ישיבת מליאה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 363, 2012-06-25 00:00

ראובן ריבלין: רבותי השרים, גברתי השרה, אדוני השר, חבר הכנסת, חברת הכנסת, היום יום שני, ה' בתמוז התשע"ב, 25 בחודש יוני 2012 למניינם, ואני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת לשבוע זה.

ראובן ריבלין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק השתלת אברים (תיקון) (מתן קדימות לכל תורם אבר מן החי), התשע"ב–2012, של חברי הכנסת זהבה גלאון וחיים כץ; הצעת חוק מבקר המדינה (תיקון מס' 45) (השלמת דין-וחשבון וחוות דעת על-ידי מבקר שכהונתו תמה), התשע"ב–2012, מטעם הוועדה לענייני ביקורת המדינה.

ירדנה מלר-הורוביץ: לדיון מוקדם: החל בהצעת חוק פ/4406/18 וכלה בהצעת חוק פ/4434/18 – הצעת חוק חובת החזקת ערכת עזרה ראשונה במעונות-יום ובגני-ילדים (תיקוני חקיקה), התשע"ב–2012, מאת חברת הכנסת רונית תירוש; הצעת חוק סל הקליטה (תיקון – זכאות לדיור ציבורי), התשע"ב–2012, מאת חבר הכנסת רוברט טיבייב; הצעת חוק הכנסת (תיקון – כינוס הכנסת בתקופת הפגרה), התשע"ב–2012, מאת חברי הכנסת יצחק הרצוג ויריב לוין; הצעת חוק הגנה על עיתונאים במילוי תפקידם (תיקוני חקיקה), התשע"ב–2012, מאת חברי הכנסת זהבה גלאון, אילן גילאון וניצן הורוביץ; הצעת חוק יום הזיכרון לציון רצח העם הארמני, התשע"ב–2012, מאת חבר הכנסת אריה אלדד; הצעת חוק מס ערך מוסף (תיקון – פטור ממס במכירת מוצרי הגנה מקרינת השמש), התשע"ב–2012, מאת חברת הכנסת רונית תירוש; הצעת חוק קביעת מועדים לגבי ועדות רפואיות לניצולי השואה (תיקוני חקיקה), התשע"ב–2012, מאת חבר הכנסת זאב בילסקי; הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון – דיון בהשתתפות ראש הממשלה), מאת חבר הכנסת יצחק הרצוג; הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון – הכרזה על מלחמה באישור הכנסת), מאת חברת הכנסת זהבה גלאון; הצעת חוק בינוי ופינוי של אזורי שיקום (כפר-שלם), התשע"ב–2012, מאת חברת הכנסת מירי רגב; הצעת חוק פדיון הבית, התשע"ב–2012, מאת חברי הכנסת אילן גילאון, זהבה גלאון וניצן הורוביץ; הצעת חוק לעידוד השקעות הון בחקלאות (תיקון – חקלאות בת-קיימא), התשע"ב–2012, מאת חברי הכנסת יצחק וקנין, נסים זאב, זאב בילסקי, אכרם חסון, יעקב כץ, שי חרמש, אמנון כהן, עמיר פרץ, אברהם מיכאלי, ציון פיניאן וסעיד נפאע; הצעת חוק קליטת חיילים משוחררים (תיקון – תעודת שחרור), התשע"ב–2012, מאת חברת הכנסת מירי רגב; הצעת חוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו (תיקון – הפחתת תמלוגים לבעל זיכיון לשידורי רדיו), התשע"ב–2012, מאת חברי הכנסת יריב לוין, אופיר אקוניס, ציון פיניאן, רוברט אילטוב ומאיר שטרית; הצעת חוק הדיור הציבורי (זכויות רכישה) (תיקון – ביטול תאריך התחילה), התשע"ב–2012,

ירדנה מלר-הורוביץ: מאת חברי הכנסת אילן גילאון, זהבה גלאון וניצן הורוביץ; הצעת חוק הרב הראשי לצה"ל, התשע"ב–2012, מאת חבר הכנסת נסים זאב; הצעת חוק הבנקאות (שירות ללקוח) (תיקון – ריבית על יתרת זכות), התשע"ב–2012, מאת חבר הכנסת אברהם מיכאלי; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – חובת גילוי לצרכן על מכר של חמץ בימי חג הפסח), התשע"ב–2012, מאת חבר הכנסת רוברט טיבייב; הצעת חוק שהייה שלא כדין (איסור סיוע) (תיקוני חקיקה) (תיקון – החמרת ענישה על השכרת דירה והלנה בתמורה לשוהים שלא כדין), התשע"ב–2012, מאת חברת הכנסת מירי רגב; הצעת חוק הדיור הציבורי (זכות לדירה ציבורית), התשע"ב–2012, מאת חברי הכנסת דב חנין, אורלי לוי אבקסיס ומירי רגב; הצעת חוק שירות המילואים (תיקון – דחיית שירות מילואים ללומדים מקצועות שלא ניתנים להשלמה בגלל היעדרות), התשע"ב–2012, מאת חברי הכנסת אלכס מילר, כרמל שאמה-הכהן, דוד רותם, יעקב אדרי, יריב לוין ורונית תירוש; הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון – מתווה בן-גוריון לשירות המדינה ולדחייה ופטור משירות מטעמי לימודי דת), התשע"ב–2012, מאת חברי הכנסת יצחק הרצוג, שלי יחימוביץ, דניאל בן-סימון, אבישי ברוורמן ובנימין בן-אליעזר; הצעת חוק העונשין (תיקון – איסור צריכת חומר תועבה), התשע"ב–2012, מאת חברת הכנסת רונית תירוש; הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון – נאמנות לעקרונות מפלגה), מאת חבר הכנסת יעקב כץ; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (חובת סימון מקומות חנייה), התשע"ב–2012, מאת חבר הכנסת יואל חסון; הצעת חוק כביש אגרה (כביש ארצי לישראל) (תיקון – מידע בדבר עומס תנועה ופטור מתשלום אגרה), התשע"ב–2012, מאת חברת הכנסת רונית תירוש; הצעת חוק לתיקון פקודת הרוקחים (מס' 20) (תיקון – דחיית מועד התחילה), התשע"ב–2012, מאת חבר הכנסת עפו אגבאריה; הצעת חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות (תיקון – הוראות לעניין מוסד על-תיכוני להשכלה תורנית או דתית), התשע"ב–2012, מאת חברי הכנסת משה גפני ויצחק וקנין; הצעת חוק לתיקון פקודת סדרי השלטון והמשפט (תחולת המשפט בערים,

ירדנה מלר-הורוביץ: במועצות האזוריות ובמועצות המקומיות), התשע"ב–2012, מאת חבר הכנסת יעקב כץ.

ירדנה מלר-הורוביץ: מסקנות ועדת החינוך, התרבות והספורט בעקבות דיון מהיר בנושא: שביתה בבית-הספר היסודי הקהילתי ב' בכפר עארה, הצעתו של חבר הכנסת עפו אגבאריה.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ראובן ריבלין: תודה למזכירת הכנסת.

בממשלה בשל: 1.

בממשלה בשל: המשך הבנייה בהתנחלויות;

ראובן ריבלין: בפנינו שתי הצעות אי-אמון – האחת של סיעות בל"ד, רע"ם-תע"ל וחד"ש בנושא המשך הבנייה בהתנחלויות – שאותו תציג חברת הכנסת חנין זועבי.

ראובן ריבלין: ישיב לה השר גלעד ארדן, אשר חזר מריו-דה-ז'נרו, שבה השתתף בוועידה בין-לאומית חשובה לשלום הסביבה וגם נבחר להיות סגן נשיא הוועידה, דבר חשוב בפני עצמו.

ראובן ריבלין: אנחנו מוחאים לו כף מכאן.

ראובן ריבלין: בבקשה, גברתי, הצעת אי-אמון: המשך הבנייה בהתנחלויות.

ראובן ריבלין: הזמן לרשותך.

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, תודה, אדוני השר, חברי הכנסת, במהלך השנים מאז תחילת הכיבוש ועד היום מדינת ישראל ביקשה למחוק תודעתית וגם פרקטית את "הקו הירוק".

חנין זועבי: מחיקת "הקו הירוק" נעשתה גם כן על-ידי מחיקת המעמד הישראלי ככוח כובש בשטח, אבל גם המדינה, גם האזרחים אף פעם לא שכחו ליהנות מהמעמד הזה – מעמד של שליטה בעם אחר, מעמד של שליטה בשטחים.

חנין זועבי: והמדינה לא כשלה אף פעם גם ביצירת מעמד ביניים של הפלסטינים.

חנין זועבי: הפלסטינים הם גם כן לא עם נכבש – הם לא נכבשים, אבל הם גם לא אזרחים.

חנין זועבי: יש מעמד מיוחד במינו, שישראל יצרה אותו.

חנין זועבי: היא יצרה מעמד אבסורדי של לא אזרח ולא נכבש.

חנין זועבי: האבסורד הנוסף בכיבוש הישראלי הוא הרדיפה אחרי הלגיטימיות הבין-לאומית.

חנין זועבי: יש מצד אחד רדיפה אחרי הלגיטימיות הבין-לאומית, ומצד שני המדיניות הישראלית רומסת כל יום, בכל שבוע, בכל צעד, בכל פרויקט של הרחבת ההתנחלויות – היא רומסת והיא מזלזלת בכל החוקים הבין-לאומיים, בכל האמנות.

חנין זועבי: החוק הבין-לאומי רואה בכיבוש עבירה על החוק, והוא רואה בסיטואציה של הכיבוש סיטואציה שעל-ידה מתבצעים פשעים נגד האנושות, פשעים נגד בני-אדם.

חנין זועבי: והחוק הבין-לאומי, מצד אחר, מחייב את הכוח הכובש לשמור על חייהם ועל שלומם ועל זכויותיהם של התושבים.

חנין זועבי: גם לכובש יש אחריות.

חנין זועבי: אולם המדיניות בישראל מייצרת בכל שנה מנגנונים נוספים להריסת חיי היום-יום של התושבים בשטחים הכבושים, התושבים הפלסטינים.

חנין זועבי: לכן זה לא רק כיבוש של שליטה, זה כיבוש של הרס יומיומי.

חנין זועבי: ומה נאמר על הכיבוש בספרות הבין-לאומית – לאו דווקא על-ידי הפלסטינים, לאו דווקא על-ידי אלה שנכבשו, איך תיארו את הכיבוש הזה?

חנין זועבי: ככיבוש אלים, מכוער וכאפרטהייד.

חנין זועבי: לא מדובר רק בכיבוש, מדובר במציאות של אפרטהייד.

חנין זועבי: להבהרת זכויות האדם בשטחים הכבושים יש משמעות נוספת על המשמעות של הכיבוש: ההתנחלויות יצרו מצב של אפרטהייד, שבו הישראלים חיים על אדמותיהם של הפלסטינים, ונהנים מזכויות המוקנות לאזרחים מחוץ לגבולות המדינה, וזאת, כמובן, על חשבון חירותם ויכולתם של הפלסטינים לממש את זכויותיהם הבסיסיות ביותר.

חנין זועבי: ויש מערכת אחרת שמבדילה בין התושבים הפלסטינים לבין האזרחים הישראלים המתנחלים שחיים בשטחים הכבושים: יש מערכת צבאית-אזרחית, המקפחת בשיטתיות את זכויותיהם של הפלסטינים, מונעת מהם כל השפעה ממשית על עיצוב המדיניות שלהם בנוגע למרחב שבו הם חיים, ויש מערכת נפרדת של החוק הישראלי, שקובע את הזכויות של המתנחלים; כלומר, על שתי הקבוצות יש שתי מערכות שונות של חוקים, ועל שתי הקבוצות יש מציאות אחרת.

חנין זועבי: זו ההגדרה של אפרטהייד.

חנין זועבי: הכיבוש הישראלי הוא גם כן מיוחד במינו, כי הוא גם לא כל כך כיבוש צבאי.

חנין זועבי: הוא לא רק כיבוש צבאי, הוא גם כיבוש אזרחי.

חנין זועבי: באיזה מובן?

חנין זועבי: זהו כיבוש שהמדינה מגייסת לו את כל הרשויות האזרחיות שאפשר לגייס, לא רק את הצבא: רשויות התכנון והבנייה, החפירות הארכיאולוגיות, העמותות הפרטיות.

חנין זועבי: כולם זרועות של הכיבוש.

חנין זועבי: גם שר החינוך בתקופה האחרונה, השר גדעון סער, אפילו הפך את בתי-הספר לזרועותיו של הכיבוש.

חנין זועבי: הוא רוצה להפוך מתנחלים אלימים למודל חינוכי בחברון.

חנין זועבי: שר החינוך מבקש להפוך אפרטהייד קלאסי שנמצא בחברון למודל פוליטי ומוסרי עבור התלמידים.

חנין זועבי: כלומר לא רק יש כיבוש, אלא מחנכים ילדים, מחנכים דורות על ערכים של כיבוש.

חנין זועבי: מחנכים דורות בישראל על ערכים של שליטה, וזה האסון.

חנין זועבי: וזה לא רק אסון של הפלסטינים.

חנין זועבי: הכיבוש הוא מנגנון שליטה עבור הפלסטינים, אבל הוא נספח למנגנון של מודל מוסרי וחינוכי עבור התלמידים הישראלים.

חנין זועבי: מה האזרחים בישראל אומרים ומה המתנחלים אומרים – שהם אוהבי מולדת, הם אוהבים את המולדת הזאת.

חנין זועבי: אז מי שאוהב מולדת, לא עוקר עצי זית.

חנין זועבי: מי שאוהב את ההיסטוריה, ומי שאוהב אמת היסטורית, לא נשען על עסקאות מפוקפקות ועל מסמכים מזויפים כדי להשתלט על בתים.

חנין זועבי: מי שאוהב את נוף המולדת, לא קוטע את הנוף הזה בגדרות.

חנין זועבי: לא הורסים כפרים, לא הורסים בתים.

חנין זועבי: מי שאוהב את המולדת לא עושה את זה.

חנין זועבי: הוא אוהב את המולדת, אז הוא אוהב גם את הנוף שלה, הוא אוהב גם את הילדים שלה.

חנין זועבי: זו שנאת אדם.

חנין זועבי: זו אינה אהבת מולדת.

חנין זועבי: אי-אפשר לאהוב את הארץ ולבקש להרוס שכונות שלמות בירושלים המזרחית, ולהרוס בתים ולהשתלט עליהם בשטחים הכבושים.

חנין זועבי: עכשיו מבקשים להרוס כפר שלם ליד חברון.

חנין זועבי: אז לא משנים גם את אופיה הלאומי של המולדת אם אוהבים אותה.

חנין זועבי: אם אוהבים את המולדת לא אוהבים איזה אידיאל שנמצא בתודעה שלנו, אלא אוהבים את האופי, את המציאות של המולדת הזאת, אז מפסיקים להרוס את המולדת הזאת.

חנין זועבי: עכשיו, שונאים את הילידים של המולדת, עכשיו מוסיפים לזה גם את שנאת הזרים, ושאר העולם הוא אנטישמי.

חנין זועבי: אז – לא תופסים את האי-מוסריות של הכיבוש, ואם לא תופסים את האי-מוסריות שבכיבוש, אז בואו ננתח באיזה כלים אנחנו כובשים, באיזה כלים ישראל משתמשת כדי לכבוש, ובואו ננתח את המוסריות של הכלים האלה.

חנין זועבי: כי אי-אפשר כיבוש מוסרי על-ידי כלים לא מוסריים.

חנין זועבי: זה אי-אפשר.

חנין זועבי: זה לוגיקה, זה כבר לא שאלה לאומית, זו שאלה לוגית, האם אפשר שהכיבוש המוסרי יתנהל על-ידי כלים לא מוסריים?

חנין זועבי: זו שאלה לוגית.

חנין זועבי: האם הפקעת הקרקעות זה כלי מוסרי?

חנין זועבי: האם הפרטת רכוש וקרקע ציבוריים ללא מכרזים זה כלי מוסרי?

חנין זועבי: האם העברת נכסים לידי עמותות פרטיות זה כלי מוסרי?

חנין זועבי: האם חפירות ארכיאולוגיות באתרים בעלי חשיבות היסטורית ורגישות היסטורית ופוליטית אדירה – האם העברתן של חפירות אלה לידי עמותות פרטיות, עמותות של ימין, זה כלי מוסרי?

חנין זועבי: הכלים של הכיבוש אינם כלים מוסריים, אז גם הכיבוש אינו מוסרי.

חנין זועבי: מכירת נכסי הנפקדים זה מוסרי?

חנין זועבי: זיוף עסקאות זה כלי מוסרי?

חנין זועבי: הפקעת שטחים פתוחים שהם בבעלות פלסטינית זה כלי מוסרי?

חנין זועבי: לא.

חנין זועבי: לקרוא לכפרים פלסטיניים "מאחז בלתי חוקי" זה לא רק לא דבר מוסרי, זה מצחיק, זה אבסורדי; כפרים ויישובים שנבנו לפני קום המדינה, יכולים להחליט עליהם כיישובים לא חוקיים?

חנין זועבי: כמאחזים בלתי חוקיים?

חנין זועבי: זה דבר מצחיק.

חנין זועבי: לפחות זה מצחיק.

חנין זועבי: כל הכפרים שמשמידים, גם בתוך גבולות 48' וגם בשטחים הכבושים, כולם הם כפרים ויישובים שנבנו לפני קום המדינה.

חנין זועבי: עכשיו, הממשלה הזאת הכשירה הרבה עסקאות; היא מיוחדת במינה שככה הכשירה הרבה עסקאות, גם בירושלים המזרחית וגם בשטחים הכבושים.

חנין זועבי: והכותרת היא כותרת ברורה – לא רוצים שלום, רוצים להשתלט על השטחים הכבושים שנכבשו ב-67', ולא מעוניינים בשלום, ואין צורך בשלום.

חנין זועבי: יש רשימה של עסקאות – אבל הזמן שלי מסתיים – שממשלת נתניהו הכשירה ביולי 2009 – תוכנית לשכונה חדשה בגבעת-המטוס; ב-2010 – בנייה של 24 יחידות דיור בהתנחלות היהודית הראשונה בלב שכונה פלסטינית בירושלים המזרחית, במתחם "בית אורות"; באוקטובר 2011, 14 שנה לאחר החלטתו של נתניהו להקים את שכונת הר-חומה, הוא שוב נתן את ברכתו לבנייה, לבניית 2,600 יחידות – –

ראובן ריבלין: הואיל והפריעו לך אני נותן לך עוד שתי דקות.

חנין זועבי: תודה.

חנין זועבי: תודה.

חנין זועבי: אז שימשיכו להפריע.

חנין זועבי: – – ובפברואר 2012 ועדת התכנון של ירושלים אישרה תוכנית בנייה חדשה סמוך להר-הבית והעיר העתיקה, 100 מטר, בלב מסגד אל-אקצא.

חנין זועבי: שמה של התוכנית "חניון גבעתי", תוכנית הכוללת יותר מ-100,000 מ"ר שעד כה היו מיועדים לשימוש ציבורי, וכעת הופקדו בידי עמותת אלע"ד.

חנין זועבי: גם המדינה מפקיעה, וגם המדינה מכשירה את המשימה הזאת לעמותות של הימין הקיצוני.

חנין זועבי: הימין הקיצוני עושה – – –

ראובן ריבלין: דוד המלך קרא לזה עיר-דוד.

ראובן ריבלין: לפני שהוא קרא לזה "חניון גבעתי" הוא קרא לזה עיר-דוד.

ראובן ריבלין: זה דוד המלך, רק לפני 3,000 שנה.

חנין זועבי: כן, לפני 3,000 שנה.

ראובן ריבלין: "חניון גבעתי" זה שם יפה, רק דוד המלך קרא לפני כן לזה עיר-דוד.

יעקב כץ: דאוד.

יעקב כץ: דאוד – –

חנין זועבי: אישור התוכנית עומד בניגוד מוחלט גם לחוק הבין-לאומי, גם לזכויותיהם של הפלסטינים – –

יעקב כץ: – – היה מוסלמי.

חנין זועבי: – – גם למציאות של מחסור בנייה – מחסור אדיר בבנייה של הפלסטינים בירושלים המזרחית, שכמעט שאין באפשרותם לבנות בתים או בתי-ספר על האדמות שלהם.

חנין זועבי: אנחנו מדברים על האדמות הפרטיות של הפלסטינים.

חנין זועבי: גם רשות הטבע והגנים וגם עיריית ירושלים משתתפות בפרויקט הזה.

חנין זועבי: עכשיו, החוק הבין-לאומי לא מבדיל בין מאחזים בלתי חוקיים לבין התנחלויות.

חנין זועבי: הכול הוא בלתי חוקי.

חנין זועבי: הכול לפי החוק הבין-לאומי, לפי מציאות של אנשים, פלסטינים שחיים במקום.

חנין זועבי: הארץ אינה ריקה, הארץ מלאה בפלסטינים, שצריכים את הזכויות שלהם ושנאבקים וצריכים להיאבק.

ראובן ריבלין: נא לסיים.

חנין זועבי: ואני מסיימת – בחוקים שלהם.

חנין זועבי: את האי-אמון הממשלה הרוויחה ביושר גם על המדיניות שלה, של הכיבוש, גם על מדיניות הסגר וגם על מדיניות הדיכוי.

חנין זועבי: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: השר ישיב על שתי ההצעות יחד.

ראובן ריבלין: כן, אדוני?

ראובן ריבלין: איך שאתה חפץ.

ראובן ריבלין: אם אתה רוצה אתה יכול להשיב עכשיו ואחר כך להיזקק להצעתו של חבר הכנסת ניצן הורוביץ בשם סיעות מרצ והעבודה, כי נדמה לי שהדברים משתלבים אחד בשני.

ראובן ריבלין: איך אתה רוצה?

ראובן ריבלין: אתה רוצה – – –

גלעד ארדן: מה הנושא – – –

ניצן הורוביץ: מחאה.

ראובן ריבלין: התנערותה של הממשלה מהאחריות כלפי אזרחיה.

גלעד ארדן: אני אעלה.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: השר מבקש להקדיש את דבריו קודם כול להצעת האי-אמון של סיעות חד"ש, בל"ד ורע"ם-תע"ל.

ראובן ריבלין: בבקשה.

גלעד ארדן: אתה רואה כמה שהדברים נראים אחרת משני צדי המתרס, אה?

דוד רותם: אתה יכול לעשות בקיצור, כי הבנייה לא נמשכת.

גלעד ארדן: לטענת מפלגות מאוד ימניות, כמו המפלגה שחבר הכנסת נמנה עמה, אין מספיק בנייה.

ראובן ריבלין: מבחינת העובדות – – –

גלעד ארדן: בעיני חבר הכנסת רותם אם מגרון מפורקת זו סיבה לעזוב את הממשלה מייד, רק לא האולפנה.

ראובן ריבלין: מבחינת האמת ההיסטורית, דוד המלך כבש את עיר-דוד בשנת 1,000 לפני הספירה מהיבוסי.

ראובן ריבלין: זה נכון.

מסעוד גנאים: מהיבוסים.

ראובן ריבלין: מהיבוסים, נכון.

גלעד ארדן: דרך אגב, יש דברים שהמפלגה שלך, דודו, יכולה למצוא מן המשותף עם חברת הכנסת זועבי, למשל לגבי ויתורים במזרח-ירושלים.

דוד רותם: כן, בהחלט.

גלעד ארדן: כן.

גלעד ארדן: היו לכם התבטאויות בנושאים האלה.

דוד רותם: – – – מה הם חושבים על ראש הממשלה.

גלעד ארדן: טוב.

ראובן ריבלין: אומרים שיש רק 26 איש באופוזיציה.

גלעד ארדן: למה אתה הופך את זה אישי?

גלעד ארדן: אנחנו מדברים על עמדות.

דוד רותם: אני לא יכול לעזור.

גלעד ארדן: אני רוצה לומר, אדוני היושב-ראש, שלפעמים כמה שעמדותיה של חברת הכנסת זועבי נשמעות מקוממות, אני דווקא מעריך ומכבד את נוכחותה בבית הזה, ואני חושב שטוב שקולה יישמע, גם כי היא באמת ממשפחה מפוארת, ואנשים ממשפחתה מכהנים בתפקידים מאוד בכירים בממסד הישראלי, גם בעבר וגם בהווה, ואני חושב שזה מדגים היטב, כלפי העולם – – –

ראובן ריבלין: כבוד השר, זכויות המשפחה הן דברים חשובים לי ולך ולה, אבל היא פה מייצגת את עצמה ואת דעותיה, ולא צריך – – –

חנין זועבי: מה זה רלוונטי המשפחה שלי, אדוני השר?

גלעד ארדן: אם היושב-ראש היה מאפשר לי להשלים מה שאני אומר, הייתם מבינים מה זה רלוונטי – –

ראובן ריבלין: לא.

ראובן ריבלין: פחדתי שאנחנו הולכים – – –

גלעד ארדן: – – אבל היושב-ראש, לפעמים הוא באמת, מרוב שהוא רוצה להגן על הדמוקרטיה – בסך הכול רציתי להגיד – – –

ראובן ריבלין: לפעמים אני מזהיר.

ראובן ריבלין: מזהיר.

גלעד ארדן: אין מה להזהיר.

גלעד ארדן: אני חושב שהיא באמת ממשפחה עם זכויות ועשייה מפוארת בממסד הישראלי, וגם היא הגיעה לאן שהיא הגיעה בזכות כישוריה, ואני חושב שהנוכחות שלה מעידה על חוסנה של הדמוקרטיה הישראלית, וטוב שזה כך, כי כאשר טוענים נגדנו טענות כאלה ואחרות בעולם, אז הדברים מדברים לפעמים בעד עצמם – עצם הנוכחות שלה כאן.

גלעד ארדן: גם אם יש אנשים, אדוני היושב-ראש, שיגידו שכשאתה מחזיק בעמדות כמו של חברת הכנסת זועבי – ואני לא אכנס לפרטים, כן ראתה שיש אנשים חמושים על ה"מרמרה", לא ראתה – אבל כשאתה יודע שעמדותיה הן בצד אחד, מעבר לקווי 67' מדינה פלסטינית, ובתוך "הקו הירוק" – מדינת כל אזרחיה, יש כאלה שיגידו שזה סוג של גזענות, כי מה, לעם היהודי לא מגיעה מדינת לאום משלו?

גלעד ארדן: אפילו אם נקבל את עמדותיה לגבי מדינה פלסטינית.

גלעד ארדן: אז יש כאלו שיגידו שעמדותיה יש בהן מן הגזענות – אני בתוכם דרך אגב, אבל זה טוב שהדמוקרטיה מאפשרת לכל אחד להביע את עמדותיו והציבור ישפוט, ובשביל זה יש קלפי פעם בכמה שנים.

גלעד ארדן: מה שקצת היה חסר לי בדבריה של חברת הכנסת זועבי, כשהיא הזכירה בערך 280 פעם את המלה "כיבוש" – רציתי להבין מדבריה, האם עד שנת 67' בעיניה הפלסטינים גם חיו תחת כיבוש?

גלעד ארדן: כי למיטב ידיעתי, הקרקע לפני 67' – לא היתה פה מדינה פלסטינית.

גלעד ארדן: אז כדי לכבוש, כדי לחיות ככובש מול נכבש, אתה צריך שהשטח קודם יהיה שלך, שתהיה לך איזה ריבונות, איזו ישות פוליטית משלך.

גלעד ארדן: למיטב זיכרוני, יהודה ושומרון היו בידי ממלכת ירדן.

גלעד ארדן: אז אולי היית צריכה להתייחס, קודם כול גם בדברייך, אם את רואה גם את התקופה של לפני 67' ככיבוש.

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, ממשלת ישראל לא רואה את הדברים כמובן כפי שהציגה אותם חברת הכנסת זועבי.

גלעד ארדן: השטחים ביהודה ושומרון מוגדרים כשטחים מוחזקים, ואני מקווה שבקרוב גם נראה חוות דעת משפטיות מאוזנות יותר בצוות שמוביל כבוד השופט אדמונד לוי.

חנין זועבי: אבל משתמשים באדמות האלה, מה זאת אומרת מוחזקים?

חנין זועבי: מוחזקים בשביל מה?

חנין זועבי: אתם בונים עליהם.

חנין זועבי: אתם מפקיעים אותם.

חנין זועבי: מה זאת אומרת מוחזקים?

גלעד ארדן: ברור.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת זועבי – –

גלעד ארדן: כולם בני-אדם, חברת הכנסת זועבי.

גלעד ארדן: גם יהודים הם בני-אדם, גם להם יש זכות לחיות, ולגור, ולבנות ולהוליד ילדים – –

ראובן ריבלין: – – הוא עונה לך.

גלעד ארדן: – – והילדים האלו צריכים לקבל שירותים חינוכיים ושירותים בריאותיים.

גלעד ארדן: אין מה לעשות, גם היהודים הם בני-אדם.

גלעד ארדן: מה, את גם לא מכירה בנו, גם לא כלאום וגם לא כבני-אדם?

גלעד ארדן: משהו תשאירי לנו, בכל זאת.

חנין זועבי: בני-אדם לא צריכים להשתלט על אדמותיהם של בני-אדם אחרים.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת זועבי, הוא משיב לך.

ראובן ריבלין: כבוד השר – – –

חנין זועבי: – – –

ראובן ריבלין: חברת הכנסת זועבי, הוא משיב לך עכשיו.

ראובן ריבלין: האוזן שלי הרבה יותר מוזיקלית כנראה משל השר, כי הוא בא מארץ מוזיקלית כרגע.

ראובן ריבלין: את הבחנת היטב בין כיבוש 67' לכיבוש 48' לכיבוש 1000 לפני הספירה.

ראובן ריבלין: בשבילך הכול כיבוש, וזאת זכותך.

חנין זועבי: אל תפרש אותי.

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, אני מבקשת ממך – – –

ראובן ריבלין: את אמרת – הוא פשוט לא היה – אמרת: השטחים שנכבשו אחרי 67'.

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, אתה עושה את זה בצורה סיסטמטית – לפרש אותי.

חנין זועבי: אני מבקשת ממך לא לפרש אותי.

ראובן ריבלין: בהחלט.

ראובן ריבלין: אני חוזר בי מפרשנותי.

ראובן ריבלין: אני אומר מה אני שמעתי, לא פירשתי.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: בבקשה.

נסים זאב: מחכים לה בטורקיה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זאב, מה קרה?

ראובן ריבלין: מה קרה?

נסים זאב: לא, ליד "מרמרה" מחכים לה.

ראובן ריבלין: מה קרה?

ראובן ריבלין: אתה מחכה לה בטורקיה?

ראובן ריבלין: אתה פה כרגע.

ראובן ריבלין: מה קרה?

ראובן ריבלין: כל אחד יכולה להיות לו דעתו, כל עוד הדעה היא במסגרת החוקית.

גלעד ארדן: זה נכון.

גלעד ארדן: בכל אופן, חברת הכנסת זועבי, שטחים מוחזקים אין המשמעות שהם מוחזקים as is כלפי העם היהודי ואסור לעשות שם שום דבר, ורק הפלסטינים יכולים לבנות, ולהשתלט ולהתפתח כאוות נפשם.

גלעד ארדן: את בטח יודעת שנבנית עיר פלסטינית חדשה בשם רוואבי.

גלעד ארדן: לעתים אני, האמת, קצת מתבלבל ושואל את עצמי, מי הם בוחרייך לפרלמנט הישראלי.

גלעד ארדן: לבי לבי עליהם, כי אני מכיר את בעיות הפסולת והביוב והחינוך והפיגור התשתיתי ביישובים הערביים בתוך "הקו הירוק", ואני שואל את עצמי מי דוחף ומייצג ולוחץ כדי לפתור את הבעיות האלו.

גלעד ארדן: כי אנחנו סך הכול עוסקים עכשיו בבעיות אחרות בהקשר של הדברים שאת הצגת.

גלעד ארדן: אבל בקשר למה שדיברת על כיצד אוכפים וכיצד מתייחסים, אני חושב שהתמונה היא לגמרי הפוכה.

גלעד ארדן: אני אומר את זה, דרך אגב, כביקורת עצמית על הממשלה.

גלעד ארדן: אני חושב למשל שההתיישבות היהודית ביהודה ושומרון – אנחנו מקפידים אִתם מאוד, למשל שהם יהיו מחוברים למערכת הביוב ולא יזהמו את הסביבה ואת מי התהום, לא של הציבור הפלסטיני ולא של הציבור היהודי.

גלעד ארדן: ולעומת זאת הפלסטינים ביהודה ושומרון מרשים לעצמם לזהם חופשי חופשי, ולמעלה מ-90% מהכפרים מסרבים להתחבר או להשקיע בחיבור למערכות ביוב, גם אם ישראל מציעה להם את החיבור הזה בחינם.

גלעד ארדן: את בטח שמעת על החיבור שאנחנו סללנו ליד נחל-קנה, וחיברנו את הכפרים והצענו להתחבר ל-15 כפרים פלסטיניים בחינם, רק כדי שלא יזהמו את הסביבה, ובמסגרת החרם הפוליטי הכולל הם סירבו.

גלעד ארדן: אז אני חושב שבהיבטים הללו דווקא ההתייחסות של הממשלה הישראלית או הממשל הצבאי שם היא הרבה יותר סלחנית כלפי הפלסטינים מאשר כלפי ההתיישבות היהודית ביהודה ושומרון.

גלעד ארדן: ולצערי הרב, גם בתחום של הבנייה המצב הוא לגמרי הפוך ממה שאת תיארת.

גלעד ארדן: הבנייה הפלסטינית היא הרבה יותר נרחבת.

גלעד ארדן: הזכרתי למשל עיר שלמה חדשה שנבנית בימים אלו.

גלעד ארדן: הלוואי שהמצב היה כזה – אני לא רוצה להתייחס לגבי מקומות שתיארת שבהם החוק הישראלי חל, כמו ירושלים בירת ישראל, אבל אני חושב שביהודה ושומרון הבנייה הפלסטינית היא הרבה יותר נרחבת לצערי מאשר הבנייה שההתיישבות היהודית זקוקה לה.

גלעד ארדן: וכמה שלא תציגי את הדברים, בסופו של דבר זה נוח להטעות בנושאים הללו, אבל כל שטח ההתיישבות היהודית ביהודה ושומרון מכלל השטח של יהודה ושומרון, הוא אפילו לא מגיע עדיין – למיטב ידיעתי, ותקנו אותי אם אני טועה – אפילו לא ל-4% מכלל שטחי יהודה ושומרון.

גלעד ארדן: אז הבעיה פה זה לא בעיה באמת של משתלטים למישהו על שטח, שוב מבלי להיכנס להיסטוריה היהודית בת אלפי השנים במקום, ומשתלטים עכשיו על שטח שלא יאפשר התפתחות לפלסטינים.

גלעד ארדן: שוב, מדובר באותן סיבות ומציאת תירוצים כדי שלא לקדם תהליך מדיני ולא לנסות ולמצוא פתרון לסכסוך, כי הבעיה האמיתית בעינייך, כפי שתיארתי בתחילת דברי, זה לא השטחים ששוחררו ב-67', לאחר התוקפנות הערבית, אלא הבעיה עוד הרבה לפני זה.

גלעד ארדן: הבעיה שלך היא עם בית לאומי לעם היהודי.

גלעד ארדן: וכשאת מדברת על איך מחנכים, אז אני אגיד לך איך מחנכים.

גלעד ארדן: אצלנו מחנכים לכך שצריך להגיע לפיוס ולתהליך שלום, גם אם זה יהיה כרוך בוויתורים מאוד כואבים על טריטוריות ששייכות מוסרית, היסטורית, תנ"כית, איך שתרצי, לעם היהודי שנים רבות.

גלעד ארדן: והחינוך לעומת זאת בצד הפלסטיני – וזה כל הזמן מצולם, לא צריך לחיות משמועות – אז רק לאחרונה היה ב-Ynet הנושא של קייטנת המתאבדים, שבה מכשירים את ילדי הדור הבא, לא לטפח את הסביבה או לחיות אתנו בשלום – איך להתאבד או לפוצץ אוטובוסים בעתיד.

גלעד ארדן: וזאת אותה ממשלה שאבו מאזן הכניס אליה כשותפים את ממשלת ה"חמאס".

גלעד ארדן: ולכן אני לא מוצא בכל דברייך סיבה, ולו הקטנה ביותר, לכך שהכנסת תשתכנע להביע אי-אמון בממשלה, אלא בדיוק להיפך, ולכן אני מבקש לדחות את הצעת האי-אמון.

גלעד ארדן: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לשר.

ראובן ריבלין: אני מזמין את חבר הכנסת ניצן הורוביץ לבוא ולעלות על מנת להציג את הצעת האי-אמון של סיעות מרצ והעבודה בנושא: התנערותה של הממשלה מאחריות כלפי אזרחיה.

ראובן ריבלין: גם לרשותך עומדות עשר דקות.

ניצן הורוביץ: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לספר לכם מה אירע בסוף השבוע בתל-אביב, וזו גם תהיה עדות מכלי ראשון, כי אני הייתי בהפגנות ובאירועים שהתרחשו, גם ביום שישי וגם במוצאי-שבת – האירועים השונים.

ניצן הורוביץ: ואני אפתח ואגיד, שמה שקראתם ושמעתם ברוב אמצעי התקשורת ביחס לאירועים בתל-אביב – ואני אומר את זה כעד ראייה לדברים, שהיה שם במקום – רחוק מן המציאות.

ניצן הורוביץ: ומה קרה?

ניצן הורוביץ: אדוני, אולי זה גם יעניין אותך.

ניצן הורוביץ: אני באתי ביום שישי אחר-הצהריים לשדרות-רוטשילד בתל-אביב לאחר שנעצרה שם דפני ליף – וקבוצת פעילים – על-ידי שוטרי היס"מ.

ניצן הורוביץ: באתי למקום כי אמרו לי שלא מאפשרים להניח אוהל על הקרקע ולו לשניות ספורות.

ניצן הורוביץ: אמרתי: מה זאת אומרת?

ניצן הורוביץ: אמרו לי: באים, מניחים את האוהל – מייד באה חבורת שוטרים ובכוח רב מפנה, דוחפת, מעיפה משם את הפעילים, ומייד קופצים פקחי עירייה, מחרימים את האוהל, והכול מאוד ברוטלי.

ניצן הורוביץ: אמרתי – זה נראה לי קצת מוגזם – נראה לי קצת מוגזם, התיאור.

דוד רותם: – – – לא היו לך שום טענות.

דוד רותם: פעם אחת – – –

ניצן הורוביץ: תגיד לי, בימים אלה, כשהמדינה מכשירה על חשבוני את הבתים החלופיים לבנייה שמלכתחילה היתה פסולה, את זה אתה עוד משווה?

ניצן הורוביץ: על חמישה הבתים שבונים 800 יחידות דיור ברחבי השומרון – זה ההשוואה?

ניצן הורוביץ: לשם אתה רוצה לקחת את הדיון?

ניצן הורוביץ: זה לא משרת את – זה לא משרת.

ראובן ריבלין: לא לא, חבר הכנסת, נתתי לך קריאת ביניים ולא מעבר לכך.

ניצן הורוביץ: כמה כסף זה עולה, ועוד הניסור המטורף הזה.

ראובן ריבלין: זה לא ויכוח בינך לבינו.

ראובן ריבלין: הוא ישיב, אתה לא – – –

ניצן הורוביץ: בסדר.

קריאה: – – –

ניצן הורוביץ: הלוואי.

ניצן הורוביץ: הלוואי.

ראובן ריבלין: הקואליציה לא סומכת על השר, גברתי?

לימור לבנת: – – –

ראובן ריבלין: גברתי השרה, הוא כרגע מציג את האי-אמון שלו, כפי שהוא רואה אותו.

ראובן ריבלין: אחר כך – האם גברתי לא סומכת על השר ארדן שהוא ישיב לו בצורה הברורה ביותר?

ראובן ריבלין: האם את רוצה שאני אעמוד פה כצנזור לכל מלה שיאמר חבר הכנסת ניצן הורוביץ?

ראובן ריבלין: הניסיון שלי אומר לי שהוא יודע על מה הוא מדבר, גם אם אני לא מסכים אתו.

ניצן הורוביץ: במקרה הזה אפילו אני חייב להגיד שאני באתי למקום לראות במו-עיני, כך שאני לא רק מקריאת עיתונים וטלוויזיה, פשוט הייתי שם כמעט יומיים וראיתי – –

ראובן ריבלין: וגם מי שמעיד, אפשר לחקור אותו.

ניצן הורוביץ: – – במרחק של מטרים ספורים.

ניצן הורוביץ: באתי למקום ואכן ראיתי מחזה כזה, שמתקרבים – היו שם כמה עשרות אנשים עם איזה אוהל כזה, אוהל-ים כזה, מטר על מטר, ברגע שמניחים אותו על הקרקע, תוך שניות ספורות מגיעים שוטרי יס"מ, קבוצה גדולה – – –

גאלב מג'אדלה: איזה צבע?

גאלב מג'אדלה: אם זה ירוק זה בעיה.

ניצן הורוביץ: לא לא לא, לא ירוק.

ניצן הורוביץ: זה היה אפור.

ראובן ריבלין: אם אתה תפריע לו – הוא מדבר בשמך.

ראובן ריבלין: הוא מייצג אותך.

ניצן הורוביץ: ובאמת, בכוח רב, בכוח רב, דוחפים, מעיפים את הפעילים, ואז, במקביל, נכנסים פקחי עיריית תל-אביב וקופצים ממש על אותו אוהל קטנטן, ככה עושים ממנו חבילה כזאת ורצים אתו במהירות לאיזה טנדר שנמצא במקום אחר כאילו זו פצצה מתקתקת, משהו שיכול להתפוצץ ביד, חס וחלילה, להעיף אותו שם, מהדשא הקטן הזה.

ניצן הורוביץ: ושאלתי גם את השוטרים וגם את הפקחים: מה ההיסטריה הזאת?

ניצן הורוביץ: מה הם עושים שם?

ניצן הורוביץ: באמת, לכל היותר היו כמה עשרות אנשים, ניסו לשים אוהל שם.

ניצן הורוביץ: אז נאמר לי שיש הוראה של ראש עיריית תל-אביב, רון חולדאי, שלא להתיר הנחת אוהל ולו לרגע קצרצר, אפילו לא אחד, בשום מקום.

ניצן הורוביץ: הדבר הזה נראה לי בלתי סביר בעליל, על פניו.

ניצן הורוביץ: גם לא עומד לדעתי בשום מבחני סבירות של פעילות במרחב ציבורי, אבל נעזוב רגע את העניין המשפטי, אני יודע, זה יגיד ככה, וזה יגיד ככה.

ניצן הורוביץ: מה שבעיני באמת בלתי יאומן היה האופן שבו כוחות המשטרה פעלו בעניין הזה.

ניצן הורוביץ: נניח, אדוני יושב-ראש הכנסת, שאכן היתה הוראה, יש הוראה עירונית לא להניח אוהל.

ניצן הורוביץ: נניח שמישהו הניח אוהל – למה צריך כל כך הרבה שוטרים?

ניצן הורוביץ: למה הם צריכים לפעול בכזאת כוחנות?

ניצן הורוביץ: למה אנשים צריכים להיפצע?

ניצן הורוביץ: הראו לי פעילים סימנים כחולים, הורידו את החולצות.

ניצן הורוביץ: ממה?

ניצן הורוביץ: על מה?

ניצן הורוביץ: אז עכשיו המשטרה אומרת – קראתי בעיתון שאומרים שזו כנראה היתה טעות מבצעית, אבל לא עצם זה שהפעילו את הכוח, אלא שעשו את זה כשצילמו, כשהיו שם מצלמות וצילמו, ואחר כך זה היה בטלוויזיה עם התמונות שלה וזו היתה טעות מבצעית.

ניצן הורוביץ: אז אני אומר כאן, לכנסת, שהפעלת הכוח המופרזת והמוגזמת בסיטואציה הזאת היא היתה הטעות המבצעית והיא היתה הבעיה.

ניצן הורוביץ: וכך משחקי החתול והעכבר האלה נמשכו שם עד שעות הערב, מהצהריים.

ניצן הורוביץ: מישהו בא, שם איזה אוהלונצ'יק כזה, קופצים עשרות שוטרים, דוחפים, מעיפים, גוררים, באים פקחי העירייה, מעיפים את האוהל.

ניצן הורוביץ: אחרי כמה דקות בא, שם מישהו עוד איזה – וככה זה נמשך ונמשך, ועם זה המשטרה והעירייה התעסקו יום שלם.

ראובן ריבלין: אדוני, רגע, אני רוצה להפנות את תשומת לבך – אני עצרתי את השעון – חבר הכנסת מג'אדלה וחבר הכנסת יעקב אדרי יחד אתי ועוד כמה חברים בנשיאות אישרנו היום הצעה לסדר-היום של כמעט כל סיעות הבית בנושא הזה.

ראובן ריבלין: אם היינו יודעים שהאי-אמון מתייחס לכך היינו אולי מאשרים הצעה אחרת והיינו מסתפקים.

ראובן ריבלין: אני חושב שהשר שיענה ייתר את הצורך לדון בזה פעם נוספת ביום רביעי.

ניצן הורוביץ: אני חושב שיהיה גם טוב לעסוק בזה בהצעה לסדר-היום, כי עד אז עוד יתגלו דברים.

ראובן ריבלין: בסדר גמור.

ראובן ריבלין: בסדר.

ניצן הורוביץ: במהלך העסק הזה נעצרה דפני ליף, נעצרו אנשים נוספים, את התמונות כולכם ראיתם, תמונות רבות – כשאתה רואה שארבעה או שישה שוטרים גדולים, בחורים גדולים, קופצים על הדפני ליף הזאת, מרתקים אותה לקרקע, ככה שניים בידיים, שלושה ברגליים, מה, היא נשאה איזה נשק על גופה?

ניצן הורוביץ: מה, היא איימה על מישהו?

ניצן הורוביץ: מה, היא הרביצה?

ניצן הורוביץ: היא רצתה לעשות משהו?

ניצן הורוביץ: מה זה הדבר הזה?

ניצן הורוביץ: על מה?

אחמד טיבי: מה, היא מטייבה או מאום-אל-פחם?

ניצן הורוביץ: לא, על מה?

ניצן הורוביץ: על מה?

ניצן הורוביץ: למחרת, בעקבות הדברים האלה, שהיו לחלוטין מופרכים, אפילו מופרעים, התקיימו שתי התכנסויות מחאה בתל-אביב.

ניצן הורוביץ: התכנסות ראשונה היתה במקום דומה; התכנסות ראשונה היתה מחאה על דבריה של אנסטסיה מיכאלי – ואורי אריאל – בעניין ההומואים והלסביות, ולאחר זמן היתה התכנסות מחאה של המחאה החברתית, ואפשר להגיד ששני האירועים, מכיוון שהם גם היו בערך באותו מקום, היו על רקע האירועים הקשים באותו מקום יום קודם, כפי שתיארתי.

ניצן הורוביץ: במשך שעות ארוכות האירועים האלה, אדוני היושב-ראש – והייתי בהם שעות ארוכות, גם בזה וגם בזה – התנהלו ללא דופי.

ניצן הורוביץ: ובכלל, את זה אני רוצה להגיד ביחס למחאה כולה: כבר שנה – אנחנו תיכף מציינים שנה – יש כאן מחאה שבמצטבר השתתפו בה מיליוני בני-אדם.

ניצן הורוביץ: היא כנראה היתה גם הכי גדולה בעולם מבחינת מספר המשתתפים.

ניצן הורוביץ: ועוד מאפיין ייחודי יש לה: היא גם הכי בלתי אלימה.

ניצן הורוביץ: אם תשווה את זה למה שקרה בספרד, או ביוון או בלונדון, שנה שלמה צועדים פה מיליונים, פח אחד הם לא הפילו, תמרור הם לא עיקמו, חלון הם לא סרטו.

ניצן הורוביץ: זאת היתה מחאה מופתית מבחינת העוצמה השקטה שלה.

ניצן הורוביץ: וזה גם, לדעתי, היה הכוח הגדול שלה.

ניצן הורוביץ: אז אתמול, בתום שעות ארוכות של מחאה שקטה – גדולה – בלי שום תקרית, בלי שום אלימות, בלי שום דחיפות, בלי שום נזק לרשות, בלי שום כלום – היו כמה אנשים, בשעות מאוחרות של הלילה, ששברו את אותם חלונות.

ניצן הורוביץ: אני מגנה את זה בתוקף, שלא תהיה פה שום אי-בהירות; אסור לפגוע ברכוש.

ניצן הורוביץ: מי ששבר צריך להיענש, ואני אומר את זה באופן חד-משמעי.

ניצן הורוביץ: אבל לקחת את הדבר הזה, ואז להגיד: מדובר במחאה שיצאה משליטה, בחבורת פורעים, טרוריסטים, אנרכיסטים – אני יודע איזה מלים הם זרקו?

ניצן הורוביץ: על מה אתם מדברים?

ניצן הורוביץ: והשקרים האלה שהפיצו, איפה הם יצאו?

ניצן הורוביץ: בבית-משפט.

ניצן הורוביץ: מזל שיש לנו בית-משפט.

ניצן הורוביץ: הביאה המשטרה – המשטרה עצרה באותו ערב 85 איש בתל-אביב.

ניצן הורוביץ: הביאו אותם למחרת לבית-המשפט בתל-אביב, ובית-המשפט דחה מכול וכול את טענות המשטרה, ואמר, אין עילה לעצור את האנשים האלה.

ניצן הורוביץ: וזה לא אני אומר, זה בית-המשפט אמר.

ניצן הורוביץ: ואני מכיר חלק מהעצורים באופן אישי, וגם ראיתי וחזיתי בנסיבות מעצרם; לא עצרו את אלה ששברו את החלונות, ואני חושב שאותם היה צריך לעצור, וגם – אותם צריך להעניש.

ניצן הורוביץ: המשטרה, מתוך איזה – לא יודע – חוסר שליטה, היסטריה, לחץ שאפיין אותה גם יום קודם, כפי שתיארתי באופן הטיפול שלה באותם אוהלים, הלכה, נכנסה לתוך קבוצת מפגינים, שלפה משם דמויות שהמשטרה הכתירה אותן כמובילי מחאה, מנהיגי מחאה, ועצרה אותם.

ניצן הורוביץ: ולמחרת המשטרה עוד רצתה, לגבי חלק מהם, לעצור אותם עד תום ההליכים, להאריך את המעצר – בית-המשפט שחרר את כולם על אתר.

ניצן הורוביץ: שחרר את כולם.

ניצן הורוביץ: אני חושב שהאירועים האלה – זה כמובן לא הפריע לחלק מכלי התקשורת, בהתאם לאג'נדה מסוימת – – –

ראובן ריבלין: הוא לא הסכים לעצור אותם.

ראובן ריבלין: אל תאמר "שחרר", כי הוא שחרר בערבות; הוא לא הסכים לעצור אותם עד תום ההליכים, ואפילו לא לשעה.

ניצן הורוביץ: נכון.

ניצן הורוביץ: שלח אותם הביתה.

ראובן ריבלין: דרך אגב, אדוני, אני מבין, מוחה גם נגד אנשים אשר משפיעים על דעת הקהל והם לאו דווקא הממשלה או הכנסת שלנו.

ניצן הורוביץ: אני לא מוחה על אנשים שמשפיעים על דעת הקהל, אבל אני מוחה על ניסיון – – –

ראובן ריבלין: נדמה לי שמי שביקר יותר מכול את המפגינים, דווקא – אני על כל פנים קראתי את המחאה בעיתונות מאוד רבת-תפוצה בארץ הזאת.

ניצן הורוביץ: מאה אחוז – – –

ראובן ריבלין: הם לא ציטטו את השר ארדן, האומר – השר ארדן אומר כך וכך.

ראובן ריבלין: לא.

ראובן ריבלין: הוא היה בריו, ייצג אותנו, אותך ואותי, באיכות הסביבה.

ראובן ריבלין: נדמה לי שהזעקה יצאה מפי האנשים המשפיעים על דעת הקהל, אנשי ציבור שאינם נבחרי ציבור.

ראובן ריבלין: אם אדוני מוחה על כך אני בהחלט שומע.

ניצן הורוביץ: אני לא בטוח שאני בדיוק מבין את הנקודה, אדוני.

ראובן ריבלין: עיקר הביקורת לא בא מהממשלה או בישיבת הממשלה, אלא באה מהעיתונות.

ניצן הורוביץ: כן, ולכך אכן התייחסתי לניסיון של גורמים מסוימים לעשות דה-לגיטימציה למחאה החברתית.

ניצן הורוביץ: לעשות לה דה-לגיטימציה.

גאלב מג'אדלה: למה הכוונה?

גאלב מג'אדלה: – – – יש עיתונאים – – – שמקבל – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מג'אדלה, כל מה שאמרתי – שלך ולי אין עיתון.

ראובן ריבלין: זה כל מה שאמרתי.

גאלב מג'אדלה: עיתונאים מטעם.

ראובן ריבלין: אני לא אמרתי – – –

גאלב מג'אדלה: מקבל 100,000 שקל, מחלק – – –

ראובן ריבלין: אני כאזרח הייתי שומע בשקיקה עיתונאים מסוימים שבסוף הגיעו לכנסת, ברוך השם.

גאלב מג'אדלה: אבל לא אמרתי כולם.

גאלב מג'אדלה: אמרתי, אלה שמטעם.

ראובן ריבלין: חלקם אני רואה באותה זווית ברגע זה.

גאלב מג'אדלה: אלה שהגיעו לכנסת הרוויחו 20,000 שקל, לא 150,000 שקל.

גאלב מג'אדלה: זה ברור שזה עיתונאים מטעם.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מג'אדלה, אתה מתחיל להתעסק בכסף, זה דבר שאני לא מבין בו.

גאלב מג'אדלה: לא, אני מכיר את התלוש.

גאלב מג'אדלה: אני מכיר את התלוש.

ראובן ריבלין: כמו שעכשיו היה עם חברת הכנסת זועבי אני נותן לך עוד שתי דקות תמימות.

ראובן ריבלין: אדוני ישלים את דבריו.

ניצן הורוביץ: תודה רבה, אדוני.

ניצן הורוביץ: אני רוצה לקרוא מכאן – – –

ראובן ריבלין: אני לא מבין, הוא היום מגיש הצעת אי-אמון בשם סיעות מרצ והעבודה.

גאלב מג'אדלה: אני עולה לחזק אותו עכשיו עוד מעט.

ראובן ריבלין: אבל אתה לא יכול לחזק אותו, הוא מחוזק.

ניצן הורוביץ: אני מגיש את הצעת האי-אמון הזאת מטעם סיעות השמאל הציוני בכנסת, שהן סיעות סוציאל-דמוקרטיות ורואות בראש ובראשונה את טובת האזרחים לנגד עיניהן – האזרחים, ללא הבדל מין, גזע, דת, מוצא וכל דבר אחר.

ניצן הורוביץ: והאינטרס של האזרחים היום במדינת ישראל הוא לקדם את המחאה החברתית, משום שהיא מבטאת דברים עמוקים ונכונים.

ניצן הורוביץ: אדוני, שנה עברה מאז המחאה ההיא, מאז דוח-טרכטנברג, מאז כל מריחות הממשלה, והתחושה היא – וזאת תחושה שהיא בשכבות רחבות של הציבור – שדבר לא השתנה, אלא המצב רק החריף.

ניצן הורוביץ: הממשלה מפחדת מן התחושה הזאת ועושה הכול כדי לגמד את המחאה, לעשות לה דה-לגיטימציה ולמנוע ממנה להתחדש.

ניצן הורוביץ: כשמזמנים פעילים לחקירות בתחנות משטרה לפני שקרו אירועים, זאת אומרת מזמנים אותם מראש, כדי להתחקות אחרי מעשיהם בקיץ הקרוב, מה זה אם לא להלך עליהם אימים?

ניצן הורוביץ: אז אמר כאן השר אהרונוביץ, שאני מכבד אותו, שזאת היתה טעות והדברים האלה ייפסקו.

ניצן הורוביץ: לא נפסקו.

ניצן הורוביץ: לא נפסקו.

ניצן הורוביץ: כשאנשי משטרה – כשגורמי עירייה מזנקים בכזאת אגרסיביות על – כפי שתיארתי – אוהלים, עוצרים אנשים בלי שום עילה, מחזיקים אותם במעצר במספרים גדולים, על מה זה מעיד?

ניצן הורוביץ: על זה שהם רוצים לעודד את המחאה?

ניצן הורוביץ: לעזור לה?

ניצן הורוביץ: הם רוצים לפרגן?

ניצן הורוביץ: על מה זה מעיד?

ניצן הורוביץ: הם רוצים לחסל את המחאה.

ניצן הורוביץ: לכן, אדוני, אני קורא מכאן לחקור בצורה מעמיקה את התנהגות המשטרה באירועים האלה כלפי המחאה החברתית.

ניצן הורוביץ: אלימות של שוטר כלפי אזרח היא דבר שהוא סכנה ממשית ואולי הכי ברורה לדמוקרטיה ולמרחב הציבורי שלנו, ואני מקווה שכולנו למדנו את הלקח מאירועי סוף השבוע בתל-אביב.

ניצן הורוביץ: אני, שאני רואה את עצמי חלק מהמחאה, אני אומר לחברי המפגינים: תמשיכו להקפיד שלא תיפול שערה משערות ראשו של מישהו, ולא ייפגע דבר מרכושו – –

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ניצן הורוביץ: – – זה אני אומר לחברי המפגינים.

ניצן הורוביץ: ולמשטרה אני אומר: אל תנקטו אלימות כלפי אזרחים.

ניצן הורוביץ: אתם חלק מאתנו, אני מכבד את המשטרה, המשטרה היא של כולנו, היא חיונית לנו והיא עושה עבודה חשובה.

ניצן הורוביץ: אל תגרמו לנו לצאת נגד המשטרה.

ניצן הורוביץ: אנחנו לא שם, אנחנו לא רוצים בזה.

ראובן ריבלין: אבל, חבר הכנסת הורוביץ, אתה חייב לסיים.

ניצן הורוביץ: אני מסיים, אדוני, בקריאה, ואנחנו נגיש גם את ההליך המתאים, שהמשטרה והגורמים הממונים של אכיפת החוק במדינה יחקרו עד תום את המקרים של האלימות, מי נתן את ההוראה ועל איזה רקע היא ניתנה.

ניצן הורוביץ: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: כבוד השר, אנחנו אישרנו בנשיאות היום הצעה לסדר-היום שבה ביקשנו ממזכיר הממשלה לשלוח לכנסת את השר לביטחון פנים כדי שישיב על כל אותם דברים נמרצים וכעדות מטעם אדם אשר התרשם, ואני לא יודע אם אדוני רוצה – כי הוא הציע הצעת אי-אמון בנושא אחד וביקש מאדוני – כמובן אדוני יעלה ויבוא, רק הוא צריך לדעת שביום רביעי יש לנו הצעה שבה ביקשנו, על-פי בקשת הנשיאות כולה – גם חבר הכנסת ברכה, גם חבר הכנסת מג'אדלה, גם חבר הכנסת אדרי, גם חבר הכנסת מקלב, כולנו היינו יחד וביקשנו באמת שישיב השר אהרונוביץ, ובוודאי ביום רביעי הוא ייתן פרטים שאולי אדוני לא היה מודע להם.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, תודה לך, אני מסכים עם דבריך, כיוון שאנחנו מכבדים את הכנסת, ואדוני מקפיד על כך שככל שאפשר תמיד יהיה שר שהוא רלוונטי לטענות שעולות, וגם אם אין אז מי שמגיע לפחות יצטייד – – –

ראובן ריבלין: אתה תגיד.

גלעד ארדן: לא.

גלעד ארדן: גם אני, אבל לפי הנושא של האי-אמון אני עושה את שיעורי-הבית שלי, וכפי שכתוב פה, הנושא היה אמור להיות, התנערותה של הממשלה מאחריותה כלפי אזרחיה, ובכל מה שקשור לגילויי האלימות או הטענות של גילויי האלימות של שני הצדדים, אם כלפי המפגינים, שאין מחלוקת על כך שהיו גילויי אלימות, רק לא ברור באיזה היקף ומי אחראי להם, אבל ודאי שחלונות ראווה או בנקים, נשברו חלונות שלהם, וזה לא קרה מאליו.

גלעד ארדן: אבל טוב שחבר הכנסת הורוביץ הבהיר את עמדתו – אני סומך עליו כאדם אחראי – וגינה את האירוע והסביר שלא לכך הוא מתכוון, אין לו כוונה לגבות מחאה אלימה.

ראובן ריבלין: הוא קרא להעניש אותם.

גלעד ארדן: נכון, מאה אחוז.

גלעד ארדן: אלא שהוא לא חושב שמכיוון שיש בודדים שם, לטענתו, שנוקטים צורה אלימה, אז המשטרה או עיריית תל-אביב או שתיהן צריכות להגיב בצורה כל כך אלימה, לטענתו, כלפי הניסיונות לחדש את המחאה.

גלעד ארדן: אני באמת חוזר ואומר, כיוון שהנשיאות אישרה הצעה, ואני מניח שהשר אהרונוביץ – וכולנו סומכים עליו שעד שהוא יגיע הוא יעשה כבר את הבירור, וטוב שייעשה הבירור – טוב שתמיד, דרך אגב, ייעשה בירור כזה אחרי תמונות לא נעימות בהפגנות, בין שזה קורה מול ערביי ישראל או מול מתנחלים או מול מפגינים – כל אחד אותו דבר, אין הבדל בעניין הזה.

גלעד ארדן: מותר להפגין במדינת ישראל.

גלעד ארדן: צריך לעשות את זה על-פי החוק ובאישורים המתאימים, ומותר גם למשטרה לעשות את תפקידה ולשמור על הסדר הציבורי.

גלעד ארדן: ואם מישהו מהצדדים חורג מהמקובל אז צריך לבדוק את זה.

גלעד ארדן: וכך פועלים במדינה מתוקנת.

גלעד ארדן: ואם כך, אני חושב שניתן להסכים שצריך לפחות לבדוק.

גלעד ארדן: יכול להיות שהתוצאה תראה שהמשטרה פעלה בדיוק כפי שהיא היתה צריכה לפעול, אדוני.

גלעד ארדן: אבל בדיקה בהחלט ראוי שתתרחש, ואני סומך על השר לביטחון הפנים שהוא יעשה את הבדיקה.

גלעד ארדן: אני בהחלט מסכים למה שרמזת או התכוונת, שרוב הביקורת על התמונות לאו דווקא באה מצד נבחרי ציבור.

גלעד ארדן: אני קראתי גם אפילו את דבריהם של חלק מראשי המחאה בעבר, של איציק שמולי, יושב-ראש התאחדות הסטודנטים, שגינה בחריפות את הדרך שבה פעלו אלה שפעלו באלימות בניסיונות לחדש את המחאה.

גלעד ארדן: אבל בדבר אחד, אדוני היושב-ראש, אני אינני מסכים לחלוטין עם חבר הכנסת הורוביץ, וזה עם דבריו שגם באים לידי ביטוי בנושא כאילו ממשלת ישראל מתנערת מהאחריות כלפי אזרחיה.

גלעד ארדן: אני דווקא חושב שחבר הכנסת הורוביץ הוא איש העולם הגדול, הוא מעודכן.

גלעד ארדן: הוא יודע מה קורה בעולם והוא בהחלט רואה מה קורה בגוש היורו.

גלעד ארדן: אני זוכר שהוא עשה סדרות מרהיבות, מרהיבות באמת, על כל מיני תהליכים ברחבי העולם, גם במקומות מאוד מרוחקים.

גלעד ארדן: וחזקה עליו שהוא עדיין איש שמתעדכן ויודע ורואה, ורואה שבכל העולם היום הציבור לא מוחה – איזה הטבות לדרוש, האם הטבה כזו או הטבה אחרת.

גלעד ארדן: הציבור בהרבה מאוד מדינות, אם באנגליה או בספרד או ביוון או בעוד מדינות אחרות, מוחה מול הממשלה על פגיעות קשות שהיא פוגעת בו בלית ברירה כדי להציל את הכלכלות האלה שפעם נחשבו כהצלחות גדולות – איך להציל אותן מקריסה מוחלטת.

גלעד ארדן: ואילו פה, במדינת ישראל, בשלוש השנים האחרונות, אף שאין כמובן דוגמה מערבית טובה למדינה שמשקיעה מתוך סדר-גודל תקציבי של 300 מיליארד, 50–60 מיליארד בתקציב הביטחון, אין דוגמה כזאת, אדוני היושב-ראש.

גלעד ארדן: מי כמוך, בוועדת הכספים, כאדם שהוביל שם שנים רבות, יודע זאת.

גלעד ארדן: אין כמעט מדינה, לדעתי, בעולם כולו שבשנים האחרונות, מה שקרה בה בין הממשלה לתושבים אלו בדרך כלל תהליכים רק של עוד ועוד הטבות וסיוע וניסיון להקל על יוקר המחיה, בין שזה בנושא עכשיו של הרחבת הצהרונים והיישום של חינוך חינם, בהדרגה כמובן, בצורה אחראית; בין שזה אפילו טיפולי השיניים חינם לילדים, כשרק ביום ראשון שעבר הממשלה אישרה להרחיב אותם – לא רק לילדים עד גיל עשר, אלא עד גיל 12, ומדובר במאות אלפי ילדים; בין שזה בהחלטות בנוגע לפטורים ממיסוי, לא משנה אם זה על קניות באינטרנט, או להורים עובדים שיש להם ילדים קטנים.

גלעד ארדן: ובשנה שעברה – ואני מצטער שחלק מהנבחרים דווקא מנסים להוציא את הרוח מהמפרשים של אלו שהובילו את המחאה – אני חושב שלמחאה בשנה שעברה היו הישגים גדולים וכבירים.

גלעד ארדן: חבל מאוד שהמוחים עצמם, או חלקם, מנסים להמעיט בהישגים, שכן אני זוכר את ראש הממשלה אומר מספר רב של פעמים שיש בסיס למחאה.

גלעד ארדן: נכון שלא הכול כפי שאולי חלק מראשי המחאה רוצים להאשים.

גלעד ארדן: לא הכול זה הממשלה, חלק זה תהליכים מבניים שאומנם ממשלות אחראיות להם, לאו דווקא הממשלה הנוכחית, אבל מבנים – מבנה שנוצר בכלכלה הישראלית של ריכוזיות, של חוסר בתחרותיות.

גלעד ארדן: דוגמה מצוינת לכך ראינו הרי ברפורמת הסלולר, שברגע שהוכנסו עוד שחקנים – זה כמובן דבר שלוקח שנים.

גלעד ארדן: אתה לא יכול מהיום הראשון, כשמתחילים את שוק הסלולר, להכניס במכה אחת חמישה שחקנים.

גלעד ארדן: אז בהתחלה היתה חברה אחת.

גלעד ארדן: הנה נמצאת פה שרת התקשורת שזכתה והכניסה עוד חברות לתחרות הזאת.

גלעד ארדן: ודרך אגב, כשהיתה החברה הראשונה "פלאפון", רק אנשים מאוד מאוד מאוד אמידים היו יכולים בכלל להרשות לעצמם לצרוך את שירותי הסלולר או לרכוש מכשיר כזה; כולנו זוכרים.

גלעד ארדן: ושרת התקשורת לבנת הרחיבה את התחרות הזו והכניסה עוד מתחרים, ועכשיו שר התקשורת כחלון הרחיב אותה ושכלל אותה עוד, כמובן בגיבוי של הממשלה ושל ראש הממשלה, וזה דבר שעכשיו מביא להקלות של מאות שקלים בעלויות התקשורת למשפחה במדינת ישראל.

גלעד ארדן: ולכן, אני חושב שחבל לתת את התחושה הרעה הזאת לאזרחים ולהציג כאילו מדינת ישראל היא איזה מקום נוראי שכל מה שעושים פה זה רק להרע עם האזרחים.

גלעד ארדן: אני חושב שאזרחי ישראל אולי לא כולם מעודכנים כמו חבר הכנסת הורוביץ, אבל בוודאי אם קצת יגלשו באינטרנט – והרי גם בו בשנים האחרונות הממשלות שלנו עשו שיפורים מאוד מאוד משמעותיים.

גלעד ארדן: אני חוזר עכשיו מברזיל, שאומנם הטבע – והקדוש-ברוך-הוא נתן להם הרבה מקומות יפים.

גלעד ארדן: אבל ככל שזה תלוי שם בממשלה, גלישה באינטרנט זה לא הדבר שקל לעשות בברזיל.

גלעד ארדן: אז אני חייב לומר לכם שפה יש הישגים מאוד מאוד משמעותיים.

גלעד ארדן: כנראה, אדוני היושב-ראש, שלא בכדי, אף שלעתים התקשורת וחלקנו מנסים להשקיע את הציבור במרה שחורה.

גלעד ארדן: כששואלים את הציבור בסקרים, לא של הממשלה, בסקרים שעושה לפעמים העיתונות העולמית כדי להשוות את תחושות האזרחים במדינות שונות בעולם, עובדה שאזרחי מדינת ישראל, מתוך 193 המדינות החברות באו"ם, לתחושת האזרחים ישראל מדורגת ככה בין המקום ה-14 למקום ה-20–22 במדינות שטוב לחיות בהן.

גלעד ארדן: אז אני, על בסיס הקביעה הזו של האזרחים, רוצה להצטרף אל הקביעה הזו ולבקש מחברי הכנסת בשלב זה לדחות את הצעת האי-אמון, ולומר להם שאיננו מתעלמים מהמחאה החברתית.

גלעד ארדן: אנחנו קשובים לה, היינו קשובים לה.

גלעד ארדן: נמשיך להיות קשובים לה, ובזהירות ואחריות כדי שלא לרסק את הכלכלה הישראלית, כפי שקרה במדינות אחרות, נמשיך לפעול להקלת יוקר המחיה ותנאי החיים במדינת ישראל.

גלעד ארדן: תודה.

ראובן ריבלין: נדמה לי שבמהירות הגלישה אנחנו היום בין ארבע המדינות הראשונות בעולם.

ראובן ריבלין: נדמה לי, אבל אני לא בטוח.

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: בגלישה, במהירות הגלישה באינטרנט.

קריאה: גם – – –

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו סיימנו את הרצאת הדיון ואת תשובת הממשלה, ואנחנו עוברים לדיון הכללי, ולפי סדר הופעתם.

ראובן ריבלין: מפלגת העבודה כמפלגה הגדולה באופוזיציה ראשונה, וחבר הכנסת גאלב מג'אדלה יבוא ויאמר את דבריה של סיעת העבודה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת הורוביץ, אני מבקש ממך לא להפריע לחבר הכנסת מג'אדלה ולעזור לו בזמן שהוא מדבר, כי זה מאוד מפריע לו.

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: מאוד מפריע לו כשהוא מדבר.

גאלב מג'אדלה: אמרת לא רוצה לשחקן חיזוק – – –

ראובן ריבלין: להיפך, הוא לא צריך שחקן חיזוק, אמרתי.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

גאלב מג'אדלה: טוב, אדוני היושב-ראש, אני לפי בקשתך לא אגע במחאה החברתית.

ראובן ריבלין: איך שאתה – – –

גאלב מג'אדלה: אנחנו נכבד את סדר-היום.

גאלב מג'אדלה: חברי חבר הכנסת ניצן הורוביץ – –

ראובן ריבלין: הוא רשאי היה לומר מה – – –

גאלב מג'אדלה: – – עשה את זה באופן מאוד יפה, ציורי – – –

ראובן ריבלין: לא, זה גם משתלב בהגדרה אני מוכרח לומר.

ראובן ריבלין: ההגדרה היתה כל כך רחבה שלמעשה הורוביץ יכול היה – – –

גאלב מג'אדלה: אני רק רוצה להגיד לך דבר שאתה אוהב לומר, יש שופטים בירושלים.

גאלב מג'אדלה: הפעם יש שופטים בתל-אביב.

גאלב מג'אדלה: זרקו אותם מכל המדרגות ושחררו את העצורים.

ראובן ריבלין: הם נבחרו.

ראובן ריבלין: גם השופטים בתל-אביב נבחרו בירושלים.

גאלב מג'אדלה: ועדת בחירת השופטים – – –

ראובן ריבלין: לא, היא בירושלים.

ראובן ריבלין: מקום מושבה בירושלים.

גלעד ארדן: – – –

ראובן ריבלין: גם השר ארדן, הוא בחר – – –

גלעד ארדן: – – – אני אתו.

גאלב מג'אדלה: כבוד השר, זה שילוב קטלני מצליח ביותר, עוד לא היה כזה דבר.

ראובן ריבלין: מרגע זה אני מתחיל למנות את שלוש הדקות.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת מג'אדלה.

קריאה: – – –

גאלב מג'אדלה: קטלני לטובה, לטובה.

ראובן ריבלין: בכבוד, נא להתחיל.

גאלב מג'אדלה: ובכן, אדוני, הממשלה מתנערת מאחריותה כלפי אזרחיה.

גאלב מג'אדלה: עכשיו, איך זה בא לידי ביטוי?

גאלב מג'אדלה: תראה, הפערים החברתיים הולכים ומתרחבים.

גאלב מג'אדלה: הפערים בשכר עוד יותר.

גאלב מג'אדלה: אתה יודע, אני גדלתי בהסתדרות.

גאלב מג'אדלה: ממאי 1974 עד אוגוסט 2002 לחמתי למען האדם העובד.

גאלב מג'אדלה: לא עלה בדעתי לרגע אחד בחיים שהשכר במדינת ישראל, המדינה שקמה על יסודות סוציאליסטיים של פועלים, של עובדים – עליתם מחוץ-לארץ, באתם למדינה, ורופאים באו לייבש ביצות – אל תפריע – באו לייבש ביצות, להקים כאן חברה צודקת, ובסוף הפער בשכר – בין 4,500 שקל לבין מיליון ורבע, איפה נשמע כזה דבר בחיים?

גאלב מג'אדלה: המייסדים של התנועה, שהקימו את התנועה, היו מתהפכים בקבר שלהם.

גאלב מג'אדלה: איזה פער שכר, איפה נמצא דבר כזה?

גאלב מג'אדלה: פעם היה 5% עשירים, 10% עניים, ו-85% היו באמצע.

גאלב מג'אדלה: איפה נעלמה השכבה הזאת?

גאלב מג'אדלה: לאן הלכה?

גאלב מג'אדלה: ובכן, אדוני היושב-ראש, קו העוני עולה.

גאלב מג'אדלה: זה שמכובדי שר האוצר אומר: הורדתי את האבטלה, אני מסכים אתו.

גאלב מג'אדלה: זה שהוא אומר שיש צמיחה, אני גם מסכים אתו.

גאלב מג'אדלה: אבל לאן מחלחלת הצמיחה הזאת, לקומבינה המונופולית של "מגה", "שופרסל", "תנובה", "שטראוס"?

ראובן ריבלין: אתה יודע, חבר הכנסת מג'אדלה, פעם היה מהפך – בתולדות הפוליטיקה הישראלית.

ראובן ריבלין: זה היה לפני מאות שנים.

גאלב מג'אדלה: 1977.

ראובן ריבלין: מאות שנים, לפני מאות שנים.

גאלב מג'אדלה: כן, זוכר את זה.

ראובן ריבלין: המהפך, מישהו עשה את המהפכה בגלל מה שאתה אומר.

ראובן ריבלין: אתה מבין.

ראובן ריבלין: רק המהפכה היתה – – –

גאלב מג'אדלה: מה זה?

גאלב מג'אדלה: מונופול, ארבע-חמש חברות, עושים עלינו קומבינה.

גאלב מג'אדלה: אנחנו בישראל משלמים על סל מזון 30% יותר מבאירופה.

גאלב מג'אדלה: איפה נשמע כזה דבר?

גאלב מג'אדלה: איפה נשמע כזה דבר?

עמיר פרץ: בישראל.

גאלב מג'אדלה: תסביר לי, אדוני היושב-ראש, איך משפחה עם מפרנס יחיד, ארבעה-חמישה ילדים, יכולים ב-5,000 שקל לגמור את החודש?

גאלב מג'אדלה: אני מכיר מישהו שקונה גרביים ב-5,000 שקל.

גאלב מג'אדלה: הגרביים שלו עולים 5,000 שקל.

גאלב מג'אדלה: לא לדבר על החליפה שעולה 25,000 שקל.

גאלב מג'אדלה: איפה נשמע כזה דבר?

דוד רותם: מי זה?

גאלב מג'אדלה: זה העשירון הראשון, למעלה, הטייקונים.

גאלב מג'אדלה: איפה נשמע כזה דבר?

גאלב מג'אדלה: אחר כך אני אתן לך את השמות.

גאלב מג'אדלה: אחר כך.

גאלב מג'אדלה: אני יודע שאתה סקרן, וכשאני רואה את השר לידך מחייך, אני גם רגוע.

דוד רותם: – – –

גאלב מג'אדלה: אני יודע שאתה סקרן.

גאלב מג'אדלה: מרכז הקואליציה בוועדת הכספים, תואיל בטובך לשאול את השאלות האלה כשאני אתך בוועדת הכספים, כדי לתת לך את השמות.

אופיר אקוניס: רק תזכור שאתה כבר עומד לסיים.

אריה ביבי: ארבעה זוגות גרביים תקנה לאשתך.

גלעד ארדן: הפרענו לו, הפרענו לו.

גאלב מג'אדלה: אדוני היושב-ראש, אני קורא: לא מצליחים לגמור את החודש.

גאלב מג'אדלה: לא מצליחים להתחיל את החודש, מה זה לגמור את החודש.

גאלב מג'אדלה: אתה ראית אנשים עובדים, שני מפרנסים – עניים.

גאלב מג'אדלה: פעם חשבנו עניים, אלה שלא עובדים, הבטלנים, הפרזיטים, המובטלים.

גאלב מג'אדלה: שני עובדים, שני מפרנסים – מתחת לקו העוני.

גאלב מג'אדלה: עניים.

גאלב מג'אדלה: ראית כזה דבר – חוץ מבעידן הממשלה הזאת, אדוני היושב-ראש, שאתה גאה בה?

אופיר אקוניס: נכון.

אופיר אקוניס: תודה לך, אדוני.

גאלב מג'אדלה: מה תודה לי?

גאלב מג'אדלה: עוד לא סיימתי.

אופיר אקוניס: סיימת.

גאלב מג'אדלה: זה לפי השעון שאתה לא עשית.

אופיר אקוניס: לא לא לא, זה לפי השעון שהיה פה קודם.

גאלב מג'אדלה: אני אסיים ואני אומר לך, אדוני היושב-ראש – –

אופיר אקוניס: לפי השעון של היושב-ראש ריבלין.

גאלב מג'אדלה: – – תשמע, אני יודע שאתה לא לארג', לא ליברל, בהיותך מכהן כיושב-ראש – לא הולך בעקבותי, אבל מה לעשות, זה אתה.

גאלב מג'אדלה: אני אומר לך ככה – –

אופיר אקוניס: בבקשה.

גאלב מג'אדלה: – – אתה זוכר מה שאמרתי לך לפני שנה וחצי – פניתי אליך ואמרתי לך דברים, ראית איך התאמתו – באמריקה, כשהיינו יחד?

גאלב מג'אדלה: עכשיו אני אומר לך עוד הפעם: אם לא תחזרו, כממשלה רגישה לאזרחים, שנתנו לכם את הכוח, אתם תמצאו את עצמכם מהר מאוד מתחלפים אתנו פה.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך, אדוני.

אופיר אקוניס: עוד חזון למועד.

אופיר אקוניס: בבקשה, הדובר הבא – חבר הכנסת זאב בילסקי.

אופיר אקוניס: שלוש דקות.

אופיר אקוניס: אני מזכיר שמסגרת הזמן פה היא שלוש דקות.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת מג'אדלה, סגן היושב-ראש חבר הכנסת מג'אדלה, אני אפילו לא שנייה גזלתי מזמנך; השעון הופעל עוד כשהיושב-ראש הקודם, שהוא יושב-ראש הכנסת, היה פה.

גאלב מג'אדלה: לא נורא, זה הדדי.

אופיר אקוניס: זה אותו שעון.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני.

קריאה: זאביק, אתה בקואליציה.

זאב בילסקי: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, השרים, ידידי, האמת, כשנכנסתי לפה וראיתי את ידידי הטוב כצל'ה, חשבתי שאני רוצה להגיד כמה מלים על מקום שנקרא שכונת-האולפנה.

זאב בילסקי: מעשה שהיה, כך היה: לפני כמה חודשים בא אלי ידידי הטוב כצל'ה, אומר, בילסקי, בוא, סך הכול יש לך בבית-אל שורשים טובים – אחותי היתה מהראשונים שהגיעו לבית-אל, בקרוונים הראשונים – בוא תעשה ביקור.

זאב בילסקי: באנו לשם, והזמינו אותי לארוחת צהריים אצל עולים מאוסטרליה שהתיישבו שם, מילאו את החזון הציוני, אפילו עשו את זה בזמן שאני הייתי מעורב בענייני עלייה.

זאב בילסקי: אומרים לי, תגיד, מר בילסקי, אתה באמת חושב שיפנו?

זאב בילסקי: ואני מסתכל, אני רואה את הבניינים, את הציפוי של האבן, ואני אומר להם, תראו, לא נראה לי, לא יכול להיות.

זאב בילסקי: ובעוד כמה ימים הם יעזבו את הבית, ויעברו לקרווילות – מוכנות, לא מוכנות – ואני רוצה להגיד להם שאני מאוד מעריך את הדרך שזה התאפשר, כתוצאה מההסכמות שנעשו, כתוצאה מכך שאנשים נשכו את השפתיים ועושים משהו שכל כך קשה להם.

זאב בילסקי: בית שלהם, ובית זה בית, והם עוזבים בית.

זאב בילסקי: אז מפה חשבתי, כצל'ה, להגיד לאותם אנשים טובים, שאנחנו לא רואים את זה כעניין שלאחר יד, של הצבעה ונגמר, אלא רואים את זה כמעשה של אנשים שמבינים את המצב שאליו הגענו – גם ממשלת ישראל, גם אנחנו, המצטרפים החדשים לקואליציה, ואנחנו מקווים ומתפללים שהבית הבא שלהם יהיה בית ששם הם ימשיכו, יגדלו את ילדיהם.

זאב בילסקי: אם אתה יכול להעביר את המסר הזה אליהם, זה בא מעומק הלב, שלי ושל רבים אחרים, שבעוד כמה ימים יראו את מעשה העזיבה של הבתים שם אך ורק כדי לקיים את שלטון החוק במדינת ישראל.

זאב בילסקי: ב-37 שניות, אדוני היושב-ראש, ומכיוון שאני יודע מניסיון קודם אתך שאתה מקפיד קלה כחמורה, אני רק רוצה לבוא ולהזכיר לכולנו שאותה שרפה שקרתה בכרמל, הרבה דברים קרו מאז, אבל למעשה, הרפורמה עוד לא הושלמה; היום אנחנו עדיין לא במצב שאנחנו יכולים להגיד לעצמנו: זהו, עשינו את זה, למרות מאמצים כבירים של הממשלה.

זאב בילסקי: אני רוצה מפה לפנות לכבאים, לאיגוד העובדים, לכל אותם אנשים שטורחים ועושים את זה בחסותה של ועדת הפנים, להתעלות על עצמם, לסיים את הרפורמה הזאת ולהביא למדינת ישראל את המסר, שאנחנו יודעים ששילמנו אומנם מחיר כל כך יקר, ואדוני היושב-ראש, אתה עומד היום בראש שדולה חשובה מאוד – –

אופיר אקוניס: נכון.

זאב בילסקי: – – ואני שמחתי להצטרף וגם להיות אתך בסיור הראשון שאתה עושה, בכפר-סבא, בתחנת הכיבוי שם, בעוד כמה ימים.

אופיר אקוניס: ביום ראשון.

זאב בילסקי: ביום ראשון, ולבוא ולבקש מכל הצדדים – תסיימו, תשבו, בואו נגמור את העניין, נהפוך דף ונלך קדימה.

זאב בילסקי: תודה רבה.

אופיר אקוניס: תודה רבה לך, אדוני.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת דוד רותם, ואחריו – חבר הכנסת נסים זאב.

אופיר אקוניס: אחרי חבר הכנסת זאב – חבר הכנסת מוזס.

דוד רותם: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, ידידי הטוב חבר הכנסת כצל'ה, זה דבר מדהים, הקשר שבין שני נושאי הצעות האי-אמון.

דוד רותם: אכן נכון, העובדה שהממשלה הזאת לא בונה ביהודה ושומרון כפי שהיא צריכה לבנות זה התנערות של הממשלה מאחריות כלפי אזרחיה.

דוד רותם: ביהודה ושומרון יושבים אזרחי ישראל, אנשים שמשלמים מס, אנשים שתורמים למדינה, אנשים שנאמנים למדינה.

דוד רותם: מה עושה להם המדינה?

דוד רותם: מה עושה להם הממשלה הזאת?

דוד רותם: אז היא מפסיקה להם את הבנייה למשך עשרה חודשים, ואחר כך היא מגיעה להסכמים עם כל מיני רבנים על להרוס מבנים, או לנסר ולהזיז.

דוד רותם: חבל על הכסף, אפשר להרוס במקום.

דוד רותם: לכן צריך לזכור, רבותי, שהממשלה מתנערת מאחריותה כלפי אזרחיה תושבי יהודה ושומרון.

דוד רותם: עכשיו, חברת הכנסת זועבי מבקשת להצביע אי-אמון בממשלה בגלל המשך הבנייה בהתנחלויות.

דוד רותם: אז קודם כול, אני רוצה לגלות לכם סוד, כדי שלא אהיה בניגוד עניינים: אני גר בהתנחלות.

מסעוד גנאים: את זה אנחנו יודעים.

דוד רותם: וזה תענוג אדיר לגור בהתנחלות ולבנות שם.

דוד רותם: ואנחנו נמשיך לבנות – –

מסעוד גנאים: שלא ינסרו לך.

דוד רותם: – – אנחנו נמשיך לבנות, ואתה יודע, מי שבנה לי את הבית כדי להרוויח כסף היו פלסטינים.

מסעוד גנאים: אנשים רוצים לעבוד.

מסעוד גנאים: זה לא אומר שנותנים לך לגיטימיות.

דוד רותם: נתנו לי לגיטימציה, תאמין לי, עד היום.

דוד רותם: עכשיו, חבר הכנסת ניצן הורוביץ יש לו טענות שהמשטרה הרביצה וכו' וכו'.

דוד רותם: חבר הכנסת ניצן הורוביץ, כשלנו הרביצו במגרון ובכל מיני מקומות כאלה, מחאתם כפיים לאלה שהרביצו לנו.

דוד רותם: כשבאו והרסו בתים וגירשו ילדים בלילה מהבתים שלהם, היללתם ושיבחתם את המשטרה.

דוד רותם: מה אתם חשבתם, שזה יקרה רק לנו?

דוד רותם: מה שקורה לנו, יקרה בסופו של דבר גם לכם.

דוד רותם: ולכן אל תתפלאו שאתם מקבלים מכות מהמשטרה, כי גם אנחנו קיבלנו, ואז מחאתם לה כפיים.

דוד רותם: אני אומר לך, אדוני – – –

אופיר אקוניס: לסיום, תאמר לנו.

דוד רותם: לסיום, כן, לסיום.

דוד רותם: הממשלה מתנערת מאחריותה כלפי אזרחיה, אבל מכיוון שהיא החליטה לבנות עכשיו כמות גדולה של יחידות ביהודה ושומרון, דבר שילמד את אנשי השמאל שאי-אפשר להרוס בתים בלי לשלם תמורה, אני אצביע בעד הממשלה הזאת.

דוד רותם: תודה רבה.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת נסים זאב, ואחריו – חבר הכנסת מוזס.

אופיר אקוניס: אחריו – חבר הכנסת שכיב שנאן, ואחר כך – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

אופיר אקוניס: אתה עדיין בממשלה, לא?

דוד רותם: מי?

אופיר אקוניס: אתה.

דוד רותם: אני בממשלה?

דוד רותם: אף פעם לא הייתי.

אופיר אקוניס: בקואליציה.

דוד רותם: בקואליציה זה נכון.

אופיר אקוניס: לרגע התבלבלתי, חשבתי שאתה כבר לא אתנו, לפי הדברים שאמרת.

דוד רותם: אי-אפשר.

דוד רותם: אני חבר כנסת בודד, אני לא יכול.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת – איך זה היה?

אופיר אקוניס: – הבודד.

אופיר אקוניס: היה פעם מישהו כזה.

אופיר אקוניס: בבקשה.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, במשך שנים שמענו את נשיא מדינת ישראל, שמעון פרס, שהיה לו חלום, והחלום היה מזרח תיכון חדש, ובאמת סוף-סוף החלום התגשם.

נסים זאב: מהיום יש לנו מזרח תיכון חדש אסלאמיסטי.

נסים זאב: ומה היה בדיוק באותו חלום של פרעה?

גאלב מג'אדלה: מה היה עד היום?

נסים זאב: מה היה בחלום של פרעה?

נסים זאב: היו שבע פרות רזות ושבע פרות שמנות, והפרות הרזות בלעו את השמנות, ולא נודע כי באו אל קרבנה, ומראיהן רע כאשר בתחילה.

נסים זאב: כאילו לא אכלו שום דבר.

נסים זאב: שבע שנים של שובע, זה היה הפתרון.

נסים זאב: לא נודע כי באו אל קרבנה.

נסים זאב: עכשיו באות שנים חדשות, שבע שנים של רעב.

נסים זאב: כל החלום של אזרחי מצרים, שהלכו לכיכר תחריר והיה להם חלום להקים מדינה דמוקרטית, ליברלית, מודרנית, פתוחה יותר – פתאום החלום הזה, לא נודע כי באו אל קרבנה.

נסים זאב: ולכן, אדוני היושב-ראש, אנחנו לא יכולים לתכנן את העולם.

נסים זאב: יש בורא עולם, שהוא מסובב את הכול, ואנחנו צריכים לדעת ולהאמין.

נסים זאב: אנחנו יכולים לעשות הכול כדי לשנות, ושום שינוי לא יחול.

נסים זאב: אבל דבר אחד כן צריך לדעת, לנו צריכה להיות אמונה אחת בזכות שלנו על ארץ-ישראל.

נסים זאב: ואם בזה אנחנו לא מאמינים במה שהקדוש-ברוך-הוא הנחיל לנו, אז באמת, עם מי אנחנו צריכים להתמודד?

נסים זאב: מול העולם?

נסים זאב: קודם כול מול עצמנו.

נסים זאב: אני רוצה לומר לכם מה כתוב על זכויות הילידים, ואין ספק שהיהודים יש להם זכות של ילידים בארץ-ישראל.

נסים זאב: אין מחלוקת בכך.

נסים זאב: וכתוב במפורש: לעמים ילידים יש הזכות, ללא אפליה, לשיפור תנאיהם החברתיים, הכלכליים, כולל בתחומים של השכלה, תעסוקה, חינוך, שיכון, תעבורה, בריאות, ביטחון חברתי.

נסים זאב: לעמים ילידים יש הזכות לקבוע ולפתח עדיפויות ואסטרטגיות לבצע את זכותם לפיתוח.

נסים זאב: לעמים ילידים יש הזכות להיות מעורבים באופן פעיל בפיתוח ובקביעה של בריאות.

נסים זאב: לעמים ילידים זכויות על אדמותיהם, נחלתם ומשאביהם שהיו בבעלותם על בסיס זכויות מסורתיות, או מסורת התנחלות או שימוש או זכות קניין אחר.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, אני לא מביא לך את זה מתוך איזו חוברת שאני חיברתי, זו הצהרת האו"ם.

נסים זאב: ובהצהרת האו"ם מפורש שיש לנו הזכויות האלה.

נסים זאב: אנחנו לא צריכים להתמודד פה עם חנין זועבי, להתנצל למה אנחנו מפתחים את יהודה ושומרון.

נסים זאב: יהודה ושומרון זה ארץ-ישראל, זה חלק מארץ-ישראל.

נסים זאב: אנחנו לא פוגעים בזכויות של הפלסטינים.

נסים זאב: אני רוצה שתבין דבר אחד מאוד חשוב.

נסים זאב: כשאני בא ואומר מה הזכויות של היהודים ביהודה ושומרון, זה לא תוך כדי פגיעה בזכויות של הפלסטינים שם.

נסים זאב: לנו יש זכות לפחות שווה בשווה.

נסים זאב: ולכן כפי שלפלסטינים יש זכות לפתח, בוודאי ליהודים תושבי יהודה ושומרון יש זכות לפתח.

אופיר אקוניס: תודה.

נסים זאב: אני מסיים במשפט אחד.

נסים זאב: אני הבאתי הצעת חוק; ועדת שרים דחתה.

נסים זאב: הבאתי את זה למליאת הכנסת, ביקשתי שבוועדת חוקה, חוק ומשפט ידונו בנושא הזה.

נסים זאב: השבוע אני מעלה את זה שוב ביום רביעי לוועדה, ואני מקווה שהסוגיה הזאת – באמת צריכים לדון בה בכובד ראש, ואנשים המומחים בנושאים בין-לאומיים יבואו וייתנו את דעתם בנושא, וזה המתווה.

נסים זאב: ולא צריכים את שופט בית-המשפט העליון אדמונד לוי – –

אופיר אקוניס: תודה.

נסים זאב: – – שיקים איזו ועדה וייתן לנו איזו המלצה.

נסים זאב: יש המלצה כבר כתובה ומפורשת, שיש לנו הזכויות בארץ-ישראל.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת מוזס – אינו נוכח; חבר הכנסת שכיב שנאן – לא נמצא.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת מסעוד גנאים, ואחריו – חבר הכנסת בן-ארי.

אופיר אקוניס: אחריו – חבר הכנסת מוחמד ברכה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, תחילה, לאור היום ההיסטורי שהיה במצרים, אני רוצה לברך את הנשיא המצרי הראשון שנבחר על-ידי העם המצרי.

מסעוד גנאים: ובערבית אומרים: מבּרוכּ ללשעבּ אל-מצרי, מבּרוכּ ללדכּתור מחמד מרסי, ראיס לכּל אל-מצריין וללשעבּ אל-מצרי.

מסעוד גנאים: חבר הכנסת נסים זאב, לא יודע מה יש לך נגד ד"ר מורסי, שנבחר לנשיא מצרים.

מסעוד גנאים: לפחות, לפי דעתי, הוא ממשיכו של הנביא יוסף במצרים.

מסעוד גנאים: שניהם היו בכלא של המושל והשליט, ואחר כך עברו ישר לארמון הנשיאות.

מסעוד גנאים: גם יוסף היה כלוא בבית-סוהר במצרים של פרעה ונהפך למושל, וגם ד"ר מוחמד מורסי.

מסעוד גנאים: הוא היה גם בבית-סוהר, בכלא של חוסני מובארק, ואחר כך היום, על-ידי העם המצרי, בבחירות, הוא נהפך לנשיא מצרים.

מסעוד גנאים: מה יש לך נגד זה, אני לא יודע.

מסעוד גנאים: אירועים ושינויים היסטוריים אמיתיים עוברים על האזור, אדוני היושב-ראש, מעידים על זריחת שמש של עידן חדש וגם סדר אזורי חדש, שישנה את כללי המשחק.

מסעוד גנאים: זה עולם חדש שהעמים יבנו אותו.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, במקביל ישראל עדיין בעולם של האתמול, של העבר, ואני מתכוון לכיבוש.

מסעוד גנאים: והכיבוש, אדוני היושב-ראש, לא רק דבר פיזי.

מסעוד גנאים: אתה לא רק כובש פיזית, אלא עניין של מנטליות ותרבות ורוח.

מסעוד גנאים: ולפי דעתי, הרוח הזאת, האלימה, היא עוברת גם לתוך ישראל, ומה שהיינו עדים לו לפני כיומיים בתל-אביב על-ידי המשטרה, הברוטליות, האלימות, שלפני זה היתה רבה נגד הערבים, נגד הפגנות של ערבים, זה גם תוצאה של הכיבוש.

מסעוד גנאים: כי הכיבוש עושה מבני-אדם אלימים, והרוח הזאת לא נשארת רק בשטחים הכבושים, אלא היא עוברת גם לתוך ישראל.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, אני חושב, לאור השינויים הדרמטיים במזרח התיכון, ולאור עידן של סדר אזורי חדש, על ישראל לאמץ מדיניות של שלום, ולא מדיניות של כיבוש ושל תוקפנות.

מסעוד גנאים: תודה.

אופיר אקוניס: תודה, אדוני.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת מיכאל בן-ארי.

אופיר אקוניס: אחריו – חבר הכנסת ברכה; אחריו – חבר הכנסת אורלב.

אופיר אקוניס: אחריו, אם לא יהיה נציג לבל"ד – חבר הכנסת אקוניס.

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, יש לי בסך הכול שלוש דקות לענות על שתי הצעות אי-אמון.

מיכאל בן-ארי: אני אענה קודם כול על הצעת האי-אמון הראשונה, שהציגו פה מבל"ד, חנין זועבי, המעוז הקדמי של האויב.

מיכאל בן-ארי: מסתבר, אדוני היושב-ראש, הם היחידים שעדיין מאמינים לנתניהו ולממשלת הליכוד.

מיכאל בן-ארי: היחידים שמאמינים לו כשהוא מדבר על המשך הבנייה.

מיכאל בן-ארי: ביהודה ושומרון אין בנייה.

מיכאל בן-ארי: איך אמר לי היום ראש מועצת בקעת-הירדן דוד אלחייני, שהוא איש ליכוד בעצמו?

מיכאל בן-ארי: אני אומר לו, יש אצלכם בנייה?

מיכאל בן-ארי: הוא אומר לי, כן, לערבים.

מיכאל בן-ארי: המינהל האזרחי הולך להכיר באיזה כפר חדש שלא היה ולא נברא ולעשות לו תב"ע.

מיכאל בן-ארי: נכון, הם בונים ביהודה ושומרון, אבל מי בונה?

מיכאל בן-ארי: האויבים שלנו בונים.

מיכאל בן-ארי: אנחנו, שחזרנו לארץ שלנו, ממשלת הליכוד – והיום אנחנו מציינים 30 שנה, ולא הזכרתם פה את מורסי, להבדיל בינו לבין יוסף הצדיק, זה רוצה להשמיד את מדינת ישראל וזה רוצה לקיים את עם ישראל, אז להבדיל בין הטמא לבין הטהור, בין האויב לבין האוהב – אבל מי החריב התיישבות, 26 יישובים?

מיכאל בן-ארי: ממשלת הליכוד, מנחם בגין.

מיכאל בן-ארי: הם לא יודעים לבנות, זה לא נמצא בגנום שלהם, בנייה, אצל הליכוד; ידעו להרוס את גוש-קטיף, ידעו להרוס את יישובי חבל-ימית, לחסל שם את ההתיישבות העובדת, להגיד לה: תמכרו את הערכים שלכם תמורת כסף, תמורת פיצויים, מה שלצערי עשו בשבוע שעבר שוב – קחו כסף, קחו בתים במקום אחר, תאבדו את הערכים, זה מה שיודעים לעשות בליכוד.

מיכאל בן-ארי: לכן – הם לא בונים.

מיכאל בן-ארי: נתניהו אמר אמת לאנגלה מרקל, אני ראש הממשלה שבנה הכי מעט.

מיכאל בן-ארי: אני ראש הממשלה שבנה הכי מעט – אין בנייה בירושלים, אין בנייה ביהודה ושומרון, לצערי, גם אין הרבה בנייה במקומות אחרים.

מיכאל בן-ארי: ואני אענה, ברשותכם, למפלגת מרצ, שפתאום נזכרו שהמשטרה נותנת מכות.

מיכאל בן-ארי: בוקר טוב שמאל, בוקר טוב, איפה הייתם?

מיכאל בן-ארי: איפה הייתם כשחסמו כבישים באיילון וחטפו שם מכות באלות, ונעצרו ילדות מתחת לגיל 13 עד תום ההליכים בתקנות מיוחדות של שי ניצן?

מיכאל בן-ארי: שתקתם.

מיכאל בן-ארי: איפה הייתם בעמונה, שהחטיפו שם אלות על הראשים, מכה ועוד מכה ועוד מכה – רואים את זה בסרטונים, אנשים יושבים על הרצפה; איפה הייתם, כמו שאומר השיר – איפה היית ומה עשית?

מיכאל בן-ארי: פתאום נזכרתם שיש אלימות של משטרה?

מיכאל בן-ארי: פתאום כשזה נוגע אליכם נזכרתם שיש מעצרי שווא?

מיכאל בן-ארי: פתאום?

מיכאל בן-ארי: מה קרה, אנשי השמאל?

מיכאל בן-ארי: יש לכם איזה סוג של תפיסה סלקטיבית של המציאות?

מיכאל בן-ארי: של היושר?

מיכאל בן-ארי: של ההגינות?

מיכאל בן-ארי: איפה הייתם כשמפנים במאחזים ומחטיפים שם מכות ופוגעים בצניעות של בנות?

מיכאל בן-ארי: איפה הייתם?

מיכאל בן-ארי: עכשיו אתם נזכרים?

מיכאל בן-ארי: יש לי הרבה מה לומר על מה שהיה פה במוצאי-שבת, על האלימות המכוונת, המתוכננת, של המפגינים, אבל אני מניח לצד הזה, אני מדבר על – – –

אופיר אקוניס: זה בפעם הבאה, כי הזמן שלך הסתיים.

מיכאל בן-ארי: אז אני רק רוצה לומר לכם, טלו קורה מבין עיניכם, כי כשהכו אותנו ועצרו אותנו מעצרי שווא ולקחו ילדות ועצרו אותן עד תום ההליכים לא ראינו את הפרצוף שלכם, נעלמתם ולא הייתם.

מיכאל בן-ארי: אז עכשיו אתם חוטפים, אולי גם לזה הגיע הזמן.

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת מנחם מוזס, בבקשה.

אופיר אקוניס: אחריו – חבר הכנסת שכיב שנאן.

אופיר אקוניס: אני רק מבקש, חבר הכנסת ברכה, הם נכנסו באיחור, אבל לפנים משורת הדין אנחנו ניתן להם, ולאחר מכן, אתה, מייד, כי חזרנו קצת אחורה, ואני מסכים אתך שהדבר הזה לא צריך להתקיים.

אופיר אקוניס: אני מבקש, אדוני, להיות בזמן – – –

מוחמד ברכה: מי שאיחר מדבר לאחר מכן.

אופיר אקוניס: זה נכון.

אופיר אקוניס: בבקשה, שלוש דקות.

מנחם אליעזר מוזס: אדוני היושב-ראש, אני מודה לך מאוד, אני רוצה גם להתייחס לנושא ההפגנה של מוצאי-שבת, אבל אני רוצה להתייחס בהקשר אחר.

מנחם אליעזר מוזס: כאשר פתחתי את העיתון ביום ראשון ראיתי שתי הפגנות – הפגנה על קדושת השבת בירושלים והפגנה בתל-אביב, המחאה החברתית.

מנחם אליעזר מוזס: כאשר על אותו עמוד, על המחאה החברתית – היא נקראת "מחאה" ו"הפגנה", ואילו הפגנת החרדים על קדושת השבת – "התפרעויות החרדים", "התפרעויות בהפגנות השבת".

מנחם אליעזר מוזס: כאשר מדובר בחרדים או במתנחלים – איפה מיכאל, הוא נעלם לי, אז כצל'ה כאן – אז זה מייד "התפרעויות".

מנחם אליעזר מוזס: כאשר מדובר על הציבור השני במדינה, הכללי, אז מדובר על מחאה, משהו עדין ביותר, אף-על-פי שראינו את התמונות הנוראות שבמחאות החברתיות – ניפוצי סניפי בנקים, אבנים וסלעים על שוטרים, אגרופים, וראה איזה אהדה תקשורתית מעניקה התקשורת למפגינים האלה.

מנחם אליעזר מוזס: רק היום שמענו בתקשורת שעשרות ארגונים בין-לאומיים לזכויות האדם פנו לממשלה על שהיא מדכאת את המחאה החברתית.

מנחם אליעזר מוזס: לא ראיתי אפילו כתבה או מאמר אחד על התגוננות המשטרה מפני הברוטליות של לא-מעט מפגינים, כפי שראינו בתמונות.

מנחם אליעזר מוזס: לא שאני בא להגן על המשטרה, אשר בהפגנות בשבת בירושלים הגיעו שוטרים ומג"בניקים ללא תגי זיהוי, כדי שלא יוכלו אפילו להגיש עליהם איזה תלונה משטרתית, והכו ללא רחם.

מנחם אליעזר מוזס: אבל קצת פרופורציה – ולא תהא כוהנת כפונדקית, שלא יהיו – כך אומרים חז"ל.

מנחם אליעזר מוזס: אני חושב שמגיע גם ליהודי שמפגין על דברים ערכיים, על קיום העם היהודי, על קיום היהדות בארץ, על קיום השבת, מגיע לו לא פחות אהדה או התייחסות כמו לאלה של המחאה החברתית, גם אם היא מאוד צודקת, וזה מה שאמרו חז"ל, מידה כנגד מידה.

מנחם אליעזר מוזס: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת מוחמד ברכה, בבקשה.

אופיר אקוניס: אחר כך – חבר הכנסת שכיב שנאן.

שכיב מוראד שנאן: – – –

אופיר אקוניס: אתה לא מוותר.

אופיר אקוניס: אני קראתי בשמו, ואתה וחבר הכנסת מוזס לא הייתם פה – אתה יודע שגם יכולנו לא לתת בכלל לדבר, אבל אנחנו הרי דוגלים בחופש הביטוי ובפלורליזם ובתפיסות של דעות רבות, ובתוך התפיסה הזאת אנחנו מאפשרים גם למאחרים לדבר, אחרת חלילה אנחנו עלולים להיות מואשמים בסתימת פיות.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני רוצה להתייחס לאירועי דיכוי המחאה החברתית שהיו בימים האחרונים.

מוחמד ברכה: אני בעצמי הייתי עד כמה וכמה פעמים, פעמים רבות מאוד, לברוטליות של המשטרה.

ציון פיניאן: הם נהגו בחוכמה יתירה ועשו עבודה מצוינת.

ציון פיניאן: לא ראיתי שום מחאה, השופט – – –

אופיר אקוניס: חבר הכנסת פיניאן.

מוחמד ברכה: חבר הכנסת פיניאן, בגלל זה השופט ביקר את המשטרה, גם השופט לא יודע את עבודתו.

ציון פיניאן: הם – – – פעם אחת לא – – –

אופיר אקוניס: תודה.

מוחמד ברכה: אני הייתי עד הרבה פעמים לברוטליות ולאלימות של המשטרה.

מוחמד ברכה: אני בעצמי הייתי כמה פעמים קורבן של האלימות הזאת, עד כדי כך שאפילו הגעתי למסקנה שלהתלונן למח"ש זה חסר טעם וחסר משמעות.

מוחמד ברכה: אני מקווה שמח"ש בעידן החדש – היום התבשרנו שרוב-רובם של אנשי מח"ש הם אזרחים ולא שוטרים לשעבר, ולא היה אפשרי לסמוך על כך ששוטרים יחקרו שוטרים – אני מקווה שבמצב החדש הדברים יבואו לידי ביטוי בצורה הולמת יותר, ותהליך המעקב והבקרה של עבודת המשטרה על עבודת השוטרים תהיה טובה יותר.

מוחמד ברכה: אבל אני חושב שהיתה החלטה – אני לא יודע איפה היא התקבלה, אבל כנראה היא החלטה פוליטית ולא משטרתית, שרוצים לדכא את המחאה בעודה באבה, ולא לאפשר דווקא היום, ערב הדיונים על התקציב והדיבורים על המכות החדשות שמכינים לנו בממשלה, ועל סמך הרוב האדיר שזוכה לו הקואליציה, שיכולה, כך היא חושבת, להעביר כל דבר בתקציב הבא, כנראה לא רוצים שהקול האחר יישמע.

מוחמד ברכה: השתלטו על הבית הזה עם קואליציה של 94 חברי כנסת, וחושבים שכך צריך להיות גם ברחוב, וכל קול אחר, גורלו או סופו שידוכא בברוטליות ובמכות ובגרירת אנשים.

מוחמד ברכה: המחאה היא מחאה לגיטימית, ואני מכאן רוצה לברך את אנשי המחאה החברתית ורוצה לקרוא לכלל הציבור בישראל, כל אלה שנפגעים מהמדיניות הכלכלית והחברתית של הממשלה, לקום ולומר משהו, כי כנראה אופוזיציה של 22 חברי כנסת לא יכולה לעמוד כאן, וצריך ליישם או לקיים את האופוזיציה החברתית ברחוב ולהראות לממשלה שהיא לא כול יכול.

מוחמד ברכה: היא לא יכולה להעלות מס על עניים, היא לא יכולה שלא להעלות מס חברות – היא יכולה להעלות מס ערך מוסף, היא יכולה לתכנן קיצוצים בתקציבים החברתיים ולחשוב שעולם כמנהגו נוהג, שום דבר לא קורה.

מוחמד ברכה: זה דבר שאני חושב שמחייב כאן שיתוף פעולה רחב ביותר בין כל האנשים, בכל הגזרות, בכל השכבות, בכל האוכלוסיות, בכל המקומות, בפריפריה ובמרכז, על מנת לעמוד מול המבול האנטי-חברתי שהממשלה הזו מתכננת.

מוחמד ברכה: אני שולח מכאן ברכה לאותם אנשים שנלחמים על הצדק החברתי וקורא לחקור את התנהגות המשטרה ולהעניש את האחראים.

מוחמד ברכה: ואם יש, מי שלא יהיה, מהדרג הפוליטי שהיה מעורב בעקיפין או במישרין במתן הוראות או רמיזות לדכא את המחאה הזו, אני חושב שהדבר הזה צריך להתבהר ולהתברר ולבוא בדין עם אותם גורמים בתוך הממשלה.

מוחמד ברכה: תודה רבה, אדוני.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת שכיב שנאן, בבקשה; שלוש דקות.

אופיר אקוניס: אחריו – חבר הכנסת אקוניס.

אופיר אקוניס: ואחר כך, אם הממשלה תרצה בכך, יעלה שר; אם לא תרצה בכך – ניגש להצבעה.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני.

מגלי והבה: יש לך מצב רוח, אדוני היושב-ראש.

שכיב מוראד שנאן: הוא תמיד במצב רוח.

אופיר אקוניס: למה?

אופיר אקוניס: אני תמיד במצב רוח טוב.

אופיר אקוניס: למה?

אופיר אקוניס: משום שאני פשוט צריך להקריא את – – –

מגלי והבה: מפני שאני מולך.

אופיר אקוניס: זה נכון, אתה יודע, צריך קצת להזיז את – אני צריך להתרגל שאתה לא מימיני, אבל אתה תמיד לימיני.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני.

שכיב מוראד שנאן: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, אני מבקש לשתף אותך ואת החברים בחוויה מיוחדת שחוויתי היום יחד עם חברת הכנסת רונית תירוש, יושבת-ראש ועדת המדע והטכנולוגיה, כשביקרנו בבית-חולים "הדסה עין-כרם" ושם פגשנו קבוצה מכובדת וגדולה של פרופסורים נכבדים העוסקים בעיקר במחקר.

שכיב מוראד שנאן: דנו יחד אתם בנושא מאוד מעניין, והוא המשך השימוש בבעלי-חיים לצורך מחקר, מה שנקרא המשך השימוש בהמתת בעלי-חיים כאילו לצורך מחקר.

שכיב מוראד שנאן: נחשפנו לדילמה הקשה של הגנה על בעלי-חיים והרגישות לבעלי-חיים אל מול הצורך בהמשך המחקר וקידום ופיתוח הטיפול התרופתי, מבחינת תרופות למחלות הקשות כמו סוכרת וסרטן ותפקודי כבד ומחלות רבות שהאנושות בכלל סובלת מהן, וגם אזרחי מדינת ישראל כמו כלל האנושות.

שכיב מוראד שנאן: הטיפול התרופתי, מבחינת התרופות למחלות הקשות האלה, הוא צורך קיומי של האנושות, ואין מנוס מהמשך המחקר והמעקב והחיפוש אחר מענה לאותן מחלות.

שכיב מוראד שנאן: ושם נחשפנו לדיון מאוד מלבב שאני גאה – ולמדתי שמדינת ישראל היא בעצם אחת המדינות המובילות בתחום המחקר בעולם בכלל.

שכיב מוראד שנאן: והדילמה היא קשה וההחלטה בה אינה קלה למען האמת, ומתמקדת, כפי שאמרתי, בהקרבתם של בעלי-חיים, עכברים, חולדות, ואף בעלי-חיים יותר גדולים כמו קופים, כבשים, כלבים, חזירים, למען הצלת חיי אדם.

שכיב מוראד שנאן: הביקור הותיר בי רושם רב וסייע לי לקבל את ההחלטה הקשה של הצורך בהמשך המחקר למען הצלת האנושות.

שכיב מוראד שנאן: ועד היום הדילמה היתה קשה.

שכיב מוראד שנאן: אני הכרעתי בה לאחר הביקור, ואני חושב שלמען המחקר, למען הקידום של המדע, יש לאפשר את המשך קיומם של המחקרים האלה ולחזק את ידי הקמפוסים בכל רחבי המדינה, ובמיוחד קמפוס "הדסה עין-כרם".

שכיב מוראד שנאן: תודה רבה.

שלמה מולה: תודה רבה, אדוני.

שלמה מולה: חבר הכנסת אופיר אקוניס, בבקשה.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, דברים רבים נאמרו ביומיים האחרונים על האירועים במוצאי-שבת בתל-אביב, בעיקר מצד האופוזיציה ודובריה.

אופיר אקוניס: היו שם הרבה ססמאות ריקות מתוכן, הרבה דגלים אדומים הונפו, אבל השטות והבדותה הגדולה מכולן היתה שהשלטון, באמצעות המשטרה, מנסה לדכא את ההפגנות והמחאות.

אופיר אקוניס: היו כמובן השוואות למשטרים אפלים.

אופיר אקוניס: אבל, אדוני היושב-ראש, בניגוד לאופוזיציה, אנחנו מאמינים בדמוקרטיה אמיתית, אמיתית, כזו שבה אחת לארבע שנים הציבור הולך לקלפיות ומכריע לגבי מי שהוא רוצה, על-פי איזו מדיניות תפעל ההנהגה; דמוקרטיה שבה בין בחירות לבחירות יש הזכות הבסיסית ביותר להפגין, למחות, למתוח ביקורת ולייצר אלטרנטיבה.

אופיר אקוניס: אבל לדאבוני, אדוני, האופוזיציה לא מאמינה בשום עיקרון מהעקרונות שהעליתי עכשיו.

אופיר אקוניס: אתם מסרבים תמיד לקבל את תוצאות הבחירות, כי הרי לא אתם נבחרתם, אז העם כמובן טועה, והופכים לצערי מחאה דמוקרטית לאנרכיה.

אופיר אקוניס: אתם, חברי באופוזיציה, בסתימת הפיות שלכם נוכח אלימות המפגינים, בחוסר הגינוי שלכם, בחוסר ההתייצבות שלכם ובקריצת עין לחסימת כבישים, ניפוץ חלונות והפרת הסדר הציבורי, נותנים לגיטימציה למאבק אלים, שהופך בשם הדמוקרטיה את הדמוקרטיה לאנרכיה.

אופיר אקוניס: וחס וחלילה, אדוני היושב-ראש, מה היה קורה אילו המפגינים היו מן הימין?

אופיר אקוניס: איזו זעקה היתה קמה, מאיפה?

אופיר אקוניס: מהצד הזה, מצד שמאל.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, העיקרון צריך להישמר.

אופיר אקוניס: מחאה, מחאה דמוקרטית – לגיטימית; אנרכיה – לא לגיטימית.

אופיר אקוניס: עכשיו בואו נבחן את החברתיים הגדולים, אלה שרוצים כלכלת שמאל קיצוני, כלכלה שריסקה את יוון, ריסקה את פורטוגל, את ספרד, והערגה לחברה השוויונית שהחזירה מדינות שלמות לימי הצנע.

אופיר אקוניס: הרי מה היה הדבר, חבר הכנסת מג'אדלה, השוויוני ביותר – דיברת על חוסר שוויוניות – מה היה הדבר השוויוני ביותר בכלכלות שאתם מטיפים להן?

אופיר אקוניס: דבר אחד היה משותף: העוני הנורא שבו חיו התושבים.

אופיר אקוניס: זה מה שאתם רוצים?

אופיר אקוניס: לזה אתה רוצה לחזור?

אופיר אקוניס: זה חברתי?

אופיר אקוניס: זה צודק?

אופיר אקוניס: האם כבישים חסומים, אני שואל אותך, ניפוץ חלונות והפרת הסדר הציבורי זה מה שיביא לצדק חברתי?

אופיר אקוניס: הרי מה שיוביל לצדק חברתי, שאתם כה מתהדרים בו, זה המדיניות שלנו.

אופיר אקוניס: היא תביא, היא מביאה לצדק חברתי – חינוך חינם, תחבורה ציבורית לפריפריה, פתיחת הריכוזיות הנוראית שאתם הייתם אחראים לה, 40 שנה לא עשיתם כלום, לא נקפתם אצבע כדי לפרק אותה, הרפורמה בשוק הסלולר, טיפולי שיניים חינם לילדים, העלאת שכר המינימום, ירידה באבטלה, אלה הם ביצועים חברתיים, לא ססמאות סוציאליסטיות והנפת דגלים אדומים וצ'ה גווארה.

אופיר אקוניס: ראינו את הדגלים, ראינו את הססמאות, ראינו את האלימות, ראינו את הוונדליזם.

אופיר אקוניס: ביצועים, לא דיבורים.

ראובן ריבלין: כבוד השר גלעד ארדן יעלה ויבוא לסכם מטעם הממשלה, בקצרה, כדי שנוכל כמובן לעבור להצבעות.

ראובן ריבלין: יש לנו עוד סדר-יום.

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש – – –

משה גפני: – – –

גלעד ארדן: אדוני יושב-ראש ועדת הכספים, היית פה כשעניתי?

גלעד ארדן: אם תחזור על הטיעונים יכול להיות שאני מיותר, ואני יורד.

גלעד ארדן: כיוון שאני מאוד מכבד אותך, וראיתי – חסרונך בלט כאן, רציתי לעדכן אותך בכל זאת שהממשלה קשובה למחאה – היתה קשובה לה, תמשיך להיות קשובה לה, ובאמת, יש טעם בדבריו של יושב-ראש ועדת הכספים, אני לא יודע למה הקואליציה עד כדי כך היסטרית תמיד.

גלעד ארדן: בכל אופן, אדוני היושב-ראש, אני חושב שאשר להצעת האי-אמון של חברת הכנסת זועבי – התייחסתי בהרחבה למחלוקות ההיסטוריות והעדכניות בין תפיסת העולם שלה לבין תפיסת עולמה של הממשלה, אני כמובן מכבד את עמדותיה, אבל אני לא חושב שיש להן תמיכה נכבדה, לא בבית הזה ולא בקרב אזרחי מדינת ישראל.

גלעד ארדן: הצטרף אלינו השר לביטחון פנים, השר אהרונוביץ, וכפי שאמרנו, ביום רביעי תהיה הצעה לסדר-היום בעניין הטענות שעלו מטעם חלק מחברי הכנסת, אז אני לא אחזור על הדברים, רק אומר שאנחנו סומכים על השר אהרונוביץ שהוא יבדוק את הטענות, ועד יום רביעי ייתן כאן, ביום רביעי, מטעם הממשלה, תשובה מפורטת ומנומקת בעניין ההתנהגות של המפגינים והטענות כלפי השוטרים.

גלעד ארדן: אבל כפי שאמרתי, אדוני היושב-ראש, כיוון שהנושא שבחרה סיעת האופוזיציה הראשית – סיעות האופוזיציה, סליחה – ואני מכבד אותו, זה הנושא של המחאה והאי-הקשבה למחאה, לטענת המציעים, אני פירטתי כאן כמה דוגמאות כיצד הממשלה פועלת, כל הזמן, כדי להקל את יוקר המחיה ולשפר את תנאי החיים של אזרחי מדינת ישראל.

גלעד ארדן: זה קרה בהנחות של מאות שקלים ברפורמת הסלולר, זה קרה בהטבות המס לאבות עובדים ואמהות עובדות שיש להם ילדים קטנים, זה קרה בביטול המס על רכישות באינטרנט, זה קרה בהרחבת טיפולי השיניים חינם לילדים אפילו עד גיל 12, זה קרה בהחלטה ההיסטורית על יישומו של חינוך חובה חינם והרחבת הצהרונים, וזה קורה כל הזמן – בהעלאת שכר המינימום.

גלעד ארדן: נכון, כפי שאמר חבר הכנסת מג'אדלה, שאני מאוד אוהב ומעריך, שעדיין יש פערים חברתיים שצריך להתמודד אתם במדינת ישראל.

גלעד ארדן: אנחנו בעבר הקשבנו לעמיר פרץ, שמי כמוהו מבין בנושא החברתי, שאמר לנו, תלכו על רף של 1,000 דולר, אז אמרנו: נלך על 1,200 דולר שכר מינימום.

גלעד ארדן: בינתיים הדולר ירד.

גלעד ארדן: אז עכשיו אומרים לנו: זה לא מספיק, נו, אז נבחן גם את זה.

גלעד ארדן: לא כל החוכמה בצדנו.

גלעד ארדן: כנראה גם עמיר פרץ לא צפה את ירידת הדולר, הוא חשב ש-1,000 דולר יספיקו לשכר מינימום.

עמיר פרץ: רגע, אדוני השר – – –

גלעד ארדן: אם היושב-ראש מסכים.

ראובן ריבלין: אם חבר הכנסת עמיר פרץ רוצה לשאול שאלה ואתה מוכן לענות – כי אני רוצה לומר לך, חברי חבר הכנסת עמיר פרץ, אחד מאנשי האופוזיציה, יש כרגע סיכויים, לפי יחס – – –

גלעד ארדן: לנפילת – – –

ראובן ריבלין: אם אתה רוצה ללכת להצביע, אולי כדאי.

עמיר פרץ: הוא לא מתכוון לרדת.

ראובן ריבלין: הוא מתכוון, הוא מתכוון, להערכתי הוא אף פעם לא מדבר מלה אחת מיותרת.

עמיר פרץ: רק למען העובדות – בהסכם הקואליציוני – – –

ראובן ריבלין: אולי תלך לרמקול, אם כבר, כדי שהציבור ישמע מה שאתה אומר.

גלעד ארדן: שניהנה עד הסוף.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת פרץ.

עמיר פרץ: אדוני השר, רק כדי להדגיש את העובדות, ב-2006 נחתם ההסכם הקואליציוני בין העבודה לבין קדימה.

עמיר פרץ: בהסכם הקואליציוני כתוב: שכר המינימום יגיע בתוך שנתיים או ל-1,000 דולר או ל-4,600 שקלים, הגבוה מביניהם.

עמיר פרץ: כך שאני מנוע עכשיו מלהוכיח שבהסכמים שמרתי על זהירות, ואני מקווה שבקרוב מאוד, אחרי הרבה שנים, נגיע ל-4,600 שקלים.

גלעד ארדן: אז כמה אנחנו עכשיו, 4,300 שקלים?

עמיר פרץ: כן.

גלעד ארדן: אנחנו לא רחוקים.

עמיר פרץ: אבל יש עוד הרבה מה לעשות.

גלעד ארדן: בכל אופן, לסיכום, אדוני היושב-ראש, שעה שבכל מדינות המערב, או ברוב מדינות המערב, הציבור איננו מתחרה מה לדרוש יותר ויותר מהממשלה, אלא הציבור מתמודד עם גזירות קשות שהממשלות נאלצות לגזור כדי להציל את כלכלות העולם מקריסה, כאן בישראל אנחנו, ברוך השם, נהנים מגרף יורד באופן קבוע של נתוני האבטלה, ומתהליך הולך ומתמשך של הקלות ביוקר המחיה, שאני פירטתי חלק מהן, ואני מקווה שהמצב הכלכלי יאפשר לנו להמשיך את הרפורמות הכלכליות האלה.

גלעד ארדן: חלק מהן מבניות, חלק מהן בתחום המס, וכנראה לא בכדי אזרחי מדינת ישראל, בכל משאל בין-לאומי, כשאין בו הפילטר של התקשורת הישראלית או האופוזיציה, מעידים על כך שמדינת ישראל היא אחת המדינות שיותר טוב לחיות בהן בהשוואה לכל מדינות העולם.

גלעד ארדן: ולכן אני מבקש לדחות את הצעות האי-אמון.

גלעד ארדן: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לשר גלעד ארדן.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, נא לשבת, השרים, חברי הכנסת, מכובדי, היום הלך לעולמו חבר הכנסת לשעבר יצחק גלנטי, שרק לפני שנים מספר ישב כאן, בכיסאות משמאלי.

ראובן ריבלין: יצחק גלנטי, איש מפלגת הגמלאים – גיל, וחבר הכנסת השבע-עשרה.

ראובן ריבלין: יצחק עלה ארצה מדמשק בימים שטרם הקמת מדינת ישראל, במסגרת המוסד לעלייה ב'.

ראובן ריבלין: "מבצע האלף", כך נקראה עלייה זו, שבה עלו ארצה יותר מ-1,000 ילדים יוצאי סוריה ללא הוריהם, כדי להקים כאן, בארץ-ישראל, בסיס לקליטה של יהדות סוריה.

ראובן ריבלין: גלנטי היה ממייסדי התנועה הדמוקרטית בחיפה, ואחר כך היה איש שינוי וד"ש, אך לכנסת הוא הגיע דווקא כנציג הגמלאים.

ראובן ריבלין: למרות גילו ומעמדו, פעילותו ועשייתו הציבורית היו כשל אחד הצעירים.

ראובן ריבלין: ממרומי גילו וניסיונו הוא הסתובב במרץ במסדרונות הבית הזה לעשות הכול למען שולחיו, גמלאי ישראל, האזרחים הוותיקים.

ראובן ריבלין: אבל יצחק לא היה אדם מגזרי בלבד, הוא לא נמנע מלעסוק בתחומים שונים ומגוונים, ודאג בין היתר לילדים ובני-נוער בסיכון, לחיילים, לנזקקים להשתלות, ואף העסיק את עצמו בשאלות סביבתיות.

ראובן ריבלין: כך, בתפקידו כיושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, לחם יצחק גלנטי, זיכרונו לברכה, למציאת תקציבים לנוער בסיכון, לתשלום הוגן למדריכי ההוסטלים של חסות הנוער, ואף הגיש הצעת חוק שמטרתה היתה תמיכה בבני-הנוער מעוטי היכולת כדי שיוכלו להשתתף בסיורים בפולין.

ראובן ריבלין: כנסת ישראל מרכינה את ראשה לזכרו של שליח ציבור הגון זה, אשר ליוו אותו למנוחת עולמים היום בצהריים.

ראובן ריבלין: יהי זכרו ברוך ותהי נשמתו צרורה בצרור החיים.

בממשלה בשל: 1.

בממשלה בשל: המשך הבנייה בהתנחלויות;

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה על הצעות האי-אמון, ולפנינו שתי הצעות אי-אמון – הצעת האי-אמון הראשונה, של סיעות רע"ם-תע"ל–חד"ש ובל"ד, כפי שנומקה על-ידי חברת הכנסת חנין זועבי ונענתה על-ידי – או הושבה על-ידי – השר גלעד ארדן, בנושא המשך הבנייה בהתנחלויות.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, נא להצביע – מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: – על הצעת אי-אמון זו.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 1 בעד הצעת סיעות רע"ם-תע"ל–חד"ש–בל"ד להביע אי-אמון בממשלה – 11 נגד – 60 נמנעים – אין הצעת סיעות רע"ם-תע"ל–חד"ש–בל"ד להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: 11 בעד, 60 נגד, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת האי-אמון של סיעות חד"ש, רע"ם-תע"ל ובל"ד לא נתקבלה, וירדה מסדר-היום.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים להצעת האי-אמון של סיעות מרצ והעבודה, כפי שנומקה על-ידי חבר הכנסת ניצן הורוביץ ושכותרתה היתה: התנערותה של הממשלה מאחריות כלפי אזרחיה.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 2 בעד הצעת סיעות מרצ-העבודה להביע אי-אמון בממשלה – 12 נגד – 56 נמנעים – אין הצעת סיעות מרצ-העבודה להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: 12 בעד, 56 נגד, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת האי-אמון של סיעות העבודה ומרצ, כפי שנומקה על-ידי חבר הכנסת ניצן הורוביץ, לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: גם על הצעת אי-אמון זו השיב השר גלעד ארדן בשם הממשלה.

ראובן ריבלין: [מס' מ/680; "דברי הכנסת", חוב' כ"ז, עמ' 28871; נספחות.

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: אנחנו ממשיכים בסדר-היום, והבא אחריו בסדר הוא הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (מס' 129).

ראובן ריבלין: יציגה יושב-ראש ועדת הפנים, חבר הכנסת אמנון כהן.

ראובן ריבלין: נא להעלות ולהביא את הצעת החוק.

ראובן ריבלין: אין הסתייגויות להצעה זו בקריאה שנייה ושלישית.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: רבותי, אני כבר מצלצל.

ראובן ריבלין: מייד כשהוא מסיים את דבריו – הואיל ואין הסתייגויות – אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה, מקשה אחת; ואם הוא יאשר זאת – גם בקריאה שלישית.

ראובן ריבלין: בבקשה.

אמנון כהן: אדוני היושב-ראש, תודה, כבוד השרים, חברי חברי הכנסת, אני מתכבד להביא בפניכם את הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (מס' 129), התשע"ב–2012, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, שאותה יזמה הממשלה.

אמנון כהן: סעיף 152 לפקודת העיריות קובע תנאים אשר בהתקיימם מחויבת העירייה להקים ועדה חקלאית.

אמנון כהן: ועדה חקלאית מייעצת למועצת העיר בכל עניין חקלאי, מגישה לה הצעות להחלטות בנושאים חקלאיים ומבצעת את החלטות המועצה ככל שנדרש ממנה.

אמנון כהן: כיום, ועדה חקלאית נבחרת בהליך המנוהל באמצעות פקיד הבחירות שממנה שר הפנים.

אמנון כהן: במסגרת תיקון זה מוצע להעביר את הפיקוח על בחירת נציגי החקלאים בוועדה ואת ביצוע הבחירות לאחריות העיריות, וזאת משום שמדובר בהליך פנימי במסגרת הרשות המקומית, ואין מקום והצדקה להטיל את חובת ביצועו על משרד הפנים.

אמנון כהן: מוצע כי שר הפנים, בבואו להורות על הקמת ועדה חקלאית בעיריות, יאסוף את המידע ויקבל את ההחלטות בתוך שלושה חודשים מיום תחילת כהונתה של מועצת העיר הנבחרת, במטרה למנוע הפרש זמנים ארוך בין מועד הבחירות למועצת העיר ולראש העיר לבין מועד הבחירות לוועדה החקלאית.

אמנון כהן: כדי לוודא כי החלטת השר באשר להקמת ועדה חקלאית בעירייה פלונית מתקבלת על סמך מידע מלא ומהימן, מוצע לתקן את סעיף 152 לפקודה ולקבוע כי שר החקלאות והוועדה החקלאית היוצאת יעבירו לשר הפנים מידע הנוגע לעניין, לרבות היקף השטחים החקלאיים ומספר החקלאים בתחום העירייה.

אמנון כהן: מוצע לתקן את סעיף 154 לפקודה ולקבוע כי הבחירות לנציגי החקלאים ייערכו על-ידי העירייה ולא על-ידי משרד הפנים.

אמנון כהן: בעקבות התיקון לא ימונה עוד פקיד בחירות מטעם שר הפנים.

אמנון כהן: לפיכך, מוצע לתקן את סעיף 156 לפקודה ולקבוע כי עד לבחירת יושב-ראש לוועדה החקלאית, ישמש כיושב-ראש זמני הוותיק מבין חבריה; ובין בעלי ותק שווה – הקשיש ביניהם.

אמנון כהן: ראש העירייה ימנה בתוך 30 ימים מיום קבלת הודעת השר צוות בחירות לביצוע הבחירות.

אמנון כהן: צוות הבחירות יכלול שני עובדי עירייה בכירים ואת היועץ המשפטי לעירייה או נציגו מקרב עובדי לשכתו, וכן שני נציגים מטעם ארגוני החקלאים.

אמנון כהן: כמו כן, ישמש כמשקיף לצוות הבחירות, מבקר העירייה או נציג מקרב עובדי לשכתו.

אמנון כהן: הרכב הצוות יבטיח כי הליך הבחירות לוועדה החקלאית יתקיים כחוק ובצורה מקצועית והוגנת.

אמנון כהן: סעיף 157 לפקודה, שעניינו רציפות הכהונה, קובע כיום כי ועדה שהסתיימה תקופת כהונתה, תמשיך בתפקידה עד שתורכב כדין ועדה חדשה.

אמנון כהן: כדי לעודד עיריות לזרז את הליכי הקמת הוועדה החקלאית ולמנוע כהונה של ועדה בלא הגבלת זמן, למשל במקרה שהשר קובע כי אין צורך בהקמת ועדה, מוצע לקבוע כי כהונתה של ועדה חקלאית תפקע לאחר שבעה חודשים מתחילת כהונת המועצה הנכנסת או עד שתוקם ועדה חדשה, לפי המוקדם.

אמנון כהן: מוצע לקבוע כי העירייה תקבע את מספר חברי הוועדה החקלאית בתוך 22 יום מפרסום רשימת החקלאים, וזאת כדי לעמוד בזמן המוקצה להליך הבחירות.

אמנון כהן: אני מבקש מכולם להצביע בעד הצעת החוק.

אמנון כהן: אין מסתייגים.

אמנון כהן: תודה, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: תודה רבה ליושב-ראש ועדת הפנים על הדברים הקצרים והקולעים.

ראובן ריבלין: אנחנו נעבור להצבעה בקריאה שנייה, מקשה אחת, מהטעם שלא הוגשו הסתייגויות להצעת חוק זו.

ראובן ריבלין: כשיגיע יושב-ראש הוועדה למקומו אני אתחיל את ההצבעה.

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו צלצלנו ולכן אנחנו יכולים לעבור להצבעה.

ראובן ריבלין: הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (מס' 129), התשע"ב–2012 – נא להצביע בקריאה שנייה מקשה אחת.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 3 בעד סעיפים 1–9 – 36 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–9 נתקבלו.

ראובן ריבלין: 36 בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

ראובן ריבלין: אני שואל את יושב-ראש ועדת הפנים האם להצביע בקריאה שלישית.

ראובן ריבלין: כן, הוא מבקש ממני להצביע בקריאה שלישית, ולכן אנחנו נצביע בקריאה שלישית על הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (מס' 129), התשע"ב–2012.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 4 בעד החוק – 39 נגד – אין נמנעים – אין חוק לתיקון פקודת העיריות (מס' 129), התשע"ב–2012, נתקבל.

ראובן ריבלין: 39 בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת החוק עברה בקריאה שלישית ותיכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

ראובן ריבלין: אני מברך את ועדת הפנים פעם נוספת על יוזמתה ועל חריצותה ועל נמרצותה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/692).

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו משנים את סדר-היום – הנושא של מבקר המדינה עובר לסעיף הבא.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים להצעת חוק הנוער (טיפול והשגחה) (תיקון מס' 21), של הממשלה, לקריאה ראשונה.

ראובן ריבלין: יציג אותה שר הרווחה והשירותים החברתיים, השר משה כחלון.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: רבותי, מי שרוצה להשתתף – דקה יש לו להירשם.

ראובן ריבלין: מי שלא נרשם מבעוד מועד.

ראובן ריבלין: עוד דקה אני סוגר את הרשימה.

איתן כבל: על מה החוק הזה?

ראובן ריבלין: החוק הזה הוא הצעת חוק הנוער (טיפול והשגחה).

ראובן ריבלין: זו הצעה שלך?

ראובן ריבלין: הצעה שלו?

משה כחלון: לא, לא, ממשלתית.

משה כחלון: אדוני היושב-ראש, אני מתכבד להציע את הצעת חוק הנוער (טיפול והשגחה) (תיקון מס' 21) – ביטול סעיף 15.

משה כחלון: ביטול סעיף 15 בחוק הנוער (טיפול והשגחה): סעיף 3 לחוק הנוער (טיפול והשגחה) התש"ך–1960, קובע כי בהתקיים תנאים מסוימים רשאי בית-המשפט להטיל על קטין את החובות המפורטות בסעיף האמור.

משה כחלון: סעיף 15 לחוק קובע כי שר הרווחה והשירותים החברתיים – להלן: שר הרווחה – רשאי לפטור את הקטין או כל אדם מהחובות שיוטלו עליו על-ידי בית-המשפט לפי סעיפים 3–4 לחוק, אם הוא סובר שטובת הקטין דורשת זאת, ובלבד שהאחראי לקטין יסכים לכך.

משה כחלון: אדוני היושב-ראש, מדובר בסעיף בחוק שאנחנו רוצים לבטל אותו.

משה כחלון: הסעיף הזה נותן סמכות לשר הרווחה לשנות החלטה של בית-משפט ושל העובדים – תודה.

משה כחלון: הסעיף הזה נותן סמכות לשר הרווחה לשנות ולבטל החלטות של בית-משפט וכמובן של עובדים סוציאליים, פקידי השמה וכדומה – קציני נוער.

משה כחלון: המשרד, יחד אתי, החלטנו לבטל את הסעיף הזה.

משה כחלון: עד כמה שבדקתי, למעט פעם אחת במקרה מאוד מאוד חריג, לא נעשה שימוש בסעיף הזה, ובהמלצת גורמי המשרד קיבלתי החלטה לבטל את הסעיף, כך שגם אם אני שר, אני לא יכול – ואני לא חושב שזה נכון – לבטל החלטה של שופט, אם הוא החליט החלטה כלשהי.

משה כחלון: אז ביקשתי – לא יודע אם להגיד לשלול ממני – אבל ליטול ממני את הסמכות הזאת.

משה כחלון: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: רבותי, כמה אנשים נרשמו.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אייכלר, האם אדוני רוצה להשתתף?

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: אחריו – אורי אריאל.

ראובן ריבלין: הוא בוודאי יוותר, כי הוא רוצה להעלות את הצעת החוק שלו מייד לאחר מכן.

ראובן ריבלין: יעקב כץ, אם הוא רוצה להשתתף; נסים זאב, כמובן שלא נוכל לקיים – ומגלי והבה.

ראובן ריבלין: אני סוגר את הרשימה.

ראובן ריבלין: אתה ביקשת, חבר הכנסת בילסקי?

ראובן ריבלין: ביקשת לדבר?

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי הכנסת, כבוד השר כחלון, אתה לא תכעס אם אני אתנגד ללקיחת הסמכות ממך, נכון?

ישראל אייכלר: אז אני ממש רוצה להביע התנגדות, ואני מודה שאני לא מכיר את כל הניואנסים של המקרים האלה, שיש לשר סמכות לפעול לטובת הקטין.

ישראל אייכלר: אבל בעיקרון, אדוני היושב-ראש, היות שאנחנו חיים בתקופה שבה יש דיקטטורה מאוד מאוד מבוזרת – פעם ידעו שיש דיקטטור אחד, שמה שהוא אומר כולם שומעים; היום כל פקיד דיקטטור בפני עצמו, כל שוטר דיקטטור בפני עצמו, אין המושג הזה של סמכות של שר שנותן הוראה לפקידים.

ראובן ריבלין: מה קורה כששני דיקטטורים נפגשים האחד עם השני?

ישראל אייכלר: אומרים, כששני גנבים רבים – – –

ראובן ריבלין: לא לא, אני לא – – –

ישראל אייכלר: להבדיל, להבדיל, כששני פקידים רבים, אז לפחות השלישי יכול להרוויח מזה.

ישראל אייכלר: אבל השיטה הזאת, שהפכה בזמן האחרון – של פקידים מקצועיים, אם יועצים משפטיים, אם כלכלנים, אם פקידי האוצר, שהם מחליפים את השרים, כמו שמערכת המשפט מחליפה את מערכת החקיקה, ובג"ץ, הוא הפך למחוקק העליון, והכנסת צריכה למלא את דברו, כך הפך כל פקיד לשליט.

ישראל אייכלר: אני מעדיף שיחליט שר, שצריך לתת דין-וחשבון לציבור, על מעשיו, מאשר פקיד או פקידת סעד, שיכולים לעשות מה שהם רוצים והם לא צריכים לתת דין לאף אחד.

ישראל אייכלר: זה בעיקרון.

ישראל אייכלר: בעצם ההתייחסות לילדים ונוער, אנחנו יודעים שיש היום מצב קשה; מדברים על מערכות חינוך שקורסות.

ישראל אייכלר: שמעתי תיאור מזעזע של מורה שסיפרה שהיא קיבלה מכות מתלמידים.

ישראל אייכלר: כבוד השר, אני לא יודע אם שמעת את זה, בשבוע שעבר.

ישראל אייכלר: היא סיפרה שממש סחבו אותה תלמידים בשערי בית-הספר, ומורה אחרת, שניסתה להציל אותה, גם היא קיבלה מכות, עד שהגיעו הרבה הרבה תלמידים, והתלמידים ברחו.

ישראל אייכלר: זה מצב שאפילו באומות העולם לא שמענו, שתלמידים ירביצו למוריהם.

ישראל אייכלר: יכול להיות שהסיבה היא שפירקו את המערכת הסמכותית והפטריארכלית של האבא, של הבית, של הרב, של המורה.

ישראל אייכלר: ואם למדנו פרשת קורח, בשבוע שעבר, זה היה היסוד של ולא תהיה כעדת קורח – כל העדה כולם קדושים, ובתוכם ה', מדוע תתנשאו?

ישראל אייכלר: אין סמכויות, אין כוהן, אין לוי, אין ישראל, אין מורה, אין תלמיד, אין אבא, אין ילד.

ישראל אייכלר: להיפך; פעם אומר אבא לבן שלו: אתה צריך לשמוע אותי כי אני אבא שלך, אז הוא אומר: אתה צריך להקשיב לי כי אני הילד שלך.

ישראל אייכלר: זאת אומרת, שבירת המערכות כחלק מהמערכת, בשם הקדמה והיכולת לפתוח דברים – הרסו את כל מוסרות השלטון בבית, ועכשיו רוצים לפרק את כל האחריות השלטונית מהממשלה.

ישראל אייכלר: זה יוצר מצב של עריצות של אנשים, של פקידים קטנים, ואנחנו רואים את זה גם בתוך משרד הרווחה, והשר יודע את זה.

ישראל אייכלר: יש איזה עוול משווע, שדיברתי עליו הרבה, שיתומים מגיל 18, מפסיקים לתת להם תקציב רק כי הם לומדים תורה, וכל אנשי המשרד, גם השר, לא מסוגלים לשנות את הדבר הזה, כי מישהו שם קבע שילד כזה לא מקבל את זה.

אופיר אקוניס: תודה.

ישראל אייכלר: לכן, אדוני היושב-ראש, תרשה לי להסכים – גם השר ירשה לי לא להסכים לבטל את סמכותו של השר.

ישראל אייכלר: אנחנו רוצים שיהיו יותר ויותר סמכויות בדרג הנבחר ופחות סמכויות בדרג שלא צריך לתת דין-וחשבון לאף אחד.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת אריאל, בבקשה.

אופיר אקוניס: מוותר?

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת יעקב כץ – אינו נוכח.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה.

אופיר אקוניס: אחריו – חבר הכנסת מגלי והבה, אחרון הדוברים.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כבוד השר, אני מבקש שתשמע אותי.

נסים זאב: שמואל אמר לשאול: אם קטון אתה בעיניך, ראש שבטי ישראל אתה.

נסים זאב: אתה לא רשאי לוותר על הסמכויות שלך.

נסים זאב: נקודה.

נסים זאב: מה זה, אני התייעצתי עם העובדים הסוציאליים וקיבלנו החלטה?

נסים זאב: הקדוש-ברוך-הוא באמת התייעץ עם מלאכיו; עם איזה מלאכים התייעצת אתה?

נסים זאב: אני רוצה לומר לך, בוז'י, תשמע, אני פונה אליך, אתה, אני רוצה להזכיר לך סיפור שהיה לי אתך.

יצחק הרצוג: – – –

נסים זאב: כל הכבוד.

נסים זאב: עכשיו, זו דוגמה קלאסית; לפני ארבע שנים וחצי היה צו מבית-משפט על אותו תינוק שהחליטו לאמץ, ולקחו את התינוק בבית-החולים, ולא רצו לתת אותו אפילו ליום אחד.

נסים זאב: והברית-מילה חלה בשבת.

נסים זאב: פניתי להרצוג, חבר הכנסת שהיה, הוא היה שר לשעבר, ואמרתי לו, ידידי, תשמע, אני מתחייב לך.

נסים זאב: הוא אומר: אבל בית-משפט פסק.

נסים זאב: אמרתי לו, יש בסמכותך לקבל החלטה להעביר לי את התינוק, באחריותי, ל-48 שעות, לשישי-שבת, נעשה את הברית-מילה כמו שצריך, וביום ראשון אני אחזיר אותו לבית-חולים.

יצחק הרצוג: בסדר, אבל לא התערבתי – – –

נסים זאב: לא, עכשיו אתה עוד מתנצל, עד שאני משבח אותך ואומר דברים לזכותך?

נסים זאב: אתה לא רוצה את זה גם כן?

נסים זאב: איזה עולם זה, אני לא מבין.

נסים זאב: אנשים לא מסוגלים – שאומרים משהו טוב שהם עשו פעם.

יצחק הרצוג: אני גאה בזה – – – מי שרודף – – –

משה כחלון: – – – את הסעיף, סעיף 15.

נסים זאב: אז אני רוצה לומר לך, כל הכבוד, ואני רוצה להודות לך, בוז'י.

יצחק הרצוג: בכיף.

נסים זאב: אני לא אשכח לך את החסד הגדול שעשית.

נסים זאב: לא אשכח לך.

נסים זאב: בערב שבת לקחנו את התינוק הזה.

נסים זאב: אני הייתי המוהל, ביום שבת, והרב בניהו שמואלי היה הסנדק, ובאו 200 איש.

נסים זאב: בזכותך, בוז'י, אני אומר לך.

לימור לבנת: צא מהאולם, בוז'י.

יצחק הרצוג: כמה קולות זה ייתן לי?

יצחק הרצוג: תגיד לי.

נסים זאב: אני לא יודע.

נסים זאב: מפלגת העבודה לא מחפשת קולות.

יצחק הרצוג: זה הבעיה של מפלגת העבודה.

נסים זאב: מפלגת העבודה עובדת ציבורית, עניינית, אבל זה דוגמה קלאסית שבסמכות שלו הוא פעל, וההחלטה היתה נכונה, והשיקול שלו היה ענייני, והוא לא חת מפני איש.

נסים זאב: ועכשיו – – –

משה כחלון: יש בר-מצווה לילד.

נסים זאב: לא, הוא בן ארבע וחצי.

נסים זאב: ואני אומר לך, בזכות אותה שבת אנחנו מנהלים עד היום מאבק משפטי, וההורים עדיין רואים את התינוק הזה.

משה כחלון: מה זה קשור?

נסים זאב: זה קשור, זה קשור בדבר אחד, כשאתה בא ואומר שבמקרים מיוחדים אתה חושב לא לשנות החלטה של בית-משפט, אבל לפרק זמן מסוים אתה חושב שצריך להתחשב גם בהורים, ולא כל אמירה של עובדת סוציאלית ומישהי ששייכת לחוק הנוער – האמירה שלה זה אחד מעשרת הדיברות.

נסים זאב: יש פה מאבק – אני רוצה לומר לך, יש פה מאבק קשה בין אותם הורים, שחשים שגוזלים את ילדיהם, גוזלים להם את התינוקות, ותינוקות נלקחים מזרועות אמם תיכף לאחר הלידה, ואין להם אפילו האפשרות לנהל מאבק משפטי.

נסים זאב: ולך היום יש סמכות, ואתה אומר: אני לא רוצה את הכאב ראש הזה.

נסים זאב: העובדים הסוציאליים שכנעו אותך לוותר על זה.

נסים זאב: אני אומר לך: אל תוותר.

נסים זאב: מה שיש לך ביד, תיקח אותו, תשאיר אותו אצלך ותעבה אותו כמה שיותר.

נסים זאב: תחזיר לעצמך את הסמכויות, גם מה שאין לך תיקח, לא מה שיש לך תזרוק.

נסים זאב: אני אומר לך.

נסים זאב: תשמע לי, אתה חבר וידיד, אני מקווה שאני שכנעתי אותך.

אופיר אקוניס: תודה רבה לך.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת מגלי והבה, בבקשה, ואחר כך נעבור להצבעה.

יואל חסון: אז חבר הכנסת זאב, אתה מצביע בעד או נגד?

נסים זאב: אני נגד החוק.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני.

מגלי והבה: אדוני היושב-ראש, השרים, חברי חברי הכנסת, את האמת – לא התכוונתי לדבר על הצעת החוק, ולא במה היא עוסקת, אני החלטתי לדבר על נושא אחר לגמרי, והוא דוח המבקר על השרפה בכרמל.

מגלי והבה: משום מה, אדוני היושב-ראש, לא זכור לי שבכנסת – הרבה דוחות היו על השולחן, הרבה דוחות חריפים מאוד, אבל בכל הדוחות האלה היה יותר מדיון אחד, גם במליאה וגם בוועדות השונות.

מגלי והבה: משום מה, מישהו ניסה פה, בהתנהלות הזאת, להעלים את הדוח הזה מהציבור.

מגלי והבה: יש כאן ממשלה, שכל דאגתה איך היא תשרוד.

מגלי והבה: לא מספיק לה 94 חברי קואליציה; כל מה שמעניין אותה – להעלים את האמת, להעלים מהציבור את המסקנות, כשאנחנו מדברים על דוח מבקר נוקב, ושם רואים את האחריות, ומרגישים בה.

מגלי והבה: יושב פה יושב-ראש ועדת ביקורת המדינה, שדן רק בישיבה אחת ביום חמישי, לפני שפורסם הדוח, ביום חמישי, כי כל חברי הכנסת נמצאים כאן, והחליטו לדון דווקא ביום חמישי.

אופיר אקוניס: הדיון ביום חמישי על ה"מרמרה".

אופיר אקוניס: אני הייתי פה.

אופיר אקוניס: יום חמישי לפני עשרה ימים.

אורי אריאל: אקוניס היה פה.

אופיר אקוניס: נכון.

מגלי והבה: אני רק מצפה מהכנסת ומהרשות המבצעת, קודם כול, שכן יש מסקנות מהדוח הזה, והן מסקנות חמורות ביותר.

מגלי והבה: מטילים אחריות על ראש הממשלה, מטילים אחריות על השר לביטחון פנים, מטילים אחריות על שר הפנים ועל שר האוצר.

מגלי והבה: עברנו במדינה הזאת כמה משברים, וראינו, כשמבקר המדינה או ועדות מטילות אחריות על מישהו, וראינו ממשלות שלוקחות דוגמה אישית, ושמות את המפתח והולכות הביתה.

מגלי והבה: איפה הדברים האלה?

מגלי והבה: מה אנחנו משדרים לציבור בישראל?

מגלי והבה: מה אנחנו משדרים למשפחות החללים?

מגלי והבה: מה אנחנו משדרים לנוער שלנו?

מגלי והבה: שהכול מותר במדינה הזאת.

מגלי והבה: אין קבלת אחריות, אין לקיחת אחריות.

מגלי והבה: הכול מצוין.

מגלי והבה: אני אומר לכם, לא ירחק מאותם אנשים שמתעלמים מדוחות הביקורת ומתעלמים מהביקורת הציבורית – לא רק שלא ייבחרו, שלא יהיו כאן בכלל.

מגלי והבה: תודה, אדוני.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך.

אופיר אקוניס: נעבור להצבעה על הצעת חוק הנוער (טיפול והשגחה) (תיקון מס' 21), התשע"ב–2012, בקריאה הראשונה.

אופיר אקוניס: אני מפעיל את מנגנון ההצבעה.

אופיר אקוניס: הצבעה מס' 5 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 24 נגד – 1 נמנעים – 2 ההצעה להעביר את הצעת חוק הנוער (טיפול והשגחה) (תיקון מס' 21), התשע"ב–2012, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

אופיר אקוניס: ובכן, 24 תומכים, מתנגד אחד, שני נמנעים.

אופיר אקוניס: אני קובע שהצעת חוק הנוער (טיפול והשגחה) (תיקון מס' 21) אושרה בקריאה הראשונה, והיא תעבור לדיון בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות להכנה לקריאה שנייה ושלישית, כמובן.

אופיר אקוניס: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/479).

אופיר אקוניס: ]

אופיר אקוניס: אנחנו חוזרים בסדר-היום לסעיף מס' 4, הצעת חוק מבקר המדינה (תיקון מס' 45) (השלמת דין-וחשבון וחוות דעת על-ידי מבקר שכהונתו תמה), קריאה ראשונה.

אופיר אקוניס: ההצעה היא הצעה מטעם הוועדה לביקורת המדינה, והיא קיבלה הבוקר פטור מחובת הנחה.

אופיר אקוניס: יציג אותה חבר הכנסת אורי אריאל.

אופיר אקוניס: כל מי שמבקש לדבר – נא להירשם, ובעוד דקה נסגור את רשימת הדוברים, ואחר כך נעבור להצבעה.

אופיר אקוניס: אין תשובת שר, אבל יש כמה שנרשמו לדבר.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני.

אורי אריאל: אדוני היושב בראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי השרים, הצעת חוק מבקר המדינה (תיקון מס' 45) (השלמת דין-וחשבון וחוות דעת על-ידי מבקר שכהונתו תמה), התשע"ב–2012.

אורי אריאל: אני אקריא את החוק קודם, כי היו כמה חברי כנסת שלא ראו אותו – כך הם אמרו לי: בחוק מבקר המדינה, אחרי סעיף 8ב יבוא – אעשה את זה בקיצורים – מסר המבקר למבוקרים טיוטה של דין-וחשבון או של חוות דעת, והסתיימה כהונתו, כאמור בסעיף 8, שלושה חודשים או יותר לאחר מסירת הטיוטה, יהיה מוסמך לסיים את הכנת הדין-וחשבון או חוות הדעת, ולהגישם בתוך שלושה חודשים מיום סיום כהונתו.

אורי אריאל: הצעת החוק הזאת עלתה אצלנו באיחוד הלאומי מתוך איזה שיח שהיה, וחשבנו שבדומה לשופטים – לא כמו שופטים, מישהו העיר לי, ואני מקבל, זה לא אותו דבר, אבל זה כן דומה בעיני – שניתן להם, בתוך שלושה חודשים מתום כהונתם לכתוב פסקי-דין שהם עסקו בהם זמן רב, לאפשר זאת גם למבקר המדינה בדברים שהוא ימצא לנכון – זה לא כל הדוחות, אין הכוונה לזה; לאפשר לו לגמור דוחות שהוא עסק בהם, לפעמים זה יכול להיות שנתיים ויותר.

אורי אריאל: הופיעו הרבה עדים, היו שימועים וכן הלאה, וזה נועד לקצר את הדיונים ולא לגרום לעינוי הדין, ולעתים גם להפרעות בתפקוד של גופים שלמים ומשמעותיים ביותר בחיי המדינה שלנו.

אורי אריאל: מאפשרים לו לגמור את זה.

אורי אריאל: צריך לומר בצורה הכי ברורה, יש חוות דעת של היועץ המשפטי לכנסת, עורך-דין איל ינון, והוא הבוקר הסביר את עמדתו.

אורי אריאל: כמובן, קראנו לו להסביר ולהציג.

אורי אריאל: אין שני מלכים בכתר אחד.

אורי אריאל: יש מבקר אחד, והמבקר היוצא יכול לעשות רק דבר אחד – לסיים דוח אחד או שניים שהוא חושב שהם חשובים, ושהם בפינאלה, הם בסוף.

אורי אריאל: זהו, זה רק הסיום.

אורי אריאל: אין מצב שיש שני מבקרי מדינה, זה לא קיים.

אורי אריאל: לכן הטענה הזאת, לעניות דעתי, היא לא במקומה, אין חשש כזה.

אורי אריאל: מי שנבחר להיות מבקר המדינה זה מי שהוא ראוי להיות שופט מחוזי וכו', כלומר הוא בעל כישורים רחבים, זה לא, סליחה על הביטוי, איזה פרחח, שעושה לעצמו עכשיו דין, ותופס וחוטף.

אורי אריאל: הרי לא על זה מדובר, ואני מציע לא לחשוד באף אחד.

אורי אריאל: המבקר יעשה את עבודתו, ולא משנה מי הוא ומתי, באופן מקצועי, באופן רציני.

אורי אריאל: עמדו בפנינו אך לפני חודש ימים כמה מועמדים – כולם רציניים מאוד – ונבחר מי שנבחר, ואנחנו מאחלים לו בהצלחה.

אורי אריאל: החוק, לפי הבנתי, לא יפגע באמון הציבור, כפי שטען מי שטען.

אורי אריאל: אני חושב שהציבור, לפי סקרים שנערכו, נותן אמון רב מאוד במבקר המדינה, במוסד מבקר המדינה – לאו דווקא במבקר זה או אחר – כי הוכח שמבקר המדינה יש לו הכוח לומר את האמת, ולא בכל מקום ולא תמיד כולנו אומרים את כל האמת.

אורי אריאל: ומבקר המדינה לדורותיו אומר את האמת הפשוטה, הישרה.

אורי אריאל: הוא יכול לטעות, אבל הוא עושה את זה לאחר שהוא חקר ודרש עם כל הגורמים ועם כל הגופים המבוקרים, ולכן אמון הציבור בו הוא אמון גבוה מאוד.

אורי אריאל: אני מאמין שהחוק הזה ייטיב עם המוסד ועם ביקורת המדינה, שהיא הכרחית בכל מוסד, ודאי למדינת ישראל, ואכן הביקורת השתכללה ברבות השנים בכל המובנים – גם במבקרים פנימיים, גם במבקרי המשרדים וגם בביקורת המדינה הכללית.

אורי אריאל: החוק הזה יחזק את מוסד המבקר ואת הביקורת, ואני מבקש מחברי חברי הכנסת להצביע בעדו.

אורי אריאל: תודה.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך, אדוני.

אופיר אקוניס: רשימת הדוברים נסגרה זה מכבר.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת נסים זאב, ראשון הדוברים; חבר הכנסת חסון – אחריו; חבר הכנסת שנלר – אחריו; בן-ארי – אחריו; איתן כבל.

אופיר אקוניס: אחרון הדוברים לפני ההצבעה – חבר הכנסת ישראל אייכלר.

אופיר אקוניס: בבקשה, שלוש דקות לכל אחד.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ידוע ששניים השכימו בבוקר, בלעם ואברהם אבינו.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש הנכבד של ועדת הביקורת, אתה שומע אותי?

נסים זאב: שניים קמו בבוקר מוקדם – אברהם אבינו ובלעם.

נסים זאב: אצל אברהם כתוב: וישכם אברהם בבוקר ויחבוש את אתונו, ואצל בלעם גם כן כתוב: וישכם בלעם בבוקר ויחבוש את חמורו – לאחד היה חמור ולאחד היתה אתון.

נסים זאב: ואני אומר לכם: אם התורה היתה נכתבת היום, היה עוד אדם, שלישי, קוראים לו אורי אריאל – וישכם האוריאל בבוקר ויחבוש את אתונו.

נסים זאב: כבר בשעה 08:00 לקיים ישיבה כל כך דחופה, כל כך רצינית?

נסים זאב: אי-אפשר לעבור לסדר-היום?

אורי אריאל: 08:00 זו לא שעה – – –

נסים זאב: מה תקף אותך?

נסים זאב: איזה בולמוס?

אורי אריאל: 08:00 זו לא שעה – – –

נסים זאב: מה קרה לך?

נסים זאב: מה החוק הפופוליסטי הזה?

נסים זאב: אז אני מבין שלליכוד יש אינטרס שחלילה וחס הנושא של הרפז לא ייחשף, ואולי בכל זאת גבי אשכנזי יכול להיות אולי במפלגת העבודה, אולי במפלגה אחרת.

מיכאל בן-ארי: מפלגה לאומית.

נסים זאב: ולכן יש דאגה רצינית – כדי שהביקורת תהיה בטוהר המידות – איך אפשר לעצור, שהמבקר שכל כך עבד קשה, פתאום הוא לא ימשיך את הביקורת שלו?

נסים זאב: וזה בדיוק צריך להיות כמו לשופטים; שופט, כשהוא נתן פסק-דין, גזר-דין, הוא צריך גם לנמק, וצריכים לתת שלושה חודשים נוספים.

נסים זאב: זה לא אותו הדבר?

נסים זאב: אז – כל הנימוקים המשפטיים של היועץ המשפטי לכנסת – היום בבוקר קיים ישיבה, כבר הביאו את זה לוועדת הכנסת, כבר, עוד היום.

נסים זאב: מה קרה לכם?

אורי אריאל: שלא תהיה אי-הבנה, מחר בבוקר, לקראת צהריים, יש דיון שנייה-שלישית.

אורי אריאל: אתה מוזמן.

נסים זאב: אז לכן אני רוצה לומר, שכל מי שחושב לצפצף על הנימוקים של היועץ המשפטי, שאומר במפורש שהחוק הזה הוא בעייתי, גם מבחינה משפטית, וכאשר החוק, בסעיף 7, קובע שתקופת כהונתו של מבקר המדינה תהיה שבע שנים, הוא גם קובע שתקופת כהונתו תהיה כהונה אחת בלבד, ושבע שנים בלבד.

נסים זאב: אז מה קרה?

נסים זאב: מה התוספות האלה?

נסים זאב: מה זה, זו מנה עיקרית ויש תוספת אחרי הארוחה?

נסים זאב: אז אני אומר לך, אורי אריאל, ואני מסתכל לך בעיניים: אם אתה היום לא היית יושב-ראש הוועדה, אתה היית מטרפד את זה במלוא העוצמה שלך, ואני מכיר אותך כשאתה מתנגד למשהו מסוים.

אופיר אקוניס: תודה רבה.

נסים זאב: אתה, אתה היית מתנגד, עושה שמיניות באוויר.

נסים זאב: חבל שאני לא יכול להקריא את הנימוקים המשפטיים, כי אין לי הזמן, אבל זה פשוט – אני לא מאמין שבטירוף כזה מביאים הצעת חוק לכנסת, כבר מחשיבה, הלכה למעשה, עוד היום וכבר מחר.

נסים זאב: מה יש?

נסים זאב: מהרו את המן לעשות את דבר אסתר?

נסים זאב: לא הבנתי, מה זה?

נסים זאב: מה הדחיפות הזאת?

אופיר אקוניס: תודה, אדוני.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה.

נסים זאב: פחז כמים אל תותר.

אופיר אקוניס: אני אף פעם לא ראיתי אותך כל כך מתרגש מהצעת חוק, חבר הכנסת זאב.

קריאה: – – –

אופיר אקוניס: לא לא, ראיתי אותו מתרגש מהרבה הצעות חוק, אבל כמו בהצעת החוק הזאת?

נסים זאב: אני כל פעם מתרגש מחדש, מה אני אעשה.

אופיר אקוניס: זה טוב.

אופיר אקוניס: זה מראה – –

נסים זאב: אני נולד מחדש.

אופיר אקוניס: – – זה מראה על אנרגיות חיוביות.

אופיר אקוניס: מראה על אנרגיות חיוביות.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת יואל חסון, יושב-ראש הוועדה לביקורת המדינה לשעבר.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, למה אנחנו רצים לקדם הצעות חוק שמאפשרות למבקר המדינה להמשיך לכתוב דוחות שהוא לא סיים אותם אם אנחנו לא מתייחסים ברצינות לדוחות מבקר המדינה?

יואל חסון: יצאו בשבועות האחרונים שני דוחות מאוד מאוד מאוד משמעותיים, האחד על פרשת ה"מרמרה" והשני על הנושא של אסון הכרמל, ולא יודע, זה עבר, חלף לו, לא ראיתי שהכנסת דנה בזה יותר מדי, לא ראיתי שהציבוריות בישראל התעסקה בזה יתר על המידה, לא ראיתי עדיין שמוצו בכלל כל האפשרויות מבחינת למידת הדוח הזה, לא ראיתי גם את הממשלה יוצאת מגדרה ומסבירה ומשכנעת את הכנסת ואת הציבור, לדוגמה, שבנושא ה"מרמרה" הממשלה משפרת עכשיו, והקימה לפחות ועדה שתלמד את הכשלים שהיו בכל תהליך קבלת ההחלטות על ה"מרמרה".

יואל חסון: לא ראיתי את זה גם בעניין אסון הכרמל.

יואל חסון: אני לא רואה איזה התרגשות יתירה מדוחות המבקר, לפחות בדוחות כל כך חמורים, חשובים, של נושאים שבאמת העסיקו אותנו כל כך הרבה זמן.

יואל חסון: אני מאוד מאוד מוטרד, אני חייב לומר, ואני אומר את זה דווקא כאיש קואליציה, על כל אלה שביקרו אותנו באופוזיציה: איפה האופוזיציה?

יואל חסון: איזה אופוזיציה?

איתן כבל: הנה.

יואל חסון: אתה תמיד מצטיין בכול, חבר הכנסת כבל.

יואל חסון: אין ספק.

מיכאל בן-ארי: אחרי שנטשתם אותנו נותרנו יבשים, יבשים.

יואל חסון: לגמרי.

יואל חסון: לגמרי.

יואל חסון: לגמרי.

יואל חסון: אני חייב לומר לך.

יואל חסון: אני חייב לומר לך: ממש ננטשתם ונשארתם עלובי נפש.

יואל חסון: סליחה, תסלח לי.

מיכאל בן-ארי: אז תחזרו אלינו.

יואל חסון: תסלח לי שאני אומר את זה.

מיכאל בן-ארי: שובו הביתה.

מיכאל בן-ארי: שובו הביתה.

יואל חסון: הייתי רוצה.

יואל חסון: אבל אני אומר לך: באמת, איפה האופוזיציה בשני דוחות כל כך משמעותיים, בנושא ה"מרמרה", בנושא אסון הכרמל?

יואל חסון: איפה אתם?

יואל חסון: ואני בכלל לא מדבר על השיח הציבורי שבחר לא לעסוק בזה.

יואל חסון: אני חייב לומר לכם: חשבתי בתחילת הדרך, חבר הכנסת אריאל, יושב-ראש הוועדה לביקורת המדינה, מכובדי, אני חשבתי בהתחלה לתמוך בהצעת החוק הזאת, אבל אחרי שלמדתי כמה דברים, וקראתי כמה דברים, וגם כשאני מזהה את הבהילות בזירוז וקידום הצעת החוק הזאת, אני מוטרד.

יואל חסון: אני אומר לכם, חברי חברי הכנסת, אני לא יודע מה עומד מאחורי הצעת החוק הזאת.

יואל חסון: זה שמבקר המדינה הנוכחי, מיכה לינדנשטראוס, יכול להיות שרוצה בזה – אני מעריך, אני לא שוחחתי אתו על זה, אני לא יודע, אבל זה שאולי הוא רוצה בזה – אולי זה נכון.

יואל חסון: מה שאני לא כל כך מבין ומנסה להבין, למה רוצים לתת לו את זה?

יואל חסון: זה קצת מחשיד, אני חייב לומר, אדוני היושב-ראש, ולכן אני חושב שחברי הכנסת לא צריכים להצביע בעד הצעת החוק הזאת.

אופיר אקוניס: תודה.

יואל חסון: אני חושב, אדוני – עוד משפט, ברשותך.

אופיר אקוניס: בבקשה.

יואל חסון: אני חושב, חברי חברי הכנסת, מועד פקיעת כהונתו של מבקר המדינה ידוע מראש, ידוע עוד ביום בחירתו.

יואל חסון: היה יכול המבקר והיה יכול משרד המבקר להיערך בהתאמה, לסיים דוחות שחשובים כל כך במועד של תום כהונתו.

יואל חסון: אני בטוח ויודע שכוונותיו של המבקר – אם אכן ביקש את ההארכה הזאת, אין לי ידיעה שהוא ביקש – אם אכן המבקר ביקש – אני בטוח שכוונותיו טהורות.

יואל חסון: אני לא יודע מה הבהילות, מדוע זה דחוף, ואני גם יודע דבר נוסף, אדוני היושב-ראש, שזה חשוב, הייתי יושב-ראש הוועדה לביקורת המדינה, אני מאחל לך להיות בתפקיד הזה, אדוני, מכל הבחינות שבעולם.

אופיר אקוניס: תפקיד חשוב.

יואל חסון: ואני יכול לומר לך: משרד מבקר המדינה, מי שכותבים את הדוח הזה ימשיכו לכתוב אותו תחת כל מבקר, ולכן הבהילות כאן, שמחר כבר מביאים לקריאה שנייה ושלישית, משהו מוזר קורה פה, לכן אני לא רוצה להיות חלק ממשהו שאני לא יודע לגמרי עד הסוף מה המשמעויות שלו, ומה הסיבות שמובילות את האנרגיה לקדם את הצעת החוק הזאת.

יואל חסון: לכן אני אצביע – – –

רוברט טיבייב: מה אתה מצביע?

יואל חסון: אני אצביע נגד הצעת החוק הזאת.

יואל חסון: תודה רבה.

אופיר אקוניס: אני מודה לך.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת שנלר ביקש להחליף.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת בן-ארי.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת בן-ארי, אתה מוכן?

אופיר אקוניס: בבקשה, נא לעלות.

מיכאל בן-ארי: אני הייתי ב"צופים".

אופיר אקוניס: הֱיֵה נכון.

מיכאל בן-ארי: היה נכון.

אופיר אקוניס: היה נכון.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני.

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הייתי צריך מישהו שיעזור לי לסחוב את הספרים האלה כשעליתי כאן לדוכן.

מיכאל בן-ארי: מבקר המדינה כורת כל שנה יערות שלמים כדי להכין לנו דוח, ואני שואל את עצמי שאלה, אדוני היושב-ראש: לא היה אפשר לכרות עוד כמה עצים כדי לכתוב כמה מלים על אחת התבערות הגדולות ביותר שמדינת ישראל סובלת ממנה, ורק בשבוע שעבר היה לנו – איך הם קוראים לזה היום – סבב נוסף?

מיכאל בן-ארי: מדינת ישראל נכנסה לשגרה; לשגרה, כשמיליון מתושביה – אתה שומע, אדוני, יושב-ראש הוועדה לביקורת המדינה, אולי אתה תיזום משהו בעניין הזה, אולי תפנה את מבקר המדינה שיחקור סוף-סוף מי הביא אותנו, מה שנקרא, עד הלום?

מיכאל בן-ארי: ואני מתכוון "עד הלום" תרתי משמע.

מיכאל בן-ארי: עד-הלום, כמו שאתה יודע, זה המקום שאליו הגיעו המצרים במלחמת השחרור, והיום הטילים שנופלים עלינו מעזה עוברים כבר את גשר עד-הלום, הם נוחתים כבר באשדוד.

מיכאל בן-ארי: אדון מבקר המדינה עסק באסון הכרמל, שזה אסון טבע קשה ביותר, גם בידי אדם, והיו יכולים להילחם בו, אבל אסון טבע.

מיכאל בן-ארי: זה אסון טבע מהסוג שקורה, והם נוראים ואיומים.

מיכאל בן-ארי: אבל פה יש אסון שבא עלינו מידי אדם, בידי חבורה של אנשים, אני חייב לומר, פושעים, שהביאו עלינו את ההתנתקות מעזה ובנו שם את אירן.

מיכאל בן-ארי: רבותי, זה אפילו לא "חמאסטן", זה אירן.

מיכאל בן-ארי: 10,000 טילים היו להם לפני שנה, מה יש להם היום?

מיכאל בן-ארי: ומדינת ישראל – שמעתי בשבוע שעבר את מערכת הביטחון, ואני רוצה לומר לכם, אני בוש ונכלם: אתם תקבלו שקט תמורת שקט; אם לא תיתן לי אגרוף אני לא אחזיר לך אגרוף – ככה מדברים עם כנופיה?

מיכאל בן-ארי: בצורה כזאת?

מיכאל בן-ארי: ככה אנחנו נראים, השר יעלון?

מיכאל בן-ארי: רוצים להילחם בגרעין האירני ולא יודעים לחסל את הכנופיה שם בעזה?

מיכאל בן-ארי: רבותי, רבותי, לפני שאתם הולכים לאירן, בואו נראה אתכם פה, בואו נראה אתכם מתקנים את הפשע של ההתנתקות, את הפשע של העקירה, את כל החגיגות הגדולות, את כל ההבטחות הגדולות.

מיכאל בן-ארי: היה פה שר לביטחון פנים ושר הביטחון שאול מופז, היום הוא המשנה לראש הממשלה, לא בושה?

מיכאל בן-ארי: הוא הביא עלינו את כל זה, היום הוא משנה לראש הממשלה, שאול מופז.

מיכאל בן-ארי: הוא אמר: יהיה פה שלום, יהיה פה שקט, ההתנתקות תביא פה להתפתחות כלכלית.

מיכאל בן-ארי: תספרו את זה לבעלי עסקים בדרום, שפעם בחודשיים העסקים שלהם נתקעים לחלוטין – איזה פעם בחודשיים, פעם בכמה שבועות, שהילדים שלהם מרטיבים במיטות.

מיכאל בן-ארי: רבותי, על זה אין ביקורת?

מיכאל בן-ארי: אנחנו לא נקבל פה דוח ממבקר המדינה על המחדל הזה?

מיכאל בן-ארי: ואני עוד רוצה לדבר היום, ואני אמצא את ההזדמנות לדבר, על הפשע הגדול של הגירוש והעקירה מחבל-ימית, ומה שהם קראו הסכמי קמפ-דייוויד, שאת התוצאות המרות אנחנו נאכל – את המרורים אנחנו נאכל, ועוד איך נאכל.

אופיר אקוניס: תודה.

מיכאל בן-ארי: האם מישהו יגיש על זה משהו – מכל הערימה של הספרים – כמה דפים על המחדלים האלה?

מיכאל בן-ארי: מעדיפים להתעסק בדברים שאיש לא יטפל בהם.

מיכאל בן-ארי: בדברים האמיתיים חבל שלא עוסקים.

אופיר אקוניס: ואני מאוד מודה לך, אדוני.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת עתניאל שנלר, ואחריו – חבר הכנסת כבל, ואחרון הדוברים יהיה חבר הכנסת אייכלר, ואחר כך נעבור להצבעה.

עתניאל שנלר: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, חברי חבר הכנסת אורי אריאל, יושב-ראש הוועדה לביקורת המדינה, אינני יודע מה בסוף נצביע, כי בסוף אנחנו ננהג לפי ההחלטות הקואליציוניות, מטבע הדברים, לפחות אני.

עתניאל שנלר: אני רק רוצה להעלות את תשומת לב החברים, שיש לי קושי רב מאוד עם החוק הזה.

עתניאל שנלר: הקושי שלי עם החוק הזה, הצעת החוק הזאת, כי אני לא יודע למה היא נועדה.

עתניאל שנלר: אם באמת הצעת החוק נועדה לאפשר למבקר, לכל מבקר, להמשיך – לא רק לשלוח את הטיוטה ולקבל חזרה, רק לגמור.

עתניאל שנלר: מה הוא גומר בסוף תמיד?

עתניאל שנלר: את השאלה הכי חשובה בדוח: מי אשם?

עתניאל שנלר: אם הכוונה היא לאפשר לו לכתוב מי אשם, דבר שהיה בשנים האחרונות באופן מאוד אינטנסיבי, מוטב שלא לחוקק את החוק.

עתניאל שנלר: תפקיד מבקר המדינה – הוא מחנך, הוא לא שופט.

עתניאל שנלר: בשביל זה יש מערכת משפט במדינת ישראל.

עתניאל שנלר: תפקיד מבקר המדינה לראות את הטעויות, לא אם עשו נכון – כי זה הרשות המבצעת – סליחה, אם עשו את הדבר הנכון – תפקידו לראות אם עשו את הדבר הנכון בצורה נכונה, להעיר, להוביל את הממשלה ואת המבוקרים שהדברים לא יחזרו על עצמם.

עתניאל שנלר: זה תפקיד מבקר המדינה.

עתניאל שנלר: מה אתם אומרים עכשיו?

עתניאל שנלר: הרי את זה הוא כבר שלח, הוא שלח את הטיוטה.

עתניאל שנלר: הוא כבר יודע מה לא היה תקין, הוא מבקש לקבל חזרה תגובות, כדי שהמערכת תוכל לתקן את עצמה.

עתניאל שנלר: מה ההצעה שחבר הכנסת אורי אריאל מבקש להציג, או הממשלה?

עתניאל שנלר: תנו לו גם לגמור את החלק הלא-חשוב, שבו עוסקים כולם כל הזמן, כמו הדוח האחרון.

עתניאל שנלר: מישהו באמת עשה דיון רציני ונוקב לגבי מניעת שרפתם, לא עלינו, של עוד הרבה מאוד אנשים בהמשך הדרך?

עתניאל שנלר: לא.

עתניאל שנלר: הדיון מי אשם, מי צריך להתפטר – את מי זה מעניין עכשיו, כשצריכים להציל נפשות?

עתניאל שנלר: אז אם באמת המבקר הוא שופט, מוטב לא להאריך לו.

עתניאל שנלר: אם המבקר רוצה באמת לתקן, להשלים, להוביל, כדי שלא יהיו אסונות רבים יותר, כדי שהממשלה תפעל נכון, על כל רבדיה, ראוי להאריך.

מגלי והבה: – – –

עתניאל שנלר: אם למשל ההארכה היא – אם ההארכה נועדה בשביל – –

מגלי והבה: הממשלה פעלה נכון – – –

עתניאל שנלר: – – לתקן בלי להדליף פה דברים, בלי ליצור שיפוט ציבורי, שהשיפוט יהיה על-ידי הציבור והתקשורת עוד לפני שהעונים ענו, כזה משפט ציבורי, מוטב לא להאריך.

עתניאל שנלר: אם באמת רוצים, בניקיון כפיים, כאשר רוצים לגמור את הבדיקה האמיתית לעומק, כי הוא עושה עבודה מקצועית, ולא להדליף ולא להתעסק – מי אשם, אלא באמת לתקן – "לא תעמוד על דם רעך" – ראוי להאריך.

עתניאל שנלר: ולכן, משום שאינני יודע מי יהיה המבקר הבא – את הקרוב אנחנו יודעים, ואנחנו מברכים אותו, ושיצליח – ובלי שאני רוצה לבקר את הקודם, כי אני חושב שהמבקר הקודם עשה עבודה סופר-מקצועית, למעט שני דברים: מחלת ההדלפה, שהיא אבי אבות הרכילות של העם, היא אבי אבות הלשון הרע, של השפיטה שלא כדין, היתה נחלתו, בין השאר.

עתניאל שנלר: והמחלה השנייה, שמבקר המדינה הראש שלו שופט ולא ראש של מחנך, ויש בכך טעם לפגם.

אופיר אקוניס: תודה.

עתניאל שנלר: לכן אני עדיין מתלבט אם להצביע כן או לא.

עתניאל שנלר: נצביע.

עתניאל שנלר: תודה רבה.

אופיר אקוניס: נעקוב אחרי הצבעתך, זה מעניין.

אופיר אקוניס: בבקשה, חבר הכנסת כבל.

אופיר אקוניס: דרך אגב – טוב, אני לא רוצה פה להכניס קואליציה–אופוזיציה, אבל יש פה – חבר הכנסת שנלר שכח שהוא בקואליציה יחד עם חבר הכנסת חסון.

עתניאל שנלר: לא, אמרתי: אצביע מה שיחליטו.

אופיר אקוניס: אה לא לא, אוקיי.

אופיר אקוניס: אוקיי, טוב.

אופיר אקוניס: בבקשה.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, גברתי השרה, אני, אדוני השר, התוודעתי לעניין הזה היום בבוקר, לסיפור הזה.

איתן כבל: אני חושב שזה נושא מרתק, הסיפור הזה.

איתן כבל: הוא באמת מרתק, הוא מרתק כמעט מכל היבט, זה לא – אבל יש עניין – עוד – מרתק.

איתן כבל: מה מוביל את ידידי חבר הכנסת אריאל אורי לשבור את השיא ב-100 מטר?

איתן כבל: לא זוכר את חבר הכנסת אורי אריאל מצליח, אפילו בטופס טיולים ביום השחרור בצבא, לעשות אותו כל כך מהר כמו שהוא עשה אותו הפעם.

איתן כבל: ממקום למקום, מחדר לחדר, מוועדה לוועדה – אפילו בוועדה שלו היה כינוס של דיון ותיקין, זאת אומרת, קמו כל אלה המהדרים במצווה כדי להתפלל באדיקות כבר בשעה 08:00.

אורי אריאל: ב-08:00 הם היו אחרי התפילה.

איתן כבל: אחרי; אתה רואה, ב-08:00 כבר הם היו אחרי.

איתן כבל: ואני באמת אומר לעצמי, זה סוג של אהבה – אתה יודע, לפעמים אתה רואה זוגות, אתה רואה את אורי אריאל ואתה רואה את שר הביטחון, ואתה אומר – –

אופיר אקוניס: זה מעניין.

איתן כבל: – – מה, איזה ניצוץ נדלק?

אופיר אקוניס: מעניין.

אופיר אקוניס: בדרך כלל אתה רואה אותו הפוך.

איתן כבל: איזה ניצוץ נדלק בין שניהם.

שכיב מוראד שנאן: מה אתה אומר.

איתן כבל: האהבה פרחה לה.

איתן כבל: חבר הכנסת אורי אריאל רוצה להוציא את האמת לאור כל כך מהר, חבר הכנסת שכיב שנאן, ידידי.

שכיב מוראד שנאן: חבר הכנסת איתן כבל – – –

איתן כבל: רוצה להוציא את האמת – – –

אורי אריאל: היושב-ראש, היות שהוא מדבר עלי אישית, אני מבקש – – –

איתן כבל: האם זה קשור לניסור בנימין?

אופיר אקוניס: תגיש בקשה בכתב, בבקשה, אדוני.

אופיר אקוניס: אגב, הוא לא השמיץ אותך, ההיפך, הוא אמר שאתה עומד לשבור שיא.

איתן כבל: חס וחלילה.

אופיר אקוניס: אמר שאתה עומד לשבור שיא ב-100 מטר.

איתן כבל: כל אשר אמרתי – זה רק בא ממקום טוב.

אופיר אקוניס: הוא לא השמיץ, אבל אם אתה רוצה, אתן לך.

איתן כבל: זה לא אישי.

איתן כבל: אם ככה נהפוך כל עניין לאישי, אוי ואבוי לנו.

קריאה: – – –

איתן כבל: חס וחלילה.

איתן כבל: אבל גם אני אומר את זה לכם לגופו של עניין, באמת.

איתן כבל: תראו, לא סתם אמרתי – לא אמרתי בציניות שזה נושא מרתק.

אופיר אקוניס: נכון.

איתן כבל: זה באמת נושא חשוב, ואני אומר לכם שבבוקר, כשבאתי לדיון, הייתי משוכנע שצריך לתת למבקר המדינה להשלים את מלאכתו.

איתן כבל: וכשהגיע היועץ המשפטי של הכנסת והציג את העניין, פתאום הסתבר שזה לא clear cut, זה לא ברור מאליו.

איתן כבל: ואני אומר זאת במנותק, חבר הכנסת מיכאלי, שהיית אתי בדיון – זה לא ברור מאליו שצריך לתת למבקר, שאני מאוד מעריך, מאוד מוקיר, ותמכתי בו לאורך כל הדרך – אני חושב שבעניין הזה צריך להיזהר מאוד.

איתן כבל: ואני אומר זאת מנקודת המבט של צופה פני עתיד, ואני חושב – אתם יודעים שאני משתדל, אף פעם לא להימנע מלקבוע עמדה – אני חושב שבעניין הזה אני אצביע נגד.

איתן כבל: אז אני מבקש גם ממך , אדוני היושב-ראש, לצפות – – –

אופיר אקוניס: בהצבעה.

אופיר אקוניס: בהחלט.

אופיר אקוניס: אפשר שמית, יותר פשוט.

אופיר אקוניס: אני מודה לך, חבר הכנסת כבל.

אופיר אקוניס: אחרון הדוברים – חבר הכנסת ישראל אייכלר, ואתה בהחלט תסכם, אבל בקצרה, אדוני היושב-ראש.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש.

ישראל אייכלר: החושד בכשרים לוקה בגופו.

ישראל אייכלר: אני לא חושד חס וחלילה בשום דבר שנאמר על חבר הכנסת אורי אריאל – מה האינטרס שלו לרוץ ולהריץ חוק בתוך 24 שעות.

ישראל אייכלר: נדמה לי שאת חוק הגולן בגין לא העביר במהירות כזו.

אופיר אקוניס: לא, הוא העביר ב-24 שעות.

אופיר אקוניס: אולי זה יתחרה בחוק הגולן.

ישראל אייכלר: ממש.

אופיר אקוניס: אם אינני טועה, חוק הגולן עבר ביממה אחת, בשלוש קריאות.

אופיר אקוניס: כאן, חבר הכנסת אריאל לא יספיק.

אופיר אקוניס: שלוש קריאות הוא לא יספיק ביממה, נכון, חבר הכנסת אריאל?

אופיר אקוניס: אנחנו שואלים את עצמנו אם אתה תשבור את שיאו של מנחם בגין בחקיקת חוק רמת-הגולן, שעבר ביממה אחת.

אורי אריאל: אני – – –

אופיר אקוניס: לא, אתה לא תשבור אף פעם את שיאו של בגין, זה נכון.

אופיר אקוניס: זה קשה לשבור את שיאיו.

ישראל אייכלר: אני כן מאמין לחבר הכנסת אריאל שהוא בא ממקום של רצון שכל המערכות יוכלו לפעול ולא ייתקעו דברים במשרד מבקר המדינה עם חילופי האנשים.

ישראל אייכלר: אבל אני הבעתי את דעתי בפני חבר הכנסת אריאל, וגם בפניכם, חברי חברי הכנסת.

ישראל אייכלר: במדינה שבה כל אחד תופס נתחי שלטון, במדינה שבה העז בג"ץ לבטל חוקי כנסת בשעה שאף אחד לא הסמיך אותו לבטל חוקים של הכנסת הנבחרת על-ידי העם, במדינה כזו מסוכן מאוד לתת לאנשים כוח שלטוני שמעבר לתקופת היותם.

ישראל אייכלר: אנחנו יודעים שיש היום הרבה אנשים שרוממות החוק והמשפט בגרונם וכותרות העיתונים בלבם, כולל במשרד מבקר המדינה.

ישראל אייכלר: אני לא יודע מי, אבל כל הזמן, כל השנים יוצאות משם הדלפות.

ישראל אייכלר: זו לא תקופה של אותם מבקרי מדינה שהיו בונקרים של סודות שאף אחד לא ידע אותם, עם האמברגו לפרסום עד שעה 16:00.

ישראל אייכלר: היום אני יכול לקרוא חודש לפני בעיתונים את מה שהולכים לכתוב בדוח מבקר המדינה.

ישראל אייכלר: ולכן, בשלטון ההדלפות לתקשורת מספיק שבע שנים, די והותר.

ישראל אייכלר: אדרבה.

ישראל אייכלר: צריך לחוקק חוק שכל שופט שמגיע לגיל שאפשר להתחיל לעסוק בפוליטיקה, שיזדרז בפסיקותיו ולא ישאיר לנו מטעני צד כמו שעשתה השופטת בייניש, שביטלה באופן בלתי חוקי חוק של הכנסת ואמרה שהוא בלתי חוקתי במדינה שאין בה חוקה בכלל.

ישראל אייכלר: לכן אסור לתת למבקר המדינה ולאף אחד לעשות את פעולותיו המקצועיות יום אחרי שהוא עוזב.

ישראל אייכלר: תארו לעצמכם, אני אציע הצעת חוק שרמטכ"ל, שלושה חודשים אחרי שהוא מסיים את תפקידו, יוכל לבצע תוכניות שהוא תכנן בהיותו רמטכ"ל.

ישראל אייכלר: אנחנו יודעים שיש תאריך, יש ממלא-מקום, ויש רציפות.

ישראל אייכלר: ולכן החוק הזה הוא חוק מסוכן מאוד.

ישראל אייכלר: להיפך, מחוק כזה צריך ללמוד שגם שופטים צריכים לסיים את תפקידם בזמן שהם יושבים עדיין על כס המשפט, וגם אז הם לא צריכים לעסוק בפוליטיקה, אלא במשפט.

ישראל אייכלר: אבל אחרי שהם מסיימים את תפקידם?

ישראל אייכלר: הביתה, ומי שרוצה להיבחר לכנסת, שיואיל בטובו ללכת לכיכרות ולהגיע לכנסת, ופה לחוקק חוקים.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך, אדוני.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני יושב-ראש הוועדה.

אופיר אקוניס: אתה ביקשת לסכם את הדיון בקריאה הראשונה, ומייד אחרי דבריך נעבור להצבעה.

אורי אריאל: תודה ליושב-ראש.

אורי אריאל: בדקה ממש, לא יותר.

אורי אריאל: ראשית, אני מודה למשתתפים שהעירו פה הערות.

אורי אריאל: שנית, אנחנו הרי דנים על זה בשנייה ושלישית.

אורי אריאל: יש הערות.

אורי אריאל: שמענו את היועץ המשפטי לכנסת ואחרים.

אורי אריאל: מי מחברי הכנסת שרוצה לבוא מחר ב 11:00 לישיבה – מוזמן, אני ודאי מבטיח לכולם לדבר כמה שהם צריכים כדי לנמק את דבריהם; ודאי הרב זאב נסים ואחרים, ואשמח לשמוע את ההערות ולהתחשב בהן.

אורי אריאל: אם צריך לתקן, אז זה הזמן לתקן.

אורי אריאל: תתקן מה שאתה תתקן.

אורי אריאל: אני רוצה להגיד לידידי חבר הכנסת יואל חסון, יושב-ראש ועדת ביקורת המדינה: מתייחסים בשיא הרצינות לדוחות.

אורי אריאל: כפי שכבר אמר פה חבר הכנסת מגלי והבה, יום אחרי שפורסם דוח ה"מרמרה" היה דיון רציני מאוד.

אורי אריאל: הולך להיות דיון נוסף בוועדת המשנה לענייני ביטחון של הוועדה לענייני ביקורת בענייני המודיעין על ה"מרמרה", ויכול להיות שיהיה דיון נוסף על ההסברה שהיתה שם.

אורי אריאל: היה כשל גדול מאוד בהסברה, מעבר לעניינים המבצעיים שבוודאי לא יידונו בפורום גדול.

אורי אריאל: בעניין השרפה בכרמל – יהיה דיון עם כל המבוקרים.

אורי אריאל: יש כאלה בכירים שכבר פנו שהם לא יכולים, הם לא יבואו, הם לא קשורים.

אורי אריאל: אני מודיע פה, עכשיו, כולם יבואו.

אורי אריאל: מי שלא יבוא בעצמו, יקבל צו הבאה.

אורי אריאל: עם צו הבאה כולם באים וכולם יהיו ויהיה דיון רציני.

אורי אריאל: אנחנו מתאמים את זה עם ראש הממשלה, אנחנו לא מנחיתים עליו את לוח הזמנים, ולכן – זה ייקח קצת זמן, אבל יהיה בהחלט דיון.

אורי אריאל: אני מודה לכל המשתתפים, אני יודע שכולם רוצים בטובת הביקורת.

אורי אריאל: אני מזמין אתכם לדיון מחר, ובעזרת השם נתחשב בהערות ונתקן את החוק, ונביא אותו לקריאה שנייה ושלישית.

אורי אריאל: תודה.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת כבל שאל באיזו שעה.

אופיר אקוניס: נדמה לי שמחר זה לא יהיה ב-08:00.

אופיר אקוניס: אתה הודעת על 11:00.

אופיר אקוניס: אני אודיע: מחר ב-11:00.

אופיר אקוניס: ובכן, הצעת חוק מבקר המדינה (תיקון מס' 45) (השלמת דין-וחשבון וחוות דעת על-ידי מבקר שכהונתו תמה), התשע"ב–2012 – אנחנו עוברים להצבעה.

אופיר אקוניס: הצבעה מס' 6 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 25 נגד – 1 נמנעים – 1 ההצעה להעביר את הצעת חוק מבקר המדינה (תיקון מס' 45) (השלמת דין-וחשבון וחוות דעת על-ידי מבקר שכהונתו תמה), התשע"ב–2012, לוועדה לענייני ביקורת המדינה נתקבלה.

אופיר אקוניס: ובכן, 25 בעד, מתנגד אחד, נמנע אחד.

אופיר אקוניס: הצעת חוק מבקר המדינה (תיקון מס' 45) (השלמת דין-וחשבון וחוות דעת על-ידי מבקר שכהונתו תמה), התשע"ב–2012, עברה בקריאה הראשונה והיא תועבר לוועדה לביקורת המדינה להכנתה לקריאה השנייה והשלישית.

אופיר אקוניס: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/699).

אופיר אקוניס: ]

אופיר אקוניס: הצעת החוק הבאה על סדר-היום – הצעת חוק פיקוח אלקטרוני על משוחררים בערובה ומשוחררים על-תנאי ממאסר (הוראת שעה) (תיקון מס' 2), התשע"ב–2012.

אופיר אקוניס: תציג שרת התרבות, השרה לימור לבנת.

אופיר אקוניס: השר לביטחון הפנים – דווקא היינו רוצים לשמוע את התייחסותו לאירועים, אבל יש לו ארוחת ערב.

אופיר אקוניס: זה חשוב.

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, התבקשתי על-ידי השר לביטחון הפנים, שנאלץ לצאת, להציג את הצעת חוק פיקוח אלקטרוני על משוחררים בערובה ומשוחררים על-תנאי ממאסר – זו הוראת שעה, תיקון מס' 2, התשע"ב–2012.

לימור לבנת: ובכן, כחלק מהתמודדות המשרד לביטחון הפנים עם המחסור במקומות כליאה ושיפור תנאי הכליאה של אסירים, קידם המשרד לביטחון פנים חלופות למאסר ולמעצר.

לימור לבנת: במסגרת זו יזם המשרד תוכנית לפיקוח אלקטרוני אשר הוחלה לגבי עצורים המשוחררים בערובה ולגבי אסירים המשוחררים על-תנאי.

לימור לבנת: החוק נקבע כהוראת שעה למשך 18 חודשים, עם אפשרות להאריך את תוקפו לתקופה אחת נוספת, וזאת על מנת לאפשר את השלמת הליכי החקיקה.

לימור לבנת: תוקפו של החוק הוארך לתקופה של שישה חודשים, עד ליום 16 ביולי 2011, וביום 12 ביולי 2011 התקבל בכנסת תיקון לחוק המאריך את תוקפה של הוראת השעה עד 15 ביולי 2012.

לימור לבנת: אני מבקשת לציין כי לאחרונה הופץ תזכיר חוק פיקוח אלקטרוני בידי המשנה ליועץ המשפטי לממשלה – פלילי.

לימור לבנת: תזכיר החוק גובש לאור הניסיון המצטבר בנושא מאז הוחל ביישומה של תוכנית הפיקוח האלקטרוני, בהתאם להחלטות הממשלה בנושא, ובתום דיונים ממושכים של צוות בין-משרדי, שכלל את כל הגורמים המשתתפים ביישום התוכנית.

לימור לבנת: מאחר שטרם הושלמו הליכי החקיקה – כאמור, הופץ תזכיר חוק – נדרשת הארכת תוקפה של הוראת השעה עד שתושלם מלאכת החקיקה בנושא.

לימור לבנת: לאור האמור לעיל מוצע לתקן את סעיף 3 לחוק שעניינו תוקף החוק, ולהאריך את תוקפה של הוראת השעה לתקופה של 12 חודשים, עד יום 14 ביולי 2013.

לימור לבנת: לכן אני מבקשת לאשר את החוק המוצע בקריאה ראשונה ולהניחו על שולחן ועדת המדע והטכנולוגיה לשם הכנתו לקריאה שנייה ושלישית.

לימור לבנת: תודה רבה.

אורי מקלב: תודה רבה לשרה לימור לבנת.

אורי מקלב: יש לנו רשימה של דוברים.

אורי מקלב: ראשון הדוברים ברשימה – חבר הכנסת ישראל אייכלר, בבקשה, אם אתה מעוניין לדבר.

אורי מקלב: אחריו – חבר הכנסת אורי אריאל.

אורי מקלב: אנחנו סוגרים את הרשימה.

אורי מקלב: מי שרוצה יכול להצטרף עכשיו.

אורי מקלב: חבר הכנסת נסים זאב רשום.

מיכאל בן-ארי: – – –

אורי מקלב: גם אתה רשום.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, לעניין החוק עצמו, קשה לי – אין לי דעה נגד, אז לכאורה אני לא צריך לדבר, אבל בימים שבהם בג"ץ ביטל את הבחירות לפרלמנט – לא לא, ציון, חבר הכנסת פיניאן, זה עוד לא קרה פה, זה קרה אצל השכנים.

ישראל אייכלר: זה יקרה גם פה פעם, אולי.

ישראל אייכלר: יש יותר מדי דתיים בפרלמנט המצרי – בג"ץ ביטל את הבחירות.

ישראל אייכלר: ובמדינה כזאת שבשכנותנו מאוד מסוכן המצב, ולכן אני אומר שגם בארץ הזאת אנחנו צריכים להיות זהירים מאוד להגן על הדמוקרטיה ועל זכויות העם, ולא לאפשר הפרות של כללי יסוד של הדמוקרטיה, וכל אלה שמדברים על שינוי שיטת הממשל כבקשתך, כמובן, כל אחד כפי שהוא היה רוצה שיהיה, צריך להביט אל עבר ארץ הנילוס ולראות.

ישראל אייכלר: אחת הבעיות המרכזיות שהיו במצרים זה לא כי היו דתיים ולא-דתיים; במצרים היו מנצלים ומנוצלים; המהפכה במצרים היתה כי 80 מיליון אנשים אכלו פיתה ומים וישנו בבתי-קברות, ולא היו להם דירות.

ישראל אייכלר: המחאה החברתית האמיתית במצרים היתה נגד שלטונו של מובארק.

ישראל אייכלר: סיפרו לנו כל הזמן שמובארק הוא השלטון היציב ביותר, ויש צמיחה כלכלית ממש כמו פה.

ישראל אייכלר: היתה צמיחה כלכלית, ופה יש צמיחה כלכלית.

ישראל אייכלר: רק שם הצמיחה הכלכלית זרמה אל גדות הנילוס ולא הגיעה אל ההמון, ופה הצמיחה הכלכלית זורמת לעבר הווילות ולעבר כל מיני מוקדי שלטון ופקידים שיש להם אפשרות להטות מכרזים ולהעביר תקציבים לפי היכולת והרצון שלהם לעשות את זה.

ישראל אייכלר: רבותי, אנחנו מאוד מודאגים ממה שקורה במצרים בגלל היחס לישראל – זה שני דברים נפרדים.

ישראל אייכלר: אבל כשאנחנו מתבוננים בשלטון המצרי, במה שנקרא הדמוקרטיה המצרית, יש בזה משום דוגמה, או למשל או לשנינה, לגבי מה שצריך לקרות בארץ.

ישראל אייכלר: אנחנו צריכים למנוע מצב שבו הכלכלה והצמיחה יזרמו רק לקבוצות מאוד מסוימות בעם, שינסו כל הזמן לסכסך בין ציבורים בשיטת הפרד ומשול, ולהגיד, הנה, החרדים האלה הם אויבי העם; מחר הערבים הם אויבי העם, מחרתיים המתנחלים אויבי העם, ובאמצע, בינתיים, ממשיכים בכל העוולות השלטוניות, שרובן ככולן נוגעות בכל אזרח ואזרח, בלי הבדל אם הוא יהודי או ערבי, חרדי או חילוני, מתנחל או איש קיבוץ.

ישראל אייכלר: רוב הגזירות הכלכליות במדינה הזאת פוגעות בכולם; רוב העוולות השלטוניות והמשפטיות וכל העוולות הנעשות בפרקליטות נגד כל אזרח, בין שהוא נתפס בעבירה, בין שהוא שייך לאוכלוסייה זאת או אחרת, כולם סובלים מהביורוקרטיה השלטונית באותה מידה.

ישראל אייכלר: לכן צריך מאוד להיזהר, לא לחכות שיהיו הפגנות כמו בתל-אביב ומחאה חברתית וניפוצי זגוגיות של בנקים, ולא לחכות להתקוממויות אחרות והתארגנויות אנטי-שלטוניות ואנטי-ממסדיות.

ישראל אייכלר: אנחנו צריכים לאפשר לכל אזרח לחיות – יש לנו כלים טובים, שנקראים מוסדות שלטון דמוקרטיים, אסור לנו לפרק אותם, אסור לנו לתפוס נתחי שלטון של האחד על חשבון השני באופן שלא ימנע מאנשים לצאת לרחובות ומשם להכריע את הבחירות.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

אורי מקלב: תודה רבה לחבר הכנסת ישראל אייכלר.

אורי מקלב: חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה.

אורי מקלב: אחריו – חבר הכנסת מיכאל בן-ארי, ואחרון הדוברים.

אורי מקלב: שלוש דקות לרשותך, אדוני.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הצעת החוק היא חשובה ביותר, אין פה שאלה בכלל.

נסים זאב: הפיקוח האלקטרוני על משוחררים בערובה או משוחררים על-תנאי ממאסר זה דבר חיוני ביותר.

נסים זאב: אבל אני רוצה לומר, הבוקר היתה לי שיחת טלפון של אמא אחת, שאומרת שבנה עצור ומוכנים לשחרר אותו באמצעות אזיקון, אבל האזיקון הזה עולה לה כסף, עולה לה 10,000 שקל – תשמעו, רבותי – והיא חייבת להפקיד עירבון, כי אחרת לא ייתנו לבן שלה אזיקון.

נסים זאב: עכשיו, האזיקון הזה, אם לא יהיה לבן, המשמעות היא שהוא ישב בכלא.

נסים זאב: זאת אומרת, גם אם רוצים לתת לו אפשרות לצאת, אפילו לכמה שעות, ממעצר, בגלל אירוע כזה או אחר, הוא לא יכול לצאת, ולכן יש דרישה מלכתחילה – אולי כל אסיר צריך לדעת שיש פה עלויות כספיות.

נסים זאב: ואני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש, צריכים לתת את הדעת במקרים האלה, המיוחדים, כאשר מדובר במשפחות שאין להן יכולת.

נסים זאב: אותה אמא אמרה לי, אין לי יכולת, מאיפה אני אביא 10,000 שקל?

נסים זאב: אין לי.

נסים זאב: אז מה המשמעות, שהבן שלי לא יכול לצאת לחופשה?

נסים זאב: לכן אני אומר – בדיוני הוועדה – אני פונה אליך, חבר הכנסת דוד רותם, אני מבין שזה בוועדת החוקה, לא בוועדת הפנים, נכון?

אורי מקלב: לפי המלצה של השרה.

נסים זאב: אני חושב שזה בא לוועדת החוקה – – –

קריאה: ועדת מדע, ועדת מדע.

רונית תירוש: לא לא, זה היה פעמיים בוועדת המדע והטכנולוגיה.

נסים זאב: מה זה קשור לטכנולוגיה, כי זה אזיקון?

רונית תירוש: ועדת מדע.

נסים זאב: מה זה קשור?

נסים זאב: זה הרי אסירים, מה זה קשור בכלל?

רונית תירוש: אני רוצה לדבר ולהסביר.

נסים זאב: בסדר, אז יהיה במדע וטכנולוגיה.

נסים זאב: אני אומר לך, זה לא קשור בכלל לוועדת מדע.

נסים זאב: אז – אם רוצים להכניס את זה לוועדה שהיא לא רלוונטית, שיכניסו את זה.

רונית תירוש: – – –

נסים זאב: עכשיו, צריכים לתת את הדעת – אני אומר, זה לא רלוונטי, כי מדברים על האסיר, ולא מדברים על הצמיד.

נסים זאב: מי מדבר על הצמיד פה?

נסים זאב: יש אזיקון אלקטרוני.

נסים זאב: עם כל הכבוד, מדברים פה על האסיר, ועל תנאי מעצרו, ובאיזה תנאים הוא משוחרר, ובלי האזיקון הזה הוא לא יכול לצאת, אבל מדובר על האדם, ולא על המכשיר ששמים לו על היד, עכשיו.

נסים זאב: לכן אני אומר, צריכים לתת את הדעת על הנושא של העלויות ששירות בתי-הסוהר מבקש מאותן משפחות לתת את חלקן בעניין הזה.

נסים זאב: דבר נוסף, אני חוזר ואומר, אחרי כמה בקשות – לא יכול להיות שמי שנמצא במעצר על-תנאי, או קדם-מעצר, והוא נמצא במעצר-בית עם אזיקון אלקטרוני במשך שנתיים ושלוש שנים – והיה מקרה של שלוש שנים – שבית-המשפט לא ייקח בשיקול הדעת שלו שחלק מהענישה שלו זה מעצר הבית.

נסים זאב: הרי מעצר הבית הוא לא פחות חמור מאשר בית-סוהר, ואפילו יש כאלה שטוענים שזה יותר גרוע.

נסים זאב: ואני מתכוון להביא הצעת חוק בעניין הזה.

נסים זאב: אני אביא.

נסים זאב: אני אומר שאני אביא, ואני אביא בעזרת השם.

נסים זאב: דיברתי עם שר המשפטים, והוא אמר לי שיש הרבה היגיון, והשאלה היא על איזה אחוזים מדברים – האם זה ייחשב כ-25% בחלק מהמעצר שלו, דהיינו – אם הוא היה שנה עם אזיקון במעצר-בית, בית-המשפט גזר עליו שלוש שנות מאסר – לפחות שייחשב לו כשנת מאסר, אם הוא היה – כשליש לפחות.

נסים זאב: תודה לך, אדוני.

אורי מקלב: תודה רבה לחבר הכנסת נסים זאב.

אורי מקלב: חבר הכנסת מיכאל בן-ארי, בבקשה.

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, הייתי אתמול בלשכה שלי בשכונת-התקווה.

מיכאל בן-ארי: אני מגיע לשם לא כי יש לי אזיקון, אני מגיע לשם כי אני הולך לפגוש את עם ישראל ולשמוע את העניינים שלו שם.

מיכאל בן-ארי: ואתמול נכנסו אלי לא אחד ולא שניים, ואמרו לי, תראה תראה, בן-ארי, אם אנחנו היינו "צפונבונים", אם היו קוראים לי דפני ליף או סתיו שפיר, והייתי מנפץ זגוגיות, היו קוראים לזה "מחאה דמוקרטית".

מיכאל בן-ארי: אבל מכיוון שאני גר בשכונת-התקווה וקוראים לי עזרא, וקוראים לי חבושה, וקוראים לי משפחת נדב, אז מה שאני עושה – ואני סובל באמת, זה נקרא "ליל הבדולח"; וכשאני עושה אז נשיא המדינה מגנה, הכנסת כולה רותחת, ומבקשת מכולם לגנות, ומגנים את חברי הכנסת המסיתים – ההסתה, הפגנת ההסתה.

מיכאל בן-ארי: אבל אם מדובר בסטודנטים, לא חשוב שזה שם כיסוי לאנרכיסטים, לאלה שרוצים להחריב את המדינה – ואני מתכונן לאסוף כמה ציטוטים, פה, של כמה חברי כנסת שחיכו למוצאי-שבת הזה כבר שנתיים, לדם ואש, לפיצוצים של זגוגיות, למהפכה קומוניסטית מרקסיסטית כזאת, שמעלה להם את הזיכרונות של הימים טובים של מהפכות מתחילת המאה הקודמת, אולי בכל זאת נצליח להשתלט פה על המדינה.

מיכאל בן-ארי: זה עשה להם את כל החשק.

מיכאל בן-ארי: אבל מה, זו מחאה דמוקרטית.

מיכאל בן-ארי: אם הם היו חרדים, אדוני היושב-ראש, כבר היס"מ היה קורע אותם, מכניס אותם למעצרים בצורה כזאת שהיו שוכחים איך קוראים להם, קורעים להם את הבגדים, קורעים את נשמתם – אנחנו ראינו תמונות של יס"מ על מתנחלים; משכיבים בן-אדם על הרצפה, מכניסים לו אצבעות לתוך העיניים, לוחצים על העורק של הצוואר – יש תמונות.

מיכאל בן-ארי: לא שמענו פה את כל העניינים האלה, למה?

מיכאל בן-ארי: לא קוראים לך דפני ליף.

מיכאל בן-ארי: קוראים לך הרב אורי מקלב.

מיכאל בן-ארי: קוראים לך הרב אורי מקלב.

ציון פיניאן: – – – שהמחאה – – –

מיכאל בן-ארי: המחאה הדמוקרטית הם קוראים לזה.

מיכאל בן-ארי: רבותי, בואו נשים את הדברים על השולחן.

מיכאל בן-ארי: אין פה במדינה מועדפים יותר.

מיכאל בן-ארי: ואני שמח מאוד – שמח מאוד – על מה שקרה פה במוצאי-שבת, כי אני אשמח לשמוע פה את השר לביטחון הפנים, שיגיד לנו מה הנורמות.

מיכאל בן-ארי: אם לצעוד ברחובות באמצע הכביש זו דמוקרטיה – אגב, אפשרו להם את כל הפרעות האלה; אם אני הייתי צועד או אתה היית צועד באמצע כביש וחוסם אותו, זה היה הסוף שלך.

מיכאל בן-ארי: עד שהם לא ניפצו זגוגיות, עד שהם לא פרצו לבנקים, הכול היה בסדר.

מיכאל בן-ארי: מחר זה יהיה שרפה של מכוניות, מחרתיים זה ביזה של חנויות, וכל החבורה הזאת נותנת לגיטימציה.

מיכאל בן-ארי: אגב, שיעור גדול – שיעור גדול נותנים השמאל.

מיכאל בן-ארי: שאלו אותי אלף פעם: למה אתה לא מגנה שרפת מסגדים, וזה בדיוק למדתי מהשמאל.

מיכאל בן-ארי: למה, אני צריך לגנות את זה?

מיכאל בן-ארי: אני גננת?

מיכאל בן-ארי: אני צריך לגנות?

מיכאל בן-ארי: אני עדיין לא גמרתי לגנות את שרפת בתי-הכנסת בגוש-קטיף.

מיכאל בן-ארי: אני עדיין מגנה שם.

מיכאל בן-ארי: לא שמעתי אחד מהם מגנה את ההתפרעויות האלה, הכול נותנים צידוק והסברה.

מיכאל בן-ארי: כולם הפכו להיות סוג של מסבירים.

מיכאל בן-ארי: אמרתי לאנשים שלי, וגם אני מקבל המון תגובות ב"פייסבוק" על העניין הזה.

מיכאל בן-ארי: אני אומר לאנשים שלי: רבותי, תשנו את השם; קדוש זה לא in, תשנו לליף.

מיכאל בן-ארי: תשנו לליף, אז תקבלו חסינות.

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

אורי מקלב: תודה רבה לחבר הכנסת מיכאל בן-ארי.

אורי מקלב: חברת הכנסת רונית תירוש, בבקשה.

רונית תירוש: אדוני היושב-ראש, אני לא התכוונתי להגיב, אבל מאחר שנשמעו פה דרישות אחרות, היכן יתנהל הדיון בהצעת החוק הזאת, אני רוצה להזכיר שהיתה פה הוראת שעה למשך 18 חודשים מיום תחילתו של החוק המקורי, ואגב, בחוק המקורי כתוב שהוא יובא לדיון בוועדת המדע והטכנולוגיה.

רונית תירוש: הוא הוארך שם, ניתן לו תוקף של שישה חודשים נוספים, עד 16 ביולי 2011, ואז בא השר וביקש עוד ארכה, ל-15 ביולי 2012, וגם אז זה נדון בוועדת המדע והטכנולוגיה, והפעם השלישית צריכה להיות אף היא, אני חושבת, באותה ועדה שדנה בזה.

רונית תירוש: רק, אם יורשה לי לומר, זה לא רק ההיבטים המשפטיים; מדובר פה על תשתית ארגונית, לוגיסטית וטכנולוגית המאפשרת ביצוע פעולות אלה, של איזוק אלקטרוני.

רונית תירוש: נדרש מנגנון מינהלי להפסקת הפיקוח האלקטרוני במקרים המתאימים.

רונית תירוש: נדרש מנגנון ליישום והסדרת המנגנון – שוב, להפסקת הפיקוח אלקטרוני לגבי מפוקח שהפר את תנאיו.

רונית תירוש: כלומר יש פה היבטים בהחלט טכנולוגיים, ולא משנה כרגע – אני חושבת שלקחת את החוק הזה אחרי שהוא הוארך פעמיים בוועדת המדע והטכנולוגיה, ולהעביר אותו לוועדת החוקה, אני חושבת שזה לא נכון, לא ראוי.

רונית תירוש: ולכן, אני מבקשת מאדוני היושב-ראש להצביע על מה שאמרה כאן השרה לימור לבנת בסיום דבריה, שהיא מציעה להעביר את זה לוועדת המדע והטכנולוגיה.

רונית תירוש: תודה.

אורי מקלב: תודה רבה לחברת הכנסת רונית תירוש, יושבת-ראש ועדת המדע והטכנולוגיה.

אורי מקלב: ואם כך, אנחנו נעבור להצבעה, הצבעה על הצעת חוק פיקוח אלקטרוני על משוחררים בערובה ומשוחררים על-תנאי ממאסר (הוראת שעה) (תיקון מס' 2), התשע"ב–2012, בקריאה ראשונה.

אורי מקלב: מי בעד?

אורי מקלב: מי נגד?

אורי מקלב: מי נמנע?

אורי מקלב: הצבעה מס' 7 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 14 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק פיקוח אלקטרוני על משוחררים בערובה ומשוחררים על-תנאי ממאסר (הוראת שעה) (תיקון מס' 2), התשע"ב–2012, לוועדת המדע והטכנולוגיה נתקבלה.

אורי מקלב: 14 בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

אורי מקלב: לפיכך אני קובע שהצעת החוק אושרה בקריאה ראשונה ותעבור לוועדת המדע והטכנולוגיה להכנה לקראת קריאה שנייה ושלישית.

אורי מקלב: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/698).

אורי מקלב: ]

אורי מקלב: אנחנו נעבור להצעת החוק הבאה, שהיא הצעת חוק סדר הדין הפלילי (חקירת חשודים) (תיקון מס' 6) (הארכת תוקף של הוראת השעה לעניין חקירת חשוד בעבירות ביטחון), התשע"ב–2012, קריאה ראשונה.

אורי מקלב: תציג את הצעת החוק השרה לימור לבנת?

לימור לבנת: השר בני בגין.

אורי מקלב: השר בני בגין.

אורי מקלב: בבקשה – הצעת חוק סדר הדין הפלילי – במקום יעקב נאמן.

אורי מקלב: בבקשה, אדוני.

זאב בנימין בגין: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מבקש להציג את הצעת חוק סדר הדין הפלילי (חקירת חשודים) (תיקון מס' 6) (הארכת תוקף של הוראת השעה לעניין חקירת חשוד בעבירת ביטחון), התשע"ב–2012, הן בהיותי השר התורן על-פי מסורת הנהוגה כאן, והן בהיותי ממלא-מקומו של שר המשפטים בהיעדרו מן הארץ.

זאב בנימין בגין: הצעת החוק מבקשת להאריך בשנתיים נוספות את הוראת השעה הקבועה בסעיף 17 לחוק סדר הדין הפלילי (חקירת חשודים), הקובעת כי החובה לתעד חשוד בתיעוד חזותי או בתיעוד קולי לפי סעיפים 7 ו-11 לחוק לא תחול על חקירת חשוד בעבירת ביטחון.

זאב בנימין בגין: הוראת השעה של סעיף 17 לחוק נחקקה בשעתו לאחר שנמצא כי בנסיבות המיוחדות של חקירה ביטחונית שבה ההתמודדות היא עם ארגוני טרור קיצוניים ומאורגנים, תיעוד כאמור עשוי לפגוע באופן ממשי באיכות החקירה וביכולת חקירת עבירות ביטחוניות, וכך ביכולת הסיכול של איומי הטרור.

זאב בנימין בגין: הוראת השעה של סעיף 17 לחוק נקבעה תחילה למשך חמש שנים, ובהמשך הוארכה לארבע שנים נוספות, ועתידה לפוג ביום 4 ביולי 2012, בשבוע הבא.

זאב בנימין בגין: במהלך תוקפה של הוראת השעה נמצא כי בהתחשב במאפיינים המיוחדים של חקירת עבירות אלה, הוראה כאמור היא חיונית ביותר לגורמי אכיפת החוק לצורך חקירת עבירות הטרור וסיכולן וגילוי עבריינים והעמדתם לדין.

זאב בנימין בגין: יובהר כי בעניין עבירות ביטחון חקירות שמבצעת המשטרה לאחר חוק זה הן, ככלל, חקירות השלובות בחקירות הסיכול והמודיעין של שירות ביטחון כללי.

זאב בנימין בגין: נוכח האמור לעיל, ומאחר שהמצב הביטחוני שהביא לחקיקת הסעיף עומד בעינו, וכן גם הסיכונים העומדים בבסיס הצורך בהוראת השעה לא הצטמצמו מאז התיקון האחרון, מוצע לתמוך בהצעת החוק ולקבוע כי החובה לתעד חקירת חשוד בתיעוד חזותי או בתיעוד קולי, לפי סעיפים 7 ו-11 לחוק, לא תחול על חקירת חשוד בעבירות ביטחון למשך שנתיים נוספות.

זאב בנימין בגין: אדוני היושב-ראש, הקושי הטמון בהוראת השעה הזאת ברור לרבים, הוא כמעט מובן מאליו, אני מבקש להדגיש שאין כאן, לפנינו, היום בקשה או הצעה לקבוע את ההסדר הזה בחוק, אלא להמשיך בתוקפה של הוראת השעה, והפעם לא בחמש שנים ולא בארבע שנים, אלא בשנתיים בלבד.

זאב בנימין בגין: תודה, אדוני היושב-ראש.

אורי מקלב: תודה רבה לשר בני בגין.

אורי מקלב: חבר הכנסת ישראל אייכלר, בבקשה.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, יש לי שאלה אחת בחוק הזה: מה זה עבירת ביטחון?

ישראל אייכלר: יש לי חשש שיבוא יום ומישהו יחליט שנערי הגבעות עושים עבירות ביטחון.

ישראל אייכלר: – – –

ישראל אייכלר: הנה, כבר.

ישראל אייכלר: הווי אומר, שיש פה סכנה.

ישראל אייכלר: פעם היה ברור, כשהעולם היה עולם, ידעו בדיוק מה זו עבירת ביטחון.

ישראל אייכלר: אבל היום, כשכל המערכות הפוליטיות – – –

שלמה מולה: רגע, מה שנוער הגבעות עושה, זו לא עבירת ביטחון?

דוד רותם: לא.

ישראל אייכלר: אתה כבר אומר שזו עבירת ביטחון?

ישראל אייכלר: אז אולי מה שקרה בתל-אביב בהפגנה במוצאי-שבת זה עבירות ביטחוניות?

שלמה מולה: זה לא שטח כבוש.

ישראל אייכלר: חס וחלילה.

ישראל אייכלר: אני לא אסכים שתגיד, למשל, שמה שהיה בתל-אביב זה עבירות ביטחון.

ישראל אייכלר: כך, אותו דבר, נוער הגבעות, מה שהם עושים שם, זה לא עבירת ביטחון.

ישראל אייכלר: אבל מה אני אעשה אם איזה פרקליט, שבא אולי מרקע דתי ירצה להתנקם בדתל"ש, ירצה להתנקם בחבריו לשעבר, ויעבוד בפרקליטות ויחליט שזו עבירת ביטחון, מה אנחנו עושים?

שלמה מולה: נוער הגבעות – – –

ישראל אייכלר: לכן, אני מזהיר את עצמנו, את כולנו, שצריך מאוד מאוד להיזהר בשלילת זכויות אדם.

שלמה מולה: אם נכנסים לשטח צבאי, זורקים אבנים על מפקד צה"ל, זו לא עבירת ביטחון?

דוד רותם: לא.

ישראל אייכלר: אם אתה קובע שזו עבירה ביטחונית, אז אני לא מסכים שלא יצטרכו לתעד את החקירה שלו, לברר האם האיש עבר עבירה.

ישראל אייכלר: אתה הרי לא רוצה להגיע למצב, כמו שחבר הכנסת ממפלגת העבודה אמר, שצריך לירות באותם נערים.

ישראל אייכלר: אתה לא רוצה, נכון?

ישראל אייכלר: אנחנו אומרים כל הזמן שאסד הוא טובח גדול, אף שהמורדים הרגו לו עשרות ומאות חיילים.

ישראל אייכלר: אז מאוד מאוד צריך להיזהר בעניין הזה, בפרט בתקופה הזו.

ישראל אייכלר: זה נותן לי אפשרות, אדוני היושב-ראש, להתייחס להתייחסות התקשורתית.

ישראל אייכלר: בהיותי איש תקשורת, היה לי תענוג אינטלקטואלי ללמוד איך מנסחים ב"קול ישראל" ידיעה על הפגנה שהשדרנים והעיתונאים מזדהים אתה, לעומת הניסוחים שהם משתמשים בהם בהפגנות חרדים למשל, שהם מתעבים אותם.

ישראל אייכלר: ממש נדהמתי לשמוע.

ישראל אייכלר: אני הרי בעד המחאה החברתית, לפחות במה שנוגע ליוקר המחיה.

ישראל אייכלר: אני באמת חושב שיש עוולות נוראיות נגד האזרחים הפשוטים וזכותם של אזרחים להפגין בדבר הזה ואני מעריך אותם.

ישראל אייכלר: אבל ראיתי את ההתייחסות.

ישראל אייכלר: אני אתן לכם דוגמה מהזיכרון – עימות אלים של המשטרה נגד המפגינים, מפגיני המחאה, פעילי המחאה החברתית בתל-אביב, עצרו אנשים שלא עשו עוול ועכשיו המפגינים מנסים לחסום את הניידת מלבצע את המעצר, שקצינים בכירים אומרים שהוא מעצר בלתי חוקי.

ישראל אייכלר: אני כמעט מנסח מלה במלה.

ישראל אייכלר: אותו הדבר על ההפגנה בשבת, הפגנה חרדית, אחרת – לא משנה מה אני חושב על הפגנה כזו או אחרת – אומרים, מתפללים חרדים, ברגע שהחרדים מתחילים בתפילה הראשונה הם כבר מתפרעים.

ישראל אייכלר: המתנחלים, הם קודם כול מפגינים, אחרי זה, זה הופך להתפרעות, ואני מדבר בניסוח התקשורתי, זה לא חייב להיות בשטח.

ישראל אייכלר: אבל חרדים, ברגע שהם באים, זו התפרעות, ותמיד זה התפרעות של חרדים ודברי נאצה נגד שוטרים.

ישראל אייכלר: בתל-אביב גם סיפרו שהם צעקו נגד השוטרים, הם אמרו, המשטרה טוענת שהמפגינים אמרו דברי נאצה.

ישראל אייכלר: אני לא מדבר על היחס אל המפגינים, אני האחרון שיצדיק אלימות משטרתית.

ישראל אייכלר: אני חוזר ואומר, חבל שאני בודד ואני רוצה שיצטרפו אלי, שאלימות שלטונית יותר גרועה מאלימות אזרחית.

ישראל אייכלר: משום מה יש סלחנות לאלימות שלטונית.

דוד רותם: מה זה אלימות שלטונית?

ישראל אייכלר: אלימות שלטונית זה כששוטר פועל בצורה אלימה, מעבר לנדרש על-פי החוק והרבה יותר גרוע מאשר מפגין מתפרע.

ישראל אייכלר: כי הוא איש החוק.

ישראל אייכלר: הוא איש שיש לו בידיים.

ישראל אייכלר: אלימות שלטונית זה כששופט שופט אזרח שלא בצדק.

ישראל אייכלר: זה הרבה יותר גרוע מאשר אזרח שעושה עבירה שלא בצדק.

ישראל אייכלר: כשפרקליט מדינה מתעלל באנשים ומשתמש בכוחו השלטוני נגד האזרח, זה הרבה יותר גרוע מאשר עורך-דין אזרחי שמנצל את החוק להגן על לקוחו.

ישראל אייכלר: לכן אני בא ואומר שצריך מאוד מאוד להיזהר במתן הנחות למערכות השלטון כאשר מדברים על עבירות ביטחון, אלא שיש להגדיר אותן, מה הן עבירות ביטחוניות.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

אורי מקלב: תודה רבה לחבר הכנסת ישראל אייכלר, חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, רבותי חברי הכנסת, העולם נחלק, העולם הדמוקרטי, לגבי תיעוד חקירות, גם חקירות אזרחיות, פליליות.

אחמד טיבי: אבל מייד כשהוחלט לתעד חקירות, אי-אפשר להבדיל בין חקירה פלילית לחקירה ביטחונית.

אחמד טיבי: על פניו, מה הטענה של נחקרים ביטחוניים?

אחמד טיבי: שהם עוברים עינויים, שההודאה שלהם נגבית בכוח בניגוד לחוק.

אחמד טיבי: כאשר יש אפשרות לתעד, זה מוריד עד למינימום את האפשרות לענות, לבצע לחץ פיזי מאוד לא מתון, או ביטויים ורבליים אלימים, או איומים לפגוע במשפחתו של הנחקר הביטחוני.

אחמד טיבי: לכן, אדוני היושב-ראש, יש בעיה קשה עם החוק הזה והארכת הוראת השעה.

אחמד טיבי: התנגדנו לכך בעבר ואנחנו נתנגד לכך גם כיום.

אחמד טיבי: השאלה, אם רק אני מתנגד.

דוד רותם: כן.

אחמד טיבי: לכן, אני מרגיש כבוד שרק אנחנו מתנגדים, ולמה על כל פיפס של משהו, שנשמע שיקולי ביטחון, לא נשמע קול אלטרנטיבי, לא שלך, חבר הכנסת רותם, הכוונה לא אליך, משהו אמיץ.

אחמד טיבי: אמיץ – –

דוד רותם: – – –

אחמד טיבי: – – מישהו אמיץ שיאמר, למה?

אחמד טיבי: אם לתעד חקירה פלילית אזרחית, אז לתעד גם חקירה ביטחונית.

אחמד טיבי: כדי למנוע את מה שחוששים ממנו מבקשי ההצעה.

אחמד טיבי: מה שעומד מאחורי הקונספט, הרי זה למנוע עינויים, למנוע הטיה, למנוע לחץ, למנוע השפלות.

אחמד טיבי: הדברים האלה יכולים להימנע אם יהיה תיעוד, אבל של כולם.

אחמד טיבי: בכלל במדינה הזאת, לא הכול זה כולם.

אחמד טיבי: יש קבוצה שהיא מועדפת ויש קבוצה שהיא מופלית.

אחמד טיבי: החוק הזה וצו השעה, הוראת שעה, נופלת באותה קטגוריה של יש מי שמגיע להם ומי שמגיע להם יותר, ויש מי שמתייחסים אליהם בצורה חריגה ומי שלא מטים אוזן וקשב לצרכים האישיים, האנושיים והזכויות שלהם, אדוני היושב-ראש.

אורי מקלב: תודה רבה לך, חבר הכנסת אחמד טיבי.

אורי מקלב: אם כך, נעבור להצבעה.

אורי מקלב: הצבעה על הצעת חוק סדר הדין הפלילי (חקירת חשודים) (תיקון מס' 6) (הארכת תוקף של הוראת השעה לעניין חקירת חשוד בעבירות ביטחון), התשע"ב–2012, בקריאה ראשונה.

אורי מקלב: מי בעד?

אורי מקלב: מי נגד?

אורי מקלב: מי נמנע?

אורי מקלב: הצבעה מס' 8 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 11 נגד – 1 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק סדר הדין הפלילי (חקירת חשודים) (תיקון מס' 6) (הארכת תוקף של הוראת השעה לעניין חקירת חשוד בעבירות ביטחון), התשע"ב–2012, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

אורי מקלב: בעד – 11, מתנגד אחד, אין נמנעים.

אורי מקלב: לפיכך אני קובע שהצעת החוק הזו אושרה בקריאה ראשונה והיא תעבור לוועדת החוקה, חוק ומשפט לקראת קריאה שנייה ושלישית.

אחמד טיבי: הכבוד כולו שלי, שאני לבד.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אורי מקלב: הודעה לסגן מזכירת הכנסת.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק הנפט (תיקון מס' 6), התשע"ב–2012, שהחזירה ועדת הכלכלה של הכנסת.

נאזם בדר: תודה.

אורי מקלב: תודה לסגן מזכיר הכנסת.

אורי מקלב: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/695).

אורי מקלב: ]

אורי מקלב: הצעת חוק השיפוט הצבאי (תיקון מס' 67) (פיצוי לנאשם שזוכה), התשע"ב–2012, קריאה ראשונה – יציג השר זאב בנימין בגין.

אורי מקלב: בבקשה.

שלמה מולה: בבקשה, אדוני.

זאב בנימין בגין: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מתכבד להביא לאישור מליאת הכנסת בקריאה ראשונה את הצעת חוק השיפוט הצבאי (פיצוי לנאשם שזוכה), התשע"ב–2012.

זאב בנימין בגין: מדובר בתיקון נקודתי בחוק השיפוט הצבאי.

זאב בנימין בגין: הוראת סעיף 490 לחוק זה קובעת כי זוכה נאשם והערכאה השיפוטית שהחליטה על הזיכוי ראתה שלא היה יסוד לאשמה, או שהיו נסיבות אחרות המצדיקות זאת, רשאית היא לצוות, במעמד מתן הכרעת הדין, כי הצבא ישלם לנאשם הוצאות הגנתו ופיצוי על מעצרו או מאסרו בשל ההאשמה שממנה זוכה.

זאב בנימין בגין: הסכום המרבי של הפיצויים נקבע בחוק העונשין בהסדר מקביל שקיים לגבי מערכת בתי-המשפט האזרחיים.

זאב בנימין בגין: עוד קובע הסעיף, כי אם בית-הדין המזכה לא דן בנושא הפיצויים בעת הכרעת הדין, רשאי הנאשם, בתוך 60 ימים מאותו מועד, לבקש מנשיא בית-הדין המזכה להורות על קיום דיון בבקשה.

זאב בנימין בגין: הדיון יתקיים בפני מותב בית-הדין שפסק בעניינו או בפני מותב אחר שיורכב לעניין זה על-ידי נשיאו.

זאב בנימין בגין: מהוראה זו עולה כי נאשם שזוכה בבית-דין צבאי, רשאי להגיש בקשה לפיצוי בגין זיכוי בתוך 60 ימים מזיכויו.

זאב בנימין בגין: בהסדר האזרחי בחוק העונשין לא קיימת מגבלת זמן כזו.

זאב בנימין בגין: בפרשה מסוימת שהגיעה להכרעת בית-הדין הצבאי לערעורים, המליץ בית-הדין כי ראוי שתיקבע בחקיקה ראשית הוראה המקנה לבית-הדין הצבאי שיקול דעת לאפשר הארכת מועד להגשת בקשה לפיצוי, מטעמים מיוחדים שיירשמו.

זאב בנימין בגין: לפיכך, מוצע להסמיך את נשיא הערכאה השיפוטית המזכה להורות על קיום דיון בבקשת הנאשם לפיצוי, אף אם הוגשה לאחר 60 ימים, וזאת מטעמים מיוחדים שיירשמו.

זאב בנימין בגין: כמו כן, מוצע לאפשר לקיים את הדיון בבקשת הנאשם לזיכוי, בנוסף לאפשרות הדיון בפני הרכב אחר של בית-הדין, גם בפני אב בית-הדין של ההרכב שפסק בעניינו של הנאשם, וזאת כאשר קיים קושי בזימון שופטי הצד שאינם משפטאים אשר ישבו בהרכב המקורי, או בפני דן יחיד שהוא שופט צבאי משפטאי אחר.

זאב בנימין בגין: אני מבקש כי הצעת החוק הזאת תאושר ותועבר לדיון בוועדת החוץ והביטחון של הכנסת.

זאב בנימין בגין: תודה, אדוני היושב-ראש.

שלמה מולה: תודה רבה, אדוני.

שלמה מולה: להצעת החוק – כמה דוברים שנרשמו.

שלמה מולה: הראשון ביניהם הוא חבר הכנסת ישראל אייכלר – אני לא רואה אותו.

שלמה מולה: נסים זאב – אני לא רואה אותו.

שלמה מולה: מיכאל בן-ארי – אני לא רואה אותו.

שלמה מולה: לכן אנחנו עוברים להצבעה.

שלמה מולה: רבותי, כבוד השר, נא להצביע.

שלמה מולה: בבקשה.

שלמה מולה: אני רק אמתין שהשר יתקרב למקומו.

שלמה מולה: בבקשה.

שלמה מולה: הצבעה מס' 9 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 8 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק השיפוט הצבאי (תיקון מס' 67) (פיצוי לנאשם שזוכה), התשע"ב–2012, לוועדת החוץ והביטחון נתקבלה.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, אני הצבעתי בטעות אצל מגלי והבה.

שלמה מולה: מאה אחוז.

שלמה מולה: נרשום את זה תיכף.

שלמה מולה: שמונה בעד, אין מתנגדים.

שלמה מולה: הצעת החוק עברה.

שלמה מולה: היא תמשיך להמשך דיון בוועדת חוץ וביטחון.

שלמה מולה: חבר הכנסת יואל חסון אומר שהוא הצביע בטעות במקומו של?

יואל חסון: מגלי והבה.

שלמה מולה: מגלי והבה.

שלמה מולה: האמת היא, נראה שאתה לא הצבעת, אפילו נמנע.

שלמה מולה: אבל זה בסדר, נרשום בפרוטוקול.

איתן כבל: זה לא נמנע, זה נוכח.

שלמה מולה: נוכח.

שלמה מולה: מאה אחוז.

יואל חסון: ניסיתי לתקן תוך כדי – – –

שלמה מולה: אין בעיה.

שלמה מולה: תודה רבה.

שלמה מולה: [מס' כ/471; "דברי הכנסת", חוב' כ"ט, עמ' 29299; נספחות.

שלמה מולה: ]

שלמה מולה: אנחנו ממשיכים בסדר-היום, חברים.

שלמה מולה: הצעת החוק הבאה היא הצעת חוק לתיקון פקודת בתי-הסוהר (מס' 44), התשע"ב–2012, קריאה שנייה ושלישית.

שלמה מולה: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה אמנון כהן.

שלמה מולה: אבל אני מבין שבמקומו יציג – – –

דוד אזולאי: אני לא חבר ועדת הפנים, אז אני לא יכול להציג.

שלמה מולה: אכן.

שלמה מולה: מי מציג את הצעת החוק?

קריאה: אמנון כהן.

קריאה: אבל הוא נפל במדרגות כנראה.

איתן כבל: ממלא-מקום יכול להציג?

שלמה מולה: ממלא-מקום, אוקיי.

קריאה: הנה, הנה.

שלמה מולה: הנה, הנה.

שלמה מולה: חבר הכנסת אמנון כהן, בבקשה, נא להציג את הצעת החוק.

שלמה מולה: אמרו לנו שאתה כמעט נפלת במדרגות.

שלמה מולה: בבקשה, אדוני.

אמנון כהן: אתה תמיד תוכל להחליף אותי, ידידי היקר איתן, במסירות ונאמנות.

אמנון כהן: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, אני מתכבד להביא בפני הכנסת לקריאה שנייה ולקריאה שלישית את הצעת החוק לתיקון פקודת בתי-הסוהר (מס' 44), התשע"ב–2012, שיזמתי יחד עם חברי הכנסת דוד אזולאי, משה גפני, מג'אדלה, מקלב וחנין.

אמנון כהן: רובם היו יושבי-ראש ועדה, שהחלפתי אותם, והיו בכל מיני מושבי הכנסת, ובעצה אחת אמרנו שצריכים לתקן את החוק הזה.

אמנון כהן: סעיף 71 לפקודת בתי-הסוהר מסמיך את השר לביטחון פנים למנות מבקרים רשמיים בבתי-הסוהר.

אמנון כהן: סעיף 72 לפקודה קובע מבקרים רשמיים מכוח כהונתם – שופטי בית-המשפט העליון, היועץ המשפטי לממשלה, וכן שופטי בתי-המשפט המחוזיים ובתי-משפט השלום בבתי-הסוהר שבתחומי סמכותם.

אמנון כהן: למבקרים הרשמיים, הן אלה הממונים על-ידי השר והן אלה שמכוח כהונתם, סמכויות זהות.

אמנון כהן: הם רשאים להיכנס בכל עת לכל בית-סוהר בישראל, לבקר בו ולבדוק את התנאים שבו, את דרכי הטיפול באסירים ואת ניהולו התקין של בית-הסוהר.

אמנון כהן: במהלך דיוני ועדת הפנים והגנת הסביבה לאורך השנים התעורר הצורך בהידוק הפיקוח הפרלמנטרי על בתי-הסוהר.

אמנון כהן: הצעת החוק נועדה לתת ביטוי לצורך זה באמצעות קביעת יושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה של הכנסת ויושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת, כמבקרים רשמיים בבתי-הסוהר, שיוענקו להם הסמכויות הקבועות בפקודת בתי-הסוהר.

אמנון כהן: במהלך הדיונים בהצעת החוק סוכם עם שירות בתי-הסוהר, כי כדי לייעל את כניסת ראשי הוועדות לבית-הסוהר ינפיק השירות תעודה מיוחדת הן ליושב-ראש ועדת הפנים והן ליושב-ראש ועדת החוקה, זאת מאחר שבניגוד לשופטים המציגים תעודת שופט כדי להיכנס לבית-הסוהר, לראשי הוועדות אין תעודות מיוחדות המעידות על תפקידם.

אמנון כהן: על כן צוין בחוק כי הכניסה לבתי-הסוהר תהיה לאחר הצגת תעודה מתאימה.

אמנון כהן: אדגיש כי אין בכך כדי ליצור הבחנה בין המבקרים הרשמיים השונים, והסמכויות הנתונות לכל המבקרים הרשמיים באשר הם – זהות.

אמנון כהן: כן עוגן בהצעת החוק ההסדר הקיים, שלפיו בכל בית-סוהר תהיה רשימה עדכנית של המבקרים הרשמיים שמינה השר ושל בעלי התפקידים שהם מבקרים רשמיים מכוח כהונתם.

אמנון כהן: אני רק רוצה לציין שהחוק הראשון שהגשתי, לקריאה טרומית ולקריאה ראשונה, דיבר על אישור רק ליושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה, וחברי לסיעה ויושב-ראש הוועדה הקודם, חבר הכנסת דוד אזולאי, ציין בוועדה שלא מן הנמנע שצריך לתת אישור כזה גם ליושב-ראש ועדת החוקה, כי יש ממשק בנושאים מסוימים, והרבה מאוד חוקים בנושא הזה גם נדונים בוועדת החוקה.

אמנון כהן: לכן לא מן הנמנע, וגם יש לו הצעת חוק קודמת, הוא אמר, שהיתה כאן בכנסת בקדנציה הקודמת.

אמנון כהן: אני רוצה להודות למשרד לביטחון פנים, שהיה קשוב ונענה לבקשתנו, ואכן גם יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט יהיה מבקר רשמי מכוח החוק הזה.

אמנון כהן: היתה גם הסתייגות של חבר הכנסת גאלב מג'אדלה, סגן יושב-ראש הכנסת, שאמר שאולי ניתן לכל חבר כנסת להיות מבקר רשמי.

אמנון כהן: בשלב הזה – כמובן, אני מבחינתי הייתי שמח לכך, אבל אין הסכמה של המשרד לביטחון הפנים ושל כולם.

אמנון כהן: לכן אמרנו שנעביר את הצעת החוק הזאת בתיאום.

אמנון כהן: אני חושב שבשיטה הזאת שעכשיו נסמיך את שני יושבי-ראש הוועדות, ובעתיד גם נקיים הידברות עם המשרד לביטחון פנים, שבעתיד גם חברי כנסת יוכלו להיות מבקרים רשמיים – אנחנו נשמח על כך כמובן.

אמנון כהן: אבל כרגע אני מבקש להוריד את ההסתייגות של חבר הכנסת גאלב מג'אדלה, אם כי הוא אמר – – –

שלמה מולה: אתה אומר שההסתייגות שלו תידון במסגרת אחרת.

אמנון כהן: לא.

אמנון כהן: הוא ביקש להעלות את זה כאן.

אמנון כהן: אני לא יודע אם בסוף הוא יצביע או לא יצביע על זה.

שלמה מולה: אתה רוצה להצביע?

אמנון כהן: אם הוא כאן, אני לא יודע.

אמנון כהן: אם הוא כאן.

אמנון כהן: הוא לא נמצא פה כרגע.

שלמה מולה: רק רגע.

שלמה מולה: כרגע הוא לא נמצא.

שלמה מולה: אם הוא יהיה?

אמנון כהן: אם הוא יהיה, אין לי בעיה שינמק.

אמנון כהן: ואנחנו נצטרך להפיל את זה, כי אנחנו הסכמנו עם הממשלה שכרגע לא נעביר בהסתייגויות.

אמנון כהן: הבקשה של חבר הכנסת אזולאי היא – – –

שלמה מולה: בקיצור, הממשלה מתנגדת?

אמנון כהן: שנייה.

אמנון כהן: הבקשה של חבר הכנסת אזולאי, שיושב-ראש ועדת החוקה יהיה גם מבקר רשמי, כן הגיעה בהסכמה, לכן זה לא בא כהסתייגות, כי זה נכנס לגוף החוק.

אמנון כהן: לכן פה אנחנו השגנו הישג, וכרגע נפיל את ההסתייגות אם הוא יהיה כאן.

אמנון כהן: אם הוא לא יהיה כאן, אז אין הסתייגות.

אמנון כהן: להצעת החוק הוגשה הסתייגות אחת.

אמנון כהן: אבקש מחברי הכנסת לדחות את ההסתייגות ולאשר את הצעת החוק בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

שלמה מולה: תודה רבה.

שלמה מולה: אכן, המסתייג לסעיף 1, חבר הכנסת גאלב מג'אדלה, איננו.

שלמה מולה: אני עובר להסתייגות של חבר הכנסת דוד אזולאי.

שלמה מולה: חמש דקות בבקשה.

שלמה מולה: אחר כך נעבור להצבעה על החוק.

שלמה מולה: ההצבעה – כהצעת הוועדה.

שלמה מולה: בבקשה, אדוני.

שלמה מולה: לרשותך חמש דקות.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, אני לא אנצל את חמש הדקות, אני אשתדל לעשות את זה בפחות זמן.

דוד אזולאי: אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, החוק הזה בא לעולם בגלל מצב שהיה – כאשר יש כמה גורמים, ביניהם שופטים, שהיתה להם הזכות לקבל תעודת מבקר רשמי בבתי-הסוהר.

דוד אזולאי: לצערי הרב, פרט לשופט אחד אף אחד לא מנצל את הזכות הזאת, ואני חושב שראוי הוא שהשופטים ינצלו את הזכות הזאת.

דוד אזולאי: פניתי וביקשתי בזמני, ללא חקיקה, לאפשר ליושב-ראש ועדת הפנים וליושב-ראש ועדת החוקה אישור של מבקר רשמי.

דוד אזולאי: לצערי הרב, אחרי התכתבות ענפה של היועץ המשפטי של הכנסת, יושב-ראש הכנסת, לא הצלחנו בכך, והנה, הגענו לקדנציה הנוכחית, וחברי חבר הכנסת אמנון כהן העלה את הצעת החוק, ואכן, במסגרת הדיונים לקראת קריאה שנייה ושלישית ביקשתי להוסיף הסתייגות שמדברת על כך שלא רק יושב-ראש ועדת הפנים, שעוסק בענייני שירות בתי-הסוהר ואסירים, אלא גם יושב-ראש ועדת החוקה.

דוד אזולאי: לשמחתי הרבה, המשרד לביטחון פנים נענה לבקשתי, והתוספת הזאת נכנסה כחלק אינטגרלי של החוק, שגם יושב-ראש ועדת הפנים וגם יושב-ראש ועדת החוקה יוכלו להיות מבקרים רשמיים, והדבר החשוב ביותר – שחברי הכנסת, ראשי הוועדות האלה, יוכלו להיכנס בכל עת לבית-הסוהר לביקור, ללא תיאום מראש, אלא פשוט להתייצב ולעשות את זה.

דוד אזולאי: אני חושב שזה דבר ראוי ומבורך, ובכך אנחנו מגבירים את הפיקוח הפרלמנטרי על שירות בתי-הסוהר, שזה חלק מתפקידנו.

דוד אזולאי: אני מאוד מקווה ששני ראשי הוועדות, לדורות הבאים, בעזרת השם, ינצלו את הזכות הזאת וימלאו את תפקידם הפרלמנטרי, וילכו לבקר בבתי-הסוהר, לראות מה נעשה שם ולדווח לוועדות שלהם.

אורלי לוי אבקסיס: ביקורי פתע?

דוד אזולאי: כן, ודאי, זה המעלה, שהוא לא צריך לבקש.

דוד אזולאי: הוא יכול להתייצב בשערי בתי-הסוהר, לשלוף את התעודה, והוא יוכל להיכנס בכל עת ובכל שעה, בדיוק כמו אותו שופט או כמו נציג הסניגוריה הציבורית ואחרים.

דוד אזולאי: אני חושב שזה תוספת חשובה מאוד.

דוד אזולאי: נכון שחבר הכנסת גאלב מג'אדלה ביקש בצורה גורפת על כל חברי הכנסת; אני חושב שבעניין הזה צריכים להיות קצת זהירים, ולא הייתי הולך כל כך רחוק בשלב ראשון.

דוד אזולאי: בואו נראה קודם כול ששני ראשי הוועדות אכן פועלים ועושים את תפקידם בעניין הזה, בבוא הזמן תמיד נוכל להרחיב.

שלמה מולה: מאה אחוז.

אורלי לוי אבקסיס: – – – גם מוסדות אחרים, כמו הרווחה – – –

שלמה מולה: אין אפשרות לקיים על זה דיון.

דוד אזולאי: חברת הכנסת אורלי אבקסיס, יש כלל שאומר: תפסת מרובה לא תפסת.

דוד אזולאי: מה שאני מציע, בואו כרגע נסתפק בהצעה שיש בעניין הזה.

דוד אזולאי: ראוי המשרד לביטחון פנים להערכה על כך שהוא תמך בשתי ההצעות האלה.

דוד אזולאי: אני מברך את יושב-ראש ועדת הפנים ואת היועץ המשפטי עידו, שבאמת פעלו בעניין זה, ואכן, בתוך זמן קצר החוק הזה מגיע היום לקריאה שנייה ושלישית.

דוד אזולאי: תודה רבה, אדוני.

שלמה מולה: תודה רבה, אדוני.

שלמה מולה: אנחנו עוברים להצבעה, מאחר שאין הסתייגויות.

שלמה מולה: חבר הכנסת אזולאי ניצל את רשות הדיבור שלו.

שלמה מולה: אנחנו עוברים להצבעה.

שלמה מולה: רבותי, נא להצביע.

שלמה מולה: הצבעה מס' 10 בעד סעיפים 1–2 – 10 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–2 נתקבלו.

שלמה מולה: עשרה בעד, אין מתנגדים.

שלמה מולה: הצעת החוק לתיקון פקודת בתי-הסוהר (מס' 44), התשע"ב–2012, עברה בקריאה שנייה.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, האם להצביע בקריאה שלישית?

שלמה מולה: כן.

שלמה מולה: אכן, ממשיכים להצביע.

שלמה מולה: נא להצביע.

שלמה מולה: בבקשה.

שלמה מולה: הצבעה מס' 11 בעד החוק – 11 נגד – אין נמנעים – אין חוק לתיקון פקודת בתי-הסוהר (מס' 44), התשע"ב–2012, נתקבל.

שלמה מולה: 11 בעד, אין מתנגדים.

שלמה מולה: הצעת החוק לתיקון פקודת בתי-הסוהר (מס' 44), התשע"ב–2012, עברה בקריאה שלישית והיא נכנסת לספר החוקים.

שלמה מולה: האם אדוני מעוניין לברך?

שלמה מולה: בבקשה, אדוני.

אמנון כהן: ודאי, ודאי.

אמנון כהן: תודה רבה לחברי הכנסת שתמכו בהצעת החוק.

אמנון כהן: אני גם רוצה להודות למשרד לביטחון פנים שתמך בהצעת חוק חשובה זו; כמובן, לצוות המקצועי של הוועדה, לייעוץ המשפטי, למירי, לעידו, למתמחים שלנו וכל הצוות, למנהלת הוועדה, שבאמת עושים עבודה רבה, ובשקט ובמקצועיות; גם ליושב-ראש מנהל הדיון, יישר כוח לך, גם המזכירות, גם הנשיאות, ששמתם את זה על סדר-היום; כבוד המזכיר, תודה רבה.

אמנון כהן: כותבת הפרוטוקול, תודה רבה לך שאת כותבת את כל המלים האלה, אף אחד לא רואה את העבודה שלהם, יישר כוח לכם על כל העבודה שאתם עושים.

אמנון כהן: תודה רבה.

שלמה מולה: תודה רבה, אדוני.

שלמה מולה: אנחנו מודים לך, הצעת חוק חשובה.

שלמה מולה: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/476).

שלמה מולה: ]

שלמה מולה: אנחנו עוברים לסדר-היום: הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון מס' 71) (פומביות הדיון בעבירות אלימות במשפחה), התשע"ב–2012, של חברות הכנסת נינו אבסדזה, זהבה גלאון, עינת וילף, שלי יחימוביץ ומירי רגב – לקריאה ראשונה.

שלמה מולה: תציג את הצעת החוק חברת הכנסת נינו אבסדזה.

שלמה מולה: בבקשה, גברתי.

שלמה מולה: נא להציג את החוק.

שלמה מולה: אחר כך יש כמה דוברים, ונעבור להצבעה.

נינו אבסדזה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אנחנו בהצעת החוק הזאת מבקשים להסמיך את בית-המשפט לאפשר דיון בדלתיים סגורות בעבירות שעניינן אלימות במשפחה.

נינו אבסדזה: במצב הנוכחי נאלצות מתלוננות שנפגעו על-ידי בני-זוגן למסור את עדותן בפני אולם מלא, לתאר את מערכת היחסים האינטימיים עם בני-זוגן ולפרט לפרטי פרטים כל מה שהן עברו, בעצם כל מעשי האלימות, באולם מלא, שזה מצד אחד פגיעה קשה קודם כול בפרטיות של המתלוננת, ומצד שני, שלדעתי זה עוד יותר מפחיד, זה עלול להרתיע מתלוננות מלהגיש תלונה נגד הפוגע.

נינו אבסדזה: זה המצב הנוכחי.

נינו אבסדזה: הצעת החוק הזאת נולדה מצורך אמיתי.

נינו אבסדזה: אנחנו מסתכלים על אותן נשים שמגיעות לבית-המשפט – יש להן על מה להתלונן, יש להן מה לספר, אבל הן מוצאות את עצמן בסיטואציה – מקום מלא, זהותן גלויה לחלוטין, אנשים שמכירים ולא מכירים אותן, בהרבה מקרים יש להן גם ילדים, והן אמורות לעמוד שם ולספר דברים שלפעמים – ושמעתי הרבה מתלוננות שאומרות, לא רק לבית-משפט קשה לנו לספר – ואנחנו כן מוכנות לספר, אלא לאמא שלנו קשה לנו לספר.

נינו אבסדזה: זה בהחלט עלול – וזה קורה – זה מה שקורה במציאות, אדוני היושב-ראש – זה מרתיע חלק מהמתלוננות, שהן יום-יום, בעצם, חוות את האלימות במשפחה – הן לא רוצות להגיע למצב שכל העולם שומע בפרטי פרטים מה הן עוברות בבית ובמשפחה.

נינו אבסדזה: בזה החוק, שאנחנו מבקשים כמובן לתמוך בו, אמור להילחם.

נינו אבסדזה: מה שאנחנו רוצים, קודם כול, לא עובר כמעט יום שאנחנו לא רואים ולא שומעים על עוד ועוד אלימות במשפחה.

נינו אבסדזה: יש לי כמה דוגמאות רק מהשבוע האחרון.

נינו אבסדזה: כל פעם ביום האשה הבין-לאומי אנחנו אומרים, איך זה יכול להיות שמשנה לשנה קורבנות אלימות במשפחה, המספר שלהן רק הולך וגדל?

נינו אבסדזה: זה לא יכול להיות, זה לא אמור לקרות בעולם הנאור, אבל זה קורה אצלנו.

נינו אבסדזה: תסתכלו, רק השבוע, בשבוע האחרון, גבר שהוגש נגדו כתב-אישום חנק את אשתו, תקף אותה מינית, ערף את ראשה, והכול קורה כשהילדים בבית.

נינו אבסדזה: אלה דוגמאות רק מהשבוע האחרון.

נינו אבסדזה: לפני שבוע הורשע גבר שחתך את פניה של אשתו, פצע אותה באורח קשה, משום שהיא התלוננה על אלימות מצדו במשטרה.

נינו אבסדזה: את התקיפה הוא ביצע בעת שהוא בעצמו נמצא תחת צו הרחקה.

נינו אבסדזה: לפני שבוע נעצר אב לעשרה לאחר שהגישו נגדו תלונה בני משפחה על כך שהוא מתעלל באשתו, שהוא מרביץ לה והוא דורש ממנה – לא נעים שאני מפרטת את זה – דרש ממנה שלעיני הילדים היא תלך יחד אתו לחדר שינה כדי לקיים אתו יחסי מין.

נינו אבסדזה: זה הכול מה שאנחנו רואים בשבוע האחרון.

נינו אבסדזה: והמקרה אולי אחד הנוראים, היום הוגש כתב אישום נגד אב לשישה מקריית-מלאכי על כך שאנס את אשתו, איים לרצוח אותה והצליף בחגורה בילדים.

נינו אבסדזה: כל המקרים האלה, האחד אחרי השני – אני לא רוצה להגיד שהצעת החוק שלנו יכולה למנוע את כל המקרים האלה, זו לא רק ההרתעה, אנחנו יודעים על זה, אנחנו מדברים; זו לא רק ההרתעה, אבל בהחלט יכולים להרתיע את אותם בני-זוג אלימים שיודעים היטב שהאשה לא תלך ולא תתלונן מכיוון שיש לה בעיה של פומביות הדיון.

נינו אבסדזה: בגלל זה, חברים, אני בהחלט קוראת לכם לתמוך בחוק הזה, כדי שכל – אני יכולה להמשיך את השורה הזאת רק של השבוע ולהגיע לחודש, אבל אין צורך.

נינו אבסדזה: אני רוצה שהדברים הנוראיים האלה, אולי עדיף שנשמע מעל דוכן הכנסת – שזה קורה כמובן – אבל אם זה מגיע לבית-משפט – – –

שלמה מולה: נדמה לי שגם על-פי החוק הקיים דיונים בענייני משפחה – – –

אורלי לוי אבקסיס: אם יש בקשה מיוחדת.

שלמה מולה: אם יש בקשה.

נינו אבסדזה: אם יש בקשה מיוחדת.

נינו אבסדזה: זאת אומרת, התהליך הוא בדיוק הפוך, אדוני היושב-ראש.

נינו אבסדזה: מה שאנחנו רוצים הוא שיהיה מאחורי דלתיים סגורות, אלא אם כן – זאת אומרת הפוך – בית-משפט יחליט אחרת.

שלמה מולה: מאה אחוז, אוקיי.

נינו אבסדזה: יש כאלה שאומרים שמצד אחד אנחנו סוגרים את הדלתות, ויכול להיות שפומביות הדיון ושזה יתפרסם בתקשורת – זה יהיה הרתעה, אבל לדעתי, הרתעה הרבה יותר גדולה היא בהחלט לאותם אנשים במשפחה, אותם גברים שיודעים שהאשה לא תלך להתלונן.

נינו אבסדזה: בגלל זה אני אומרת, אנחנו נדבר על זה פה, אבל שלנשים תהיה אפשרות להעיד ולדבר על זה מאחורי דלתיים סגורות.

שלמה מולה: מאה אחוז.

נינו אבסדזה: תודה רבה.

שלמה מולה: טוב.

שלמה מולה: תודה רבה, גברתי.

שלמה מולה: אנחנו ממשיכים בדיון.

שלמה מולה: יש כמה נרשמים להצעת החוק מאחר שזו הצעת חוק לקריאה ראשונה.

שלמה מולה: ראשונת הדוברים, חברת הכנסת עינת וילף – אני לא רואה אותה.

שלמה מולה: אחריה חבר הכנסת ישראל אייכלר – אני לא רואה גם אותו.

שלמה מולה: לכן אנחנו עוברים להצבעה.

שלמה מולה: רגע, סליחה, רק רגע – האמת שזה מה שרשום לי, אבל יש נרשמים נוספים.

שלמה מולה: אני מסתכל ברשימה הלא-נכונה.

שלמה מולה: אוקיי, חבר הכנסת נסים זאב – איננו.

שלמה מולה: חבר הכנסת בן-ארי מיכאל תמיד פה.

שלמה מולה: בבקשה, אדוני.

שלמה מולה: בבקשה, אדוני, ואחריו – חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

שלמה מולה: בבקשה, אדוני, שלוש דקות לרשותך, בסדר?

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני השר, ברשות המציעה אני רוצה להתייחס לנושא שהיום עלה כשהייתי בוועדת הכספים.

מיכאל בן-ארי: היה דיון מאוד ארוך בוועדת הכספים היום לגבי התקציב הדו-שנתי, האם יהיה תקציב דו-שנתי, האם יהיה תקציב שנתי.

מיכאל בן-ארי: זו ועדה משותפת של ועדת חוקה וועדת כספים.

מיכאל בן-ארי: ואז עולה שוב ושוב המציאות שבתקציב הבא יש חורים – – –

שלמה מולה: רגע, אני מניח שאתה עלית לדבר על החוק או על משהו אחר?

מיכאל בן-ארי: אני יכול לדבר על מה שאני רוצה, כבודו.

שלמה מולה: אה, הבנתי אותך.

שלמה מולה: טוב, בבקשה.

שלמה מולה: אני רק רציתי – – –

מיכאל בן-ארי: לא, אני תומך בנינו, מה יש לי – מי יכול נגד נינו?

מיכאל בן-ארי: מי יכול נגד נינו?

שלמה מולה: טוב.

מיכאל בן-ארי: אבל, ברשותכם, אני רוצה לדבר על זה שאמרו שבתקציב יש חורים מאוד מאוד גדולים ולכן השנה יהיו גזירות קשות ביותר על הציבור.

מיכאל בן-ארי: דיברתי קודם באחד הנאומים שלי על מבקר המדינה.

מיכאל בן-ארי: אז כמובן, אפשר להאשים בחור בתקציב את המשבר באירופה, כל מיני דברים חיצוניים, אבל אני רוצה להעלות רעיונות נוספים איך אנחנו מגיעים לחור בתקציב, או לשאול את השאלה הקשה ביותר: כמה זה עולה לנו?

מיכאל בן-ארי: או כמה זה עלה לנו?

מיכאל בן-ארי: ואני חוזר שוב לתוכנית המטורפת שקראו לה "תוכנית ההתנתקות", שהבטיחו לנו פה שגשוג כלכלי, הבטיחו לנו פה הכרה מדינית בין-לאומית, מעמדה המדיני של מדינת ישראל יעלה פלאים, הבטיחו פה שקט ושלווה.

מיכאל בן-ארי: רבותי, הרבה דברים קיבלנו אבל אף אחד מהדברים האלה, לא שקט ושלווה, לא קיבלנו מעמד מדיני.

מיכאל בן-ארי: מה עשתה לנו ה"מרמרה"?

מיכאל בן-ארי: רבותי, אני רוצה לדבר גם כן על ההיבט הכלכלי.

מיכאל בן-ארי: כמה זה עולה לנו?

מיכאל בן-ארי: כמה עולה לנו ההתנתקות?

מיכאל בן-ארי: בואו ניקח רק סעיף אחד, סעיף המיגונים והמיגוניות בכל מה שנקרא עוטף-עזה.

מיכאל בן-ארי: כל האוויליות הזו.

מיכאל בן-ארי: אני נוסע מדי פעם לדרום, יש לי משפחה בכפר-מימון, יש שם בניינים.

מיכאל בן-ארי: כפר-מימון הוא יישוב ותיק, כמעט בן 50 שנה, גני-הילדים אלה בניינים שבנו פעם.

מיכאל בן-ארי: כדי למגן את גני-הילדים בנו להם סוג של מבצרי בטון שעומדים על עמודים כמו בימים ההם – – –

רחל אדטו: אדוני היושב-ראש, תסתכל על השעון.

מיכאל בן-ארי: בסדר.

מיכאל בן-ארי: ושימו לב, "קסאם" אחד שייפול ליד, את כל הבטון הזה, כל מה שעלה, יפיל על הגן עם הילדים.

מיכאל בן-ארי: אווילות יש, טיפשות יש, בזבוז כספי ציבור.

מיכאל בן-ארי: ולאן נעלם הכסף?

מיכאל בן-ארי: עוד לא התחלתי לדבר על הבלוף שנקרא "כיפת ברזל", ועל זה נדבר בהזדמנות אחרת.

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

שלמה מולה: תודה רבה לך, אדוני.

שלמה מולה: האמת היא שאני חיפשתי את הקשר בין נאומך לחוק, לא הצלחתי, אבל איכשהו קשרתי בעקיפין.

שלמה מולה: אבל זה בסדר.

מיכאל בן-ארי: נו, תספר לנו איך, בוא תספר לנו איך.

שלמה מולה: אנחנו עוברים לחברת הכנסת אורלי.

שלמה מולה: בבקשה, גברתי, גם לך שלוש דקות; אחרונת הנואמים ונעבור להצבעה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ובעיקר חברתי חברת הכנסת נינו אבסדזה, ראשית אני רוצה לברך על הצעת החוק הזו.

אורלי לוי אבקסיס: אני חושבת שיש בה הרבה מן החוכמה והרגישות – – –

שלמה מולה: נכון, בהחלט.

אורלי לוי אבקסיס: כי כמי שמתעסקת בנושאים גם של ילדים בסיכון וגם בחלק מהמקרים בפגיעות בתוך המשפחה – ישנו חסם פסיכולוגי אמיתי גם לגשת ולהגיש את התלונה מתוך החשיפה.

אורלי לוי אבקסיס: ובוא נזכור שבתוך עמנו אנחנו חיים, וגם אם אנחנו מדברים על אוכלוסיות שלא רק בקהילות סגורות אלא אפילו בקהילה שמישהו יכול לזהות אותך, יכול להביא לכך שחלק מהתהליכים האלו כלל לא יתרחשו ובחלק מהמקרים אותו עבריין ימשיך להתעמר ולהשליט טרור בבית, בבני משפחתו וכדומה.

אורלי לוי אבקסיס: גם כאשר יש כבר האומץ לאותן נשים או אותם ילדים לגשת – אז לא נדבר על הנושא של הילדים אבל נגיד על הנושא של הנשים, ששם זה בדלתיים פתוחות – לגשת ולהגיש תלונה, המחשבה, או ברגע שהן מגיעות כבר לתת את העדות מול כל הפרצופים שנמצאים בבית-המשפט, פרט לעיתונאים ובעלי עניין יש הצד של המשפחה שמנגד, של זה שחשוד בתקיפה, שמפעילים לחץ משפחתי, כי בדרך כלל כל אחד רוצה לצדד בצד שהוא מכיר או שקשה לו גם להאמין למסכת הקשה ביותר שמובאת בדברים.

אורלי לוי אבקסיס: והלחץ הזה יכול לסתום פיות גם בתוך ההליך עצמו, גם אם נפתח ההליך.

אורלי לוי אבקסיס: והתחושה של מישהו ששופט אותך: אז אם כך למה עד עכשיו שתקת?

אורלי לוי אבקסיס: מה קרה פתאום?

אורלי לוי אבקסיס: והתחושה היא שלא רק בית-המשפט או הצדדים, עורכי-הדין שואלים את השאלות האלו, אלא אתה נשפט בעיני מי שנמצא שם, וזה יכול להיות השכן שלך וזה יכול להיות המורה של הילדה שלך וזה יכול להיות אלף ואחד דברים אחרים.

אורלי לוי אבקסיס: לגבי הנושא, ופה אני בטוחה שחברת הכנסת אבסדזה והחברות האחרות בהצעת החוק הזו לא באות לסתום בעצם את הסיפור, אלא לשמור על חיסיון של הדמויות, כי הסיפורים האלו צריכים להגיע לתקשורת, צריכים להגיע לדיון הציבורי, אין לנו שום טעם ושום רצון בזהות הקורבנות.

אורלי לוי אבקסיס: כאשר זה מגיע באמת לתקשורת אנחנו יכולים להעלות את זה על סדר-היום, המודעות תגדל, אבל חלילה וחס, לא על חשבון התחושות הפרטיות, המאוד-אינטימיות.

אורלי לוי אבקסיס: ולפעמים באמת התחושה של הקורבן שיכול להיות שיש לו אשם תורם, ופה אתם באמת סוגרים את זה עם הנושא הזה, ועל כך אני מברכת.

אורלי לוי אבקסיס: וכשאתם מתקדמים בחקיקה תזכרו שהנושא שבא באמת על השולחן של סדר-היום הציבורי גם יכול אחר כך לתקן דברים או עיוותים או לקונות שקיימים בחוקים אחרים.

אורלי לוי אבקסיס: יישר כוח.

אורלי לוי אבקסיס: אני אתכם.

שלמה מולה: תודה רבה, ואנחנו עוברים להצבעה.

שלמה מולה: רק אחכה שתתקרבי למקומך.

שלמה מולה: נא להצביע.

שלמה מולה: בבקשה.

שלמה מולה: הצבעה מס' 12 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 9 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון מס' 71) (פומביות הדיון בעבירות אלימות במשפחה), התשע"ב–2012, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

שלמה מולה: הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון מס' 71) (פומביות הדיון בעבירות אלימות במשפחה), התשע"ב–2012, עברה בקריאה ראשונה, והמשך – – –

נינו אבסדזה: – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – –

שלמה מולה: התוצאה היא בעד – 9, אין מתנגדים.

שלמה מולה: הצעת החוק עוברת להמשך דיון בוועדת החוקה, חוק ומשפט.

שלמה מולה: אכן, חבר הכנסת יואל חסון ורוברט טיבייב לא הספיקו להצביע, יירשם בפרוטוקול שאתם תומכים בחוק.

יואל חסון: תומכים בחוק של נינו אבסדזה.

שלמה מולה: מאה אחוז.

רחל אדטו: אבל, שלמה, תגיד שזו הצעת החוק הראשונה שלה שעברה.

שלמה מולה: אז אני רוצה לברך את חברת הכנסת נינו אבסדזה, זו הצעת החוק הראשונה שלך שעוברת בקריאה ראשונה.

שלמה מולה: אני מניח שהיא גם תושלם וגם תגיע לסופיות ההצבעה כאן בתקופה הקרובה.

שלמה מולה: [הצעת חוק פ/4405/18; נספחות.

שלמה מולה: ]

שלמה מולה: ואכן, אנחנו ממשיכים בסדר-היום, בהצעת החוק – לדיון מוקדם – הצעת חוק כביש אגרה (כביש ארצי לישראל) (תיקון – פטור מאגרה בשל האטה ממהירות הנסיעה המותרת), התשע"ב–2012, של חבר הכנסת אחמד טיבי.

שלמה מולה: בבקשה, אדוני.

שלמה מולה: צריך להגיד שהצעת החוק קיבלה פטור מחובת הנחה.

שלמה מולה: בבקשה, אדוני.

שלמה מולה: האמת שהיא הצעת חוק חשובה מאוד.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, כן.

רוברט טיבייב: – – – שואל אותך, מה, אתה מתחרה עם יוליה?

רוברט טיבייב: יש לך – – –

שלמה מולה: רוברט, אתה – – –

אחמד טיבי: אהבתי את השאלה.

אחמד טיבי: העלית לי ל"וולי", ולכן אומר זאת כך: ההצעה הזאת היא הצעה שלי.

אחמד טיבי: הצעתי אותה, והיא קיבלה פ/2566.

אחמד טיבי: לאחר כמה חודשים חברת כנסת אחרת, מסיעה שאתה מכיר, הגישה הצעה זהה, שמספרה 2962, כלומר הרבה אחרי.

אחמד טיבי: אני לא רוצה להשתמש בביטוי copy paste, אבל יכול להיות – אני אספר לך איך הצעת החוק הזאת באה אל העולם.

אחמד טיבי: אח שלי, הוא מהנדס, מואייד, נסע בכביש 6 ונתקע בכביש המהיר הזה, כביש האגרה, בגלל עבודות בכביש.

אחמד טיבי: נתקע כשעה וחצי, משהו כזה.

אחמד טיבי: זה הרגיז אותו.

אחמד טיבי: כמו כל אזרח אחר – יש חבר כנסת, מתקשרים.

אחמד טיבי: ואז עלה הרעיון של הצעת החוק, שניסח אותו עוזרי, נדמה לי דאז, עורך-דין רדא ג'אבר.

אחמד טיבי: ולכן, היות שדברי ההסבר הם אותם דברי הסבר, הנקודה היא אותה נקודה, הפסיק הוא אותו פסיק, הנאמנות למקור מרשימה, שאלתי, ואני שואל אותך, אולי תשאל אותה, את עמיתתך לסיעה, אם היא מכירה את מואייד, אח שלי, או למשל היא מכירה את רדא, העוזר שלי לשעבר, או שיש טלפתיה בין יוליה למואייד.

אחמד טיבי: אחרת איך תסביר?

איתן כבל: שלחה לך פניית ציבור.

אחמד טיבי: שלחה לי פניית ציבור דרך אחי.

איתן כבל: לא, אח שלך שלח לה פניית ציבור.

אחמד טיבי: אבל הכי מעניין, הכי מצחיק, פגשתי אותה פה לפני שבוע ושאלתי אותה, תגידי, יוליה, אולי נדחה את ההצעה עוד שבוע כדי שאצמיד, כי ההצעה המקורית – היא אומרת: אתה העתקת ממני.

אחמד טיבי: אבל כדי שהדברים יהיו הגונים, ואני אהיה הגון, היא התקשרה אלי לפני יומיים ואמרה: אני מתנצלת; התברר שהעוזר שלי העתיק –copy paste, הוא עוזר לשעבר, ולא ידעתי על כך, גם המספרים מראים על כך – ואני סולח לה.

שלמה מולה: האמת היא, דבר נוסף – – –

אחמד טיבי: ביקשה סליחה, ואני סולח לה.

שלמה מולה: אני מוכרח להגיד שהיתה הצעת חוק מאוד דומה של חברת הכנסת רונית תירוש, שעלתה בשנה שעברה להצבעה, והממשלה לא קיבלה.

שלמה מולה: אז אפשר להתנחם בכך שהצעת החוק שלך – –

אחמד טיבי: הצעת החוק שלי – – –

שלמה מולה: – – של יוליה, לפחות הממשלה תומכת בה.

שלמה מולה: זה גם משהו.

אחמד טיבי: מה אומרת הצעת החוק?

אחמד טיבי: רק שתבין, שהציבור יבין, הצעת החוק אומרת – –

רוברט טיבייב: זה מעניין.

אחמד טיבי: – – שאם יש עבודות, יש עיכוב ויש גודש תנועה – –

שלמה מולה: מאה אחוז.

אחמד טיבי: – – צריך להוריד 50% מהאגרה.

שכיב מוראד שנאן: – – –

רוברט טיבייב: ועדת שרים לענייני חקיקה קיבלה את הצעתך?

אחמד טיבי: חכה, חכה, סיפור העלילה נמשך.

אחמד טיבי: לפני שנה וחצי העליתי את ההצעה, היא הופלה, גם על-ידי ועדת שרים, וכאן הועברה להצעה לסדר-היום.

שלמה מולה: שמע, מאחר שהתחלת לדבר – – –

אחמד טיבי: לפני שבועיים הקסם האישי של יוליה ברקוביץ – –

שלמה מולה: חבר הכנסת טיבי, אני לא הפעלתי – – –

אחמד טיבי: – – פעל, אבל זה לא הקסם האישי – – –

שלמה מולה: מאחר שלא הפעלתי את השעון, ואתה מספר לנו סיפור מעניין, אני מפעיל את השעון עכשיו.

שלמה מולה: יש לך עשר דקות.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: ולכן – – –

שכיב מוראד שנאן: מה, מעכשיו עשר דקות?

שכיב מוראד שנאן: מה הקשר לסיפור?

אחמד טיבי: ולכן עכשיו זה לא הקסם של יוליה שפעל על השרים, זה – –

שכיב מוראד שנאן: – – –

אחמד טיבי: – – המקצוענות והשקדנות של השר לאיכות הסביבה גלעד ארדן.

אחמד טיבי: השר גלעד ארדן הגיש ערר על הדחייה – הם דחו גם את ההצעה שלי, של יוליה, גם של רונית – הוא הגיש על ההצעה הזאת, שהיא שלי במקור, אבל כדי שאהיה הוגן עוד יותר, גם כשהוא היה יושב-ראש ועדת הכלכלה, חבר הכנסת גלעד ארדן, כשהיה חבר כנסת צעיר – עכשיו הוא שר צעיר ונמרץ – גם העלה את הרעיון הזה.

אחמד טיבי: עכשיו הוא הגיש ערר, התנגד שר האוצר, אבל גלעד ארדן ניצח בהפרש של 8:3, ולכן הוועדה אישרה את ההצעה החשובה הזאת, שבשבוע שעבר התקבלה בטרומית מטעם חברת הכנסת, והיום אני מקווה שהיא תתקבל בטרומית, הצעתי המקורית, כדי – –

שלמה מולה: היא הצעת חוק צרכנית מאוד חשובה.

אחמד טיבי: – – לעשות צדק.

אחמד טיבי: מדובר באחת ההצעות הכי צרכניות שיש.

אחמד טיבי: זה חלק מסדרה של הצעות צרכניות שאני מגיש לכנסת.

אחמד טיבי: לפני חודש העברנו את הצעת החוק פיצוי על עיכוב טיסות, הצעה צרכנית מאין כמותה, שאני גאה בה.

אחמד טיבי: אני מקווה שהניסיונות של משרד האוצר לחסום את ההצעה הזאת – עוד מעט אתם תראו תרגיל שהקואליציה תעשה; ההצעה שלי אומנם תעבור, אבל מישהו יצעק: ועדת הכנסת, אף-על-פי שהיא אמורה להיות בוועדת הכלכלה.

אחמד טיבי: אני בטוח שיושב-ראש הישיבה יגיד: ועדת הכלכלה, והיא תלך לוועדת הכלכלה, למקומה הטבעי, גם אם יהיו אנשים שגייסו לצעוק: ועדת הכנסת.

אחמד טיבי: ולכן, למען הציבור, למען כל המשתמשים בכביש אגרה – אני רוצה לתת לכם דוגמה: כביש מהיר תל-אביב, שם כתוב בתיקון מ-2004, שבכביש מהיר תל-אביב, אם יש גודש תנועה לא משלמים.

שלמה מולה: נכון.

אחמד טיבי: אז מה, רק הנכנסים לתל-אביב מקבלים הנחות?

אחמד טיבי: מה לגבי הפריפריה?

אחמד טיבי: מה לגבי האזרח הפשוט שהוא לא תל-אביבי, או שהוא לא נוסע לתל-אביב?

אחמד טיבי: עכשיו, אומרים במשרד האוצר, אומר שר האוצר, זה לא הוגן לשנות הסכמים חתומים עם גורם פרטי מול הממשלה.

אחמד טיבי: סליחה, וכשאתה, שר האוצר, רצית להיאבק בטייקונים, ששינסקי, שינית את כללי המשחק והסכם התמלוגים או לא שינית?

אחמד טיבי: אז כנראה לפעמים כן מותר.

אחמד טיבי: יתירה מזאת, יש הצעה לשים שילוט לפני כל צומת בכביש 6, להצביע על מידת הגודש בתנועה.

אחמד טיבי: הצעה הגיונית, לא?

אחמד טיבי: למה שהממשלה לא תעשה את זה?

אחמד טיבי: אגב, אמרו שאנחנו לא רוצים לפגוע בהסכם – אתה שוב מפריע לי.

שלמה מולה: לא לא, זה בסדר.

שכיב מוראד שנאן: אני עושה את זה בעונג רב, אבל אני לא מפריע לך – – –

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: לא, הוא יודע למה אמרתי שוב – שוב מפריע לי.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, אומרים, למה לפגוע בתמלוגים של החברה הפרטית שחתומה על הסכם עם הממשלה – בהסכם המקורי כתוב שאם התמלוגים יהיו מתחת לרף מסוים, הממשלה תפצה את החברה, ואם התמלוגים יהיו מעל לרף מסוים, הממשלה תקבל חלק מהתמלוגים האלה.

אחמד טיבי: הממשלה – מכיוון שהכביש הזה כביש מוצלח, משתמשים בו הרבה, מקבלת עשרות מיליוני שקלים כל שנה.

אחמד טיבי: אז אולי יואילו הממשלה ומשרד האוצר, מהתמלוגים האלה – –

שלמה מולה: לממן.

אחמד טיבי: – – לממן את ההנחות האלה לנוסעים ולצרכנים שנכנסים לכביש אגרה, משלמים מכיסם, ולעתים, בגלל עבודות בכביש או עומס תנועה, מגיעים באיחור לעבודה או הביתה.

אחמד טיבי: אני מודה לך, אדוני היושב-ראש.

שלמה מולה: תודה רבה, אדוני.

שלמה מולה: אני מבין שחבר הכנסת שכיב, אתה רוצה לדבר?

שלמה מולה: יש לך אפשרות להתנגד לחוק – לבקש להסיר את החוק.

שכיב מוראד שנאן: לא, אני לא מבקש להסיר את החוק.

שלמה מולה: אז אם זה כך, מאחר שהתקנון לא מאפשר לנו, לא נוכל לתת לך לדבר.

שלמה מולה: אנחנו עוברים להצבעה.

שכיב מוראד שנאן: אני רק מבקש לרשום בפרוטוקול שבשם הנהלת הקואליציה אנחנו מבקשים – – –

שלמה מולה: לא, אנחנו לא – – –

שכיב מוראד שנאן: ועדת – – –

שלמה מולה: לא יכול.

שלמה מולה: אנחנו לא יכולים.

שלמה מולה: לפי התקנון לא ניתן – – –

אחמד טיבי: אני רוצה ועדת כלכלה.

שכיב מוראד שנאן: – – –

שלמה מולה: לא יכול לפי התקנון.

שלמה מולה: לא, לא, לא – – –

שכיב מוראד שנאן: שיירשם בפרוטוקול: ועדת הכספים.

אחמד טיבי: – – –

שלמה מולה: אי-אפשר.

שלמה מולה: אנחנו מעבירים את זה לוועדת הכלכלה – זאת האכסניה.

שכיב מוראד שנאן: שיירשם בפרוטוקול – – –

שלמה מולה: בסדר, אמרת.

שכיב מוראד שנאן: להעביר את זה לוועדת הכספים.

שלמה מולה: אתה לא יכול, זה בניגוד לתקנון.

שכיב מוראד שנאן: אבל זכותי לבקש.

שכיב מוראד שנאן: שיגידו שזה בניגוד לתקנון.

שלמה מולה: אמרתי: אמרת, אבל זה בניגוד לתקנות.

שלמה מולה: אנחנו עוברים להצבעה.

שכיב מוראד שנאן: אני מקווה שזה נרשם בפרוטוקול, אדוני היושב-ראש.

שלמה מולה: נראה.

שלמה מולה: הצבעה מס' 13 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 8 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק כביש אגרה (כביש ארצי לישראל) (תיקון – פטור מאגרה בשל האטה ממהירות הנסיעה המותרת), התשע"ב–2012, לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

שלמה מולה: בעד – 8, אין מתנגדים.

שלמה מולה: הצעת חוק כביש אגרה (כביש ארצי לישראל) (תיקון – פטור מאגרה בשל האטה ממהירות הנסיעה המותרת), התשע"ב–2012, עברה בקריאה טרומית.

שלמה מולה: הוועדה המוסמכת לדון בהצעת חוק זו על-פי תקנון הכנסת הינה ועדת הכלכלה.

שכיב מוראד שנאן: – – – אני מבקש ועדת הכספים, אדוני היושב-ראש.

שלמה מולה: בבקשה.

שכיב מוראד שנאן: לא בשמי, בשם הנהלת הקואליציה.

אחמד טיבי: – – – אין פה הנהלת קואליציה.

שכיב מוראד שנאן: אני – – – הנהלת הקואליציה.

שלמה מולה: רק שנייה, מאחר – – –

שכיב מוראד שנאן: ועדת הכנסת.

שלמה מולה: ועדת הכנסת?

שלמה מולה: אוקיי, אז אנחנו מעבירים, מאחר שיש בקשה של שכיב שנאן להעביר את זה לוועדה – – –

שכיב מוראד שנאן: לפי תקנת הקואליציה.

שלמה מולה: שמענו.

שלמה מולה: אוקיי, זה יעבור לוועדת הכנסת.

שלמה מולה: אף-על-פי שאנחנו רצינו ועדת הכלכלה, על-פי התקנון, ברגע שחבר כנסת אחד מבקש להעביר הצעה טרומית לוועדת הכנסת – זה יעבור לוועדת הכנסת.

אחמד טיבי: אני שומע את זה פעם ראשונה.

איתן כבל: זה חדש לטיבי.

שלמה מולה: מאה אחוז, טוב.

אחמד טיבי: מה זה ועדת הכנסת?

אחמד טיבי: נראה לך, אדוני היושב-ראש, שהצעה שכל כולה בתחום ההתמחות של ועדת הכלכלה – באים בהנהלת הקואליציה וקובעים פרמטר חדש, כשהתמנה רק לפני יומיים יושב-ראש – – –

שכיב מוראד שנאן: חבר הכנסת טיבי, אני ארבעה חודשים – – –

שלמה מולה: חבר הכנסת טיבי, מאחר שאני יודע איך ועדת הכנסת פועלת – מאחר שקיבלה הצעת החוק שלך פטור מחובת הנחה, אני משוכנע שוועדת הכנסת תמצא את הדרך להעביר אותה לוועדת הכלכלה ולהצמידה להצעת החוק שנמצאת באכסניה שלה.

שלמה מולה: ולכן בוא – – –

אחמד טיבי: הוועדה – – – בהצעה הקודמת.

שלמה מולה: נכון, היא עברה לוועדת הכלכלה, נכון.

אחמד טיבי: – – – הכנסת.

אחמד טיבי: גם שם יושב – – – מי היה מהכנסת – – –

שכיב מוראד שנאן: אני – – –

אחמד טיבי: בכוח – – – מתנגד להחלטת הממשלה.

אחמד טיבי: אז מה אם הוא מתנגד להחלטת הממשלה?

אחמד טיבי: יש החלטת ממשלה, מעבירים את זה – – –

שלמה מולה: אני מניח – חבר הכנסת טיבי, הוויכוח הזה, אני מניח, לא יכול להימשך פה במליאה, ויימשך בוועדת הכנסת.

אחמד טיבי: לא, אני רוצה שהציבור ידע – –

שלמה מולה: אוקיי, אנחנו – – –

שכיב מוראד שנאן: חשוב שהציבור ידע – – –

שלמה מולה: דרך אגב, אנחנו לא קיבלנו – – –

אחמד טיבי: – – אדוני היושב-ראש, לרבות הציבור הדרוזי, שמשתמש בכביש 6 – –

שלמה מולה: חבר הכנסת טיבי – – –

אחמד טיבי: – – שמי שתקע את החוק הוא נציגו החדש.

אחמד טיבי: נציגו מסיעת – מה שמה של הסיעה?

איתן כבל: היא קטנה אז לא זוכרים.

שלמה מולה: עצמאות.

אחמד טיבי: הוא תקע את החוק – – –

שלמה מולה: חבר הכנסת טיבי, רק רגע – – –

אחמד טיבי: – – –

שכיב מוראד שנאן: – – –

שלמה מולה: שנייה רגע.

שלמה מולה: רק רגע.

אחמד טיבי: – – –

שכיב מוראד שנאן: – – –

שלמה מולה: רבותי, חבר הכנסת שכיב – – –

שכיב מוראד שנאן: – – – מה אני יכול לעשות?

שלמה מולה: חבר הכנסת שכיב שנאן – – –

אחמד טיבי: – – –

שלמה מולה: חבר הכנסת טיבי, אני לא רוצה שיהיה פולמוס כאן.

שלמה מולה: אני מבקש.

שלמה מולה: חבר הכנסת שכיב שנאן מבקש להעביר את הנושא לוועדה בשמו כחבר כנסת – לא כנציג הקואליציה.

שלמה מולה: זאת ההודעה.

שלמה מולה: רבותי, תם סדר-היום.

שלמה מולה: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום שלישי, ו' בתמוז התשע"ב, 26 ביוני 2012, בשעה 16:00.

שלמה מולה: ישיבה זו נעולה.