.

ציפי חוטובלי: לכן, האתגר הגדול שלנו כאן, כמחוקקים, הוא להנגיש את המוסדות להשכלה גבוהה לציבור החירשים בישראל.

ציפי חוטובלי: יש להניח הצעת חוק שתעסוק בזה.

ציפי חוטובלי: אני רוצה לומר בסוף, אולי, בדברי הסיכום, שהמסר של היום הזה הוא קודם כול להעלות הצעות חוק, ולא רק לדבר על הדברים.

אילן גילאון: חברת הכנסת חוטובלי, התקנות שאנחנו כרגע מאשרים עוסקות בזה.

אילן גילאון: לא צריך הצעות חוק.

ראובן ריבלין: התקנות עוסקות בזה.

ציפי חוטובלי: אבל אני אומרת שוב, שמבחינת הנתונים בשטח אנחנו רואים שהבחינה הפסיכומטרית היא עדיין היא, ואין בלתה.

ציפי חוטובלי: אין הקלות מיוחדות לציבור החירשים.

ציפי חוטובלי: הנקודה הזאת מובילה לכך ש-75% מהחירשים מועסקים בתת-תעסוקה.

ציפי חוטובלי: לצערנו הרב, מעסיקים רבים אינם מעסיקים חירשים בתפקידים ההולמים את כישוריהם, וכך אנשים אינטליגנטים, מוכשרים ויצירתיים אינם מוצאים את מקומם בשוק העבודה.

ציפי חוטובלי: אני רוצה לציין מערכות נוספות – כפי שאמר חברי חבר הכנסת אילן גילאון – שאינן ערוכות לקליטת אנשים שאינם שומעים, למשל מערכת הבריאות.

ציפי חוטובלי: מערכת הבריאות אינה ערוכה לקליטת חולה חירש שאינו מלווה בבן משפחה שומע.

ציפי חוטובלי: היה סיפור מזעזע בשבוע שעבר, של אדם שהיה מוטל על ערש דווי, שהגיע ללא קרובי משפחה, ולצערנו לא הצליחו לתקשר אתו, כי לא היה שם אדם שיכול לדבר בשפת הסימנים.

ציפי חוטובלי: במערכת המשפט קיימים מקרים רבים שבהם חירשים נשפטים גם אם המשפט נערך ללא תרגום לשפת הסימנים, כך שהנאשם אינו מבין את הנאמר במשפט.

ציפי חוטובלי: אמצעי התקשורת – אולי הדרך הכי טבעית אצלנו היום לקבלת מידע – אינם מיישמים את חוק ההקלות לחירש שעבר בכנסת בשנת 2002, שקבע תרגום לכל תוכניות האקטואליה.

ציפי חוטובלי: אולי הדוגמה האישית צריכה להינתן בערוץ הכנסת, המקום הזה שבו אנחנו נואמים את הנאומים שלנו ומדברים את הדברים החשובים – אין כאן תרגום ואין כתוביות.

ציפי חוטובלי: תוכניות האקטואליה החשובות שבערוץ הכנסת אינן מתורגמות.

ציפי חוטובלי: אולי כדאי שהבית הזה יתחיל – – –

ראובן ריבלין: לפחות בשידורים החוזרים.

ציפי חוטובלי: נכון, לפחות בשידורים החוזרים.

ציפי חוטובלי: זאת באמת הבעיה, שלרוב – – –

ראובן ריבלין: כן, בהחלט.

אורלי לוי אבקסיס: בואי נתחיל עם ההנחות על מכשירי שמיעה, שזה ממש הוצאות גדולות, וזה, בעיקר כשכל הזמן צריך להתאים אותם, גם לילד מתבגר וגם – – –

ציפי חוטובלי: אני אומרת שוב, שהבית הזה צריך לקרוא כאן קריאה לדוגמה אישית.

ציפי חוטובלי: אני רוצה לסכם ולומר – – –

ראובן ריבלין: "שמע" מקבלת סיוע מיוחד לזה מהכנסת – ועדת הכספים.

ציפי חוטובלי: אני שמחה שהצטרף אלינו שר החינוך; דיברתי על כך שהמוסדות להשכלה גבוהה עדיין משתמשים במבחן הפסיכומטרי כמבחן הבלעדי לקבלת תלמידים.

גדעון סער: לא בלעדי.

גדעון סער: נוסף על מבחני הבגרות.

ציפי חוטובלי: נכון.

ציפי חוטובלי: תלמידים חירשים אינם יכולים לעמוד בתנאי הסף של המבחן הפסיכומטרי, וחשוב מאוד שמערכת החינוך תתאים את עצמה לאותם אנשים שתנאי המבחן – – –

גדעון סער: אתה בטוחה שבמקרה זה אין התאמות?

ציפי חוטובלי: כן, לפחות מהנתונים שהגיעו אלי.

גדעון סער: אני אבדוק.

ציפי חוטובלי: הייתי אומרת שהאתגר האמיתי שלנו הוא בעניין ההשכלה ובעניין התעסוקה, וכאן גם, כמו כל אוכלוסייה שזקוקה לתמרוץ, אין כללים של העדפה מתקנת לציבור החירשים.

ציפי חוטובלי: לכן חשוב מאוד שאנחנו כאן נקבע ונציב את זה כיעד לאומי, לשלב אוכלוסיות שאינן מועסקות בהתאם לכישורים שלהן במעגל העבודה.

ציפי חוטובלי: לפני חודש השתתפתי באירוע שנערך בסינמטק, על העלאת הנושא למודעות.

ציפי חוטובלי: ראיתי עולם של דממה.

ציפי חוטובלי: סינמטק שלם ישב ודיבר בשפת הסימנים.

ציפי חוטובלי: זה היה מרגש, אבל לצערנו שפת הסימנים אינה מוכרת כשפה, ולכן במקומות רבים אין אפשרות אמיתית לקדם אנשים שזקוקים לשפת הסימנים כשפה שדרכה הם יכולים לרכוש את כלי השפה הבסיסיים ביותר.

ציפי חוטובלי: העניין האחרון הוא עניין ההוראה.

ציפי חוטובלי: אנשים לקויי שמיעה שנכנסים למערכות ההוראה והופכים למורים, הרבה פעמים אינם משתלבים במערכת החינוך כמורים שיכולים ללמד תלמידים לקויי שמיעה – אולי מתוך הניסיון האישי שלהם, שהוא הכי טוב כדי לשמש דוגמה אישית.

ציפי חוטובלי: גם זה אתגר שהייתי מציבה בפני מערכת החינוך: שילוב מורים לקויי שמיעה במערכת, כדי שיוכלו לגדל דור של תלמידים שיבינו שאפשר לקחת דוגמה אישית מאנשים שפרצו את כל המחסומים שדיברתי עליהם.

ציפי חוטובלי: אבל עלינו, המחוקק, מוטל התפקיד לפרוץ את המחסומים, לפתוח את השערים, להנגיש, לקבל, ובעיקר לחוקק כשצריך – להקל כל מה שאפשר למען האוכלוסייה החשובה הזאת, ציבור החירשים בישראל.

ציפי חוטובלי: אדוני היושב-ראש, אני מודה לך על ציון היום הזה בכנסת.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: השר מרגי ישיב על ההצעה לסדר-היום.

ראובן ריבלין: לאחר מכן נעבור לשאלות ישירות לשר החינוך, אשר לגביהן נקבע סדר דיון מיוחד.

ג'מאל זחאלקה: – – –

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, אני רוצה להשלים ולתקן חיסרון קטן בהצעה הקודמת: במאבק של הנשים בירושלים על המקווה הובילה הגברת שמחה בניטה, שיושבת פה ביציע, ולא ראיתי.

יעקב מרגי: ולך, אדוני היושב-ראש, על היום הזה – אני חושב שאתה אוהב להשתמש בזה – ימים כאלה נותנים את התחושה – ואת הביטוי שאתה אוהב לומר, "יש כנסת בירושלים".

יעקב מרגי: כפי שאמרתי קודם, זאת גאווה.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת – – –

דוד רותם: אדוני השר, לא האמנתי שהכנסת עושה את עבודתה והממשלה לא מתנגדת.

ראובן ריבלין: כן, השר מרגי היה ביקורתי יותר מחברי הכנסת.

יעקב מרגי: במקרה הזה אני לא אומר לך "מה שרואים מכאן לא רואים משם".

יעקב מרגי: אני רואה את אותו הדבר גם מהמקום שאני נמצא בו היום.

יעקב מרגי: אני מתכבד להשיב בשם שר הרווחה והשירותים החברתיים, שנבצר ממנו להגיע היום ליום הדיונים.

יעקב מרגי: בבואנו לציין את היום הבין-לאומי למען אנשים עם מוגבלות, חשוב להבהיר כי משרד הרווחה והשירותים החברתיים פועל במגוון מישורים להבטיח את שילובם של אנשים עם מוגבלות בחברה ואת זכותם לשוויון זכויות והזדמנויות מלא, לכבוד וכן למימוש אישי ותעסוקתי.

יעקב מרגי: וזאת האג'נדה המובהקת של המשרד, אשר פועל ללא לאות לקידומה.

יעקב מרגי: חירשות היא מום המתבטא באובדן חלקי או מלא של יכולת השמיעה.

יעקב מרגי: היא עשויה להופיע בלידה, בשלבי התפתחות מאוחרים יותר או עקב מחלה, פציעה, תאונה או חבלה מתמשכת.

יעקב מרגי: חירשות נחשבת לנכות, היות שהיא פוגעת ביכולת לתקשר, מקשה על האדם את ההשתלבות בחברה וחושפת אותו לסיכונים.

יעקב מרגי: משרד הרווחה והשירותים החברתיים והמוסד לביטוח לאומי מקיימים מגוון תוכניות ופתרונות לקידום השתלבותה של אוכלוסיית החירשים וכבדי השמיעה בישראל בחברה ובתעסוקה, בסיוע לקיום אורח חיים רגיל ככל האפשר.

יעקב מרגי: חירשים ולקויי שמיעה זכאים לתהליך שיקום מקצועי-תעסוקתי באגף השיקום בביטוח הלאומי, שבמהלכו מוקצות עבורם שעות תרגום אשר מאפשרות להם ללמוד ולהשתלב בהכשרה מקצועית מתאימה לקראת התערותם בשוק החופשי.

יעקב מרגי: קיימות תקנות העוסקות בהשתתפות המדינה במימון התאמות לאנשים עם מוגבלות עד לסך 19,000 שקל לאדם חירש או לקוי שמיעה, על מנת לסייע בהשתלבותו בתעסוקה ולהנגיש את סביבת העבודה עבורו מבחינת תקשורת, שפה ודיבור.

יעקב מרגי: במסגרת הסכם שנחתם בין הממשלה לארגון החירשים בישראל בשנת 2002, ניתנים לחירשים וללקויי השמיעה הזכאים שירותי תמיכה ותקשורת.

יעקב מרגי: שירותים אלו כוללים דמי תקשורת חודשיים בסך 320 ש"ח, שמטרתם סיוע במימון ההוצאות השוטפות כתוצאה מהלקות, וכן סל תקשורת בסך 3,500 ש"ח, שניתן אחת לארבע שנים ומיועד למימון רכישת אביזרי עזר לתקשורת.

יעקב מרגי: בנוסף, ניתנים שירותי תרגום ותמלול.

יעקב מרגי: מערכות הסיוע האלה מאפשרות להקל את דרכי התקשורת וההשתלבות בתעסוקה ובחברה.

יעקב מרגי: מעל 5,000 אנשים זכאים לסל תקשורת ולדמי תקשורת מדי שנה.

יעקב מרגי: כ-1,300 נוספים הם בעלי זכאות חלקית ומסתייעים בשירותי תמיכה מסוימים.

יעקב מרגי: במקביל לשירותים אלה, משרד הרווחה והשירותים החברתיים מפתח קשת רחבה של מענים לאנשים חירשים ולקויי שמיעה לשם העשרת המיומנויות התעסוקתיות והחברתיות שלהם.

יעקב מרגי: בין שירותים אלו ניתן למנות מרכזים לשיקום מקצועי-תעסוקתי, מועדונים חברתיים, תחנות מידע לחירשים ולקויי שמיעה ומועדוניות שיקומיות לבני-נוער חירשים.

יעקב מרגי: חשוב לציין כי בהנחיית שר הרווחה יצחק הרצוג פועל משרד הרווחה והשירותים החברתיים להכשרתם של מתורגמנים לשפת הסימנים ממגזרים שונים – חרדים, מיעוטים, תושבי פריפריה – על מנת לתת באמצעותם שירותי תרגום לאוכלוסיות לקויות שמיעה, אשר מהווים כלים להתמודדות עם הלקות ולהתערות נוחה יותר בחברה.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לסיום: השר הרצוג קורא לכל משרדי הממשלה להתגייס ולסייע בהשתלבותה של אוכלוסיית החירשים וכבדי השמיעה בשוק העבודה ובחברה ולהצטרף למטה הפועל בראשות מנכ"ל המשרד, מר נחום איצקוביץ.

יעקב מרגי: מדובר במעשה חשוב בדרך לכינון חברה שוויונית וצודקת.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, תודה.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה לשר מרגי על תשובותיו המפורטות בשם השרים האחרים ועל הידע שהוא הפגין באופן אישי בנושאים חשובים אלה.

ראובן ריבלין: עד כאן ציון היום הבין-לאומי לאנשים עם מוגבלויות.

ראובן ריבלין: פעם נוספת, תודה לחבר הכנסת מטלון, לחבר הכנסת גילאון ולחברת הכנסת זוארץ על הטיפול בקיום היום בוועדות הכנסת ובכנסת כולה.

ראובן ריבלין: אני מזמין את שר החינוך בשעה הבאה לבוא ולענות, כי בתום השעה אנחנו נתכנס לחוג המקרא בחדר ההרצאות.

ראובן ריבלין: עד אז השר ישיב על שאלות חברים, חברי הכנסת וחברות הכנסת, באותם נושאים שהשר קבע, וחברי הכנסת מוזמנים לשאול אותו שאלות נוספות בנושאים של יישום "אופק חדש", החינוך לערכים, שירות צבאי ואזרחי בהתנדבות, חיזוק החינוך הרשמי, חיזוק מעמד המורה ותוצאות בחינות המיצ"ב.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, אני מזמין את השואל הראשון, חבר הכנסת סעיד נפאע, לשאול את השר את שאלתו הראשונה.

ראובן ריבלין: אדוני השר ישיב, ואתה תוכל לשאול שאלה נוספת.

ראובן ריבלין: אנחנו לא נגביל.

ראובן ריבלין: אנחנו נמצאים במצב שבו החברים מוזמנים לשאול את השר על מנת ללבן ולראות את תפקוד משרד החינוך באותם נושאים שנוגעים בחיינו.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נפאע, בבקשה.

סעיד נפאע: כבוד השר, בכפר ירכא קיים בית-ספר אזורי למדעים המקבל אל בין כתליו תלמידים מצטיינים מכל האזור.

סעיד נפאע: ברצוני לשאול: 1.

סעיד נפאע: למה בית-הספר הזה לא זוכה להכרה של המשרד לצורך הסעת תלמידים?

סעיד נפאע: 2.

סעיד נפאע: אם נכון הדבר, האם המשרד מתכוון להעניק הכרה זו כמו ליתר בתי-הספר כדוגמתו?

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נפאע, אתה יכול לשבת.

ראובן ריבלין: אדוני, בבקשה.

גדעון סער: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הנושא של בית-הספר האזורי למדעים בירכא מוכר לי.

גדעון סער: גם פגשתי באחרונה את יושב-ראש בית-הספר – בעצם אני לא יודע מהו התואר הפורמלי.

ראובן ריבלין: מנהל.

גדעון סער: לא.

גדעון סער: הוא יושב-ראש העמותה, שהיה ראש מועצת חורפיש, רכאד חיר אלדין.

גדעון סער: הוא שוחח אתי בנושא הזה.

סעיד נפאע: – – –

גדעון סער: הנושא הזה יעלה במסגרת ישיבה שאני מקיים מחר על כל נושא החינוך במגזר הדרוזי והצ'רקסי, וזה בין הנושאים שיעלו מחר בישיבה הזאת שאני אקיים.

גדעון סער: התקיים דיון בנושא הזה אצל מנכ"ל המשרד לפני כחודש.

גדעון סער: בית-הספר הוא במעמד מוכר שאינו רשמי.

גדעון סער: הוא מנוהל על-ידי עמותת בית-הספר למדעים למגזר הדרוזי ירכא.

גדעון סער: הוא מתקשה לגבות אגרת תלמידי-חוץ מהרשויות ששולחות את התלמידים, ולכן נוצר גירעון כספי גדול בתקציב, שמעמיד בסכנה את המשך קיומו.

גדעון סער: אני בדעה שהמשך קיומו חשוב.

גדעון סער: בישיבה שעליה דיברתי עכשיו, שהתקיימה אצל מנכ"ל משרד החינוך בסוף חודש אוקטובר, הנחה המנכ"ל את חשב המשרד להמשיך בגיבוש תוכניות הבראה לבית-הספר על מנת שניתן יהיה לצמצם את הגירעון שנוצר ולהמשיך בפעילותו התקינה של המוסד.

גדעון סער: נוסף על כך, אנחנו שוקלים את האפשרות להגדיר את בית-הספר כבית-ספר ייחודי על-אזורי לעדה הדרוזית, ובכך לאפשר את המשך הסיוע לבית-הספר, ובכלל זה סבסוד הסעות.

גדעון סער: אני רוצה לציין שהמשרד רואה חשיבות רבה בקיום בית-הספר ויעשה על מנת לסייע לו, והכול במסגרת החוק.

גדעון סער: כפי שאמרתי, הנושא יעלה מחר בישיבה מיוחדת שתתקיים אצלי.

גדעון סער: אני מקווה שנוכל למצוא פתרונות.

ראובן ריבלין: יש למישהו משהו לשאול בנושא הספציפי הזה?

ראובן ריבלין: תודה רבה לכבוד השר ולחבר הכנסת נפאע.

ראובן ריבלין: אני מזמין את חברת הכנסת סולודקין להעלות את שאלותיה.

ראובן ריבלין: אני כבר אומר שאחריה אני מזמין את חברת הכנסת אורית זוארץ.

מרינה סולודקין: אדוני היושב-ראש, כבוד שר החינוך, אחד הכלים החשובים ביותר שיש למדינה להציע הוא כישורי שפה.

מרינה סולודקין: עולים שזכו לכך והצליחו לפתח כישורי שפה השתלבו טוב יותר במשק והפכו יצרניים ותורמים יותר לחברה הישראלית.

מרינה סולודקין: בשנתיים האחרונות חלה ירידה במצבת המורים המלמדים באולפנים ללימוד עברית בשיעור של 30%, בשל פרישת מורים לגמלאות.

מרינה סולודקין: ברצוני לשאול: 1.

מרינה סולודקין: האם יש מעקב אחרי מספר המורים ללימוד העברית נוכח יעדי גידול העלייה שמציבה ממשלת ישראל?

מרינה סולודקין: 2.

מרינה סולודקין: האם יש גיוס של מורים צעירים ללימוד עברית כדי להשלים חוסר זה ולרענן את השורות?

מרינה סולודקין: תודה.

גדעון סער: אדוני היושב-ראש, חברת הכנסת סולודקין העלתה נושא שמוכר לי גם ממאבק משותף שניהלנו בכנסת הקודמת.

גדעון סער: באמת, אחד היעדים של האגף לחינוך מבוגרים הוא לתת מענה לצרכים מיידיים ולא רק מיידיים של כלל אוכלוסיית העולים בתחום של הקניית השפה העברית והתרבות העברית.

גדעון סער: מאז קום המדינה מספר מוערך של מיליון וחצי עולים מבוגרים רכשו את השפה העברית במסגרות שונות שמוצעות על-ידי האגף לחינוך מבוגרים.

גדעון סער: בשנים האחרונות צומצם מספר המורים במערכת האולפנים בכ-30%.

גדעון סער: לעתים הדבר נומק בירידה בהיקף העלייה לישראל.

גדעון סער: אני נפגשתי עם מורות האולפנים סמוך לאחר כניסתי לתפקיד.

גדעון סער: אני מתכוון לשמור על הפעילות הזאת.

גדעון סער: היה אפילו רעיון – שלדעתי היה רעיון לא מוצלח – להעביר את הנושא הזה למשרד אחר, ואני זוכר שחברת הכנסת סולודקין אז נאבקה נגד זה.

גדעון סער: היום מספר המורים שמלמדים באולפנים הוא 495.

גדעון סער: אני לא חושב שכיום יש חוסר.

גדעון סער: אם מספר העולים יעלה מעבר להצבת היעד באופן פרקטי בצורה שנצדיק את זה, אנחנו בוודאי נגייס מורים חדשים לענות על הצורך של קליטת עולים בדרך המקצועית הטובה ביותר.

גדעון סער: אני לא מקבל כרגע מהשטח מידע על צורך נקודתי בגיוס מורים.

יצחק וקנין: אני מבין שיש לך שאלה נוספת.

מרינה סולודקין: אני מאוד מכבדת את השאיפות שלך שכל אזרחי מדינת ישראל ידעו את השפה העברית, השפה הלאומית שלנו.

מרינה סולודקין: אני אגיד לך שהקשר הזה רק בין עולים חדשים למורים באולפן הוא קשר לא נכון.

מרינה סולודקין: אנחנו צריכים ללמוד מהניסיון של המדינות האחרות.

מרינה סולודקין: אני גיליתי שבארצות-הברית יש למהגרים אפשרות שלוש פעמים בחיים שלהם לקבל חינם מהמדינה 700 שעות של שפה.

מרינה סולודקין: במדינתנו מקבלים מינימום, שזה 350 שעות של לימודי שפה.

מרינה סולודקין: אולי זה מספיק בשלב הראשון, כשאנשים מגיעים לארץ.

מרינה סולודקין: מה שחשוב – הציבור סובל מזה.

מרינה סולודקין: איך הוא סובל?

מרינה סולודקין: אחר כך קשה מאוד למצוא את המסגרות כדי להמשיך את לימודי השפה.

מרינה סולודקין: לזה אין תשובה בתשובתך.

גדעון סער: מה היית מציעה באופן פרקטי?

גדעון סער: כי הרי גיוס מורים חדשים לא ירחיב בהכרח את מסגרת השעות.

גדעון סער: נגיד שיש תקציבים נוספים, במה היית משקיעה?

מרינה סולודקין: אני מאוד רוצה את הרמות הגבוהות של השפה, שתהיה יכולת ללמוד בשלבים, אחרי חמש שנים, אחרי עשר שנים.

גדעון סער: תוכנית המשך.

מרינה סולודקין: תוכנית המשך.

מרינה סולודקין: העלייה של שנות ה-90 כמעט 20 שנה כאן.

מרינה סולודקין: לפי הנתונים אנחנו רואים ש-30%–50% לא קוראים לא עיתונות ולא ספרים, ובלי זה אי-אפשר להשתלב בצורה אמיתית בחברה ובמדינה.

מרינה סולודקין: אני חושבת שזו חובה שלנו לתת את ההזדמנות, ומי שיכול ייקח את זה.

מרינה סולודקין: אני אציג לך את המקרה הפרטי שלי.

מרינה סולודקין: אמא של בעלי, בת 86, ממשיכה ללמוד עברית במסגרת פרטית יחד עם קשישות אחרות, בבית הפרטי של מישהו.

מרינה סולודקין: יש צורך אבל אין יכולת, המדינה לא מספקת.

מרינה סולודקין: כל הדיבורים על ציונות, על השתלבות – זה כלום בלי ידע של השפה.

גדעון סער: תודה, גברתי.

גדעון סער: הצורך בטוח קיים.

גדעון סער: אני לא יודע עד כמה במסגרת התקציבית הקיימת אני יכול לתת לזה מענה.

גדעון סער: אני חייב להיות כן ולומר שגם מבחינת סדר העדיפויות אני לא בטוח – ואני לא מזלזל בצורך ובנקודה שהעלית, זו נקודה אמיתית.

גדעון סער: אבל אם יש לי תוספת משאבים, האם אני משקיע אותם באופן כזה או מגדיל את התקציבים של האגף לקליטת עלייה לסיוע לתלמידים עולים – זו שאלה מאוד כבדה.

גדעון סער: אבל נתת רעיון של תוכנית המשך, ואני אעלה את זה מול הדרגים המקצועיים לראות אם ניתן לעשות משהו בעניין הזה.

יצחק וקנין: תודה על תשובת השר.

יצחק וקנין: השואלת הבאה – חברת הכנסת אורית זוארץ.

אורית זוארץ: כבוד השר, השאלות שאני מעלה הן מהלך משלים להצעת החוק שהגשתי לביטול ועדת ההריונות.

אורית זוארץ: בישראל 15% מהפונות לקבלת היתר הן מתחת לגיל 19 ו-44% מהפונות לקבלת ההיתר הן רווקות – – –

יצחק וקנין: אני מבקש לקרוא את השאלות בהתאם.

אורית זוארץ: כתבתי לשר: בישראל מבוצעות מדי שנה 20,000 הפלות חוקיות ו-28,000 הפלות בלתי חוקיות.

אורית זוארץ: ניתן להפחית את מספר ההפלות באמצעות מהלך משלים של חינוך, הדרכה והסברה שיוענקו לבני-הנוער ולנערות בשלבים שבהם הם נחשפים לראשונה לנושא.

אורית זוארץ: 1.

אורית זוארץ: באיזה גיל מתחיל החינוך המיני במערכת החינוך, ומהו היקף השעות הניתן לכל שכבת גיל?

אורית זוארץ: העברתי כמה שאלות, ואני אשאל אותן אחת-אחת.

גדעון סער: אני אתייחס באופן מפורט לנושא.

גדעון סער: חינוך מיני ניתן בבתי-הספר במסגרת תוכנית שדיברתי עליה מעל הדוכן הזה, שנקראת "כישורי חיים".

גדעון סער: פרקים של הנושא משולבים בתוכנית הזאת מכיתה ב'.

גדעון סער: אני אתן פירוט תמציתי – כיתה ב': מודעות לעצמי, לגוף ולרגשות; כיתה ד': בנים בנות.

גדעון סער: אני אציין גם את מספר השעות.

גדעון סער: כיתה ה': חברות – עשר שעות; כישורי חיים במסיבה – חמש שעות; כיתה ו': היכרות עם שינויים גופניים ורגשיים, תחילת ההתבגרות – שלוש שעות; חברות בין המינים – ארבע שעות; הטרדה מינית – חמש שעות; כיתה ז': הטרדה מינית – ארבע שעות; כיתה ח': חברות ואהבה – ארבע שעות; דימוי גוף – חמש שעות; פורנוגרפיה ותכנים בלתי ראויים ברשת האינטרנט – ארבע שעות; התמודדות עם המדיה – שש שעות; כיתה ט': מהתנהגות מינית נורמטיבית לפגיעה מינית – שלוש שעות; זהות מינית הומו-לסבית – שלוש שעות; מניעת איידס – ארבע שעות.

גדעון סער: חטיבה עליונה – פרקים שונים בחינוך המיני שמותאמים לגיל על-פי שיקול הדעת של בית-הספר.

גדעון סער: ההמלצה – לקיים שישה מפגשים בכל שנה.

גדעון סער: כיתה י"א: חברות וזוגיות ללא אלימות – עשר שעות.

גדעון סער: עד כאן הפירוט.

גדעון סער: בחינוך המיני במגזר הממלכתי מועברים מסרים אחידים.

אורית זוארץ: אתה עונה ברצף על כל השאלות?

גדעון סער: אני עכשיו בשאלה 2.

יצחק וקנין: אני מציע דבר כזה על מנת שיהיה סדר.

יצחק וקנין: את חייבת לקרוא את כל השאלות שלך בלי הפסקה, ואחרי כן הוא ישיב על הכול.

אורית זוארץ: 2.

אורית זוארץ: האם ישנם מסרים אחידים המועברים על-ידי משרד החינוך בנושא?

אורית זוארץ: 3.

אורית זוארץ: מי מעביר את שיעורי החינוך המיני ואיזו הכשרה הוא מקבל לשם כך? 4.

אורית זוארץ: האם במסגרת החינוך המיני ניתן מידע על אמצעי המניעה וחשיבות השימוש בהם, ומהו המידע הניתן?

אורית זוארץ: 5.

אורית זוארץ: האם במסגרת המידע הניתן מדובר על כניסה להיריון לא רצוי והסבר על ההליך הרפואי והביורוקרטי שנערה המבקשת לעבור הפלה נאלצת לעבור?

אורית זוארץ: 6.

אורית זוארץ: האם יש הבדל בין חינוך הניתן במערכת החינוך הממלכתי לחינוך במערכת החינוך הממלכתי-דתי מבחינת היקף השעות, שכבת הגיל שבה מקבלים תלמידים את החינוך המיני ואופי המסרים המעוברים?

אורית זוארץ: 7.

אורית זוארץ: האם משרד החינוך מפקח על החינוך המיני ועל המסרים המועברים גם בזרמים הפרטיים?

אורית זוארץ: 8.

אורית זוארץ: מהי הקצאת התקציב לנושא בכל אחד מזרמי החינוך?

אורית זוארץ: תודה.

גדעון סער: התשובות הן כדלקמן: 2.

גדעון סער: לשאלה השנייה התשובה היא כן.

גדעון סער: בחינוך המיני במגזר הממלכתי מועברים מסרים אחידים.

גדעון סער: להלן מבחר ממסרים אלה: חשיבות קבלת מידע מעודכן על מיניות, אמצעי מניעה ומין בטוח; התמודדות עם מיתוסים בתחום; טיפוח אחריות הדדית ושוויון ביחסים בין המינים; חשיבות יצירת קשר בין-אישי ותקשורת בין-אישית כבסיס ליצירת קשר זוגי.

גדעון סער: לכל אחד יש זכות לביטוי שלם של המיניות שלו.

גדעון סער: 3.

גדעון סער: היועצים החינוכיים, או לחלופין המחנכים, בהדרכת היועצים החינוכיים, מעבירים את שיעורי החינוך המיני בבית-הספר במסגרת תוכנית "כישורי חיים".

גדעון סער: היועצים החינוכיים עוברים הכשרה מתאימה בתחום, לעתים משולבות בעבודה החינוכית גם עמותות שמתמחות בתחום על בסיס הקוריקולום.

גדעון סער: 4.

גדעון סער: מידע על אמצעי מניעה ניתן במסגרת שיעורי החינוך המיני.

גדעון סער: המידע מתייחס למגוון אמצעי מניעה.

גדעון סער: 5.

גדעון סער: הנושאים היריון לא רצוי והפלה מטופלים בחטיבה העליונה.

גדעון סער: לא ניתן הסבר במסגרת הכיתה כולה על ההליך הרפואי והביורוקרטי שנערה המבקשת לעבור הפלה נאלצת לעבור.

גדעון סער: הסבר כזה נמסר באופן אישי, באווירה תומכת, כאשר הוא רלוונטי לנערה.

גדעון סער: 6.

גדעון סער: בחינוך הדתי יש תוכנית בשם "המשפחה הדתית" – מטבע הדברים בחינוך הדתי זה שונה מהאופי שבחינוך הממלכתי.

גדעון סער: כאמור, "משפחה דתית – התמודדות בעולם משתנה".

גדעון סער: התוכנית הזאת מיועדת לכיתות ז' עד י"ב, ובנויה משלושה חלקים: מתבגרים, חברות ולקראת הקמת משפחה.

גדעון סער: הפרק על המתבגרים עוסק בהתבגרות הפיזית, המינית והנפשית של הבן ושל הבת; שליטה על היצר; דימוי עצמי ודימוי גוף; שמירת הברית; קבלת החלטות; סיכויים וסיכונים – כגון התמכרויות, איידס, הפרעות אכילה והתנהגויות אובדניות.

גדעון סער: הפרק על החברות עוסק בנושאים הקשורים ליחסים שבינו לבינה לאור מקורות היהדות.

גדעון סער: הפרק על הקמת משפחה קשור לבחירת בן-זוג, נורות אדומות בזוגיות והקדושה בחיי הנישואים וביחסים שבין המינים.

גדעון סער: התוכנית משולבת בידע פסיכולוגי, רפואי, ביולוגי והלכתי.

גדעון סער: כל הלמידה היא פונקציה של אורח החיים הדתי, המחויב להלכה.

גדעון סער: בבתי-הספר מקצים שעה שבועית ללמידת הנושא.

גדעון סער: מינהל החינוך הדתי יוזם השתלמויות נרחבות למורים ולמחנכים, כיצד להפעיל את התוכנית בכיתות.

גדעון סער: בבתי-הספר החרדיים הנושא הוא ברוח היהדות ועל-פי ההלכה היהודית – תוכנית לימודים בנויה לקראת ההכנה לבניית בית – חיי נישואים – מועברת לתלמידים בכיתות י"ב על-ידי מורים ומורות שהם מומחים להעברת הנושא, ונחשבת יחידה פנימית.

גדעון סער: 8.

גדעון סער: התקציב בחינוך הממלכתי המוקצה לנושא זה הוא 500,000 שקלים, ונוסף על כך משרת פיקוח ברמה ארצית.

יצחק וקנין: חברת הכנסת זוארץ, שאלה נוספת באותו נושא.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מסעוד גנאים, תוכל לשאול שאלה נוספת באותו נושא.

אורית זוארץ: בשאלה 5 שאלתי אם ניתן הסבר.

אורית זוארץ: כבוד השר השיב שההסבר ניתן, אם הבנתי אותך נכון, רק על-פי הצורך – במידה שיש צורך, וזה בחטיבה העליונה.

אורית זוארץ: כבוד השר, אני מפנה את תשומת לבך לעובדה שגם נערות צעירות מחטיבת הביניים נכנסות להיריון.

אורית זוארץ: האם אין מקום להרחיב את ההדרכה כבר לחטיבות הביניים?

אורית זוארץ: האם אין מקום, לדעתך, כבוד השר, לתת הסבר על ההליך הרפואי והביורוקרטי שנערה המבקשת לעבור הפלה נאלצת לעבור בעצם עוד לפני שהיא נכנסת להיריון או זקוקה להדרכה הזאת מהיועצת המחנכת או הפסיכולוגית – כדי שנעשה את העבודה בטרם?

אורית זוארץ: לגבי התקציב, אמרת שזה 500,000 שקלים בממלכתי, אבל מה קורה עם הזרמים האחרים – כל אחד מזרמי החינוך?

יצחק וקנין: תודה.

גדעון סער: לשאלה הראשונה – ניתן מידע על אמצעי מניעה, כולל מידע מאוד קונקרטי בנושא היריון לא רצוי והפלה.

גדעון סער: השאלה שלך אם ניתן הסבר במסגרת השיעור הפרונטלי על ההליך הרפואי והביורוקרטי – הסבר כזה ניתן בדרך כלל באופן אישי, כשהוא רלוונטי.

אורית זוארץ: כשהיא נכנסה להיריון, כבוד השר?

גדעון סער: למשל.

אורית זוארץ: למה לא לעשות את זה בטרם?

אורית זוארץ: אנחנו מדברים על – – –

גדעון סער: כי ההסבר שצריך להינתן בטרם מתייחס לשאלה 4.

גדעון סער: התשובה על שאלה 4 היא שזה ניתן.

גדעון סער: לאחר מכן, איזה הליכים צריך לעבור – – –

אורית זוארץ: זה חלק מההסבר, חלק מהסיכונים.

גדעון סער: אני מוכן להעביר את השאלה שלך פעם נוספת לדרגים המקצועיים.

גדעון סער: אני לא רואה פה חוסר מהותי באיזה שלב שלא מובהר.

גדעון סער: לשאלה על ההקצאה התקציבית לחינוך הדתי – אין לי כאן תשובה.

גדעון סער: אני מוכן לבדוק ולחזור אלייך.

אורית זוארץ: בכל הזרמים.

גדעון סער: אמרתי מה ההקצאה בזרם הממלכתי.

גדעון סער: לשם השלמת התשובה אני צריך לחזור ולבדוק את העניין.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת זוארץ.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מסעוד גנאים, באותו נושא.

מסעוד גנאים: אל תדאג, אדוני היושב-ראש.

מסעוד גנאים: זה באותו נושא.

מסעוד גנאים: לא נדבר על החלל.

יצחק וקנין: אני פועל על-פי התקנון.

מסעוד גנאים: כבוד השר, אדוני היושב-ראש, מתוך היכרות עם הנושא, כמורה וכרכז החינוך החברתי בבית-ספר תיכון, אני יודע שאת נושא "כישורי החיים" העבירה היועצת החינוכית, אבל לא די בזה.

מסעוד גנאים: צריך הרבה שעות כאלה.

מסעוד גנאים: מצאנו – גם מתוך היכרות עם הנושא – שמי שצריך חינוך מיני הם גם ההורים, כי המודעות אצל ההורים והמשפחות בנושא הזה היא איומה.

מסעוד גנאים: בחברה מסורתית יותר, כמו החברה הערבית, העניין מאוד רגיש, ולכן חשוב מי, ואיך – ואיך מציגים את זה.

מסעוד גנאים: אני רוצה להדגיש שבתוכניות של משרד החינוך, אם זה במסגרת "כישורי חיים" או תוכניות אחרות, צריך להביא בחשבון שגם את ההורים צריך לחנך.

מסעוד גנאים: תודה.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: אני מציע, אדוני השר, מאחר שחברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס מבקשת גם היא לשאול, שהיא תשאל שאלה והשר יענה לכולם יחד.

יצחק וקנין: דרך אגב, אני עושה את זה מחוץ למסגרת התקנונית, מכיוון שאפשר לאפשר רק לאחד לשאול באותו נושא, אבל אני מאפשר.

יצחק וקנין: אני גם חושב שזה נושא מאוד חשוב, וחשוב שתישאלנה השאלות.

יצחק וקנין: השר, כפי שאני מכיר אותו, גם עונה לעניין, וזה חשוב מאוד.

גדעון סער: תודה, אדוני.

אורלי לוי אבקסיס: כבוד השר, אנחנו יודעים שבחלק מבתי-הספר לא נמצאת בכלל יועצת חינוכית, וזה דבר שצריך להדליק אצלנו נורה אדומה, בעיקר כאשר אנחנו מדברים על ילדים, על בני-נוער ועל מיניות.

אורלי לוי אבקסיס: עם מה שקורה היום, עם כל התקשורת החזותית ועם אתרי האינטרנט הבלתי-ממומנים, הנגישות הקלה-מדי של הילדים למה שקורה שם, והבלבול בגיל נורא צעיר, מה גם שההתפתחות היום הולכת ומקדימה את הזמן.

אורלי לוי אבקסיס: אני רואה היום ילדים בכיתה ג', ד', עם התפתחות קצת מעבר למה שאנחנו היינו.

אורלי לוי אבקסיס: הרבה פעמים אין קורלציה בין ההתפתחות הפיזית להתפתחות הרגשית של הילד, והבלבול הזה הוא גדול.

אורלי לוי אבקסיס: חשוב שדווקא במסגרת של בתי-הספר יהיו גם המקום וגם היכולת לילד לדעת שיש כתובת, שיש יועצת חינוכית שיש לה גם ניסיון וגם גישה נכונה – איך לדבר עם הילדים על הנושא הזה בלי להפחיד.

אורלי לוי אבקסיס: בנושא של "כישורי חיים" – יש יותר מדי נושאים שנכנסים לאותה שעת מחנך של פעם בשבוע, לכן מן הראוי שתהיה לפחות יועצת חינוכית בכל בית-ספר.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה.

גדעון סער: תודה.

גדעון סער: אדוני היושב-ראש, לשאלותיו של חבר הכנסת גנאים – אכן, בדרך כלל היועצות החינוכיות מעבירות – לעתים המחנכים מעבירים.

גדעון סער: אם אתה שואל אותי מה הדבר המרכזי שאנחנו צריכים לעשות היום בהקשר הזה, לדעתי זה לוודא את הטמעת התוכנית של "כישורי חיים", כי לא כל בתי-הספר – ולפי האינדיקציות שלי אפילו רוב בתי-הספר עדיין לא מעבירים בפועל את השיעור ב"כישורי חיים".

גדעון סער: אחת ההנחיות שלנו עוסקת בדיוק בזה, כי בגלל המצוקה בשעות בכלל, לעתים התוכנית הזאת – שהיא תוכנית חשובה – נופלת קורבן.

גדעון סער: לכן ההתקדמות הגדולה ביותר שאנחנו יכולים לעשות כרגע היא לוודא את ההטמעה על בסיס התוכניות הקיימות בכמה שיותר בתי-ספר במערכת החינוך.

גדעון סער: לגבי נושא ההורים, באמת הצדק אתך, אבל אינני יודע בשלב זה מה אנחנו יכולים לעשות בהקשר הזה.

גדעון סער: אני יכול להגיד לך שבנושאים מסוימים שאנחנו רוצים לעשות בהם שינוי, כמו בנושא האלכוהול – צריכת אלכוהול מוגזמת על-ידי ילדים ובני-נוער – אנחנו כן משלבים סדנאות עם ההורים, כי אנחנו חושבים שזה צריך להיות מאבק חברתי כולל.

גדעון סער: מערבים גם חינוך לא פורמלי – תנועות נוער ומנהיגי נוער – וגם את ההורים, כי עם זה אי-אפשר להתמודד רק באמצעות מערכת החינוך הפורמלית.

גדעון סער: עם זאת, היקף הפעילות שאנחנו יכולים לבצע עם הורים היא מטבע הדברים מוגבלת.

גדעון סער: חברת הכנסת לוי אבקסיס התייחסה למחסור ביועצים חינוכיים, וזאת נקודה נכונה.

גדעון סער: בין הדברים שאנחנו נעלה במסגרת התביעות שלנו לקראת תקציב 2011, אם יהיה תקציב חד-שנתי, ובוודאי אם יהיה תקציב דו-שנתי, זה בקשה להשלים – או לפחות לצמצם – חסרים בהיקפים משמעותיים, גם של יועצים חינוכיים וגם של פסיכולוגים במערכת.

גדעון סער: לגבי אתרי האינטרנט, שוחחתי ביום ראשון השבוע עם שר התקשורת.

גדעון סער: אנחנו רוצים ביחד, משרד החינוך ומשרד התקשורת, לקיים תוכנית של אינטרנט בטוח.

גדעון סער: סיכמנו עם השר כחלון שצוותים מקצועיים של שני המשרדים יעבדו עכשיו על גיבוש תוכנית כזאת.

גדעון סער: לגבי הנושא של "כישורי חיים", מבחינת הקצאת הזמן במערכת זה לא שעת המחנך – זה שעתיים בשבוע שאמורים לבצע.

גדעון סער: אני מודע לזה שפעמים רבות, ובמידה רבה יותר בחינוך הממלכתי-דתי, שסובל ממצוקה עוד יותר גדולה, הקצאת הזמן לא מבוצעת או מבוצעת בחלקה.

גדעון סער: ולכן אני חוזר על מה שאמרתי לחבר הכנסת גנאים: האתגר שלנו הוא להטמיע את הנושא הזה בכמה שיותר בתי-ספר, ואנחנו פועלים בכיוון הזה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת זוארץ, לחבר הכנסת מסעוד גנאים ולחברת הכנסת אורלי לוי.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים לשואל הבא – חבר הכנסת אברהים צרצור.

יצחק וקנין: הוא לא נמצא.

יצחק וקנין: אם כן, נעבור לחבר הכנסת איתן כבל.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, האמת שהיתה לי שאלה אחרת, שעלתה בימים האחרונים, אבל זה מנוגד לכללים, אז אני אוותר עליה.

גדעון סער: לי אין בעיה.

גדעון סער: אם היושב-ראש יסכים, אני מוכן לענות לך על כל שאלה.

איתן כבל: האמת שהיא שאלה גדולה, והיא נוגעת לעניין של ביטול חטיבות הביניים, שזה נושא שהוא – – –

גדעון סער: אם היושב-ראש ירשה.

יצחק וקנין: מאחר שהשר מסכים, אז מי אני שלא אסכים לאיתן כבל.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: השאלה נוגעת להעלאת רמת המורים בישראל.

איתן כבל: ברצוני לדעת אילו פעולות בכוונתך לנקוט על מנת להעלות את רמת המורים במוסדות החינוך – זאת שאלה מרכזית בכלל בהוויה שלנו, והיא נוגעת לכל אחד מאתנו.

איתן כבל: והשאלה השנייה, ונגעתי בזה בקליפת האגוז, נוגעת לחטיבות הביניים, שזה נושא שמצריך, לטעמי לפחות, חשיבה מחודשת.

איתן כבל: מה שהיה נכון אז, ראוי לבחון אותו, ומה שיותר מהר.

איתן כבל: אני תומך בכל לבי בביטול חטיבות הביניים ובהחזרת האינטימיות הנכונה לתלמידי בתי-הספר.

איתן כבל: תודה.

גדעון סער: תודה, חבר הכנסת כבל.

גדעון סער: אתחיל מהשאלה השנייה.

גדעון סער: אני סבור, כמוך כנראה, שחטיבות הביניים היו מהלך שגוי בשעתו.

גדעון סער: הוא בוצע בהדרגתיות במהלך כשני עשורים, מתוך כוונה חיובית לקיים אינטגרציה.

גדעון סער: אבל היום אני חושב שהרוב לפחות חושבים שזה היה שגוי.

גדעון סער: לבטל את זה או להפוך את זה היום – זה מאוד מורכב ומאוד מסובך.

גדעון סער: שווה בנפשך רק כמה שנים לקח לבצע את הרפורמה הזאת, ותחשוב שהיום אתה הופך את כל בתי-הספר, אלה שיש בהם נגיד שש שנים, לשלוש שנים או לארבע שנים.

גדעון סער: למעשה זו השקעה אדירה בתשתיות פיזיות כדי לבצע את הדבר הזה, בשעה שאתה יודע איזה פיגור בתשתיות פיזיות יש במערכת בכלל.

גדעון סער: כשאתה בא לחשוב במונחים של כסף גדול, במה להשקיע את הכסף הגדול – וזה מתקשר לשאלה הבאה שלך בנושא חיזוק מעמד המורה וכדומה – אז אתה צריך להחליט האם למשל אתה רוצה לעשות מהלך לשיפור שכר המורים, שבמידה מסוימת התחילו בו ב"אופק חדש" ואנחנו ממשיכים אותו היום – אני אגע בזה אחר כך – שזה מהלך כבד מבחינה תקציבית?

גדעון סער: האם אתה רוצה לעשות דבר שאני רוצה לעשות אותו במהלך הקדנציה הזאת ולהתאים את התשתית המחשובית של בתי-הספר שלנו למאה ה-21, בשעה שאנחנו כבר בפיגור גדול מאוד בנושא הזה – וזה כסף גדול – או להשקיע את זה בהתאמת תשתיות פיזיות לצרכים מבניים?

גדעון סער: אומנם בכיוון הנכון, אבל בעולם של משאבים מוגבלים אתה חייב להחליט איפה אתה משקיע.

גדעון סער: אתה מכיר את הבעיות התקציביות ואתה יודע שצריך לקבל החלטות מהסוג הזה.

גדעון סער: עוד לא נגעתי במספר התלמידים בכיתה, עוד לא נגעתי בצרכים של החינוך המיוחד – לא נגעתי בכל הדברים האלה.

גדעון סער: לכן, אני חושב שבעיקרון אתה צודק.

גדעון סער: אני לא חושב שזה הנושא המרכזי שאתו מערכת החינוך אמורה להתמודד היום.

גדעון סער: לגבי השאלה הראשונה שלך, זה כן מהנושאים היסודיים שאנחנו חייבים לטפל בהם באופן דחוף, ואנחנו עושים את זה.

גדעון סער: דוח "מקינזי", שהוא דוח מאוד רציני, קבע שמערכת חינוך לא יכולה להיות יותר טובה מסך מרכיביה.

גדעון סער: במלים אחרות, אין משתנה יותר חשוב להצלחה של מערכת חינוך מהאיכות של כוח ההוראה ומהאיכות של המנהלים.

גדעון סער: יש דברים חשובים רבים, ובוודאי חשוב שיהיו פחות תלמידים בכיתה, אבל תסתכל על הנתונים: יש שתי מדינות שבכל המבדקים הבין-לאומיים אתה רואה שיש להם יותר תלמידים בכיתה מישראל, יפן ודרום-קוריאה – אומנם אלה מדינות עם תרבות לא זהה לתרבות הישראלית – וההישגים שלהם הם הישגים יותר טובים.

אורלי לוי אבקסיס: המשמעת שם היא אחרת.

גדעון סער: המשמעת.

גדעון סער: אמרתי, התרבות היא שונה, כמובן.

גדעון סער: אבל אני אומר, כרגע זה לא בהכרח המשתנה הכי קריטי, והמשתנה הכי קריטי הוא באמת איכות כוח ההוראה ואיכות הניהול.

גדעון סער: בנושא הזה אנחנו צריכים ללכת למהלך רחב, שמשנה את האתוסים בחברה הישראלית, בעיקר בחברה הישראלית במגזר הכללי – אני לא רוצה להגיד חילוני.

גדעון סער: חילוני, מסורתי, בוודאי הלא-דתי, ששם עדיין החינוך הוא אתוס מאוד חזק, וצריך לטפל בשביל זה בכמה נושאים במקביל.

גדעון סער: הראשון – להעלות את שכר המורים.

גדעון סער: איך שלא נסת

גדעון סער: כל על זה, ואני יודע שתמיד מחפשים דרכים לעקוף את זה, אני לא מאמין שבתקופה שבה אנחנו חיים אפשר יהיה להעלות את מעמד המורים ללא טיפול במרכיב של שכר המורים.

גדעון סער: זאת אולי הסיבה המרכזית – לא היחידה אבל העיקרית – שהחלטתי להמשיך ב"אופק חדש", שזו תוכנית של השרה הקודמת.

גדעון סער: אני יכול למצוא בה חסרונות, אבל בראייה הרחבה שאומרת שאנחנו חייבים להתקדם בשינוי שכר המורה, התוכנית הזאת עשתה שינוי.

גדעון סער: נכון, השינוי הזה יותר רלוונטי למורים ומורות חדשים מאשר לוותיקים, אבל בוודאי לכל מורה חדש שנכנס היום למערכת, שנכנס לתוך הרפורמה, זה נותן אופק השתכרותי אחר.

גדעון סער: אנחנו היום נמצאים – אני רוצה להשלים את המהלך של הרפורמה.

גדעון סער: לא בהכרח אותה רפורמה, אבל רפורמה שתיגע גם במרכיבים של שבוע העבודה, גם במרכיב של שכר המורים, גם במרכיב של שינויים פדגוגיים בחטיבות העליונות, ובעצם תשלים את זה בכלל המערכת.

גדעון סער: היום אנחנו מקיימים משא-ומתן – כבר שלושה שבועות – ענייני, שקט, עם ארגון המורים העל-יסודיים, ואני מקווה שנצליח בתוך זמן לא רב להגיע להסכם גם עם ארגון המורים, שמן הסתם יהיה – כמו שההסכם עם הסתדרות המורים הוא הסכם רב-שנתי והוא מיושם בהדרגה – הסכם שנבצע אותו לפי האפשרויות התקציביות באופן רב-שנתי.

גדעון סער: אבל בסוף שני המהלכים האלה יהיה שכר שונה למורים בכל המערכת.

גדעון סער: המצב הנוכחי, שבו יש הסכם רק עם הסתדרות המורים, וארגון המורים בחוץ, גם הוא לא מצב בריא; לא טוב שמורה בכיתה י"א, לאורך זמן, מרוויח פחות ממורה בכיתה א'.

גדעון סער: לכן צריך לנסות לטפל בשני הממדים האלה.

גדעון סער: זה דבר אחד.

גדעון סער: דבר שני, אחת ההנחיות הראשונות שלי היתה לקיים ליווי, עם הערכה מסכמת, למורים בשנתיים הראשונות שלהם במערכת החינוך, אחרי שעברו את ההכשרה ולפני קבלת הקביעות.

גדעון סער: אני מדגיש: לפני קבלת הקביעות.

גדעון סער: זה יעד שמתוקצב.

גדעון סער: כך אתה יכול לראות אם המורה מתאים, או לא מתאים, גם מבחינה מקצועית, גם מבחינה פדגוגית.

גדעון סער: כי אחרי שהוא מקבל קביעות זה כבר הופך להיות סיפור הרבה יותר מסובך.

גדעון סער: הדבר הזה כבר התחיל להתבצע.

גדעון סער: הדבר השלישי הוא טיוב כוח ההוראה.

גדעון סער: אנחנו קודם כול מקיימים שורה של מהלכים שהתכלית שלהם היא למשוך מורים איכותיים למקצוע ההוראה.

גדעון סער: יש מהלך גדול מאוד שאנחנו מקיימים עכשיו לגבי מורים למתמטיקה ולמדעים עם אנשים שבאים מההיי-טק, תוכנית שנרשמו אליה יותר מ-2,500 מועמדים.

גדעון סער: נערך מיון גם של התאמה לדיסציפלינה וגם להוראה.

גדעון סער: בעצם מהיום מוכשרים מתוכם 500 איש, שייכנסו לבתי-הספר בחוזים אישיים, מ-1 בספטמבר בשנה הבאה, בחטיבות הביניים ובחטיבות העליונות, במתמטיקה ובמדעים.

גדעון סער: אני נותן את זה כדוגמה.

גדעון סער: זאת יחסית דוגמה בהיקף רחב, אבל יש עוד שורה ארוכה של תוכניות ייחודיות שלנו – תוכנית לקצינים אקדמאים, תוכנית "מצוינים להוראה", שזה תנאי קבלה של 625 פסיכומטרי לפחות, "חלוץ חינוכי", "עתידים להוראת המדעים והאנגלית", וגם תוכניות שאנחנו בונים – עתידיות – שהתכלית שלהן היא טיוב כוח-האדם להוראה.

גדעון סער: אנחנו, בסוף, צריכים להביא למצב שיהיה יותר ביקוש מהיצע, כי הבעיה הכי גדולה שיש היום במערכת היא שכמספר המשרות שאתה צריך, מספר המועמדים, ואז, למעשה, כל מועמד נכנס.

גדעון סער: כבר השנה אנחנו רואים תחילת שינוי בביקוש להוראה.

גדעון סער: לדעתי המהלכים המצטברים שאנחנו נעשה יכולים להביא לכיוון הזה.

גדעון סער: דיברתי כאן אתמול, באי-אמון שהגישו הסיעות הערביות, על תוכניות שלנו, שאנחנו עובדים עליהן בימים האלה, במגזר הערבי.

גדעון סער: במגזר הערבי יש יותר מועמדים ממשרות פנויות.

גדעון סער: שם אפשר להביא לטיוב כוח ההוראה באופן מיידי.

גדעון סער: הנחיתי להוסיף מבחנים בשפת אם ערבית כדי לוודא שהמורים הטובים ביותר ילמדו במגזר הערבי, ולא לפי כל מיני שיקולים אחרים וקריטריונים אחרים, או להכניס מרכיב איכותי, כי אנחנו יודעים ששפת אם – בכלל במערכת, ובעיקר במגזר הערבי – זה דבר קריטי; אגב, לא רק להצלחה בשפת אם, אלא גם למקצועות אחרים.

גדעון סער: נקודה חשובה נוספת היא נושא המשמעת.

גדעון סער: לא תמיד פופולרי לדבר על זה, אבל אני מדבר על זה, ואני באתי לכנסת, בין הדברים הראשונים, לתקן את חוק זכויות התלמיד.

גדעון סער: הרבה מאוד אנשים טובים מגיעים למערכת, וכאשר הם נתקלים בה הם נסים ממנה, כי לעתים הכיתות דומות לשדה קרב, וצריך לתת כלים וגיבוי למורים ולמנהלים, כדי – קודם כול – שיהיה לימוד אפקטיבי, כי בלי זה אי-אפשר להגיע להישגים, אבל חלק מהתחושה הקשה של מורים היתה תחושה של העדר גיבוי – גם מורים וגם מנהלים – וצריך לחזק; מעמד המורה זה לא רק משכורת.

גדעון סער: זה דבר יותר רחב.

גדעון סער: אני לא מאמין בקיום מערכת חינוך בלי יסוד של סמכות.

גדעון סער: בשלב מסוים נצטרך להיכנס לעומק גם בתהליכים של הכשרת מורים.

גדעון סער: איך אני יכול לקצר בתשובות אם השאלות רציניות?

גדעון סער: הוא שאל אותי על מעמד המורה, אני יכול לענות לו על זה בשורה או שתיים?

גדעון סער: אני משתדל לקצר.

יצחק וקנין: אנחנו פשוט חייבים לסיים עד השעה 19:00, כי ב-19:00 יש איזו תוכנית של היושב-ראש.

יצחק וקנין: זאת בקשת היושב-ראש, ואני לא רוצה שייווצר מצב שחברי הכנסת ששואלים עדיין לא שאלו את השאלות שלהם ולא יקבלו תשובות.

גדעון סער: עד 19:00 אני אסיים, מכובדי היושב-ראש.

גדעון סער: אני לא רוצה להאריך.

גדעון סער: אני אומר רק את זה: אנחנו חושבים, למשל, על מסלול שנקרא M-Teach.

גדעון סער: זאת אומרת שההתמחות בהוראה תהיה בעצם במסגרת לימודי תואר שני.

גדעון סער: לאט לאט נגדיל את מכסת המורים עם תואר שני על חשבון המסלול הרגיל של בוגרי תואר ראשון.

גדעון סער: בעצם ניצור מסלול איכותי.

גדעון סער: זה קרה גם במדינות אחרות.

גדעון סער: בסופו של דבר זה מהלך רחב מאוד.

גדעון סער: צריך גם לחדד בו את החשיבות של ההוראה ושל החינוך בראייה רחבה, כאתגר חברתי, ונדמה לי שהאתגר הזה היום מתחיל לחלחל.

גדעון סער: קצת תמצתתי, אדוני היושב-ראש.

יצחק וקנין: תודה, אדוני השר.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת איתן כבל.

יצחק וקנין: השואל הבא, חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס, בבקשה.

מנחם אליעזר מוזס: אדוני היושב-ראש, אדוני שר החינוך, ראש עיריית ירושלים דיווח בוועדת החינוך ב-19 במאי כי בירושלים יש מחסור של 1,137 כיתות תקניות במגזר החרדי.

מנחם אליעזר מוזס: שאלתי: מה עושה משרד החינוך כדי לסגור את הפער כנדרש?

גדעון סער: אדוני היושב-ראש, מכובדי יושב-ראש סיעת יהדות התורה, מינהל הפיתוח במשרד החינוך פנה לעיריית ירושלים וביקש להגיש לו תוכנית מסודרת שיוגדרו בה צורכי הבינוי של כיתות לימוד תקניות במגזר החרדי על-פי שכונות.

גדעון סער: מנהל המינהל, יגאל צרפתי, הביא לידיעתי כי עד כה לא התקבלה תוכנית כזאת.

גדעון סער: משרד החינוך העביר לעיריית ירושלים פרוגרמות לתכנון בניית 120 כיתות במגזר החרדי בשנה האחרונה.

גדעון סער: צריך לזכור כי המשרד מתקצב אך ורק פרויקטים שהתכנון האדריכלי שלהם אושר על-ידי אנשי מקצוע.

גדעון סער: הואיל והתכנון המבוקש טרם הוגש עד כה למשרד, כנדרש, אין באפשרותנו כרגע לממן את בניית הכיתות.

יצחק וקנין: שאלה נוספת.

מנחם אליעזר מוזס: שאלתי לכבוד השר: האם יש אפשרות של השתתפות משרדך בשכר דירה למוסדות שבהם התלמידים לומדים בקרוונים והאפשרות היחידה שלהם היא לשכור מבנה עד להקצאת הקרקע והקמת המבנה?

מנחם אליעזר מוזס: לדוגמה אני רוצה לומר: בית-ספר "בית יעקב", "בית שרה" קוראים לו, אפילו המספר שלו – 514703, יותר מ-500 תלמידות, כולן בקרוונים, ולא מקבלים אפילו אגורה שחוקה להשתתפות בשכר דירה.

מנחם אליעזר מוזס: האם יש איזו מדיניות במשרד לתקצב?

מנחם אליעזר מוזס: האם זה תלוי בעירייה או במשרד החינוך?

גדעון סער: נדמה לי שהמשרד איננו מתקצב השתתפות בשכר דירה.

גדעון סער: זאת לא היתה שאלה שנמסרה לא התכוננתי.

גדעון סער: למיטב ידיעתי אין השתתפות בשכר דירה.

גדעון סער: אם יש צורך, אני אבדוק ואחזור לאדוני בשלב מאוחר יותר.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מוזס, תודה לשר.

יצחק וקנין: השואל הבא, חבר הכנסת דב חנין – אינו נוכח.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אורי מקלב היה פה, ואני מבין שהוא אינו נוכח.

יצחק וקנין: אם כן, חבר הכנסת אברהם מיכאלי ביקש לשאול, מעבר – אני מאפשר לך ולחברת הכנסת אנסטסיה מיכאלי – נאפשר לכם, לכל אחד, שאלה, ובזה אנחנו מסיימים.

יצחק וקנין: ברור שזה מתוך הנושאים שהועלו פה, רבותי.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, תודה לך, אדוני השר, באמת זכינו היום לשמוע סוגיות חשובות מאוד במערכת שאתה עומד בראשה.

אברהם מיכאלי: אני רוצה להתייחס לנושא שהועלה על-ידי חברת הכנסת סולודקין, אולפני עולים.

אברהם מיכאלי: אדוני השר זוכר היטב בקדנציה הקודמת, ואדוני השר היה שותף בכמה דיונים נוקבים שהיו גם בוועדת החינוך וגם בוועדת העלייה והקליטה בנושא האולפנים.

אברהם מיכאלי: אז הבנתי, אדוני השר, שישנה הסכמה מצד המשרד בראשותה של שרת החינוך הקודמת שיימצא פתרון לקיצוצם של תקני מורות באולפנים, ושתי הוועדות הביעו עמדה מאוד נחרצת.

אברהם מיכאלי: השאלה היא, אדוני השר – מהתשובה שלך היום לא כל כך הבנתי:

אברהם מיכאלי: האם חוזרים עוד פעם לאחור בנושא של אותו קיצוץ שהיה, או שיש בשורה בכיוון הזה?

גדעון סער: מכובדי, איני יכול להשיב לאחור קיצוצים שכבר בוצעו.

גדעון סער: אמרתי שני דברים.

גדעון סער: האחד – שאני רוצה לשמור על היקף הפעילות הנוכחי של המורות של האולפנים, וכן, שאינני מסכים לרעיון שהועלה בקדנציה הקודמת להעביר את נושא האולפנים אל מחוץ למשרד החינוך.

גדעון סער: זה משקף את המצב הקיים.

גדעון סער: אני יודע שבמסגרת הקיצוצים הדרמטיים בתקציב הפעולות של משרד החינוך בשנים האחרונות קוצץ גם תקציב האולפנים, למרבה הצער.

יצחק וקנין: תודה, אדוני השר.

יצחק וקנין: חברת הכנסת אנסטסיה מיכאלי, שאלה נוספת.

אנסטסיה מיכאלי: תודה רבה לסגן יושב-ראש הכנסת ותודה רבה לשר.

אנסטסיה מיכאלי: היתה לנו הזדמנות לשמוע כאן עדכון מלא.

אנסטסיה מיכאלי: יש לי שאלה קצרה לגבי כמה נושאים.

אנסטסיה מיכאלי: עלתה כאן סוגיה של המורים מהמגזר הערבי.

אנסטסיה מיכאלי: אני מניחה שמשרד החינוך מייחס חשיבות רבה להשכלה של כל התלמידים.

אנסטסיה מיכאלי: מה משרד החינוך עושה למען המורים דוברי הרוסית, האם יש התייחסות כלפיהם?

אנסטסיה מיכאלי: כנציגה של מפלגת ישראל ביתנו וכנציגה של דוברי הרוסית אני יודעת שיש לנו הרבה מאוד מורים שהם גם דוברי רוסית וגם דוברי עברית, אבל השילוב שלהם במערכת החינוך לא מספיק טוב.

אנסטסיה מיכאלי: מה משרד החינוך עושה לגבי זה?

גדעון סער: חברת הכנסת מיכאלי, אני חושש שהשאלה כללית מדי.

גדעון סער: אני התייחסתי באופן ספציפי למורים במגזר הערבי, כי במגזר הערבי יש דבר שאין במגזר היהודי, וזה עודף גדול מאוד של מועמדים למשרות הוראה לעומת משרות בפועל.

גדעון סער: זה מאפשר לעשות דבר שהוא חיוני כדי לשפר את הרמה של ההוראה – למיין.

גדעון סער: כאשר הביקוש וההיצע זהים, לא ניתן למיין.

גדעון סער: לכן התייחסתי למגזר הערבי באופן ספציפי.

גדעון סער: לגבי השאלה שלך, היא שאלה מאוד כוללנית.

אנסטסיה מיכאלי: היא מאוד ספציפית, אדוני השר.

גדעון סער: אז אני מצטער, לא הבנתי אותך.

אנסטסיה מיכאלי: לדעתי מאוד חשוב שתהיה לנו אפליה מתקנת ושיהיה ייצוג הולם גם של דוברי רוסית במערכת החינוך.

אנסטסיה מיכאלי: תודה.

גדעון סער: אני מסכים שחשוב ביותר שיקלטו מורים שהם דוברי רוסית.

גדעון סער: אינני יודע שיש אפליה כנגד מורים מקרב העלייה ממדינות ברית-המועצות לשעבר.

גדעון סער: אני רוצה לומר שיש מחסור גדול או אין עודף היצע במורים במגזר היהודי, ולכן, בסופו של דבר אני מניח שבהתקיים תנאי הסף, אפשר להיכנס למשרות חינוך במגזר היהודי.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: אדוני השר, אולי בכל זאת נאפשר לחבר הכנסת אורי מקלב – הוא היה פה ויצא – לשאול את השאלה.

יצחק וקנין: לפני כן, הודעה למזכיר הכנסת, בסיום הדיון.

גדעון סער: אדרבה ואדרבה.

אורי מקלב: תודה מיוחדת לך, אדוני היושב-ראש.

אורי מקלב: אדוני השר, עד פירוקו של משרד הדתות היה מקבל כל תלמיד סך של 340 שקלים בגין תגבור לימודי יהדות.

אורי מקלב: עם פירוקו של משרד הדתות והעברת תקציבו למשרד החינוך, התקציב קוצץ עד כדי 80 שקלים, ויש כאלה תלמידי ישיבות קטנות, וגם התיכונים של הבנות, שלא מקבלים בכלל שום תקציב.

אורי מקלב: אני יודע שנושא זה היה על שולחנך ובטיפולך.

אורי מקלב: שאלתי היא: מה התקדם, ומתי לדעתך יסתיים הטיפול בנושא?

גדעון סער: אכן תקציב התמיכה בתגבור לימודי יהדות קוצץ בשנים האחרונות במסגרת החלטות הממשלה על קיצוצים רוחביים בתקציבי משרדי הממשלה.

גדעון סער: לקראת תקציב 2011 אני רוצה להוציא אותו מתקציב הפעולות, כי אני חושב שלא הוגן שהוא במסגרת תקציב הפעולות כתקציב של שעות לימוד, כי אנחנו משתדלים, כאשר מקוצץ תקציב הפעולות, לא לפגוע בשעות לימוד.

גדעון סער: מן הראוי שזה יחול גם בהקשר הזה.

גדעון סער: אני רוצה גם לומר שבעקבות אישור תקציבים מהימים האחרונים שבו כלולה תוספת בסך 51 מיליון שקלים, עודכן ערך הנקודה לסך 1.18, כך שעלות התלמיד תגיע ל-118 שקלים, כפי שהיה בשנה הקודמת.

גדעון סער: לגבי הנושא של הישיבות הקטנות – אכן יש, למיטב ידיעתי, חוות דעת משפטית שגורסת שבעקבות חוק הישיבות הקטנות לא ניתן לתקצב במקביל, למי שחוק זה חל עליו, את נושא תגבור לימודי יהדות.

גדעון סער: זה מן הסתם, למיטב ידיעתי, אינו כולל את התלמידות.

גדעון סער: נדמה לי שזה הסטטוס הנוכחי.

גדעון סער: אני ממתכוון לקיים בקרוב ישיבה בנושא מבחני התמיכה בנושא תגבור לימודי יהדות, ובין היתר אני מתכוון לנסות לפעול לכך שהתקציב הזה יהיה בבסיס התקציב.

גדעון סער: עם זאת, אינני יודע אם בכוחי להתגבר על חוות דעת משפטיות בנושא הזה.

גדעון סער: אני מניח ששאלת לגבי הישיבות הקטנות בהקשר של תגבור לימודי יהדות, ולא בהקשר הכללי.

גדעון סער: אני צודק?

אורי מקלב: כן.

גדעון סער: אז על כך עניתי.

גדעון סער: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אורי מקלב, סגן יושב-ראש הכנסת, תודה לחבר הכנסת אברהם מיכאלי ולחברת הכנסת אנסטסיה מיכאלי, תודה לשר החינוך.

יצחק וקנין: תודה לכל חברי הכנסת שנכחו בדיון.

יצחק וקנין: תודה לשר.

יצחק וקנין: הודעה לסגן מזכיר הכנסת.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיע, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק לעידוד השקעות הון (תיקון מס' 67), התש"ע–2009, שהחזירה ועדת הכספים.

נאזם בדר: מסקנות ועדת החינוך, התרבות והספורט בנושאים: תוכנית משרד החינוך למיגור האלימות בבתי-הספר והעלייה בצריכת האלכוהול בישראל, בעקבות דיון בהצעות לסדר-היום של חברי הכנסת רוברט טיבייב, חיים אמסלם, מוחמד ברכה, ג'מאל זחאלקה, מסעוד גנאים, אורלי לוי אבקסיס, ושל חברי הכנסת מגלי והבה, עפו אגבאריה, אברהים צרצור, יצחק וקנין, משה גפני וחמד עמאר.

נאזם בדר: תודה.

יצחק וקנין: תודה למזכיר הכנסת.

יצחק וקנין: תם סדר-היום.

יצחק וקנין: הישיבה הבאה תתקיים ביום רביעי, ט"ו בכסלו התש"ע, 2 בדצמבר 2009, בשעה 11:00.

יצחק וקנין: ישיבה זו נעולה.