ישיבת מליאה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 366, 2012-07-03 00:00

ראובן ריבלין: חברי הכנסת הנכבדים – באין שר עדיין – היום יום שלישי, י"ג בתמוז התשע"ב, 3 בחודש יולי 2012 למניינם.

ראובן ריבלין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

ראובן ריבלין: אתמול לא התקיימה הישיבה במליאה, מהטעם שהכנסת התייחדה, ביום שבו הובלנו למנוחת עולמים את ראש הממשלה לשעבר יצחק שמיר, זיכרונו לברכה.

ראובן ריבלין: בבקשה, הודעה למשנה למזכירת הכנסת.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק סדר הדין הפלילי (חקירת חשודים) (תיקון מס' 6), התשע"ב–2012, שהחזירה ועדת החוקה, חוק ומשפט; הצעת חוק פיקוח אלקטרוני על משוחררים בערובה ומשוחררים על-תנאי ממאסר (הוראת שעה) (תיקון מס' 2), התשע"ב–2012, שהחזירה ועדת המדע והטכנולוגיה.

נאזם בדר: לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק השקעות משותפות בנאמנות (תיקון מס' 21) (תעודות סל וקרנות סל), התשע"ב–2012.

נאזם בדר: לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

נאזם בדר: הצעת חוק הבנקאות (שירות ללקוח) (תיקון מס' 19) (הודעה ללקוח על נקיטת פעולה לגבי הלוואה), התשע"ב–2012, של חברי הכנסת אורי מקלב, משה גפני, יריב לוין וכרמל שאמה-הכהן.

נאזם בדר: לדיון מוקדם: החל בהצעת חוק פ/4435/18 וכלה בהצעת חוק פ/4447/18 – הצעת חוק הדיינים (תיקון – הבטחת ייצוג נשים בוועדה למינוי דיינים), התשע"ב–2012, מאת חבר הכנסת עתניאל שנלר; הצעת חוק הפרסומות (איסור ביזוי נשים בפרסומות), התשע"ב–2012, מאת חברת הכנסת ציפי חוטובלי; הצעת חוק תשלום קצבאות לחיילי מילואים ולבני משפחותיהם (תיקון – ערב הקמת המדינה), התשע"ב–2012, מאת חבר הכנסת זבולון אורלב; הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (ביטוח) (תיקון – חובת גילוי בדבר חברות בנות וצדדים קשורים), התשע"ב–2012, מאת חבר הכנסת כרמל שאמה-הכהן; הצעת חוק הגנת הפרטיות (תיקון – פרטיותם של קטינים), התשע"ב–2012, מאת חברי הכנסת זאב בילסקי ויריב לוין; הצעת חוק הגנת השכר (תיקון – פירוט הזכאות למס הכנסה שלילי), התשע"ב–2012, מאת חברי הכנסת משה גפני ואורי מקלב; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – גמלת ניידות לנכה המאושפז במוסד), התשע"ב–2012, מאת חבר הכנסת אמנון כהן; הצעת חוק שיקום עברייני תנועה (תיקוני חקיקה), התשע"ב–2012, מאת חברי הכנסת אריה ביבי, נחמן שי, שכיב שנאן, זאב בילסקי ודוד אזולאי; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – הצבת התקן טעינה בבית משותף), התשע"ב–2012, מאת חברי הכנסת יצחק וקנין, אמנון כהן, פניה קירשנבאום, כרמל שאמה-הכהן, רוברט אילטוב, אורי מקלב, ציון פיניאן, יעקב אדרי, אורי אריאל, אופיר אקוניס, אחמד טיבי, יואל חסון, מאיר שטרית, רוברט טיבייב, חמד עמאר, רונית תירוש, זאב בילסקי, ליה שמטוב, אנסטסיה מיכאלי, מסעוד גנאים, נחמן שי ודוד אזולאי; הצעת חוק מבקר המדינה (תיקון – תיקונים שונים), התשע"ב–2012, מאת חבר הכנסת עתניאל שנלר; הצעת חוק חובת המכרזים (תיקון מס' 20 – הוראת שעה) (תיקון – העדפת תוצרת הארץ במכרזי מערכת הביטחון – הארכת הוראת שעה), התשע"ב–2012, מאת חברי הכנסת שלי יחימוביץ, משה גפני, פניה קירשנבאום, יצחק וקנין, נחמן שי, שי חרמש וציון פיניאן; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – הטבת נזק), התשע"ב–2012, מאת חבר הכנסת רוברט אילטוב;

נאזם בדר: הצעת חוק יישום ההסכם בדבר העברה מכינה של סמכויות לרשות הפלסטינית (תיקוני חקיקה והוראות שונות) (תיקון – פסק-דין חלוט נגד הרשות הפלסטינית), התשע"ב–2012, מאת חברי הכנסת זבולון אורלב, זאב אלקין, עינת וילף, מירי רגב ודוד אזולאי.

נאזם בדר: מסקנות ועדת החינוך, התרבות והספורט בעקבות דיון מהיר בנושא: סכנת סגירה מרחפת מעל המינהל לסטודנטים עולים, הצעתם של חברי הכנסת אלכס מילר ושלמה מולה.

נאזם בדר: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אנחנו נעבור עכשיו לנאומים בני דקה.

ראובן ריבלין: ראשון הדוברים יהיה מגלי והבה.

ראובן ריבלין: אתם תצביעו, מי שרוצה להשתתף.

ראובן ריבלין: אני מזמין את מגלי להיות ראשון הדוברים, וכצל'ה אחריו.

מגלי והבה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, התפרסם היום דוח סודי על מצב הבריאות, או יותר נכון על מצב בתי-החולים המזוהמים ביותר בארץ.

מגלי והבה: אני לא רופא, אבל מזוהמים ביותר בעמידה בפני אנטיביוטיקה, ואנחנו מדברים על בתי-החולים "רמב"ם", "בני ציון" ו"כרמל", לעומת בתי-החולים בדרום ובצפון, שהם פחות מזוהמים.

מגלי והבה: הדוח הסודי הזה קיים כבר חודשים רבים.

מגלי והבה: מתפלא אני שמערכת הבריאות לא עושה ומקצה את התקציבים מיידית, מהרגע שידעה על הנתון הזה, כיוון שהאוכלוסייה שמקבלת שירות רפואי בבתי-החולים האלה היא אוכלוסייה רבה ביותר, ומגיע לה טיפול רפואי פחות מזוהם ופחות מסוכן.

מגלי והבה: אני מקווה שלא נגיע למצב שילכו לעולמם אנשים כתוצאה מהזיהומים האלה בבתי-החולים ושמשרד הבריאות וכל המערכת יתגייסו לנקות את בתי-החולים האלה ולדאוג שיהיה פחות זיהום בהם.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת יעקב כץ, ואחריו – חברת הכנסת מירי רגב.

ראובן ריבלין: לפני שהיא תדבר, אודיע הודעה ששמחתי לשמוע מהרמטכ"ל היום.

יעקב כץ: אדוני היושב-ראש, תודה, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, קודם כול, ברוך הבא לידידי, אהובי ורעי, חבר הכנסת אורי אורבך.

יעקב כץ: ברוך רופא חולים, השם יאריך ימיך לטוב, ואנחנו מברכים אותך בשם כל עם ישראל, שתלך מחיל לחיל ותשפיע מאורך, משנינותך, מטוב לבך, מחוכמתך, על עם ישראל כולו, עוד הרבה שנים.

ראובן ריבלין: כן יהי רצון.

יעקב כץ: כן יהי רצון.

יעקב כץ: אני גם רציתי להגיד באותה הזדמנות, כיוון שאנחנו רואים, אדוני היושב-ראש, שהבחירות תהיינה בשנה הקרובה – אנחנו לא יודעים מתי, וזכינו, חבר הכנסת אורי אורבך ואנוכי הקטן כצל'ה – – –

ראובן ריבלין: תשע"ג או תשע"ב?

יעקב כץ: אתה אמרת למניינם או שלא למניינם, אבל זה יהיה, בוא נאמר, זה נראה שזה יהיה ב-12 החודשים הקרובים הבאים עלינו לטובה.

ראובן ריבלין: זה בכל מקרה.

יעקב כץ: למנייננו או למניינם או רק למנייננו.

יעקב כץ: ואני זכיתי יחד עם אורי, חבר הכנסת אורי אורבך, לחתום על הסכם בין סיעות הבית היהודי והאיחוד הלאומי, ואני חושב, אדוני היושב-ראש, שלמרות שאתה שייך לסיעה אחרת, אתה ודאי מברך אותנו, את שתי הסיעות שהחליטו לרוץ ביחד בבחירות הבאות.

ראובן ריבלין: אפילו אם הליכוד יעזוב אותי – אני אשאר בליכוד.

מירי רגב: – – –

יעקב כץ: אנחנו ניקח אותך אלינו.

יעקב כץ: ניקח אותך אלינו, וגם את חברת הכנסת רגב, את הרב אייכלר, ואת כל האחרים, לחבור לכוח הרציני, הבריא, הלאומי, שומר המצוות, העושה חיל בכל המערכות כולן, שזאת באמת תהיה הבשורה הגדולה לעשרות אלפי הצופים עכשיו, לחבור לשני הכוחות האלה על מנת להביא שינוי במדינת ישראל.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת מירי רגב, ואחריה – חבר הכנסת הרצוג.

ראובן ריבלין: אחריו – מסעוד גנאים.

מירי רגב: רצית לומר – – –

ראובן ריבלין: אני אומר, כשאת תגיעי למיקרופון.

ראובן ריבלין: שמחתי לשמוע היום, וגם שוחחתי עם רמטכ"ל צה"ל, שאחת מהיוזמות שיצאה מהכנסת, ושבשנה האחרונה את נאבקת עליה, יחד עם איתן כבל, בנושא החזר הוצאות נסיעה של חיילי מילואים לשירותם הצבאי, אכן התקבלה על-ידי המטכ"ל.

ראובן ריבלין: המטכ"ל עדיין מתלבט במקורות התקציביים, אבל היום לא ייתנו "שוברי" אלא ייתנו גמול הנסיעה במידה שווה לכולם, וכך יוכלו חיילי צה"ל הבאים עם רכבם הפרטי לקבל החזר הוצאות בהתאם למקובל ובהתאם לשווי – הם לא ביקשו יותר ולא ביקשו פחות.

ראובן ריבלין: אני בהחלט רואה בזה גם פירות חשובים למאבקים שהכנסת מנהלת.

ראובן ריבלין: רציתי לומר זאת כשאת נמצאת, משום שכנראה יש גם קשר בינך לבין העניין.

ראובן ריבלין: אבל בהחלט, המטכ"ל הבין שהוא לוקח את היוזמה לידיו.

מירי רגב: אני שמחה לשמוע את זה, כבוד היושב-ראש, ואני מודה לך על התערבותך האישית בנושא הזה.

מירי רגב: שנה אנחנו מנסים לקדם את זה ולא מצליחים.

מירי רגב: התערבותך מיום המילואים האחרון – – –

ראובן ריבלין: לא, לא התערבותי – – –

מירי רגב: לא, לא, לא, לא.

מירי רגב: מה שמגיע לך – מגיע לך.

מירי רגב: ההתערבות שלך הביאה לזה שזו תהיה החלטת הרמטכ"ל, ואני שמחה, כי זה מה שנכון וראוי שיהיה לאנשי המילואים.

ראובן ריבלין: עכשיו יש לך דקה לדבר, בבקשה.

מירי רגב: תודה רבה לך.

מירי רגב: ברוך שובך, ידידי חבר הכנסת אורבך, מי שיושב צמוד אלי במליאת הכנסת.

מירי רגב: שלום גם לכם, חיילי צה"ל ואנשי המג"ב שהגיעו לכאן היום, לבקר בכנסת.

מירי רגב: יושב-ראש הכנסת, אני חושבת שקדימה חשפה את הפנים האמיתיות שלה ושמופז לא יאיים – שיעזוב את הקואליציה.

מירי רגב: ועדת-פלסנר לא יכולה – – –

מגלי והבה: אתם – – –

מירי רגב: תעזבו את הקואליציה, אנחנו לא צריכים אתכם.

מירי רגב: הסתדרנו מצוין גם בלעדיכם.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מגלי, לא קוראים קריאות ביניים.

ראובן ריבלין: לא קוראים קריאות ביניים בנאומים בני דקה.

מירי רגב: הליכוד צריך ללכת עם השותפים הטבעיים שלו.

ראובן ריבלין: לא קוראים קריאות ביניים בנאומים בני דקה.

מירי רגב: הליכוד צריך להמשיך ללכת עם השותפים הטבעיים שלו.

מירי רגב: כשעושים דברים מלאכותיים, זה מה שקורה.

מירי רגב: לכן, אסור לנו ללכת, לא לשריונים ולא לחיבורים, אלא ללכת על עוצמתו של הליכוד, באופן עצמאי.

מירי רגב: כל חיבור מלאכותי מביא בדיוק את זה.

מירי רגב: עשינו הנשמה מפה לפה לקדימה, וזה המצב שלה כיום.

מירי רגב: אנחנו צריכים לבוא ולהגיד: כל אזרח במדינת ישראל מגיל 18 ישרת בצבא, גם אם הוא ערבי וגם אם הוא חרדי, בלי לעשות הנחה לאף אחד מהם.

מירי רגב: דרך אגב, הצבא גובר – שירות לאומי אחרי הצבא.

מירי רגב: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אולי הציבור לא יודע, אבל פני הרוח כפני הכנסת, וכנראה אנחנו שומעים רוחות של בחירות, שכן חבר הכנסת יעקב כץ דיבר על הבחירות, חברת הכנסת רגב – ודאי, מסעוד גנאים, רצית לומר משהו בקשר לתנועה האסלאמית בבחירות הבאות.

ראובן ריבלין: הנה, ראש תנועתך וראש סיעתך נמצא כאן.

ראובן ריבלין: סליחה, סליחה, סליחה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת הרצוג.

יצחק הרצוג: אדוני היושב-ראש, אנא תן לחבר הכנסת גנאים.

יצחק הרצוג: בבקשה.

ראובן ריבלין: לא, לא.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת הרצוג.

יצחק הרצוג: לא, לא.

יצחק הרצוג: לכבודו.

יצחק הרצוג: לכבודו.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת הרצוג, ואחריו – מסעוד גנאים.

יצחק הרצוג: הוא גם מעלה נושא רציני מאוד, כי אני חושב שהבחירות במצרים, בניגוד למה שכולם עשו פה פניקה, דווקא פותחות פתח של תקווה – – –

ראובן ריבלין: היו כאלה שאמרו שהם רואים את העניין בהחלט בעיניים אופטימיות.

יצחק הרצוג: נכון.

יצחק הרצוג: אז קודם כול אני מברך את החיילים שנמצאים כאן, ואת חבר הכנסת אורבך.

יצחק הרצוג: והעובדה – חבר הכנסת אורבך, לא רק בגלל שהוא חזר אלא בגלל שהוא מייצג מפלגה שהיא מפלגה אידיאולוגית שורשית.

יצחק הרצוג: ואני חושב שלאור המאורעות של היום, שבא כל אחד, חוזר על אותו תרגיל של להקים מפלגה ולפרק אותה, להקים עוד ניסיון פוליטי ולפרק אותו – בסוף עם ישראל צריך לחזור למפלגות הבסיס, האידיאולוגיות.

יצחק הרצוג: יש רק חלופה אחת לשלטון: מפלגה אידיאולוגית.

יצחק הרצוג: בעצם מפלגת העבודה או מפלגות אידיאולוגיות, שהן עם בסיס וותק ושורשים עמוקים.

יצחק הרצוג: ומה שאנחנו רואים מסביבנו – ההתמוטטות נובעת מן העובדה שסביבנו כוחות פוליטיים שקמו, עורבא פרח, ומתפרקים.

יצחק הרצוג: אותו דבר לגבי ועדת-פלסנר.

יצחק הרצוג: עם כל הכבוד לחברי יוחנן פלסנר, זו ועדה שהורתה בחטא.

יצחק הרצוג: הורתה בחטא פוליטי.

יצחק הרצוג: לא הוקמה, לא על-ידי הכנסת ולא על-ידי הממשלה, אלא רק על-ידי סיעות קואליציוניות, בעירוב בלתי אפשרי של פוליטיקאים ואקדמאים וחוקרים אובייקטיביים, ולכן זה נידון לכישלון מראש.

יצחק הרצוג: ולכן כל הניסוי הזה נידון לכישלון מראש.

יצחק הרצוג: והפתרון היחיד למשבר שבו אנחנו נמצאים זה דיון אמיתי בין זרמים פוליטיים, אמיתי ונטול אינטרסים, אבל ספק בעיני אם הבית הזה מסוגל לעמוד בכך.

יצחק הרצוג: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: לפני שאני אזמין אותך, חבר הכנסת מסעוד גנאים, ודאי תשמחו לשמוע שנמצאים ביציע אורחים נכבדים ביותר שמוביל אותם שגריר גרמניה בישראל אנדריאס מיכאליס, ושהם אורחיו של חבר הכנסת וסגן יושב-ראש הכנסת, חבר הכנסת אדרי – יעקב אדרי שחזר אתי יחד משליחות בגרמניה.

ראובן ריבלין: כאן, ביציע נמצאים ראשי קרנות גרמניות הפועלות בארץ – קרן קונרד אדנאואר, קרן פרידריך אברט, קרן פרידריך נאומן, קרן היינריך בל, קרן רוזה לוקסמבורג וקרן הנס זיידל – כך שהקרנות האלה נוגעות לרבים מחברי הכנסת כאן, אם אכן רוזה לוקסמבורג מדברת אל דב חנין כמו שהיא מדברת אל רבים מחברי הכנסת, שלא תמיד מסכימים עם דעתו של חבר הכנסת חנין.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: Welcome to Israel, welcome to our shrine of democracy – or to democracy – welcome – – –

ג'מאל זחאלקה: איפה קרן היינריך בל?

יצחק הרצוג: הוא אמר.

ראובן ריבלין: אמרתי.

ראובן ריבלין: אמרתי, אמרתי.

ראובן ריבלין: לכן אמרתי שמדברים אל כולם.

ראובן ריבלין: Everyone is very much aware of each of the foundations that you are leading – everyone from his own point of view, of course.

ראובן ריבלין: תודה רבה, רבותי חברי הכנסת.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מסעוד גנאים, ו"בעדין" – חבר הכנסת אייכלר.

קריאה: שוכראן.

ראובן ריבלין: אהלן וסהלן.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, אני מברך את חבר הכנסת אורבך עם שובו לכנסת.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, פירוק ועדת-פלסנר וכל המהומה סביבה מעידים עד כמה מסע הבחירות של ליברמן וישראל ביתנו משפיע ומכתיב מהלכים במדינה, במיוחד ביחס לאוכלוסייה הערבית.

מסעוד גנאים: ליברמן מנסה בכל דרך להוכיח שהוא ורק הוא מבין ערבית, והוא רוצה לכפות את משנת האזרחות-נאמנות שלו על כולם.

מסעוד גנאים: אוי לה למדינה, אדוני היושב-ראש, שהופכת בת-ערובה לאג'נדה הפוליטית של ליברמן, שססמתו מול הערבים – שמענו אותו בנגב כאשר התעמת עם חבר הכנסת טלב אלסאנע – ססמתו מול כל הערבים: אני אטפל בכם.

מסעוד גנאים: הוא לא יטפל בנו, אדוני היושב-ראש.

מסעוד גנאים: הוא יטפל במדינה ועוד ידרדר אותה לתהום.

מסעוד גנאים: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה למסעוד גנאים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אייכלר.

ראובן ריבלין: יש לך חצי דקה לשבוע הבא, חבר הכנסת גנאים – יש לך רזרבה חצי דקה לשבוע הבא, או אם אתה מסכים, אני אתן את זה לחבר הכנסת צרצור.

מסעוד גנאים: בשמחה.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת אייכלר.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, ברכת ברוך רופא חולים לעמיתי חבר הכנסת אורי אורבך, ה' יחלימו ויהיה בריא עד מאה-ועשרים שנה.

ישראל אייכלר: הנושא שאני רוצה לדבר עליו לא פורסם באף אחד מכלי התקשורת הישראליים.

ישראל אייכלר: כל אזרח ישראלי יודע שהיה איזה נער שירק על ילדה בבית-שמש לפני כשנה, אבל איש חוץ מקוראי "המודיע" ו"המבשר" לא שמע שבליל שבת זה באה כנופיית בריונים עם כלב וביצעו פוגרום – בליל שבת – בשתי ישיבות בירושלים.

ישראל אייכלר: הם עלו לישיבת "שערי תורה", הכו מכות יבשות בבחורים, הפכו ספסלים, קרעו ספרי קודש, ואחר כך הם עלו לישיבת "דושינסקי", לפנימייה, והרביצו לבחורים ועשו הרס וחורבן, ושוב קרעו ספרי קודש, שברו ספסלים, ניתצו חלונות – ממש פוגרום, ואף אחד לא טיפל בזה.

ישראל אייכלר: מה שאני רוצה לומר, שהפרחחים האלה, הם לא אשמים.

ישראל אייכלר: מי שאשמים זה אלה שמסיתים אותם בכלי התקשורת ובאינטרנט ובטוקבקים.

ישראל אייכלר: אלה שמתירים את דמם של בני הציבור החרדי, הם יישאו באחריות למה שיקרה.

ישראל אייכלר: אני רואה מה שקורה בסוריה, אני רואה מה שקורה בלוב.

ישראל אייכלר: אני מאוד חרד ממה שקורה בעקבות מסע ההסתה בארץ-ישראל.

ישראל אייכלר: אנחנו היום חושבים שהכול בסדר.

ישראל אייכלר: ההוכחה של אותו לילה – זוועה, בליל שבת בישיבות בירושלים – מראה שמשהו רותח מתחת לאדמה, ואני מבקש מכל מנהיגי האומה הזאת: כשאתם מדברים על חרדים, על ערבים, על מתנחלים, על רוסים או על כל אוכלוסייה אחרת, דעו לכם שאתם תישאו באחריות לתוצאות באופן אישי.

ישראל אייכלר: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת עפו אגבאריה, ואחריו – מי עוד לא היה?

ראובן ריבלין: צרצור היה, עפו היה – אורי אורבך.

עפו אגבאריה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אתמול ראינו בחדשות איך איש ביטחון תפס ילד בחברון, בן תשע, ואיך איש מג"ב אחר בא ובעט בו.

עפו אגבאריה: ראינו לפני כמה שבועות גם איך חייל נתן מכה עם הרובה שלו לאיש שלום זר.

עפו אגבאריה: כל הדברים האלה מצטרפים לאותם דברים, מה שנקרא "התנהגות בשטחים".

עפו אגבאריה: רק אתמול פורסם שהיה איזשהו סירוב פקודה ללכוד מבצעי "תג מחיר" בשטחים.

עפו אגבאריה: להזכיר שחמישה מסגדים נשרפו בתוך השטחים וגם בתוך מדינת ישראל, חבלה בבתי-עלמין ביפו, של מוסלמים ושל נוצרים, והכול ב"תג מחיר", ועד היום לא נמצאו המבצעים, כי האנשים יודעים מי הם ומסרבים ללכוד אותם.

עפו אגבאריה: כאשר היה מדובר באיזושהי פעולה ב"יד ושם", משום מה נמצאו האשמים מהר מאוד.

עפו אגבאריה: אבל כאשר מדובר במקומות קדושים למוסלמים או לנוצרים, אז את המבצעים האלה לא תופסים.

עפו אגבאריה: אדוני היושב-ראש, זה רק מראה על איזושהי מדיניות גזענית נגד אוכלוסייה, נגד דת, נגד אזרחי מדינת ישראל.

עפו אגבאריה: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני רוצה רק לומר שגם אם הילד אשר אתמול ראינו את תמונותיו ואת אשר נעשה לו בחברון זרק אבנים, אני חושב שילד בן תשע הוא ילד בן תשע.

ראובן ריבלין: בהחלט הדברים האלה, גם אותם אנשים אשר נמצאים לפעמים בעין סערה, צריכים להבין: ילד בן תשע הוא ילד בן תשע וילד הוא ילד באשר הוא ילד.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת אורי אורבך.

ראובן ריבלין: אחריו – אנחנו עכשיו חוזרים.

ראובן ריבלין: מולה פה.

ראובן ריבלין: אם לא, אז אנחנו ניתן לחבר הכנסת אלדד.

אורי אורבך: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, תודה על האיחולים לבריאות.

אורי אורבך: אשתדל להיות – – –

ראובן ריבלין: אני נותן לך לתת תודות לכולם, וגם אני מצטרף באהבה רבה כל כך על החלמתך.

אורי אורבך: תודה.

אורי אורבך: אשתדל להיות ראוי לאיחולים, ככל התלוי בי, אבל כמובן – –

ראובן ריבלין: אתה ראוי, אתה ראוי.

אורי אורבך: – – בורא עולם שולח רפואה.

אורי אורבך: אמרתי לידידי חבר הכנסת יוחנן פלסנר שהייתי חבר פסיבי מאוד, לצערי, בוועדה.

אורי אורבך: אמרתי לו משהו על חמק

אורי אורבך: מקותו של הקרדיט.

אורי אורבך: כשהוקמה הוועדה היא הוקמה בתור ועדת קש"ב; כשהיא מפורקת – היא כבר מפורקת בתור ועדת-פלסנר.

אורי אורבך: הרבה פעמים דברים שעלולים להיתפס בעתיד ככישלון, אז אותם מדביקים לשם מסוים.

אורי אורבך: אבל מהמעט שעקבתי אחרי הוועדה – וגם יוחנן טרח לבקרני ולעדכנני, וקראתי את כל החומרים – התרשמתי שנעשתה פה עבודה מאוד רצינית.

אורי אורבך: לא הכול בידי הוועדה.

אורי אורבך: בסופו של דבר, כנראה בבית הזה הכול פוליטיקה, לטוב או למוטב.

אורי אורבך: אבל העבודה עצמה שנעשתה בוועדת-פלסנר, היא ועדת קש"ב, היא מצע משמעותי מאוד, שוב, בלי שאני יורד לכל פרט ופרט.

אורי אורבך: ואני חושב שזה אחד הדברים שגרמו לכבוד ראש הממשלה – הוא לא העריך שהוועדה תהיה כל כך רצינית והיא תעשה עבודה כל כך מעמיקה ומרחיקת לכת.

אורי אורבך: ואולי גם בגלל זה איכשהו הוועדה טורפדה.

אורי אורבך: אבל יש פתגם חסידי יפה שאומר: שום אנחה לא הולכת לאיבוד.

אורי אורבך: שום "קרעכצן" לא סתם.

אורי אורבך: וגם המאמצים של ועדת-פלסנר, וגם ההצלחות, וגם הטעויות בשיקול דעת, וגם כל כוונה טובה, לא הולכים לאיבוד.

אורי אורבך: זה ישוב אל שולחננו – מחר, בעוד שבועיים.

אורי אורבך: חלקים מזה יהיו.

אורי אורבך: ובסופו של דבר, גם אם לא יושג שוויון בחברה הישראלית, תושג ההכרה של כולם – חרדים וערבים ואחרים – שצריך להיות שותפים בנטל, איש בדרכו, בהתחשב ביכולות ובנסיבות.

אורי אורבך: אבל שותפות בנטל זה ערך בפני עצמו.

אורי אורבך: ואני מקווה שוועדת-פלסנר, את זה היא השיגה.

אורי אורבך: ואני מברך את יוחנן פלסנר על הכשרון ועל המאמצים.

ראובן ריבלין: בלי ספק שמה שהיה עד ועדת-פלסנר – לא יהיה מה שהיה, אפילו לרגע.

ראובן ריבלין: בהחלט הדברים עלו על סדר-יומה של כל האוכלוסייה בישראל, על כל רבדיה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אריה אלדד – בבקשה, אדוני.

אריה אלדד: אדוני היושב-ראש, תודה, אנחנו מכירים כמה חוקים בסיסיים.

אריה אלדד: חוק שימור החומר בטבע – אנחנו יודעים שחומר לא הולך לאיבוד.

אריה אלדד: חוק שימור האנרגיה – גם אנרגיה לא הולכת לאיבוד, היא הופכת למשהו אחר.

אריה אלדד: היום למדנו גם שגם דברים שהם שום דבר לא הולכים לאיבוד.

אריה אלדד: לא חומר ולא רוח.

אריה אלדד: לא חומר ולא אנרגיה – גם הם, יש להם איזו נצחיות.

אריה אלדד: למדתי שלאור השמועות על התפוררותה של קדימה, קפץ חבר הכנסת לשעבר, השר לשעבר חיים רמון, להכריז שהוא מקים מפלגת מרכז חדשה.

אריה אלדד: שמעתי קודם הצעה לתמוך באותן מפלגות שיש להן אידיאולוגיה.

אריה אלדד: ובאמת צר לי שמנסים לשמר פה משהו שאין בו כלום, לא חומר ולא רוח.

אריה אלדד: ולכן אציע למפלגה החדשה לפחות איזושהי אג'נדה, נושא לעסוק בו.

אריה אלדד: למשל שיקום אסירים, או שיקום פושעים מורשעים.

אריה אלדד: יצרף לרשימתו חיים רמון גם את דרעי, ועוד אנשים.

אריה אלדד: ואם הבחירות יידחו, אולי יוכלו עוד כמה אנשים להצטרף לרשימה, כאלה שכבר שילמו את חובם לחברה, ויהיה להם עניין אמיתי לעסוק בו – שיקום פושעים מורשעים.

אריה אלדד: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת אלדד.

ראובן ריבלין: אני מזמין את – האם הכרזתי כבר כי דב חנין?

ראובן ריבלין: נדמה לי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זחאלקה, אתה בהחלט עדיין, אבל אתה באת אחרי שכבר הצביעו.

ראובן ריבלין: קודם, אבל מייד אחרי זה אתה תקבל את רשות הדיבור.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חנין.

ראובן ריבלין: ואחריו – חבר הכנסת בן-ארי.

ראובן ריבלין: ומולה, אם ייכנס.

ראובן ריבלין: ואחריו – חבר הכנסת זחאלקה.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שצריך להכריע אם זה חַנין או חֵנין.

ג'מאל זחאלקה: אני מכיר אותו בתור דב חֵנין, לא דב חַנין.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, אני אשאיר את – – –

ראובן ריבלין: באמת, נדמה לי שחֶנין – זה היה אולי הכינוי שלו.

ראובן ריבלין: נדמה לי ששמו הוא חַנין.

ראובן ריבלין: חֵנין?

ראובן ריבלין: אני מייד אתקן.

דב חנין: במלרע.

דב חנין: בכל מקרה, אדוני, זו סוגיה – – –

ראובן ריבלין: כשרצת לעיריית תל-אביב – – –

דב חנין: אני הבנתי, אדוני, שיש שאלות שאי-אפשר כנראה להתמודד אתן – –

ראובן ריבלין: נכון.

דב חנין: – – כמו היגויים של שמות, לכן אני מוותר על זה מראש.

ראובן ריבלין: אתה כבר בדעת הציבור חַנין, לכן אני לא אשנה, כי אחרת אני עלול לסבך את מועמדותך למקומות כאלה או אחרים בזמן שתתמודד, ואם תתמודד.

דב חנין: תודה רבה, אדוני.

דב חנין: בכל מקרה, אדוני היושב-ראש, בקיץ האחרון יצאו מאות אלפי ישראלים – יהודים, ערבים, פריפריה, מרכז – לרחובות הערים ודרשו צדק חברתי ושוויון.

דב חנין: ואנחנו, אדוני, עומדים בפני שאלה של שוויון, וצורך בשוויון בחברה הישראלית.

דב חנין: והוקמו ועדות כדי לבחון איך מקדמים צדק ואיך מקדמים שוויון.

דב חנין: אבל הנה, ידידי חבר הכנסת אייכלר, התגלתה הסיבה לאי-שוויון בחברה הישראלית; יש שני גורמים שהם האחראים לאי-שוויון: הערבים והחרדים.

דב חנין: כמה פשוט, אם אנחנו נתמודד עם הערבים ועם החרדים, יבוא שוויון על ישראל.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אנחנו נמצאים בימים שבהם רואים איך ספין הולך ומתגלגל ומשתלט על סדר-היום הציבורי.

דב חנין: השאלה של גיוס חרדים או גיוס ערבים היא שאלה שברור לחלוטין שהישג אחד היא תוכל להשיג, וזה להסיח את דעתו של הציבור משאלות אמיתיות של חוסר דיור, של חוסר בריאות – דיברו פה על מצוקת בתי-החולים – של חוסר בתקציבים לשירותים החברתיים.

דב חנין: נפסיק להיאבק על צדק חברתי ונתחיל לריב בינינו.

דב חנין: נתחיל לריב בינינו, ואלה יתקפו את אלה, והציבור הזה יתקוף את הציבור האחר.

דב חנין: ויבוא שלום, אבל חוסר שוויון, על ישראל.

דב חנין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-ארי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-ארי.

ראובן ריבלין: ואחריו – חבר הכנסת מולה.

ראובן ריבלין: ואחריו – חבר הכנסת זחאלקה.

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, גם אני מצטרף לברכות לחבר הכנסת אורי אורבך.

מיכאל בן-ארי: אורך ימים ושנות חיים יוסיפו לך, בבריאות איתנה וחזקה.

ראובן ריבלין: אמן.

מיכאל בן-ארי: לשמחת כל המשפחה ועם ישראל.

מיכאל בן-ארי: פרשת השבוע שלנו, פרשת בלק.

מיכאל בן-ארי: בלק בן ציפור והעם שלו, העם המואבי, נואשים מול העם שבא מולם.

מיכאל בן-ארי: ואז בלק מחפש פטנט של מלחמה בלתי קונבנציונלית, וזה למצוא את החולשה אצל העם שמולו.

מיכאל בן-ארי: הוא משתמש בכל מיני מלים, במלה "ארור", במלה "לקוב".

מיכאל בן-ארי: הוא בעצם אומר שהוא רוצה לראות מישהו שיכול למצוא את חולשתם.

מיכאל בן-ארי: והוא הולך וקורא לבלעם הרשע.

מיכאל בן-ארי: וחכמים אומרים עליו: כל מי שיש בידו שלושה הללו, מתלמידיו של אברהם אבינו, ושלושה דברים אחרים, מתלמידיו של בלעם הרשע.

מיכאל בן-ארי: עין טובה, ורוח נמוכה, ונפש שפלה – מתלמידיו של אברהם אבינו; עין רעה, ורוח גבוהה, ונפש רחבה – מתלמידיו של בלעם הרשע.

מיכאל בן-ארי: בלעם הוא זה שמקלל.

מיכאל בן-ארי: "מקלל" זה להפוך את השני לקל, לחסר משמעות.

מיכאל בן-ארי: "לקוב" זה לחורר אותו, להפוך אותו לחלל.

מיכאל בן-ארי: גם זה ביטוי של חסר משמעות.

מיכאל בן-ארי: "ארור" זה להחסיר ממנו.

מיכאל בן-ארי: אלו הדברים שמנסה בעצם לעשות בלעם.

מיכאל בן-ארי: אבל מה לעשות?

מיכאל בן-ארי: הוא עומד מול עם ישראל, ואומר "מה טֹבו אֹהליך יעקב משכנֹתיך ישראל".

מיכאל בן-ארי: אם אפשר, משפט נוסף.

מיכאל בן-ארי: כשאני מקבל קהל, ציבור מעם ישראל, הרבה פעמים אני נתקל בסכסוכי שכנים פשוטים.

מיכאל בן-ארי: לא יהודים וערבים, שכנים.

מיכאל בן-ארי: מתקוטטים על כל שטות שבעולם.

מיכאל בן-ארי: מלחמות עולם שאין כדוגמתן.

מיכאל בן-ארי: אני אומר, בוא נאמץ את דרכו של אברהם אבינו: עין טובה, ורוח נמוכה ונפש שפלה.

מיכאל בן-ארי: נהיה מתלמידיו של אברהם אבינו, וככה נחסוך לעצמנו הרבה שנאה, הרבה תגרה, ונוסיף הרבה אהבה.

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

ראובן ריבלין: גם ההפטרה היא בהושע השבוע, לא? היא גם מתייחסת.

ראובן ריבלין: לא עמוס, ודאי.

ראובן ריבלין: אוקיי.

ראובן ריבלין: אתה בטח יודע.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת זחאלקה.

ראובן ריבלין: לא, חבר הכנסת מולה.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, אתמול ליווינו למנוחת עולמים את ראש הממשלה לשעבר יצחק שמיר.

שלמה מולה: אני מצאתי לנכון להזכיר את פועלו של ראש הממשלה יצחק שמיר למען הצלת יהודי אתיופיה.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, אני הייתי בפגישה, שבועיים לפני "מבצע שלמה", בלשכתו, כאחד הפעילים, פעילי עלייה.

שלמה מולה: אנחנו נפגשנו אתו וסיפרנו לו על מה שקורה למשפחות שלנו שנותרו באתיופיה.

שלמה מולה: היתה מלחמה אזרחית.

שלמה מולה: לא ידענו מה יעלה בגורלם.

שלמה מולה: ראש הממשלה הביט בנו אחד אחד ואמר:

שלמה מולה: אני אביא לכם את המשפחות שלכם.

שלמה מולה: והאמת היא שכולנו התרגשנו.

שלמה מולה: שבועיים אחר כך ראינו אותו כשהוא קיבל את העולים בשדה התעופה הצבאי בלוד.

שלמה מולה: כולנו השתוקקנו.

שלמה מולה: ואני חושב שיצחק שמיר, בלבם של יהודי אתיופיה, יהיה חקוק לדיראון עולם כמי שהיה, ובאמת, כמי שהיה – – –

מיכאל בן-ארי: לא התכוונת לדיראון עולם, התכוונת לברכה.

שלמה מולה: לברכה.

שלמה מולה: לברכה.

שלמה מולה: לברכה.

שלמה מולה: בהחלט.

ראובן ריבלין: לזיכרון עולם הוא אמר.

שלמה מולה: לזיכרון עולם.

שלמה מולה: לזיכרון עולם.

שלמה מולה: וכאחד שבאמת פעל ימים ולילות – אני גם יודע על פעילותו הענפה גם בעת "מבצע משה", שבו אני עליתי לארץ.

שלמה מולה: ואני חושב שהפעילות הציונית הזאת שלו להצלת יהודי אתיופיה תיזכר לעד.

שלמה מולה: אנחנו מאוד הערכנו את הפעילות שלו.

שלמה מולה: אני מוכרח להגיד לך, בני העדה מאוד מאוד מאוד אהבו אותו.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת מולה.

ראובן ריבלין: אני מזמין את חבר הכנסת זחאלקה.

ראובן ריבלין: ואחריו – חבר הכנסת שיח' אברהים צרצור, אם ירצה.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: יש לו דקה וחצי, כי גנאים השאיר לו חצי דקה.

ראובן ריבלין: בבקשה.

גאלב מג'אדלה: כבוד היושב-ראש, כשהזכרת את שמות הקרנות מגרמניה, הזכרת גם את רוזה לוקסמבורג.

גאלב מג'אדלה: ואני נזכרתי באחת האמרות המבריקות שלה, שהיא: המחשבה העקרה של שומרי החומות.

גאלב מג'אדלה: כלומר, היא רוצה להגיד: שומר חומות, לא יצא ממנו שום דבר.

גאלב מג'אדלה: הוא ריק מתוכן.

גאלב מג'אדלה: מחשבה עקרה, לא יצא ממנה כלום.

גאלב מג'אדלה: לכן כשאני רוצה לדבר בנושא של שירות לאומי והאזהרות בשירות לאומי, אני לא רוצה להישמע, חס וחלילה, כשומר חומות בלבד.

גאלב מג'אדלה: אני חושב שרוזה לוקסמבורג התכוונה למי שהוא רק שומר חומות, אבל אם אתה לא רק שומר חומות ושמירת החומות זה בין שאר עיסוקיך, זה כבר סיפור אחר.

גאלב מג'אדלה: אני מדבר בתור פעיל שטח, ולא רק בתור שומר החומה, וכפעיל שטח אני רוצה שייוודע לכנסת שיש התנגדות עזה בציבור הערבי לשירות הלאומי, ושהסיכויים שהציבור הערבי ישנה את עמדתו הם אפס, ולכן על הממשלה וועדותיה השונות לשנות את עמדתן.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אתה אומר שירות לאומי, ואני מכבד את אמירתך, אבל נדמה לי שהיום כבר מתפשרים על שירות אזרחי.

ג'מאל זחאלקה: השם הוא: לאומי-אזרחי.

ג'מאל זחאלקה: ככה זה כתוב.

ראובן ריבלין: בסדר.

ראובן ריבלין: בעניין זה אפשר להתפשר.

ג'מאל זחאלקה: לא – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת שיח' אברהים צרצור, בבקשה.

אברהים צרצור: כבוד היושב-ראש, בימים האחרונים ניסיתי לשאול את עצמי שאלה שעניינה אותי מאוד במשך כל כך הרבה שנים.

אברהים צרצור: השאלה הזאת היא על טיב התרומה של הוועדות השונות של הכנסת לפתרון בעיות קשות של האוכלוסייה הערבית.

אברהים צרצור: בדקתי את הנושא לעומק, והמסקנות היו מדהימות.

אברהים צרצור: כבוד היושב-ראש, אני מבקש לשים את היד על הלב.

אברהים צרצור: ב-95% מהנושאים שנדונו במסגרת הוועדות השונות, נושאים הקשורים למגזר הערבי, ההמלצות שנתקבלו על-ידי הוועדות האלה היו חיוביות.

ראובן ריבלין: ולא יושמו.

אברהים צרצור: 95% מההמלצות האלה היו חיוביות.

אברהים צרצור: שאלתי את עצמי את השאלה השנייה: כשההמלצות האלה הובאו לפתחה של הממשלה, התוצאה היתה מדהימה באותה רמה, אבל בצורה מנוגדת ביותר.

אברהים צרצור: 93% מההמלצות שהופנו לממשלת ישראל, למשרדים השונים, פשוט מאוד לא נענו בחיוב.

אברהים צרצור: השאלה הפשוטה, כבוד היושב-ראש, היא מה אנחנו צריכים את הוועדות אם זאת התוצאה.

אברהים צרצור: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה על הערתך.

ראובן ריבלין: אני חושב שיש התקדמות – לא מספיקה, אבל יש התקדמות – ואני חושב שהערתך נכונה מאוד, בכל הקשור להחלטות ועדות הכנסת.

ראובן ריבלין: אני יכול לומר לך שנמצאים פה כרגע שני ראשי ועדות, וגם ראש הוועדה המיוחדת.

ראובן ריבלין: כולם מגיעים אליו כאשר הוא מזמין, ואפילו לא מעלים על דעתם לא להופיע, ושני ראשי הוועדה – ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כמו גם ועדת הכספים – אני רוצה לראות את הממשלה שלא תשמע להחלטות שלהם.

ראובן ריבלין: וזאת האמת, זאת האמת.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: ותבורכו על כך.

ראובן ריבלין: זה לא משום שאני רוצה להתריס בממשלה, אלא משום שאני חושב שוועדות הכנסת עוזרות לממשלה לקבל החלטות, כי ההחלטות העקרוניות מתקבלות פה; היישומיות הן בממשלה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חברי הכנסת, האם יש מישהו באולם שנמצא ורוצה לומר משהו?

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת טיבי, דקה עומדת לרשותך.

ראובן ריבלין: או, חבר הכנסת גפני, בקשר לממ"מ אולי אדוני רוצה לומר משהו.

משה גפני: לא, לא, לא.

ראובן ריבלין: בדקתי את העניין היום לעומק.

ראובן ריבלין: נדמה לי שחוות הדעת מביאה את כל השקפות העולם.

ראובן ריבלין: היא לא מגמתית.

משה גפני: נשמע ממך.

ראובן ריבלין: כדאי לקרוא, כי זה דוח מאוד מורכב.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טיבי – בבקשה, אדוני.

אחמד טיבי: תודה, אדוני.

אחמד טיבי: לא אמרתי באופן אישי לחבר הכנסת אורבך ברוך הבא.

אחמד טיבי: אני שמח מאוד שאתה כאן.

אחמד טיבי: אני מאחל לך בריאות שלמה, ואני בטוח שרבים מחברי הכנסת חשים כך, למרות הבדלי הדעות.

אורי אורבך: – – –

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, בוועדת הכספים, שבראשה עומד חבר הכנסת גפני, דנו בנושא אזורי תעשייה ביישובים הערביים, לרבות אזור התעשייה בטייבה.

אחמד טיבי: לאחר שננקטו כמה פעולות על-ידי בעזרת יושב-ראש הוועדה – ואני רוצה לעדכן – סוכם עם שר התמ"ת שהוא יבקר באופן אישי, בהזמנתי, בעיר, באזור התעשייה, כדי לשמוע ולשפר את המצב.

אחמד טיבי: אזור התעשייה בטייבה נראה כאזור לאחר קרב במרכז אפריקה.

אחמד טיבי: לא כך אמורה להיות תשתית ביישוב שמונה כמעט 40,000 איש.

אחמד טיבי: אני מבקש שוועדת הכספים – במיוחד חבר הכנסת גפני ימשיך לפקח, כפי שעשה עד כה, לרווחת הציבור והתושבים.

אחמד טיבי: תודה רבה, אדוני.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת טיבי.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים להמשך סדר-היום.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת גפני, אפילו לא עולה על דעתי.

ראובן ריבלין: בעיני אתה כל הזמן כבר כאילו דיברת.

ראובן ריבלין: בבקשה.

משה גפני: אדוני יושב-ראש הכנסת, חברי הכנסת, התלבטתי באמת אם להעלות את זה, אבל החלטתי – אני יודע שכדאי בכל אופן לומר, לא ייתכן שלא אמרנו.

משה גפני: אני לא הופתעתי מההמלצות של חבר הכנסת יוחנן פלסנר שמתפרסמות.

משה גפני: לא הופתעתי, אני מכיר את זה כבר שנה.

משה גפני: אני מכיר את האג'נדה שלו.

משה גפני: אבל הופתעתי מעוצמת הרוע שיש שם.

משה גפני: אני רוצה שתדע, אדוני היושב-ראש, שיש שם המלצות – וזה יתפרסם מחר, אבל העיתונים כבר מפרסמים את זה היום – שבחור שלומד תורה בישיבה – הוא לא מקבל שום כסף מהמדינה.

משה גפני: לאחזקת הישיבה נותנים חלק מהתקציב לפי מספר התלמידים.

משה גפני: אז עליו קיבלו בישיבה כסף כדי לשלם את החשמל, את המים, את המבנה ואת הכול.

משה גפני: אם בגיל 23 הוא ממשיך ללמוד תורה – לא מדברים על מי שמשקר, בגלל שעל זה יש סעיף שמי שמשקר כמובן הכול בסדר.

משה גפני: מדובר על מי שבאמת לומד תורה יום ולילה – בגיל 23, מציע חבר הכנסת פלסנר, הבחור הזה יחזיר את כל הכסף חמש שנים אחורנית, מה שהמדינה נתנה לישיבה, עם ריבית והצמדה, עם קנסות, יפסיקו לקבל עליו כסף, הוא יאבד את הזכויות בדיור, הוא יאבד את הזכויות בארנונה, בגני-ילדים ובכל זכויות האזרח שיש לבן-אדם, וכל זה אנחנו מדברים במדינה יהודית ודמוקרטית בהמלצות של חבר הכנסת, של אחד מתוכה, שעוד יש סיעה, הגדולה ביותר בבית, שנותנת לו על זה גיבוי.

משה גפני: המון רוע מונח פה.

משה גפני: רוע.

משה גפני: המשמעות של העניין – הרי זה לא ישנה שום דבר, לא בגיוס ולא בכלום.

ראובן ריבלין: היריעה לא תספיק פה בדקה – – –

משה גפני: אני רק נשאר עם שאלה אחת.

משה גפני: היות שהמדינה מסבסדת את המוסדות להשכלה גבוהה ב-7 מיליארד שקלים – הרבה יותר ממה שמדובר על המוסדות התורניים – האם יספרו למשל לאוניברסיטת תל-אביב כמה סטודנטים לא משרתים בצבא ויורידו ממה שהמדינה מסבסדת אותם את הכסף הזה?

משה גפני: האם אפשר להעלות על הדעת מציאות כזאת שיכולה לקרות במדינת ישראל?

משה גפני: לא הופתעתי מההמלצות.

משה גפני: אני מופתע מעוצמת הרוע שיכולה לעבור בשקט.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת גפני.

ראובן ריבלין: השר לא ביקש ממני להשיב ולהתייחס לדברים שנאמרו פה.

ראובן ריבלין: כמובן שזו זכותו.

ראובן ריבלין: אני רוצה להזכיר לחברי הכנסת שמחר ב-11:15, במעמדו של נשיא המדינה, אנחנו נשביע את מבקר המדינה החדש אשר נבחר על-ידי הכנסת.

ראובן ריבלין: יש לנו איזשהו בין הזמנים – שהוא צריך להיכנס לתפקידו היום ב-24:00, לבין מחר ב-11:15, אבל קיבלתי – הואיל והדבר נעשה והדחייה היתה בשל הסתלקותו – – –

מיכאל בן-ארי: איך נישן הלילה בלי מבקר?

ראובן ריבלין: הבטחתי לו שאם אכן יהיה איזה צורך מיידי שמהווה דבר המחייב אותי לכנס את הכנסת, הכנסת תכונס הלילה, ב-03:00, 04:00, על מנת לאפשר לו להוציא דוח.

ראובן ריבלין: אבל בנסיבות העניין, כפי שאמר היועץ המשפטי לכנסת, ניתן גם להשביע אותו 12 שעות לאחר כניסתו לתפקידו אם נסיבות העניין מצדיקות זאת, ואכן השתתפותנו אתמול בהלוויה חייבה זאת.

ראובן ריבלין: אני רוצה גם לברך את סגן השר אילון.

ראובן ריבלין: הייתי בשבוע שעבר, יחד עם חבר הכנסת אדרי, בגרמניה, והגרמנים קיבלו את היוזמה אשר יצאה מצדך.

ראובן ריבלין: הבונדסטאג היה עומד דקה דומייה בפתיחת האולימפיאדה לזכר הנרצחים באולימפיאדת מינכן.

ראובן ריבלין: מחר יהיה פה נשיא הפרלמנט האוסטרלי, ה-Speaker של הפרלמנט האוסטרלי, וגם אותו נברך בעניין זה על הצטרפותו ליוזמה חשובה זו.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/472).

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אורי אורבך יעלה ויבוא על מנת להביא בפני הכנסת את הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 108) (חובת סימון אבני שפה בתחומי עירייה ורשות מקומית), התשע"ב–2012, לקריאה ראשונה.

ראובן ריבלין: הצעת חוק זו היא מטעמם וביוזמתם של חברת הכנסת ציפי חוטובלי וחבר הכנסת אורבך, אשר יציג את הצעת החוק.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

אורי אורבך: תודה.

אורי אורבך: אדוני היושב-ראש – – –

ראובן ריבלין: טוב לראות אותך על דוכן הכנסת.

ראובן ריבלין: בבקשה.

אורי אורבך: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הצעת החוק שאני מציע עם חברתי ציפי חוטובלי, חברת הכנסת, עוסקת בסימון מדרכות בכחול-לבן במקומות שבהם יש שלט המורה שהחנייה היא בתשלום.

אורי אורבך: אנחנו נתקלים – רבים מאתנו, ואזרחים רבים – בתופעה שאזרחים חונים במקום לא מסומן, המדרכה אפורה רגילה, והם לא שמים לב שבתחילת קטע הרחוב, שלפעמים הוא מרוחק, יש שלט של העירייה, של הרשות המקומית, האומר שהחנייה באזור זה היא בתשלום.

אורי אורבך: אני מדבר על חנייה של כחול-לבן או כחול לסירוגין, ולא על אדום-לבן, שזו חנייה שהיא בגדר עבירת תנועה.

אורי אורבך: טרחנו על החוק ואמרנו: לא ייתכן שאזרחים יחטפו קנסות באופן קבוע במקומות מסוימים רק בגלל ש-100 מטר משם או 150 מטר משם ניצב שלט שאי-אפשר לראות אותו, או כי הוא מוסתר או כי המכונית בכלל לא הגיעה מהאזור הזה כדי לחנות.

אורי אורבך: ולכן אנחנו אומרים לעירייה: אם אתם גובים תשלום על חנייה, הואילו בטובכם להשקיע עוד מעט משאבים, באופן כמעט זניח, ולסמן או באמצעות צביעה בכחול לסירוגין, או כמובן באמצעות מדחנים שמורים שהמקום הוא חנייה בתשלום, כדי שהאזרח החונה לא יוטעה לחשוב שהחנייה היא חנייה פטורה מתשלום.

אורי אורבך: הגענו פה להסכמות ולפשרות.

אורי אורבך: יהיו מקומות שאפשר יהיה להחריג, כמובן, במקומות שאין מדרכות, שאי-אפשר לסמן.

אורי אורבך: זה כבר בסמכותו של שר הפנים, של הרשות המקומית, כפי שזה מופיע בפרטי החוק עצמו.

אורי אורבך: אני חושב שהחוק הזה יחסוך הרבה עוגמת נפש לנהגים.

אורי אורבך: הוא גם הגון והוגן, ואני חושב שגם העירייה לא תינזק.

אורי אורבך: אולי היא תפסיד כמה קנסות, אבל היא תרוויח את תרומתם של האזרחים שרוצים לשמור על החוק ורוצים לשלם על החנייה שלהם.

אורי אורבך: ולכן אני מודה לכם מראש על תמיכתכם.

ראובן ריבלין: תודה רבה לנציג החוק, חבר הכנסת אורי אורבך.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים לדיון, שחבר הכנסת יעקב אדרי, סגן היושב-ראש, ינהל אותו, ואני קורא לראשון המתדיינים, שהוא חבר הכנסת אייכלר.

ראובן ריבלין: אתה מכובד לעלות לדוכן.

ראובן ריבלין: לרשותך שלוש דקות.

ראובן ריבלין: אם תגלוש לעוד חצי דקה, אני מתאר לעצמי שאף אחד לא יפריע לך היום.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, היוצא והנכנס, אדוני כבוד השר, חברי הכנסת, החוק הזה הוא חוק טוב, ועל זה אני לא צריך להאריך בדיבורים.

ישראל אייכלר: אבל אנחנו נמצאים היום בעיצומה של מלחמה שאני לא יודע את תוצאותיה, והמלחמה איננה במישור המעשי, החוקי, שאמר חבר הכנסת הרב גפני – הגזירות האלה, להעניש אנשים שבחרו ללמוד תורה ושיצטרכו לתת סנקציות והחזרים ושלילת זכויות אדם וזכויות אזרח.

ישראל אייכלר: אלה דברים שאני מקווה ששומר ישראל, שומר שארית ישראל, ואל יאבד ישראל, האומרים שמע ישראל, הקדוש-ברוך-הוא, לא ייתן להם לעשות גזירות כאלה.

ישראל אייכלר: אבל אני רוצה לגעת בשורש.

ישראל אייכלר: השורש של הבעיה הוא שאדם שואל: למה אני צריך לשרת בצבא ואתה לא?

ישראל אייכלר: ולזה לא תהיה שום תשובה, גם אם היא נכונה וגם אם היא צודקת, כי זה במישור הרגשי והאמוציונלי.

ישראל אייכלר: לכן, רבותי, הצעתי הצעת חוק.

ישראל אייכלר: לא רציתי לעצב את אופיו של הצבא ושל המדינה, אבל במצב הנוכחי העצה הטובה ביותר זה לבטל את גיוס החובה לצה"ל.

ישראל אייכלר: זה ייתן לצבא-הגנה לישראל את המעמד המכובד, זה ייתן לחייל את השכר, כי זה יחסוך מיליארדי שקלים על אנשים שהצבא לא זקוק להם והם לא זקוקים לצבא.

ישראל אייכלר: הצבא יהפוך לצבא – אני לא רוצה להגיד את המלה "צבא מקצועי", כי אני מעריך את האנשים שאצלם הצבא הוא ערך, והוא ערך חשוב.

ישראל אייכלר: אבל ברגע שאדם חייב להתגייס, הוא לא מוכן לקבל את העובדה שמישהו אחר לא חייב.

ישראל אייכלר: ושלא יספרו לי על שוויון, כי גם בצבא עצמו יש כל מיני דרגים של חיילים קרביים וחיילים אחרים.

ישראל אייכלר: ברגע שזה לא יהיה חובה, ברגע שזה יהיה מתוך רצון ומתוך שכר הוגן לחייל שמשרת, לפי הדרגה והמסירות וההקרבה שלו, אז יורידו את כל הלהט, את כל השנאה נגד אחרים שלא רוצים.

ישראל אייכלר: אני רוצה לומר עוד יותר, שאפילו אנשים חרדים שאינם לומדים תורה, גם הם ישמחו להתגייס לצבא שאיננו חובה, ובלבד כמובן שיוציאו את הבנות מאותן יחידות ששם צריכים להיות חיילים חרדים.

ישראל אייכלר: כי הרבנים כבר פסקו מאז ומעולם, שחיילים שצריכים לשרת באותה יחידה עם בנות, זו שאלה של ייהרג ואל יעבור, אביזרייהו דגילוי עריות.

ישראל אייכלר: חייל שחייב להיכנס ליחידה עם בת והוא חייל דתי, הרבנים אוסרים עליו והוא לא ילך לעולם.

ישראל אייכלר: ולכן, צריך לבטל את גיוס החובה, ואז הצבא יהיה יותר יעיל.

ישראל אייכלר: הצבא האמריקני ביטל את גיוס החובה, והוא ירד מ-2.5 מיליון חיילים למיליון ורבע, והוא הפך לצבא הרבה יותר יעיל.

ישראל אייכלר: רוב צבאות העולם הם צבאות של התנדבות בשכר.

ישראל אייכלר: כך הצבא הישראלי – תהיה מוטיבציה, אנשים ירצו ללכת.

ישראל אייכלר: אם יקרה חלילה איזה מצב חירום, רחמנא ליצלן, פצצת אטום, אז אפשר לעשות בחוק שבמקרה חירום כל אזרח יהיה חייב להתגייס.

ישראל אייכלר: אבל הצבא – צריך צבא סדיר של 60,000 צעירים בכל שנה כשהמדינה היתה 600,000, וכשהמדינה 7 מיליון צריך כל צעיר וצעירה להתגייס, והצבא צריך לממן שלוש שנים לאלפי חיילים שהצבא אומר שהוא לא רוצה אותם?

ישראל אייכלר: ואותם חיילים שלא משלימים שלוש שנים?

ישראל אייכלר: אם יהיה צבא מקצועי, זה יהיה טוב לצבא, טוב לאזרחים, ובעיקר – יוריד את מפלס הכעס והזעם של האנשים שאומרים: למה אני כן צריך ללכת ואתה לא?

ישראל אייכלר: אף אחד לא חייב ללכת.

ישראל אייכלר: ואני רוצה לומר לכל המתלהמים שאומרים: כל אחד חייב למדינה – אני רוצה לומר לכם שהמדינה התייחסה בצורה כל כך עוינת נגד ציבורים שלמים במשך 60 שנה, שהם לא חשים חובה למדינה הזאת, לדוגמה האוכלוסייה הערבית, שיכולה להוכיח לכם, וגם האוכלוסייה החרדית יכולה להגיד את זה.

חיים כץ: יש לך חמש דקות לדבר על זה.

חיים כץ: חשבתי אתה רוצה לדבר על המדרכות.

ישראל אייכלר: אמרתי, על המדרכות אני מסכים.

ישראל אייכלר: אני רק רוצה לומר – אני רוצה להוציא את העוקץ של השנאה והאיבה.

ישראל אייכלר: אני רוצה שיהיו אחווה ושלום ורעות בין האזרחים, וזה יהיה רק אם יהיה גיוס מרצון ובשכר הוגן.

ישראל אייכלר: תודה.

יעקב אדרי: תודה.

יעקב אדרי: חבר הכנסת אורי אריאל, בבקשה; לא נמצא אתנו.

יעקב אדרי: חבר הכנסת מיכאל בן-ארי, בבקשה.

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לדבר על המדרכות, על מה שאני מרגיש בכל הפרשה האחרונה שעלתה לנו, ושדורכים על משהו.

מיכאל בן-ארי: זה לא עניין של דורכים על החרדים או דורכים על אחרים.

מיכאל בן-ארי: אני מרגיש שדורכים על משהו מאוד חשוב, ושהוא במהותנו.

מיכאל בן-ארי: דורכים על המושג שנקרא לימוד תורה.

מיכאל בן-ארי: לימוד תורה, בלי שום שאלה, ואף אחד לא יוכל לחלוק על זה, זה בעצם לשד החיים של העם היהודי לכל דורותיו.

מיכאל בן-ארי: בכל השנים שבהן הוא נרדף, בכל השנים שבהן הוא היטלטל ממקום למקום, לכל תפוצותיו, למד את אותה תורה, קיים את אותה תורה, והתורה בסופו של דבר גם קיימה אותו.

מיכאל בן-ארי: אני לא מסכים עם חברי חבר הכנסת אייכלר לגבי העניין הזה של שירות התנדבותי.

מיכאל בן-ארי: אני חושב שהשירות בצבא הוא חובה שהיא זכות.

מיכאל בן-ארי: אני חושב שהשירות בצבא הוא נשיאה בעול עם חברו, לא כמו שנוטים, זה שם חדש – לשאת בנטל.

מיכאל בן-ארי: לשאת בעול עם חברו.

מיכאל בן-ארי: יש עול ביטחוני למדינת ישראל.

מיכאל בן-ארי: עדיין יש לנו אויבים לא מעטים, לצערנו הרב, חבר הכנסת אייכלר.

מיכאל בן-ארי: אבל צר לי, צר לי, שהתורה הפכה להיות משהו שולי, משהו חסר משמעות, מין סוג של נטל על הציבור הישראלי, במקום שיראו בזה סוג של כתר, סוג של משהו קיומי.

מיכאל בן-ארי: אנחנו מאוד מאוד – מישהו פעם היה מעלה על דעתו פה לפגוע ולדבר ככה על האוניברסיטאות, על ההשכלה הגבוהה?

מיכאל בן-ארי: רק על לימוד התורה ועל לומדי התורה ניתן לדבר באופן הזה?

מיכאל בן-ארי: לכן, בשעה הזאת, שאנחנו מדברים על מדרכות, אני רוצה לומר דברים מאוד ברורים: לימוד התורה הוא בנפשנו, אבל צריך בכל העניין הזה של הגיוס למצוא כל מיני דרכים.

מיכאל בן-ארי: אני לא אביא כרגע את כל הפתרונות.

מיכאל בן-ארי: אגב, אני חושב על מה שאתה אומר, שאת מי שמשרת בצבא צריך לתגמל פי כמה וכמה, לתת לו העדפה מתקנת במקומות עבודה.

מיכאל בן-ארי: שירתָ את המדינה, אתה ראוי גם לשירות הציבורי.

מיכאל בן-ארי: שולחים לי כל הזמן בחורים צעירים.

מיכאל בן-ארי: אומרים לי: הצ'אנס היחיד שלי להתקבל ב"סלקום" זה אם קוראים לי אחמד או מוסטפא, כי יש העדפה מתקנת לבני מיעוטים.

מיכאל בן-ארי: הם מקבלים תמריצים.

מיכאל בן-ארי: אם אתה רוצה להתקבל למכון וולקני צריך שיקראו לך ככה.

מיכאל בן-ארי: אם קוראים לך יוסף או יצחק, גם את שירתָ בסיירת גולני לא תתקבל.

מיכאל בן-ארי: לכן אני אומר, הפתרון צריך להיות בתמריצים לחיילים שמשרתים.

מיכאל בן-ארי: שכר רציני, לפחות שכר מינימום.

מיכאל בן-ארי: לתת לאחר מכן העדפה מתקנת במקומות עבודה.

מיכאל בן-ארי: ומי שעדיין ירצה ללמוד תורה ולא לקבל את כל זה, נכבד אותו, כי התורה היא סוד הקיום של עם ישראל.

מיכאל בן-ארי: וגם את זה צריך לומר בשעה הזאת, שהתורה הפכה להיות מדרך כף רגל לכל זב חוטם.

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

יעקב אדרי: תודה.

יעקב אדרי: חבר הכנסת מגלי והבה, בבקשה.

מגלי והבה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, השר מיסז'ניקוב, את האמת – הצעת החוק היא הצעת חוק ראויה וטובה.

מגלי והבה: רק לאדוני היושב-ראש, אני רוצה להגיד לך שמצב התשתיות אצלנו ביישובים, חבר הכנסת אורבך – אני גם מברך אותך על זה שחזרת אלינו בריא ושלם – וכשאתה מסתכל על ביצוע התקציבים בתשתיות, מתוך 100% אנחנו מדברים על 30%–32%.

מגלי והבה: זאת אומרת, אתה רוצה לצבוע מדרכה ואתה רוצה לעשות סדר ולעשות חנייה, אבל לצערי אין.

מגלי והבה: וזה יכול להיות שלממשלות – גם אין לנו את הכוח הפוליטי.

מגלי והבה: אנחנו שישה חברי כנסת דרוזים מסיעות שונות, אבל אין לנו את הכוח הפוליטי, נגיד של המפלגות הדתיות או של מפלגות בקואליציה, שהן יכולות לבוא לראש הממשלה עם – כמו שלמדנו בוועדת הכספים, אתה זוכר את התקופה הזאת: או שאתה נותן או שלא נותנים לך תקציב.

מגלי והבה: אין לנו את הכוח הזה.

מגלי והבה: ולכן, אנחנו – – –

סטס מיסז'ניקוב: – – –

מגלי והבה: נכון.

מגלי והבה: ולכן, הבעיה שלנו באמת, איך אנחנו נצליח לנצל את הכוח.

מגלי והבה: ממשלה, וראש ממשלה צריך לדאוג לכל התושבים ולדאוג לכל האזרחים ולכל הרשויות.

מגלי והבה: אבל כשאתה באמת – עשינו דיון בוועדת הכספים על הניצול התקציבי ברשויות הדרוזיות.

מגלי והבה: אנחנו רואים שיש בעיה של ביצוע, יש בעיה של קיום אפילו מה שמוגדר כהנחיה בהתאם לחוק והתחייבות ממשלתית, ועל כך אני מצר.

מגלי והבה: כי בסופו של דבר אותו ראש רשות – וכולם מחברי שנמצאים כאן מכירים את התקופה הזאת שעברנו במשבר הרשויות, ואת הוועדות הקרואות ואת החשבים המלווים – אבל חוסר התקציבים שם את האזרחים בחוסר תשתיות בסיסי, והסיוע הזה נמנע מהאזרחים.

מגלי והבה: ולכן אני חושב שהקריאה שלי מכאן, באותה הצעת חוק לממשלה, ואנחנו לקראת סוף השנה – ואלה שאחראים על ביצוע ויישום המדיניות, והשרים המעטים שיושבים פה אבל הרבים שהם סביב לשולחן הממשלה, יעשו את המוטל עליהם.

מגלי והבה: ואז בהצעת החוק, בקריאה אולי שנייה או שלישית, יהיה לי אומץ להגיד: אני שלם עם ההצעה הזאת, ויהיו לנו גם מדרכות וגם תשתיות.

מגלי והבה: תודה, אדוני היושב-ראש.

יעקב אדרי: תודה.

יעקב אדרי: חבר הכנסת שלמה מולה, בבקשה.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, האמת היא, הצעת החוק היא הצעת חוק טובה, אבל לא על זה עליתי לדבר.

שלמה מולה: אחרי ששמעתי את הרב גפני החלטתי לדבר בעצם.

שלמה מולה: אני חושב, והיו כאלה, לפני 55 ימים, שחשבו שיש לנו ראש ממשלה שהולך לעשות מעשה היסטורי.

שלמה מולה: הוא רוצה בעצם לעשות מעשה אמיץ, סוף-סוף השוויון בנטל יהיה, החרדים יתגייסו ועם ישראל יצא חזק – זאת היתה הכוונה.

שלמה מולה: הנה לך, אדוני היושב-ראש, מתברר לנו: ראש הממשלה לא התכוון באמת, ומה שעשה לקדימה בעצם, מה שקרה לקדימה בעצם, אכלנו את הדגים וגם גורשנו מן העיר.

שלמה מולה: ראש הממשלה, בתרועות ובשופר ובצלצולים רבים מאוד, יחד עם שאול מופז, אמרו: הנה, אנחנו מברכים על הקמת הוועדה.

שלמה מולה: סוף-סוף, שוויון בנטל יהיה נר לרגליה.

שלמה מולה: האמת, אני מוכרח להגיד שיוחנן פלסנר ידידנו הטוב עשה עבודה מעמיקה, עבודה רצינית ביותר.

שלמה מולה: סוף-סוף, מה שבאמת אז, לוועדת-טל, לקח שלוש שנים, ב-55 ימים, פחות מזה אפילו, הוועדה הזאת עשתה עבודה מצוינת.

שלמה מולה: אבל מה קרה בעצם, אדוני היושב-ראש?

שלמה מולה: במהלך עבודתה ראש הממשלה, באמצעות אלקין בעצם, שלח לחבל בוועדה.

שלמה מולה: ובעצם הוא הרי לא התכוון, ועשה את כל המאמצים כדי שהוועדה הזאת לא תגיע למסקנות ראויות.

שלמה מולה: וגם אם בחלק גדול מהוועדה, במסקנותיה, היה לנו ויכוח, אני חושב שראש הממשלה היה צריך באמת לעמוד על כבודו שלו ולאפשר לוועדה הזאת לסיים את עבודתה ולהניח את מסקנותיה.

שלמה מולה: אבל ראש הממשלה כפי שהוא, אנחנו מכירים אותו בעצם.

שלמה מולה: קשה מאוד להאמין למילותיו של ראש הממשלה.

שלמה מולה: אבל אם הוא לא התכוון באמת ברצינות למהלך היסטורי, בשביל מה היה צריך את ממשלת האחדות הלאומית הזאת?

שלמה מולה: אבל למה?

שלמה מולה: מה הוא חושב, שיש פה חבורה של 28 חברי כנסת שיעשו מה שראש הממשלה יגיד?

שלמה מולה: שהוא האדונים שלנו?

שלמה מולה: ראש הממשלה בעצם ממשיך לזרות חול בעיניים.

שלמה מולה: ידענו בעצם, הוא מתכוון למרוח, הוא מתכוון לברוח, הוא לא מתכוון באמת באמת לקחת את הנושאים הלאומיים שמטרידים את מדינת ישראל כדי להביא אותם לידי הכרעה.

שלמה מולה: מה שבעצם ראש הממשלה עשה, אדוני היושב-ראש, בזה שהוא פיזר את הוועדה הזאת של אתמול, הוא בא ואמר:

שלמה מולה: אני בוחר בעצם בשותפי הטבעיים.

שלמה מולה: אני מעדיף את הפוליטיקה הקטנה, אני מעדיף בעצם את החרדים שהם ימליצו עלי לנשיא, אולי, אם אני אקבל את המנדטים הגדולים ביותר אחרי הבחירות.

שלמה מולה: ראש הממשלה בעצם סוחר בציניות בחברה הישראלית, בנושאים בנטל.

שלמה מולה: הוא מפקיר בעצם את אותם הצעירים שמשרתים בצבא, ואלה שבאמת נושאים את הדגל, גם משלמי מסים, גם משרתי הצבא.

שלמה מולה: הוא בחר פשוט בכאלה שמצפצפים על החברה הישראלית.

יעקב אדרי: תודה.

יעקב אדרי: חבר הכנסת גאלב מג'אדלה, בבקשה.

יעקב אדרי: ואחרון הדוברים – חבר הכנסת נסים זאב.

גאלב מג'אדלה: אדוני היושב-ראש, מכובדי שר התיירות, עמיתי חברי הכנסת, ראשית, אני רוצה לומר למציעים את הצעת החוק, חבר הכנסת אורי אורבך וחברת הכנסת ציפי חוטובלי, יישר כוח.

גאלב מג'אדלה: כן ירבו הצעות שישרתו וייתנו מענה לאזרח, על אחת כמה וכמה הצעת החוק שלכם, שאני בוודאי אתמוך בה.

גאלב מג'אדלה: אבל, אדוני היושב-ראש, אתה יודע, אפשר לנצל את ההזדמנות ולומר – דווקא להחמיא לחברים שלך בקדימה.

גאלב מג'אדלה: מה שהשכיל להבין חבר הכנסת יוחנן פלסנר לא השכילה הממשלה להבין – שכדי לבוא ולחוקק חוק בנושא השירות האזרחי לאוכלוסייה הערבית, הדבר המינימלי הוא פרק זמן של דיאלוג עם כל חתכי וראשי הציבור הזה בחברה הערבית.

גאלב מג'אדלה: 64 שנים אתם מתדיינים ביניכם על השירות לחרדים, ועוד לא פתרתם את הבעיה ולא הגעתם לסיכומים.

גאלב מג'אדלה: תעשו אתנו דיאלוג איזה שישה חודשים, שבעה חודשים, תשאלו, תבדקו, בחתך המקצועי, בחתך החברתי, בחתך של מנהיגות, מה דעתנו על השירות, איך זה צריך להיראות.

גאלב מג'אדלה: ואני אומר לך, יש רוב באוכלוסייה הערבית לשירות אזרחי התנדבותי, כאשר זה ייעשה בהידברות עם המתנדב ועם נציגיו, בצד המקצועי, בצד החברתי, בצד הרעיוני, בצד הערכי, כל מה שאתה רוצה.

גאלב מג'אדלה: מה שיוחנן פלסנר הבין, ודחה את הנושא לטיפול בנפרד, הממשלה לא הצליחה להבין, ואני מברך אותו על כך.

גאלב מג'אדלה: אבל לנצל את זה, הכוחות הימניים בממשלה, ולהפוך את הנושא – בגלל שהנושא של האוכלוסייה הערבית לא נדון בוועדה עשו מזה קמפיין אנטי, בצורה לא מכובדת, לא ראויה, לא פוליטית, אפילו לא אזרחית.

גאלב מג'אדלה: ככה רוצים להתייחס לכמעט 20% מאזרחי המדינה?

גאלב מג'אדלה: זה הדיאלוג שאתה רוצה אתם?

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

יעקב אדרי: תודה.

יעקב אדרי: אחרון הדוברים, חבר הכנסת נסים זאב, ולאחר מכן אנחנו ניגשים להצבעה.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני קודם כול מודה לך על שנתת לי לדבר.

נסים זאב: זכות היא לי, וברוך הבא, חבר הכנסת אורי אורבך, "קומי אורי כי בא אורך" – –

יעקב אדרי: איך אפשר לסרב לך?

נסים זאב: – – המליאה הזאת מלאה באור עכשיו, ברצינות, ואני אומר לך שכולנו התגעגענו אליך, ובריא אולם ורפואה שלמה.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, קודם כול, משפט אחד בעניין של החוק – שיהיה ברור, היום הפקחים הם כמו ציידים, איך לתת רפורטים – – –

גאלב מג'אדלה: איזה חוק?

נסים זאב: תן לי להסביר לך.

גאלב מג'אדלה: לא, שאלתי איזה חוק.

נסים זאב: אני, באזור שלי, ביקשתי כמה פעמים:

נסים זאב: תשימו רק שילוט נוסף, כי אנשים לא רואים את השילוט במרחק של 100 מטר או 120 מטר.

נסים זאב: לא, הם לא רוצים, למה?

נסים זאב: כדי שאנשים לתומם יחנו ואז כל רפורט 500 שקלים.

נסים זאב: פשוט איום ונורא.

נסים זאב: לכן, הצעת החוק שצריך גם סימון, זה חד-משמעי, על זה אין חולקים.

נסים זאב: ועכשיו אני רוצה להתייחס לחבר הכנסת מולה, שהוא מצעירי קדימה, והוא מרגיש שהוא המנהיג של המפלגה, ואני רוצה לומר לו על פרשת השבוע, "מה טֹבו אֹהליך יעקב משכנֹתיך ישראל".

נסים זאב: אני רוצה לומר לכם, שלא נשלה את עצמנו: המאבק הוא לא על גיוס חרדים לצה"ל.

נסים זאב: אף אחד לא רוצה אותם, אף אחד לא חושב לרגע שחלילה וחס ייכנסו כל כך הרבה חרדים שישבשו את כל אורח החיים בצה"ל.

נסים זאב: הקצינות לא רוצות, הן רועדות.

נסים זאב: חרדים עליך ישראל, אוי ויי, מה יקרה.

נסים זאב: לא רוצים חרדים.

נסים זאב: לא רוצים אותם, לא בעבודה, לא באקדמיה, ודאי לא בצה"ל.

נסים זאב: אז מה?

נסים זאב: יש כאלה פוליטיקאים שחושבים שהם יכולים לשנות את פני החברה במדינת ישראל ותוך כדי הטלת סנקציות אישיות על הישיבות, על בחורי הישיבות.

נסים זאב: אני רוצה להזכיר להם את הפסוק, "מה טבו אהליך יעקב".

נסים זאב: הגמרא בסנהדרין אומרת שכל הברכות של בלעם הרשע, כולן חזרו לקללה, כמו שהוא תכנן בהתחלה.

נסים זאב: כי בלעם לא רצה בכלל, לא התכוון באמת לברך.

נסים זאב: אבל, "מה טובו אוהליך יעקב" זו ברכה שנשארת לעד.

נסים זאב: למה?

נסים זאב: כי כתוב: "ויהפך ה' אלהיך לך את הקללה לברכה", רק קללה אחת נשארה ברכה.

נסים זאב: כי ברגע שמדובר בבתי-מדרשות, בתי-כנסיות, כוח התורה – היא מכרעת פה בעניין הזה.

נסים זאב: שום כוח שבעולם לא יכול לשנות.

נסים זאב: שום פוליטיקאי ושום תוכניות.

נסים זאב: ואני רוצה לומר לכם מה שאמר דוד המלך: "אחת שאלתי מאת ה', אותה אבקש שבתי בבית ה' כל ימי חיי".

נסים זאב: ואני רוצה לחזור ולומר את מה שאמרתי בעבר.

נסים זאב: המאבק האמיתי זה לא על גיוס חרדים לצה"ל; הפחד הגדול מפני התעצמותו של הציבור הדתי והחרדי, אלה שמתמידים באוהלה של תורה.

יעקב אדרי: תודה.

נסים זאב: לכן, כתוב: "ויגר מואב מפני העם מאד כי רב הוא".

נסים זאב: מה זה רב?

נסים זאב: או, יש יותר מדי רבנים, איך אפשר?

נסים זאב: ו"עתה ילחכו הקהל את כל סביבֹתינו כלחֹך השור", ישתלטו עלינו, ולכן אנחנו צריכים לחפש איזה עצה ותבונה איך לצמצם אותם.

נסים זאב: אבל אני אומר לך: "ויהפך ה' אלהיך לך את הקללה לברכה, כי אהבך ה' אלהיך".

נסים זאב: רבותי, לא נשלה את עצמנו, עולם התורה ימשיך ויתעצם, ימשיך לגדול.

יעקב אדרי: תודה.

נסים זאב: אתם רוצים גיוס חרדים?

נסים זאב: – –

יעקב אדרי: תודה.

נסים זאב: – – אנחנו נעזור לכם, אבל בצורה נכונה.

נסים זאב: אתם לא יכולים פתאום יום אחד להתעורר ולומר: 60,000 בחורי ישיבה צריכים ללכת לצה"ל.

נסים זאב: לא משנים מדיניות, לא בחקיקה ולא בכוח – –

יעקב אדרי: חבר הכנסת נסים זאב, תודה לך.

נסים זאב: תודה, אדוני.

נסים זאב: – – "כי אם ברוחי אמר ה' צבאות".

יעקב אדרי: מזמן לא שמעתי דיון על חוק מסוים כאשר כמעט שלא מדברים על החוק.

חיים כץ: – – –

נסים זאב: אבל זה קשור לתעבורה, אנחנו רוצים להתחשב עם הציבור.

קריאה: – – –

יעקב אדרי: תודה.

יעקב אדרי: מדברים על המדרכות, והנה הגענו לכל הכיוונים.

יעקב אדרי: תודה.

יעקב אדרי: אנחנו ניגשים להצבעה.

יעקב אדרי: בבקשה, אנחנו מצביעים על הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 108) (חובת סימון אבני שפה בתחומי עירייה ורשות מקומית), התשע"ב–2012, של חבר הכנסת אורי אורבך – בקריאה ראשונה.

יעקב אדרי: בבקשה, מצביעים.

יעקב אדרי: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 10 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 108) (חובת סימון אבני שפה בתחומי עירייה ורשות מקומית), התשע"ב–2012, לוועדת הכלכלה נתקבלה.

יעקב אדרי: תודה.

יעקב אדרי: בעד – 10, מתנגדים – אין.

יעקב אדרי: החוק עובר לוועדת הכלכלה.

יעקב אדרי: תודה.

יעקב אדרי: [מס' כ/467; "דברי הכנסת", חוב' כ"ח, עמ' 29134; נספחות.

יעקב אדרי: ]

יעקב אדרי: אנחנו עוברים לחוק הבא:

יעקב אדרי: הצעת חוק תגמולים לחיילים ולבני משפחותיהם (חבלה שלא בעת מילוי תפקיד) (תיקון מס' 2), התשע"ב–2012, קריאה שנייה ושלישית.

יעקב אדרי: בבקשה, יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה, חבר הכנסת כץ.

יעקב אדרי: בבקשה.

חיים כץ: לחוק אין הסתייגויות.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מתכבד להציג בפניכם את הצעת חוק – ואללה, הבאתי את עבודת הנוער.

חיים כץ: תן לי דקה, אני אחליף.

יעקב אדרי: בבקשה, בבקשה.

מיכאל בן-ארי: תעלה את זה, אחר כך את זה, מה זה חשוב?

יעקב אדרי: בבקשה, בינתיים המזכיר יכריז.

יעקב אדרי: בבקשה.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, אני מתכבד להודיעכם, כי מונחות היום בזה על שולחן הכנסת היום, יום י"ג בתמוז התשע"ב, 3 ביולי 2012 – 1.

נאזם בדר: החלטת ועדת הכספים לגבי תיקון טעות בק"ת – שיעורי מק"ח 1678; 2.

נאזם בדר: החלטת ועדת הכספים לגבי צו תעריף המכס והפטורים ומס קנייה על טובין (תיקון מס' 29), התשע"ב–2012.

נאזם בדר: ההחלטה האמורה, או ההחלטות האמורות, כל אחת משתי ההחלטות האלה תקבל תוקף בתום שבעה ימים מיום הנחתה, כאמור, אם לא יודיע חבר הכנסת על רצונו שהכנסת תבטל אותה.

נאזם בדר: תודה.

נאזם בדר: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

יעקב אדרי: בבקשה.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מתכבד להביא בפניכם את הצעת חוק תגמולים לחיילים ולבני משפחותיהם (חבלה שלא בעת מילוי תפקיד) (תיקון מס' 2), התשע"ב–2012, שיזם חבר הכנסת משה מוץ מטלון, שנבצר ממנו, באמת מסיבות אובייקטיביות, להיות אתנו פה, ואני מודה לו על הצעת החוק הזאת.

חיים כץ: חוק תגמולים לחיילים ולבני משפחותיהם, התשמ"ח–1988, קובע את הנסיבות שבהן תהיה זכאות לתגמולים לפי חוק הנכים (תגמולים ושיקום), התשי"ט–1959 – מה לעשות שצריך להזכיר את כל המספרים ולהפנות לכתובות – [נוסח משולב], לחייל בשירות סדיר שנחבל או נפגע כתוצאה מחבלה, להבדיל ממחלה, שאירעה בתקופת שירותו, וזאת אף אם החבלה היתה שלא עקב שירותו.

חיים כץ: התנאים לכך הם שהחבלה אירעה בעת היעדרות מהשירות, בתוך 14 הימים הראשונים שבהם החייל נעדר מהשירות, ובתנאי שהחבלה לא אירעה תוך כדי עיסוקו של החייל בפעילות ספורטיבית מקצועית או בעבודה – אם הוא נשלח לעבודה, לעזור למשפחה והוא נחבל, לא ייחשב העניין – למעט מקרים שהעבודה כן אושרה לחייל לפי פקודות הצבא, מטעמים של מצוקה כלכלית קשה, ושדרגת הנכות של החייל היא לפחות 20%, וכל עוד לא פחתה מכך.

חיים כץ: התנאי שלפיו אם החבלה אירעה לאחר תום השבועיים הראשונים להיעדרו של החייל מהשירות לא תהיה זכאות לתגמולים אינו מביא בחשבון מצבים שבהם חיילים שוהים בחופשה תקופה ארוכה יותר, כגון חופשות מסיבות אישיות או חופשת שחרור, שיכולות להימשך אף מעל 21 יום.

חיים כץ: חופשת שחרור יכולה להיות חודש ולפעמים אף יותר.

חיים כץ: ועל כן, אין למנוע את הזכאות לתגמולים מחיילים ששהו באישור בחופשה לתקופה העולה על 14 יום.

חיים כץ: מנתונים שהציגו נציגי משרד הביטחון בפני ועדת העבודה, הרווחה והבריאות עולה כי ב-18 החודשים האחרונים רק ארבעה חיילים תבעו תגמול לפי חוק התגמולים לחיילים האמור ונדחו משום שנחבלו לאחר חלוף 14 יום כאמור.

חיים כץ: מדברים על ארבעה מקרים שנפגעו מעבר ל-14 יום.

חיים כץ: בהצעת החוק המונחת לפניכם מוצע להאריך את התקופה שאם במהלכה נגרמה חבלה, יוכל החייל שנחבל שלא בעת מילוי תפקידו לתבוע תגמול, מ-14 ל-30 הימים הראשונים שבהם אותו חייל לא מילא, ברשות, תפקיד בשירות, וכך לתקן עיוות שגרם לאי-צדק מסיבה טכנית, בהסתמך על מועד התרחשות החבלה.

חיים כץ: שלטונות הצבא כולם הסכימו לזה, המערכת הסכימה לזה.

חיים כץ: בבדיקה אנחנו רואים שזה גם לא עלויות גדולות.

חיים כץ: אם היו ארבעה מקרים, אז הגיע הזמן שצריך לתקן את זה.

חיים כץ: ואני פונה לחברי הכנסת לאשר את הצעת החוק בקריאה השנייה ובקריאה השלישית.

חיים כץ: על מנת שלא אבוא לפה ואגיד את התודות והברכות, ואני פה, קודם כול, בשמו של המציע, חבר הכנסת משה מוץ מטלון ובשמי, כיושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, אני רוצה להודות למנהלת הוועדה המיתולוגית, שגרמתי לה הרבה מאוד עבודה של שעות נוספות בחקיקת כ-115 חוקים בשנייה ובשלישית, והיא מלווה אותנו משם, אז וילמה מאור, שאפּוֹ; לצוות המסור של ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, אתי, מעיין וענת; במקרה הזה תודה ליועץ המשפטי של הוועדה אייל לב-ארי, ולכל מי שלקח חלק בקידומו של החוק; לוואדים גורדון ממשרד האוצר.

חיים כץ: אם אנחנו פה באים ומברכים את האוצר, אז ואללה, ימי המשיח.

סטס מיסז'ניקוב: לאן הגענו.

דוד רותם: – – –

חיים כץ: תראה, כנראה בחירות, לא בחירות – –

קריאה: זה לא קרה עד היום.

חיים כץ: – – אז אני צריך תמיכה מהאוצר.

סטס מיסז'ניקוב: תגיד, יש פקידי אוצר – – –

חיים כץ: לא.

חיים כץ: ואללה לא.

חיים כץ: לא שאני יודע.

חיים כץ: ואם כן, אני גם אפילו לא אבקש.

חיים כץ: למשרד הביטחון ולמשרד המשפטים, וכמובן תודה לעוזרי הפרלמנטריים, אילן מרסיאנו וקורל-אלמוגית אבירם.

חיים כץ: אני מקווה שכולם יתמכו בחוק והוא יעבור בקריאה השנייה ובקריאה השלישית.

חיים כץ: תודה.

יעקב אדרי: תודה ליושב-ראש ועדת העבודה הנמרץ.

יעקב אדרי: אנחנו ניגשים להצבעה בקריאה שנייה, בבקשה, על הצעת חוק תגמולים לחיילים ולבני משפחותיהם (חבלה שלא בעת מילוי תפקיד) (תיקון מס' 2), התשע"ב–2012.

יעקב אדרי: בבקשה, אנחנו ניגשים להצבעה.

יעקב אדרי: מצביעים.

יעקב אדרי: הצבעה מס' 3 בעד סעיפים 1–2 – 9 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–2 נתקבלו.

יעקב אדרי: החוק עבר בקריאה שנייה בתשעה מול אפס מתנגדים.

יעקב אדרי: יש הודעה?

חיים כץ: – – –

יעקב אדרי: ניגשים להצבעה בקריאה שלישית, בבקשה.

יעקב אדרי: אנחנו ניגשים להצבעה על החוק בקריאה שלישית, בבקשה.

יעקב אדרי: הצבעה מס' 4 בעד החוק – 9 נגד – אין נמנעים – אין חוק תגמולים לחיילים ולבני משפחותיהם (חבלה שלא בעת מילוי תפקיד) (תיקון מס' 2), התשע"ב–2012, נתקבל.

יעקב אדרי: החוק התקבל בקריאה שנייה ושלישית.

יעקב אדרי: בעד – 9, מתנגדים – אין.

יעקב אדרי: הוא יירשם בספר החוקים.

יעקב אדרי: שם החוק: הצעת חוק תגמולים לחיילים ולבני משפחותיהם (חבלה שלא בעת מילוי תפקיד) (תיקון מס' 2), התשע"ב–2012.

יעקב אדרי: תודה ליושב-ראש הוועדה.

יעקב אדרי: [מס' כ/469; "דברי הכנסת", חוב' כ"ט, עמ' 29296; נספחות.

יעקב אדרי: ]

יעקב אדרי: אנחנו עוברים לסעיף הבא: הצעת חוק עבודת הנוער (תיקון מס' 15), התשע"ב–2012.

יעקב אדרי: יציג את הנושא יושב-ראש הוועדה, חבר הכנסת חיים כץ.

יעקב אדרי: בבקשה.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מתכבד להציג בפניכם את הצעת חוק עבודת הנוער (תיקון מס' 15), התשע"ב–2012, של חבר הכנסת אורי אריאל.

חיים כץ: אני צריך להגיד משהו.

חיים כץ: אני כיושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות מכיר את אורי אריאל לא מעט שנים מחברותנו בכנסת.

חיים כץ: כל הזמן חשבתי, ואללה, הבן-אדם מתעסק רק בהתיישבות, ולפעמים קצת בביטחון.

חיים כץ: בוועדת העבודה והרווחה נוכחתי שהוא נוגע – אני מדבר עליך, אז סגור את הטלפון, ואללה, סגור, סגור.

חיים כץ: אתה לא יודע שאסור לדבר בטלפון במליאה?

אורי אריאל: אסור במליאה.

חיים כץ: בייחוד כשאני מדבר עליך.

אורי אריאל: בכבוד.

חיים כץ: אתה יודע מה, סטס, אתה יודע מה הוא עשה עכשיו?

חיים כץ: צלצל הביתה, אמר: ואללה, תשמע, חיים הולך לברך אותי, תפתחו את הטלוויזיה.

סטס מיסז'ניקוב: הוא ניפח לנו רייטינג – – –

חיים כץ: ואללה, ראית?

אברהם מיכאלי: הוא מסבך את זה – – –

אורי אריאל: – – – אתה מבין, אחרי שנים שהוא מכיר אותי – – –

חיים כץ: עוד שני צופים.

חיים כץ: בכל אופן, בעבודתי בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקלתי באורי אריאל גם בעבודת הנוער, גם בחיילים וגם בדיור המוגן.

חיים כץ: זאת אומרת, הוא נוגע בצורה יפה ומעניינת בכל הספקטרום החברתי, מילדים ועד מבוגרים.

חיים כץ: אני כיושב-ראש הוועדה – שאפּוֹ לך.

חיים כץ: בחוק עבודת הנוער – ואנחנו לקראת החופש הגדול, אתם יודעים, החופש הגדול, ואנחנו לפני עבודת הנוער – בחוק עבודת הנוער, התשי"ג–1953, קבועות עבירות פליליות שונות בשל העבדת נער, דהיינו מי שטרם מלאו לו 18 שנים, שאינה בהתאם לתנאים הקבועים באותו חוק.

חיים כץ: כמו כן, החוק להגברת האכיפה של דיני – מה עכשיו?

אורי אריאל: – – –

חיים כץ: אתה רוצה לברך אחרי זה?

חיים כץ: בסדר.

חיים כץ: החוק להגברת האכיפה של דיני העבודה, התשע"ב–2011, מאפשר להטיל עיצומים כספיים בשל הפרות לפי חוק עבודת הנוער.

חיים כץ: עם זאת, כיום אין לרשויות האכיפה אמצעים מתאימים למנוע מהמעביד את המשך העסקתו של נער בניגוד לחוק.

חיים כץ: הצעת החוק המונחת בפניכם מאפשרת למנוע העסקת נער בניגוד לחוק, כשההפרה מתקיימת, או כשההפרה צפויה, גם אם טרם התבצעה, בין אם ננקט הליך פלילי בשל ההפרה ובין אם לא ננקט.

חיים כץ: לפי המוצע, ניתן יהיה לפנות לבית-הדין האזורי לעבודה בבקשה שיוציא צו למניעת פעולה מפירה, דהיינו פעולה בניגוד להוראות מסוימות בחוק עבודת הנוער, לרבות העסקת ילד שטרם הגיע לגיל שבו ניתן להעבידו, העסקה בשעות שעלולות לפגוע בבריאותו של הנער ועבודה בלילה.

חיים כץ: ניתן לבקש צו למניעת פעולה מפירה כאשר יש יסוד סביר להניח שפעולה מפירה מתבצעת או עומדת להתבצע, דהיינו ניתן יהיה להסתפק בראיות מינהליות על קיומה של הפרה או הפרה צפויה.

חיים כץ: את הצו ניתן לבקש כנגד האדם שההוראה המהווה פעולה מפירה מתייחסת אליו, שהוא על-פי רוב המעביד, אך עשוי להיות גם מי שאינו המעביד, כגון מתווך להעסקת ילד בהופעה או בצילומים או מזמין הופעה או צילומים.

חיים כץ: אם נוכח בית-הדין האזורי לעבודה כי בפעולה המפירה או בנסיבות העניין יש משום סיכון לשלומו או בריאותו של נער, הוא יהיה רשאי, במסגרת הצו למניעת פעולה מפירה שייתן, לחייב גם במתן ערובה לקיומו של הצו.

חיים כץ: צו למניעת פעולה מפירה יכול להינתן גם במעמד צד אחד, ובלבד שייקבע דיון במעמד שני הצדדים לא יאוחר משבוע ימים מיום מתן הצו.

חיים כץ: בנוסף, מוצע בהצעת החוק המונחת בפניכם לתקן את התוספת השנייה לחוק להגברת האכיפה של דיני העבודה – עוד לא יבש העט מעל החוק הזה, חבר הכנסת אורי אריאל, החוק הזה, עד שיישמו אותו.

חיים כץ: החוק להגברת האכיפה של דיני העבודה, להערכתי יפתור את בעיית עובדי הקבלן במדינת ישראל.

חיים כץ: לא יהיה כלכלי וכדאי למעסיק להעסיק אנשים ולהביא אותם לשכר מינימום, לגזול אותם ולעשוק אותם.

חיים כץ: הוא יהיה צפוי לקנס אישי, וכמו כן הוא לא יוכל להתמודד במכרזי מדינה, ומזמין השירות ייתבע באופן אישי גם בקנס אישי וגם עבר עבירה פלילית.

חיים כץ: אני מקווה שבחוק הזה, כשיוסמכו אותם מפקחי עבודה של התמ"ת, זה יהיה הסוף של ניצול עובדים ב-level הנמוך ביותר: ניקיון, שמירה ואבטחה, ואז אני אוכל להגיד שהגיע לציון גואל.

חיים כץ: בנוסף, מוצע בהצעת החוק המונחת בפניכם לתקן את התוספת השנייה לחוק להגברת האכיפה של דיני העבודה על-ידי הוספת ההפרה של אי-מתן הפסקה לשם שימוש בחדר שירותים לנער לפי סעיף 22א לחוק עבודת הנוער, לרשימת ההפרות בחלק א' באותה תוספת, כשיצוין כי ההוראה המקבילה שבחוק שעות עבודה ומנוחה, שאינה חלה על נערים, כבר כלולה באותה רשימה.

חיים כץ: הבנתי כבר שחבר הכנסת אורי אריאל רוצה להודות לכל אלה שעסקו, אז במסגרת התודות שלי אני רוצה להודות למועצה הלאומית לשלום הילד ולעומד בראשה, ד"ר יצחק קדמן, על היוזמה ועל הסיוע בהצעת החוק, בניסוחה, בדחיפתה, ומבחינתי, תודה לו שהוא פנה לבן-אדם ראוי, חבר הכנסת אורי אריאל, שאכן דחף את החוק הזה, כמו שהוא היה שותף לחוק אלמנות צה"ל וחוק היתומים, ועוד כמה חוקים שעברו אצלי בוועדה.

חיים כץ: ושוב אנחנו חוזרים למנצחת על התזמורת, מנהלת ועדת העבודה והרווחה, מנצחת על התזמורת מזה שנים רבות והקונצרט משתבח עם הזמן, וילמה מאור.

חיים כץ: לצוות המסור שלה, אתי, מעיין וענת.

חיים כץ: תודה ליועצת המשפטית של הוועדה נועה בן-שבת, ולכל מי שתמך ועזר לה בקידום החוק.

חיים כץ: וכמובן לאלה מאחורי הקלעים, עוזרי הפרלמנטריים אילן מרסיאנו וקורל-אלמוגית אבירם.

דוד רותם: לעוזרת של אורי.

חיים כץ: הוא יגיד.

חיים כץ: הוא עולה ויגיד ויברך; זה לא בא בקלות, החוק.

חיים כץ: אני אבקש מחברי הכנסת לתמוך בהצעת החוק ולהעבירה בקריאה השנייה ובקריאה השלישית.

חיים כץ: תודה.

יעקב אדרי: תודה ליושב-ראש ועדת העבודה חבר הכנסת חיים כץ.

יעקב אדרי: אנחנו ניגשים להצבעה, נמתין עד שחיים יגיע למקומו.

יעקב אדרי: אנחנו ניגשים להצבעה בקריאה שנייה על הצעת חוק עבודת הנוער (תיקון מס' 15), התשע"ב–2012.

יעקב אדרי: בבקשה, מצביעים.

יעקב אדרי: הצבעה מס' 5 בעד סעיפים 1–2 – 10 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–2 נתקבלו.

יעקב אדרי: בעד – 10.

יעקב אדרי: נתקבל בקריאה שנייה.

יעקב אדרי: ואנחנו ניגשים להצבעה בקריאה שלישית, בבקשה.

יעקב אדרי: אנחנו מצביעים.

יעקב אדרי: הצבעה מס' 6 בעד החוק – 11 נגד – אין נמנעים – אין חוק עבודת הנוער (תיקון מס' 15), התשע"ב–2012, נתקבל.

יעקב אדרי: בעד – 11, נגד – אין.

יעקב אדרי: נתקבל בקריאה שנייה ושלישית וייכנס לספר החוקים.

יעקב אדרי: אני מזמין את חבר הכנסת אורי אריאל, בבקשה.

אורי אריאל: ברשות היושב-ראש, מכובדי השר, רבותי חברי הכנסת, ראשית באמת תודה למועצה לשלום הילד ולעומד בראשה יצחק קדמן, שידיו רב לו, הוא פה בכנסת בחוקים שונים, בוועדות שונות, בנושאים שונים, ואני מודה לו שהוא נתן לי את הצעת החוק הזאת וקידמנו אותה.

אורי אריאל: תודה ליושב-ראש הוועדה חיים כץ, ידידי, אבל החוק הזה יש לו תאום, שעוד לא נגמר, צריך לסיים אותו, זה החוק לחופשת אבות שיולדים.

אורי אריאל: יש לנו עוד זמן עד סוף המושב – – –

אורלי לוי אבקסיס: שמולידים, לא שיולדים.

אורי אריאל: שמולידים ושיולדים ושמשתתפים בלידה וכל המלים.

אורי אריאל: נשאר לנו עוד קצת זמן, אני בטוח – – –

חיים כץ: כנסת ישראל, אנחנו כמחוקקים צריכים לנסות לעשות טוב ולשפר את איכות החיים של האזרחים.

חיים כץ: אם אנחנו במקרה, בחקיקה, יכולים לעשות נזק – – –

אורי אריאל: לא, לא יהיה נזק, אני אגיד לך למה, כי אני הודעתי שמה שאתה תפסוק שטוב, זה מה שיהיה.

אורי אריאל: אז עכשיו זה בידיך, והיות שאני אומר גם תודה לווילמה, שיושבת שם בפינה, אז אני בטוח שהיא תעזור לנו גם לגמור את התאום של החוק הזה עד סוף המושב.

נסים זאב: זה לא קשור לחוק הזה, זה לא תאום, זה אפילו לא ילד חורג.

אורי אריאל: תסלח לי, יש הרבה אבות שיולדים, והם מצפים – – –

נסים זאב: זה אפילו לא ילד חורג.

יעקב אדרי: חבר הכנסת נסים זאב.

נסים זאב: אין קשר בין הדברים, זה נושא אחר.

יעקב אדרי: חבר הכנסת נסים זאב, הוא מברך, עכשיו הוא מודה לאנשים.

נסים זאב: שיברך, אבל מה הוא מביא את התאום?

יעקב אדרי: את התאום הוא לא הביא, אתה צועק "זאב, זאב", הוא לא הביא כלום.

דוד רותם: אני רוצה רק להבין, האם אתה אומר שהמועצה לשלום הילד תומכת בילדים – – –

אורי אריאל: שאבות ילדו אותם, כן.

אורי אריאל: אני רוצה לסיים, תודה לעורכת-דין נועה בן-שבת, היועצת המשפטית, שבעזרתה הבאנו את זה לחוק מיטבי.

אורי אריאל: כפי שציין יושב-ראש הוועדה, בסוף צריך להביא חוק שהוא טוב, ואני מודה לך על ההצבעה.

אורי אריאל: בעיקר אני מאחל לבני-הנוער חופשה נעימה, שימצאו הרבה עבודה אבל עם תנאים נכונים וטובים, ואם עזרנו בזה קצת, אשרינו.

אורי אריאל: תודה.

יעקב אדרי: תודה לחבר הכנסת אורי אריאל.

יעקב אדרי: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/478).

יעקב אדרי: ]

יעקב אדרי: אנחנו ניגשים לסעיף האחרון: הצעת חוק השתלת אברים (תיקון) (מתן קדימות לכל תורם איבר מן החי), התשע"ב–2012, קריאה ראשונה.

יעקב אדרי: תציג את החוק חברת הכנסת זהבה גלאון, בבקשה.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מחליפה כאן על הדוכן את יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות חבר הכנסת חיים כץ, שהיה אמור להציג את החוק.

זהבה גלאון: אנחנו מדברים על חוק – אני אגיד את השם המלא: חוק השתלת אברים (תיקון) (מתן קדימות לכל תורם אבר מן החי).

זהבה גלאון: החוק הזה הוא חוק של חבר הכנסת חיים כץ ושלי, ואני מציגה אותו היום כאן לקריאה ראשונה, ואני מבקשת את התמיכה – – –

חיים כץ: ואני עד סוף המושב אציג אותו לשנייה והשלישית.

זהבה גלאון: אוקיי, וחבר הכנסת חיים כץ מתחייב להציג אותו כאן לקריאה השנייה והשלישית.

זהבה גלאון: כן, חבר הכנסת מיכאלי, מה קרה?

זהבה גלאון: אדוני.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, מדובר בתיקון לחוק השתלת אברים שנחקק ב-2008, זה היה אחד החוקים המקיפים ביותר שנחקקו בנושא הזה.

זהבה גלאון: החוק הזה קובע שיוקם מרכז לאומי לנושא השתלות במשרד הבריאות ותמונה ועדת היגוי למרכז להשתלות.

זהבה גלאון: בין היתר החוק הזה קובע את תפקידיה של ועדת ההיגוי.

זהבה גלאון: נקבע בפסקה (4) שבסמכותה של ועדת ההיגוי לקבוע הנחיות לעניין הקצאה של איברים שניטלו לפי חוק האנטומיה והפתולוגיה, או שהובאו לישראל – והדגש כאן בחוק ההוא מ-2008 – ובלבד שבעת הקצאת האיברים יובאו בחשבון בין השאר שיקולים אלה, ואני רוצה לפרט את השיקולים: השיקול הראשון – שאדם הסכים בחייו לנטילת איבר לאחר מותו, לדוגמה, אם אדם חתם על כרטיס תורם "אדי"; השיקול השני – שתרומת איבריו של אדם לאחר מותו, הנעשית ככלל, תהיה לאחר קבלת הסכמה מבן המשפחה; השיקול השלישי – שתרומת איבר שניטל מאדם בחייו, שלא לנתרם מסוים.

זהבה גלאון: מכוח הסעיף הזה נקבעו כל מיני הנחיות שוועדת ההיגוי של מרכז ההשתלות צריכה לפעול על-פיהן.

זהבה גלאון: בין היתר התעוררה בעיה – ולכן יזמנו את התיקון – כי החוק קובע הוראות לעניין קדימות בעת הקצאת איברים לפי כל מיני שיקולים, שאני רוצה לציין.

זהבה גלאון: נותנים קדימות, על-פי החוק מ-2008, רק לתורם איבר מהחי שתרם שלא לנתרם מסוים.

זהבה גלאון: למשל אם אני תרמתי לאחי, אז לי אין שום קדימות אחר כך במסגרת השיקולים של ועדת ההיגוי.

זהבה גלאון: זאת אומרת, אם אדם תרם איבר שלא לנתרם מסוים, יש לו קדימות.

זהבה גלאון: אבל אם אדם תרם לבן משפחתו, שזאת תרומה הרבה יותר משמעותית והרבה יותר קשה – בדרך כלל תרומות ניתנות מהמת, שלא נדע, זה לא נעים.

זהבה גלאון: אבל כשאדם תורם מהחי, הדבר הזה מצריך אותו לניתוח קשה, לתקופת החלמה.

זהבה גלאון: אין כאן שום אלמנט כספי, דרך אגב, אדוני.

זהבה גלאון: לא מדברים כאן על תרומה כספית.

זהבה גלאון: מדובר על תרומה אלטרואיסטית.

זהבה גלאון: זאת אומרת, מדובר כאן על תרומה שאדם עושה מבחינה אלטרואיסטית, בין אם זה כלפי חברו ובין אם זה כלפי בן משפחתו.

זהבה גלאון: התיקון שחבר הכנסת כץ ואני מבקשים לתקן – אנחנו רוצים לקבוע במסגרת ההנחיות, שוועדת ההיגוי תשקול גם כל תרומה של איבר שניטל מאדם בחייו, בין אם זה נתרם מסוים ובין אם זה לא נתרם מסוים.

זהבה גלאון: אני רוצה לחזור ולומר, אדוני – פנו אלינו אנשים שתרמו איברים לבני משפחותיהם בעודם בחיים.

זהבה גלאון: הם בחרו מרצונם לעבור את התהליך הקשה הזה, ובאמת מדובר כאן בהקרבה מאוד מאוד משמעותית, בין אם הם עושים את זה בלי להכיר את המקבל של האיבר ובין אם הם עושים את זה כדי להציל חיים של אנשים שיקרים להם.

זהבה גלאון: חשבנו, חבר הכנסת כץ ואני, שזה לא נכון, זה לא הגיוני, לעשות איזו חלוקה, לייצר הבחנה בין תורמים חיים שונים בכל מה שקשור למתן קדימות בהשתלת האיברים.

זהבה גלאון: ולכן – אני מסיימת, אדוני – הצעת החוק שלנו מבקשת לקבוע שהצדקה למתן קדימות במקרים המפורטים בפסקאות – לא משנה – קרי תרומה מן המת, היא מתן תמריץ לתרומת איברים.

זהבה גלאון: אולם קדימות במצב שבו אדם תורם איבר מהחי אם יזדקק להשתלת איברים ניתנת בהתחשב בעובדה שהוא עלול להיות חשוף לסיכונים בריאותיים.

זהבה גלאון: לעניין זה – זה התיקון – ההבחנה בין תורם לנתרם מסוים ובין תורם שלא לנתרם מסוים אינה רלוונטית.

זהבה גלאון: לכן אנחנו מבקשים, חברי חברי הכנסת, את התמיכה של הכנסת בהצעת החוק הזאת.

זהבה גלאון: המדינה רוצה לעודד השתלות איברים.

זהבה גלאון: אנחנו יודעים שיש אלפי אנשים שנמצאים ברשימות המתנה, אנשים שסובלים באמת ממצוקה קשה, והמדינה לא יכולה להתמודד עם המצוקה הזאת.

זהבה גלאון: החוק שעבר ב-2008 הוא הישג מאוד-מאוד משמעותי, ומי שעושה כאן הקרבה אולטימטיבית ונותן איבר מהכרה חופשית לבן משפחה, אני חושבת שמגיע שגם הוא יהיה זכאי לקדימות אחר כך, אם חלילה הוא או מישהו מבני משפחתו זקוק להשתלת איברים.

זהבה גלאון: תודה רבה.

יעקב אדרי: תודה לחברת הכנסת זהבה גלאון.

יעקב אדרי: ראשון הדוברים, חבר הכנסת מיכאל בן-ארי, בבקשה.

יעקב אדרי: לא מיכאל בן-ארי, סליחה.

יעקב אדרי: חבר הכנסת מיכאלי.

יעקב אדרי: הוא גם ביקש?

יעקב אדרי: הוא איננו.

יעקב אדרי: אחרי זה – חבר הכנסת נסים זאב.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, ראשית, אני מברך את חברתי זהבה גלאון על החוק הזה, כי הוא חוק שבעצם מעלה שוב את הסוגיה של תורמי כליה ואת הבעיה של חולי כליות וחולי דיאליזה, בעיה נפרולוגית שלצערנו היא כבר ארוכת שנים.

אברהם מיכאלי: הסוגיה הזאת של תורמים מן החי, חברתי זהבה גלאון, היא בעצם תופעה שמתגברת בשנים האחרונות, וטוב שזה קורה.

אברהם מיכאלי: כולנו זוכרים את חברנו היקר, הרב רביץ, זיכרונו לברכה, בכנסת פה.

אברהם מיכאלי: הוא חווה את החוויה הלא-נעימה הזאת של מחלת כליות, והילדים שלו רבו ביניהם מי יהיה זה שיתרום לו.

אברהם מיכאלי: בזמנו הרב רביץ, ברוך השם, חי הרבה מאוד שנים אחרי התרומה של הבנים שלו.

אברהם מיכאלי: אבל התופעה בציבור – עדיין הציבור חושש.

אברהם מיכאלי: הוא חושש, אדוני היושב-ראש, מהבעיה הרפואית שכביכול נגרמת מכך לאותו תורם שתורם את האיברים מן החי, את הכליה.

אברהם מיכאלי: בעצם אנחנו יודעים את ההמתנה הארוכה שיש בתור היום לתורמים מן הנפטר.

אברהם מיכאלי: חולי דיאליזה שסובלים היום לצערנו סובלים בין שנה לעשר שנים.

אברהם מיכאלי: אני מכיר חולים כאלה שמקבלים את הדיאליזה בלית ברירה, כדי לשרוד, כדי לחיות.

אברהם מיכאלי: לכן, כל עוד לא מצאו להם תורמים בארץ, חלק גדול מהם מנסים אפילו בחוץ-לארץ, וכולנו יודעים כמה זה קשה, כמה ההוצאות הן גדולות.

אברהם מיכאלי: בארץ, כשלא מוצאים פתרון, אז ברוך השם, לאחרונה משפחות, וחלק מהם אפילו התפרסמו בתקשורת בחודשים האחרונים על שהן תרמו בתוך המשפחה.

אברהם מיכאלי: אנשים זכו כתוצאה מכך לחיים ארוכים.

אברהם מיכאלי: אני מקווה שהעניין הזה יותר ויותר יתקדם.

אברהם מיכאלי: בשבוע הבא, גברתי, אנחנו מקיימים פה יום מיוחד בכנסת בנושא של תרומה לחולי כליות, בעידוד יושב-ראש הכנסת.

אברהם מיכאלי: בוועדות נדון ובמליאה נדון, כדי שהציבור פשוט מאוד יבין שלפעמים בן-אדם חי – שיהיה בריא עד מאה-ועשרים – יכול בתרומה שהיא אולי לא נעימה, אבל לא כל כך קשה ולא כל כך מסוכנת, יכול לתרום לאדם אחר ולהשאיר אותו בחיים.

אברהם מיכאלי: לכן, כל ההקלות שנוכל לעשות עבורם, זאת גם מצווה, ואנחנו צריכים לעודד לכך.

יעקב אדרי: תודה.

יעקב אדרי: חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני אומר: כל הכבוד על הצעת החוק שלך.

נסים זאב: באמת, זה מרגש לשמוע.

נסים זאב: כל ההיגיון שבעולם אומר שסדר העדיפויות זה לתת לאדם שתרם.

נסים זאב: אני מכיר מקרים מזעזעים שהתורם תרם, החולה הבריא, וזה שתרם נפטר בסופו של דבר.

נסים זאב: היו מקרים כאלה.

נסים זאב: אין ספק שהסיכוי, כאשר מדובר – סיכוי וסיכון – כשמדובר בבן משפחה, ולפעמים זה לא ממש גנטי אבל קרוב לגנטיות, אז הוא תורם כשהוא בריא ושתי כליותיו בריאות.

נסים זאב: בסוף מתברר לו, בשלב מאוחר יותר, שגם הוא לוקה באותה בעיה, והוא כבר תרם כליה אחת ונשארה לו השנייה, והשנייה לקויה והוא זקוק לא פחות מאחיו או בן משפחתו.

נסים זאב: לכן, התורה אומרת: "וחי אחיך עמך".

נסים זאב: חייך קודמים לחיי חברך, זה ברור, אבל כשאני מסכן את עצמי ואת חיי למען האחר, ברור – זה "ואהבת לרעך כמוך".

נסים זאב: רבותינו אומרים: מה זה "ואהבת לרעך כמוך"?

נסים זאב: איך אפשר שאני אוהַב את חברי בדיוק כמו שאני אוהב את עצמי?

נסים זאב: ברמ"ח איבריו של אדם יש סדר עדיפות.

נסים זאב: למשל, העין היא יותר רגישה מהיד או מהרגל, הראש יותר רגיש.

נסים זאב: ככה, ברעים ובחברים יש מי שקרוב אלי יותר כבבת-עיני.

נסים זאב: יש אדם שהוא קרוב, אז כמו הרגל שלי או כמו היד שלי, אבל בסדר, זה גם חלק מהאיברים שלי.

נסים זאב: ואותו דבר, אדוני היושב-ראש, המשמעות של תרומת איבר זה סיכון חיים, שלא יהיה ספק בזה.

נסים זאב: אין לזה שום מחיר, ומי שתורם הוא צריך להיות בסדר עדיפויות, וזה לא משנה אם זה קרובו או בני משפחתו, ויישר כוח על הצעת החוק.

זהבה גלאון: תודה רבה.

יעקב אדרי: תודה.

יעקב אדרי: חבר הכנסת מגלי והבה, בבקשה, אחרון הדוברים, וניגש להצבעה.

מגלי והבה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אין ספק שהצעת החוק בעצם באה לעודד ולפתור בעיה.

מגלי והבה: אני זוכר שהתחלנו לפני כמה שנים כאן בכנסת בכל מיני מבצעי עידוד לכל העדות, לכל הדתות.

מגלי והבה: מטרתה באמת להביא למצב שאנשים יוכלו לתרום ולהרגיש תחושה שבעצם תרומתם לא לשווא אלא זה דבר שהוא מבורך ודבר שהוא חשוב.

מגלי והבה: אין ספק, אני זוכר גם כשחילקו את התעודות האלה, הרבה מהאנשים תמיד דאגו והקפידו ללכת עם התעודות האלה.

מגלי והבה: ואין ספק, מי שחושב על הדברים האלה, כל המציל נפש – אנחנו מכירים את האמרה הזאת – מציל עולם ומלואו, במיוחד במקומות שעדיין בעצם היד לא מאפשרת לכולם להגיע לקדמת היכולת הרפואית, או האמצעים, שאתה יכול ורוצה לבוא לבקש השתלה, ואז אנשים נאלצים להזדקק להרבה כספים, לפעמים, ולהרבה אמצעי תשלום כאלה שחורים וכאלה מוכרים.

מגלי והבה: לצערי הרב יש גם תופעות כאלה.

מגלי והבה: אז אם הצעת החוק תבוא לעודד את אלה שתורמים ואלה שיתרמו בכך שאתה תורם וגם אנחנו לא שכחנו לך את התרומה שלך, זה דבר חשוב וזה נדבך נוסף על כל העשייה הזאת בתחום תרומת האיברים.

מגלי והבה: אני רוצה לציין, אדוני היושב-ראש, שגם רוב ראשי הדתות השונות שפגשנו הסכימו להתנדב לעודד את התרומה, כך שגם מבחינת עמדות דתיות – ודיברו לפני שני חברי כנסת מהזרם הדתי וגם אנשי דת אחרים, אמרו שזה דבר חשוב מאוד, הצלת החיים.

מגלי והבה: ולכן, כשאנחנו באים ומנסים לעשות סדר בדבר הזה, אני גם מקווה שאחרי הצעת החוק נמשיך לא רק בהצעת חוק, אלא כל חברי הכנסת, שיעשו את המוטל עליהם בכל הזדמנות, בכל מקום, בכל זאת הציבור מסתכל עלינו.

מגלי והבה: ובאמת זו ההזדמנות גם לציין את אותם אלה שעומדים כראשי קבוצות ועמותות למיניהן, שמדי פעם הם מדברים אתנו ומנסים לשאוב מאתנו את העידוד, אז אני מברך אותם ואני רוצה לחזק את ידי חברי.

מגלי והבה: תודה, אדוני היושב-ראש.

יעקב אדרי: תודה.

יעקב אדרי: אנחנו ניגשים להצבעה על הצעת חוק השתלת אברים (תיקון) (מתן קדימות לכל תורם אבר מן החי), התשע"ב–2012, בקריאה ראשונה.

יעקב אדרי: בבקשה, אנחנו מצביעים.

יעקב אדרי: הצבעה מס' 7 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 8 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק השתלת אברים (תיקון) (מתן קדימות לכל תורם אבר מן החי), התשע"ב–2012, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

יעקב אדרי: בעד – 8, אין מתנגדים.

יעקב אדרי: הצעת החוק שעברה בקריאה ראשונה חוזרת לוועדת העבודה והרווחה להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

זהבה גלאון: תודה רבה לכולם.

יעקב אדרי: בבקשה.

יעקב אדרי: תם סדר-היום.

יעקב אדרי: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, י"ד בתמוז התשע"ב, 4 ביולי 2012, בשעה 11:00.

יעקב אדרי: ישיבה זו נעולה.