ישיבת מליאה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 361, 2012-06-19 00:00

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת – עדיין אין שר – היום יום שלישי, כ"ט בסיוון התשע"ב, 19 בחודש יוני 2012 למניינם.

ראובן ריבלין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

ראובן ריבלין: אנחנו פותחים היום, כמדי יום שלישי, בנאומים בני דקה.

ראובן ריבלין: כל חברי הכנסת הרוצים להשתתף בדיון יצביעו.

ראובן ריבלין: ראשון הדוברים הוא מסעוד גנאים.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לצערי הרב, לגזענות כל יום יש דבר חדש.

מסעוד גנאים: פרופסור עליאן קרינאווי הוא מרהט, והוא צפוי להתמנות לנשיא מכללת "אחווה" שבנגב, שהיא מכללה יהודית-ערבית.

מסעוד גנאים: אבל המינוי הזה של ערבי או בדואי מציק לכמה אנשים, ולצערי הרב האנשים האלה הם מהאקדמיה.

מסעוד גנאים: אלה מפיצים דברי גזענות מכוערים מאוד, למשל: המינוי יהפוך את המכללה לאסלאמית; במכללה יהיה רוב לסטודנטים בדואים והקמפוס יתמלא ברעלות ובכאפיות.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, אוי לה לאקדמיה אם גזענות מכוערת כזו יוצאת מתחת גלימתה.

מסעוד גנאים: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה למסעוד גנאים.

ראובן ריבלין: הבא אחריו יהיה חבר הכנסת דוד רותם.

אבישי ברוורמן: – – – לנושא הזה.

ראובן ריבלין: אתן לך – – –

אבישי ברוורמן: אתייחס.

אבישי ברוורמן: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת דוד רותם, בבקשה.

דוד רותם: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, השר הרשקוביץ, ברוב תמימותו או חוכמתו, ואני כבר לא יודע לתאר את זה, ביקש להקים מכון לחקר החלל על שם גיבור ישראל אילן רמון בכפר ערבי.

דוד רותם: והנה, סגן יושב-ראש הכנסת ויושב-ראש הוועדה לשילוב ערבים בשירות הציבורי בישראל, הוועדה הבלתי נגמרת והמיותרת, מתנגד, כי אילן רמון היה טייס בחיל האוויר הישראלי וזה יפגע ברגשותיהם של הערבים.

דוד רותם: אני חשבתי שחברי הכנסת הערבים דואגים לציבור שלהם, אבל מסתבר שלא.

דוד רותם: מסתבר שהגזענות אצלם והאנטישמיות אצלם עוברות כל גבול.

דוד רותם: אז גיבור ישראל שטס וחירף את נפשו למען מדינת ישראל הוא יפגע ברגשותיהם.

דוד רותם: הגיע הזמן, אדוני, שנשיב להם כגמולם ונדבר אתם באותה לשון.

ראובן ריבלין: אתה אמרת את דעתך, ובוודאי יש רבים שאומרים את דעתך.

ראובן ריבלין: התייחסות לאילן רמון: בהחלט גיבור ישראל, אחד מהאנשים היותר בולטים בחוויה הישראלית.

ראובן ריבלין: יחד עם זה, הוועדה שחבר הכנסת אחמד טיבי עומד בראשה נבחרה על-ידי מליאת הכנסת.

דוד רותם: זה לא הופך אותה ללא-מיותרת.

ראובן ריבלין: האם אדוני מתנגד להחלטות מליאת הכנסת?

דוד רותם: גם זה – – –

ראובן ריבלין: אתה גם עושה.

ראובן ריבלין: אבל כאשר הרוב קובע, מה אנחנו יכולים לעשות?

ראובן ריבלין: הרוב קובע, כי אתה, כאילו בפטרוניזם נתת לו את הוועדה.

ראובן ריבלין: לא, הכנסת נתנה.

ראובן ריבלין: יש לי מחלוקת קשה מאוד עם חבר הכנסת טיבי בלי שדיברתי אתו על נושא אילן רמון, שהוא אפילו גיבור בין-לאומי ברמה האישית.

ראובן ריבלין: הוא הגן על מולדתו.

ראובן ריבלין: זה נכון.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת אלדד.

ראובן ריבלין: כצל'ה קודם.

ראובן ריבלין: הוא היה פה קודם.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, דבר חמור אירע הלילה כאשר נעשה ניסיון להצית מסגד ליד רמאללה.

נחמן שי: אני באמת מתקשה להבין מי הם אותם מטורפים שחיים בתוכנו ואשר עוברים ממקום למקום ומנסים ככל שניתן בידם להדליק אש גדולה, שבסופו של דבר תכלה גם אותם.

נחמן שי: מה שיותר מתמיה אותי – כי מטורפים היו ויהיו – זה קוצר היד של האנשים המופקדים על ביטחונה של מדינת ישראל ועל ביטחון הפנים במדינת ישראל, ואשר לאורך תקופה ארוכה כל כך, למרות שכבר נעשו כמה מעשי הצתה כאלה, חמורים ביותר, לא מצליחים לעצור אותם ולהביא אותם למשפט.

נחמן שי: אני בכל פעם שומע הצהרות של ראש הממשלה ושר הביטחון, מאוד יפות כשלעצמן, אבל לא בזה המבחן.

נחמן שי: המבחן הוא לאתר את הפושעים הללו, שעושים מעשים שיכולים להתלקח, כמו שכל אחד בבית הזה מבין, מעל ומעבר, ולא מצליחים לתפוס אותם ולהביא אותם.

נחמן שי: כבר כל כך הרבה מעשי פשע נחשפו וכל כך הרבה עבריינים הובאו לדין, וכאן מתגלה בקוצר ידה מערכת הביטחון הישראלית.

נחמן שי: אני קורא לה גם מפה, ואני מקווה שחברים אחרים בבית יצטרפו אלי, למצוא את האנשים הללו ולהביא אותם למשפט, כדי להרתיע ולהבטיח שדברים כאלה לא יישנו.

ראובן ריבלין: שורפי מסגדים נותנים לגיטימציה לפונדמנטליזם אסלאמי נגד ישראל.

ראובן ריבלין: פשוט נותנים לגיטימציה, כאילו הדבר בכלל עולה על הדעת באיזשהו מקום.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

נחמן שי: הוא שאמרתי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת כצל'ה, יעקב כץ.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת כצל'ה, ו"בעדין" – סעיד נפאע.

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, בית-הכנסת בנערן, חיללו אותו לפני שבועיים.

מיכאל בן-ארי: אף אחד לא מדבר – – –

ראובן ריבלין: אבל אם יחללו בית-כנסת, אנחנו נחלל מסגד?

מיכאל בן-ארי: אף אחד לא, אף אחד לא מגנה.

ראובן ריבלין: צריכים למצוא את – – –

מיכאל בן-ארי: מה הגזענות הזאת?

מיכאל בן-ארי: מה הגזענות?

ראובן ריבלין: איזה גזענות?

מיכאל בן-ארי: של נחמן שי.

מיכאל בן-ארי: אם מסגד – צועקים, אם בית-כנסת – שותקים?

ראובן ריבלין: לא, לא.

ראובן ריבלין: צועקים גם על בית-כנסת וגם על מסגד.

נחמן שי: – – –

שלמה מולה: קודם כול תגנה – – –

ראובן ריבלין: שנים צעקנו על בתי-כנסת – – –

מיכאל בן-ארי: – – –

ראובן ריבלין: אין השלילה סובלת יחסיות.

ראובן ריבלין: כל דבר שלילי הוא שלילי, ואין שלילי יותר משלילי.

מיכאל בן-ארי: אז צריך – – –

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת כץ, בבקשה.

יעקב כץ: אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, ידוע, ואתה שותף לזה הרבה שנים, שיש לנו היום מעבר ל"קו הירוק" כ-700,000 יהודים.

יעקב כץ: הצמיחה היא 6% לשנה.

יעקב כץ: 700,000 היהודים שגרים בשכונותיה המזרחיות של ירושלים וביהודה ושומרון יש להם הורים, אחים, אחיות, גיסים וגיסות.

יעקב כץ: מערכת הבחירות החלה.

יעקב כץ: אנחנו יודעים שראש הממשלה ישבץ סביבו בכוורת כנראה את מופז משמאל ואת ברק משמאל לשמאל, יכריז ויבצע שתי מדינות לשני עמים עם השר מיקי איתן, ימשיך את ההקפאה וייכנע לתנועות רדיקליסטיות ששמו להן למטרה להרוס את היישובים ביהודה ושומרון.

יעקב כץ: אנחנו, האיחוד הלאומי, יחד עם הבית היהודי ואולי יחד עם חבר הכנסת אמסלם ואולי עם שרים, וחילונים, דתיים, ספרדים ואשכנזים, נהיה בבחירות הקרובות, לפי הסקרים, המפלגה שתהיה אלטרנטיבה למפלגת הליכוד כמפלגה ארץ-ישראלית לאומית, שלא תקפיא, שלא תכריז על שתי מדינות לשני עמים ולא תיכנע למפלגות ולתנועות שמאל שרוצות להרוס את מדינת ישראל.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת סעיד נפאע.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת טלב אלסאנע, ואחריו – חבר הכנסת ברוורמן.

דוד רותם: – – –

סעיד נפאע: כבוד היושב-ראש, מחר – – –

שכיב מוראד שנאן: ההצבעה שלי נקלטה?

ראובן ריבלין: כן, אדוני.

שכיב מוראד שנאן: – – –

ראובן ריבלין: לא.

ראובן ריבלין: אנחנו הולכים לפי – יש סדר.

ראובן ריבלין: זה בסדר.

ראובן ריבלין: לא נשכח אותך לעולם, חבר הכנסת שכיב שנאן.

שכיב מוראד שנאן: אני בטוח שאתה – – –

ראובן ריבלין: אין שום אפשרות כזאת.

ראובן ריבלין: יש לנו בכל זאת איזה סדר.

ראובן ריבלין: אתה מבין.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נפאע, בבקשה.

סעיד נפאע: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מחר ייפתח משפטם של 16 אנשי הדת הדרוזים לרגל עלייתם לרגל לסוריה.

סעיד נפאע: התקיים כנס רב משתתפים אתמול, בהשתתפות הראשות הרוחנית של העדה ובראש השיח' מואפק טריף, פורום ראשי הרשויות וחבורה נכבדה מאוד של משתתפים, ויצאו בגילוי הדעת שאני מתכבד לקרוא לפחות חלק ממנו: הנוכחים הביעו תמימות דעים כנגד משפטים אלה, ורואים בהם פרובוקציה כנגד העדה הדרוזית ופגיעה בזכויותיה הדתיות והאנושיות וניסיון עלוב למניעת בני העדה הדרוזית מקיום הקשר בינם לבין עצמם ובינם לבין מקומותיהם הקדושים, ומחליטים לקרוא לכל בני העדה הדרוזית, ובראשם אנשי הדת, להתייצב כאיש אחד כנגד המשפטים ובדרישה לבטלם מייד.

סעיד נפאע: במסגרת זו שיח' מואפק טריף יפנה לכל בתי-התפילה בכפרים ויקרא לשיח'ים כולם להשתתפות פעילה במעמד זה, להשבית את המועצות הדרוזיות שביתת אזהרה ליום אחד, כך שמשרדיהם יינעלו ביום 20 ביוני 2012, לקרוא לכל בני העדה הדרוזית להגיע לישיבת בית-משפט השלום בנצרת.

סעיד נפאע: החתומים תמימי דעים שהצעדים שלעיל הם אזהרתיים, ואם לא יבוטלו כתבי-האישום יינקטו צעדים הסלמתיים עתידיים.

סעיד נפאע: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טלב אלסאנע.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת ברוורמן.

ראובן ריבלין: אני מקדם בברכה את מגלי והבה, שהוכיח היום בפני בית-המשפט את עוצמתו וצדקתו של חבר הכנסת כאשר הוא נוהג כאזרח ומציל חיים, והמשטרה לא יכולה להתנכל – לא לאזרח ולא לחבר כנסת שהוא גם אזרח.

ראובן ריבלין: אני מברך אותך על כך.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: כל שאר הדברים הוא יספר לכם.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טלב אלסאנע.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, למדנו באוניברסיטאות, למדנו במכללות, אף פעם לא היה עניין צבע העור או השייכות הלאומית או הדתית רלוונטי, לא שקלנו את השיקול הזה, והנה, פתאום, נושא צבע העור, או השייכות הלאומית הופכת להיות רלוונטית לכהונה כנשיא מכללה, כשלדעתי רוב התלמידים, הסטודנטים שלומדים שם הם אזרחי מדינת ישראל, בדואים מהנגב.

טלב אלסאנע: ושומעים קריאות לפסול את פרופסור עליאן אל-קרינאווי, שהיה דיקן הפקולטה לסוציולוגיה באוניברסיטת בן-גוריון – –

אבישי ברוורמן: ראש המחלקה לעבודה סוציאלית.

טלב אלסאנע: – – ראש המחלקה לעבודה סוציאלית, כן, ובין תלמידיו היו גם ערבים וגם יהודים.

טלב אלסאנע: הוא הגיע לאן שהגיע בזכות כישוריו ולא בזכות היותו שייך ללאום הזה או הזה, ואם הוא ערבי, זה רק מוסיף לו גאווה, ומה טוב – שגם פרופסור וגם ערבי.

טלב אלסאנע: אני רוצה להתייחס, אדוני היושב-ראש, לסוגיה שהיתה היום בנגב כאשר אלפי תלמידים לא למדו עקב השבתת מערכת ההסעות, כי המועצה האזורית אבו-בסמה – מלה אחרונה – מועצה אזורית אבו-בסמה, שאז היה היושב-ראש שלה עמרם קלעג'י, שאתה מכיר אותו היטב, שהאריכו את הכהונה שלה שנה אחרי שנה, מזה חודשים איננה משלמת לחברות המסיעות את התלמידים.

טלב אלסאנע: זה נושא חמור מאוד.

טלב אלסאנע: אלפי סטודנטים לא הגיעו לבתי-הספר עקב השבתת מערכת החינוך, עקב הקריסה של המועצה שהממשלה – משרד הפנים מינה, אבל איננו דואג לממן.

טלב אלסאנע: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: צריך באמת לבדוק את העניין הזה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת הפרופסור ברוורמן ודאי יתייחס גם לנושאים שהועלו על-ידי חבר הכנסת הראשון מסעוד גנאים, ועל-ידי חבר הכנסת טלב אלסאנע ברגע זה.

אבישי ברוורמן: אני באמת התכוננתי לדבר על נושא אחר, אבל כששמעתי – – –

ראובן ריבלין: אני לא סופר את הזמן.

ראובן ריבלין: בקשר לפרופסור אני לא מבין.

ראובן ריבלין: אני מכיר רופא אחד שהכרתי אותו לצערי הרב במצוקה, קוראים לו ד"ר דיב, שהוא משרת בבית-החולים "שערי צדק", ואם יקרה לי משהו אני רוצה שרק הוא יטפל בי.

ראובן ריבלין: לא בגלל שהוא ערבי או לא בגלל שהוא יהודי, בגלל שהוא רופא מצוין, אזרח ישראל.

ראובן ריבלין: פשוט רופא מעולה ומצוין.

ראובן ריבלין: דרך אגב, כל האנשים המשתקמים והנרפאים בבית-החולים "שערי צדק" בנושא ריאות מבקשים רק אותו, כי הוא הכי טוב.

ראובן ריבלין: אדוני.

אבישי ברוורמן: תודה.

אבישי ברוורמן: אני, יש לי איזו חולשה.

אבישי ברוורמן: אני לא קורא כל הזמן עיתונים, ובאמת לא ראיתי את "ידיעות אחרונות".

אבישי ברוורמן: אני מקבל את העדכון בדרך כלל מחבר הכנסת גפני, בבוקר, כשאני מופיע אתו.

ראובן ריבלין: הוא קורא רק – – –

אבישי ברוורמן: הוא קורא את כל העיתונים, הכלכליים וכו'.

אבישי ברוורמן: שמעתי את מסעוד גנאים אז אני רוצה לדבר – שיניתי את הנושא – לגבי פרופסור עליאן אל-קרינאווי.

אבישי ברוורמן: מכיוון שאני, ב-16 השנים כנשיא אוניברסיטת בן-גוריון קידמתי את פרופסור עליאן אל-קרינאווי, אני גם מיניתי אותו.

אבישי ברוורמן: אני לא אכנס לבחירה עכשיו, שהוועד המנהל יבחר בין פרופסור אל-קרינאווי למישהו אחר, אבל כששמעתי את חבר הכנסת גנאים, והוא נתן לי את "ידיעות אחרונות", אם מה שכתוב בעיתון נכון, שאנשים טוענים שבדואי לא יכול להיות נשיא מכללה – שומו שמים.

אבישי ברוורמן: הלוא אנחנו מחכים לזה כבר שנים, שיהיה.

אבישי ברוורמן: ואני, כשפתחתי את האוניברסיטה, היו חמש סטודנטיות בדואיות.

אבישי ברוורמן: יודע את זה ידידי טלב אלסאנע.

אבישי ברוורמן: 20 סטודנטים, אף פרופסור.

אבישי ברוורמן: אני גמרתי עם חמישה פרופסורים, ובן משפחתו ג'יהאד אלסאנע היה התלמיד המצטיין במדעי המחשב.

אבישי ברוורמן: שלחנו אותו ל"קורנל", סיים בהצטיינות, חזר ומקבל פרופסורה.

אבישי ברוורמן: הוא אחד המובילים בעולם ב-computer graphics, ועכשיו הקים בית-ספר למצוינות.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני רק רוצה לומר שבאמת צריך לציין את התקופה הזאת בחייה של מדינת ישראל, וגם את הממשלה, אני מוכרח לומר, על כך שאנחנו רואים איזושהי גישה חדשה שבאה לידי ביטוי בהסברה ובפרסום, שבה מדברים על כך שצריכים לבחור את הטובים ביותר, לא על-פי מוצאם.

ראובן ריבלין: נדמה לי שבכל 63 שנות מדינתנו לא היתה גישה של ממשלה כפי שהיא בא לידי ביטוי באמירה הזאת, שהיא לא רק תגובה אלא גם הבעת עמדה ברורה שכולנו שווים והתחרות היא בין הטובים, כל אחד במקצועו.

ראובן ריבלין: ואני חושב שצריך לברך את הממשלה בעניין זה.

ראובן ריבלין: אני נותן את זכות הדיבור לחבר הכנסת אריה אלדד.

אריה אלדד: אדוני היושב-ראש, תודה, שמעתי את חברי נחמן שי שואל מי הם האנשים ששרפו את המסגד.

אריה אלדד: אני מצטרף לגינוי שגינה חבר הכנסת שי את שרפת המסגד, אני רק רוצה להציע לו תשובה: זה אותם האנשים שעליהם אמר ראש הממשלה ש"גזרו על הציבור גזירה שאין הציבור יכול לעמוד בה".

אריה אלדד: תודה רבה.

ראובן ריבלין: בדרך כלל אני מבין את אריה אלדד, הפעם – – –

דניאל בן-סימון: אתה הבנת?

דניאל בן-סימון: – – –

ראובן ריבלין: אני הבנתי כל משפט שהוא אמר, רק לא הבנתי בדיוק.

ראובן ריבלין: כדאי לך להבהיר.

קריאה: תן לו עוד 30 שניות.

ראובן ריבלין: כי בדרך כלל הוא מאוד בהיר.

אריה אלדד: יש לי עוד 20 שניות.

אריה אלדד: ראש הממשלה אמר שלהרוס את שכונת-האולפנה זה לגזור על הציבור גזירה שאין הציבור יכול לעמוד בה.

אריה אלדד: כשאמר את זה ודאי לקח בחשבון שחלק מהציבור שגזרו עליו את הגזירה הזאת ינהג כפי שאנשים שגוזרים עליהם גזירה שאינם יכולים לעמוד בה ינהגו – בצורה לא אחראית, פושעת, לא שקולה, לא מוסרית, אבל ינהגו כמי שדחפו אותם אל הפינה ואין להם שום דבר לעשות חוץ מאשר להתנהג כמי שגזרו עליהם גזירה שאינם יכולים לעמוד בה.

ראובן ריבלין: אני רק רוצה לומר לך, חבר הכנסת אריה אלדד, שאמונתנו בזכותו של עם ישראל לחזור לארצו היא כמעט שווה – אנחנו שונים אולי בגישה כזו או אחרת, שבאה לידי ביטוי באמירה שלך.

ראובן ריבלין: מה הקשר בין זכותנו ובין אמירה של ראש הממשלה, בין שהבטחתו היא הבטחה ובין שהבטחתו היתה אמירה, לבין הסירוב שלנו והדחייה שלנו מכול וכול את האפשרות שמה ששנוא עלינו נעשה לחברינו, לאזרחינו – – –

אריה אלדד: אני מגנה בכל גינוי, אבל מי שאמר – מה זו גזירה שהציבור לא יכול לעמוד בה?

אריה אלדד: מה המשמעות – – –

ראובן ריבלין: אתה, כמנהיג הציבור, אתה מגנה בכל פה, וזה חשוב שתאמר זאת, רק מה שהשתמע, שכאשר עושים דבר רע ליהודים בארץ, מייד אפשר לעשות דבר רע לערבים בארץ.

ראובן ריבלין: אתה כמנהיג צריך לבוא ולומר: אני רואה את עצמי כריבון בארץ הזאת, חובתי היא קודם כול לבוא ולדאוג שלא תיעשה רעה תחת רעה, גם כאשר אנחנו מדברים בנושאים שהם מכעיסים מאוד.

קריאות: – – –

אריה אלדד: אני רק החזרתי תשובה לחבר הכנסת שי – –

דוד רותם: אדוני, אמרת – – –

טלב אלסאנע: המסגד לא עשה שום רע.

אריה אלדד: – – ששאל מי האנשים האלה.

אריה אלדד: אמרתי לו – – –

דוד רותם: שאין קשר – – –

ראובן ריבלין: לא, לא אמרתי שאין קשר.

ראובן ריבלין: אמרתי בין שאתה יכול לבוא ולשאול את ראש הממשלה במה דברים אמורים ובין שלא – בעניין זה הכנסת אמרה את דברה.

ראובן ריבלין: אתה הצבעת כפי שהצבעת, עוד אחרים הצביעו כפי שהצביעו, גם בניגוד לעמדות חבריהם, כל אחד על-פי אמונתו.

ראובן ריבלין: ואני חושב שזה נושא בהחלט מצפוני, אבל הכנסת הכריעה.

ראובן ריבלין: ברגע שהכנסת הכריעה, הוא צריך לבוא ולראות איך לשנות את הדברים, חבר הכנסת אלדד.

ראובן ריבלין: אבל אסור, אסור לנו לבוא ולומר, שמה שאנחנו לא מסכימים בשום אופן שיעשו לנו, אנחנו יכולים לעשות לאחרים.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: רגע, אני כבר הכרזתי מישהו?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מולה אחרי כן, כי היית קודם ראשון.

ראובן ריבלין: לא, חבר הכנסת שנאן קודם, בבקשה.

ראובן ריבלין: אתם מסכימים?

שלמה מולה: – – –

ראובן ריבלין: אני שומר על הסדר.

ראובן ריבלין: הסברתי לו קודם.

ראובן ריבלין: כי נחמן שי כבר היה מהסיעה שלך, אתה מבין?

שכיב מוראד שנאן: אדוני היושב-ראש, מכובדי חברי הכנסת, כבוד השר, אני רוצה להמשיך בעצם את דבריו של ידידי חבר הכנסת סעיד נפאע.

שכיב מוראד שנאן: כתבתי כמה משפטים שאני מעדיף להשאיר אותם על הנייר, ולהסביר לכם, רבותי חברי הכנסת, שהתסיסה שגורם העניין של אי-כיבוד מעמדם של השיח'ים הדרוזים, והעמדתם לדין על זה שהם בחרו ללכת לבקר בסוריה, בלבנון – והם משווים את עצמם לאלה שביקרו באירן, במקומות אחרים, במדינות שבמירכאות כפולות נקראות "מדינות אויב", הרבה יותר מסוכנת מהמקומות שביקרו, כאשר הביקור של השיח'ים הדרוזים היה ביקור של בני משפחה וביקור של אתרים דתיים, ולא היה בו שום פגיעה, חס וחלילה, בביטחון מדינת ישראל.

שכיב מוראד שנאן: אני לא בא, חס וחלילה, לחלק שבחים או תעודות מי יותר נאמן ומי פחות נאמן, אבל אני רוצה להגיד לכם שהדבר הזה גורם לתסיסה גדולה מאוד, שאת חלקה יראו מחר, כאשר יבואו מאות אנשים לגבות את השיח'ים, ואפילו לעמוד בתוך בית-המשפט ולבקש להישפט על זה שגם הם היו בסוריה ולא הוזמנו למשפט.

שכיב מוראד שנאן: אני חושב שהמערכת צריכה לשקול את העניין הזה שנית.

שכיב מוראד שנאן: הפרקליטות, שר המשפטים ואנחנו גם ככנסת, כמחוקק, חייבים לחשוב שאדם שבסך הכול נסע לבקר את משפחתו ולא עבר שום עבירה בכך, אסור להעמיד אותו לדין, ויפה שעה אחת קודם לבטל את העמדתם לדין, ולקרוא להמשך קיום משותף וכבוד הדדי של כלל אזרחי מדינת ישראל.

ראובן ריבלין: לא לא לא.

ראובן ריבלין: נא לפתוח את הרמקול, אבל נא לסיים.

שכיב מוראד שנאן: אני מסיים.

שכיב מוראד שנאן: אני חושב שהקיום המשותף שלנו ביחד צריך להיבנות על כבוד הדדי ועל יחסי שיתוף אמיתיים.

שכיב מוראד שנאן: אנחנו היינו, נשארנו ונישאר נאמנים.

שכיב מוראד שנאן: ואני מבקש להפסיק את הדבר הזה, כי הוא פוגע רבות בהרבה מאוד דברים שהמקום לשמור עליהם זה המקום הזה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מולה.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת בן-ארי.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, באופן מפתיע אני רוצה דווקא לתמוך באביגדור ליברמן, במה שהוא אמר אתמול סביב הפסטיבל של החזרה הביתה של פליטים לסודן.

שלמה מולה: אני לא מבין מה יוצא מזה שאנשים מצטלמים בבטן המטוס כשמעלים ילדים, שחלקם היו כאן כמה זמן, ולבוא ולהגיד לעולם: הנה הם, אנחנו מגרשים שחורים, מחזירים אותם הביתה.

מירי רגב: – – –

שלמה מולה: למי זה טוב?

שלמה מולה: מה ישראל מרוויחה מזה?

שלמה מולה: יש כאלה שלא מבינים איך מערכת ההסברה העולמית עובדת נגדנו.

שלמה מולה: הרי מה הם עושים, אלה שונאי ישראל?

שלמה מולה: לוקחים את התמונות האלה ואומרים: תראו, במדינה הזאת, רוצים לעשות אותה נקייה משחורים, מגרשים אותם.

שלמה מולה: אף אחד אפילו לא שואל את השאלה אם זה טוב לנו או לא טוב לנו.

שלמה מולה: אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, אני בין אלה שחושבים שצריך להחזיר אותם הביתה.

שלמה מולה: צריך לעשות את זה בכבוד – לא צריך להצטלם אתם, לא עם המזוודות שלהם, לא עם הילדים שלהם.

שלמה מולה: פשוט, צריך לתת לכל אחד פרח, שיעלה למטוס, ולהגיד לו להתראות.

שלמה מולה: אני חוסך לי את התמונה עם השרים ועם אנשים אחרים.

שלמה מולה: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-ארי, בבקשה.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת מג'אדלה.

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, פרשת השבוע שלנו היא פרשת קורח.

מיכאל בן-ארי: פרשת קורח היא אב-טיפוס לכל מחלוקת – לכל מחלוקת, כפי שמכנים חז"ל, שהיא אינה לשם שמים.

מיכאל בן-ארי: יש מחלוקת שהיא לשם שמים.

מיכאל בן-ארי: כל המשנה שלנו, כל הגמרא, בנויה ממחלוקות, כל ההתנצחות שבין תלמידי חכמים – זה מטמא וזה מטהר, זה מתיר וזה אוסר.

מיכאל בן-ארי: ככה בנויה התורה שלנו.

מיכאל בן-ארי: אבל זו מחלוקת לשם שמים, כי היא מחלוקת על עניין, והיא לא המחלוקת על פרסונה.

מיכאל בן-ארי: היא לא המחלוקת – אני יותר טוב ממך או אתה פחות טוב ממני.

מיכאל בן-ארי: אבל הפטנט של קורח הוא, כי כל העדה כולם קדושים, כולם שווים, כולם דומים, אין קדוש יותר וקדוש פחות.

מיכאל בן-ארי: ובאופן הזה הוא מחריב את העולם.

מיכאל בן-ארי: מי שבעצם אמר דברים דומים – היתה המהפכה הקומוניסטית בראשית המאה הקודמת, כולם שווים.

מיכאל בן-ארי: זו לכאורה היתה בשורה גדולה לעולם, בשורה של אחווה לעולם, אבל אנחנו יודעים שהבשורה הזאת הביאה את מעשי הרצח הנוראיים והאכזריים ביותר, והיא הביאה לעוני ולמסכנות שאין כדוגמתם.

מיכאל בן-ארי: לכן אנחנו נחזור אליו, אל קורח, כל פעם שנשמע את מי שאומר "כי כל העדה כולם קדושים".

מיכאל בן-ארי: זה נכון ש"קדושים תהיו".

מיכאל בן-ארי: אנחנו יכולים כולנו להיות קדושים, אבל גם ישנה בחירה, ולפעמים יש בחירה כזאת שהקדוש-ברוך-הוא בוחר בין עם ישראל לעמים, בין כוהנים, לוויים וישראלים.

מיכאל בן-ארי: והמחלוקת הזאת, שהיא מחלוקת פרסונלית, היא תמיד תמיד שלא לשם שמים.

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מג'אדלה.

ראובן ריבלין: "בעדין" – חבר הכנסת אחמד טיבי.

ראובן ריבלין: הוא היה פה.

אחמד טיבי: אני פה, אני פה.

ראובן ריבלין: אוקיי.

ראובן ריבלין: אחריו – אכרם חסון.

קריאה: הוא היה במקום שלו.

גאלב מג'אדלה: אדוני היושב-ראש, אני מקשיב שעות רבות לרדיו, וברשת ב' יש תשדיר מוצלח מאוד של הרשות לפיתוח כלכלי בראשות איימן סייף במשרד ראש הממשלה, ואני רוצה לברך אותו על העשייה הרבה שהוא עושה, ועל התשדיר המוצלח הזה לקליטת אקדמאים ערבים.

ראובן ריבלין: איך קוראים למהנדס?

ראובן ריבלין: איך קוראים – מג'יד?

גאלב מג'אדלה: הוא לא מהנדס.

גאלב מג'אדלה: איימן סייף.

ראובן ריבלין: איימן סייף, כן.

גאלב מג'אדלה: מי שעומד בראש הרשות לפיתוח כלכלי במשרד ראש הממשלה.

אבישי ברוורמן: – – –

גאלב מג'אדלה: אני בטוח שהתשדיר הזה יביא לקליטת אקדמאים ערבים רבים בשירות המדינה ובכלל.

גאלב מג'אדלה: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לגאלב מג'אדלה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טיבי, בבקשה.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת אכרם חסון.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, בדרך כלל ממשלה מחויבת לתמוך ביישובים ערביים על-פי חוק, ללא התניות.

אחמד טיבי: מי שמעביר תקציב ליישוב טייבה כדי להקים מרכז חלל, על-פי בקשתי שלי, אני כחבר הכנסת, לא עושה זאת כי הוא עושה טובה לערבים, אלא עושה זאת כי הוא עושה טובה לאזרחים, חובה לאזרחים.

אחמד טיבי: ביקשתי בשקט מהשר, במכתב שלא פרסמתי, לפני שבוע, שהתניית התמיכה של 250,000 שקלים בקריאת המרכז על שמו של אילן רמון, יש בה טעם לפגם ביישוב טייבה.

אחמד טיבי: היא טובה ומתאימה ברעננה, למשל, בכפר-סבא.

אחמד טיבי: בטייבה – כשאתה מנציח שם של מישהו, אדוני – –

מירי רגב: – – – אתה רוצה – – –

אחמד טיבי: – – אתה מנציח את כל מפעל חייו.

אחמד טיבי: אין ספק שיש לי אמפתיה לטרגדיה האישית של משפחת רמון.

אחמד טיבי: אשתו גם עושה דברים חיוביים.

אחמד טיבי: אני מבין את הכאב של המשפחה.

אחמד טיבי: הפרק של האסטרונאוטיקה הוא פרק מרשים.

אחמד טיבי: אבל אילן רמון, בקורות החיים שלו כתוב שהוא טייס קרב שהפציץ מחנות פליטים בלבנון.

מירי רגב: אז מה?

אחמד טיבי: פגע באזרחים.

דוד רותם: למה הוא עשה את זה?

אחמד טיבי: ולכן אמרתי – –

מירי רגב: לא צריך להיות בטייבה בכלל.

אחמד טיבי: – – אולי אני אקרא לזה – – –

דוד רותם: – – –

ראובן ריבלין: חברים, אין קריאות ביניים.

מירי רגב: חצוף אחד.

דוד רותם: – – –

ראובן ריבלין: אין קריאות ביניים.

דוד רותם: יש גבול – – –

ראובן ריבלין: אבל אתה אמרת מה שרצית.

ראובן ריבלין: מה זה יש גבול, מה?

מירי רגב: – – –

ראובן ריבלין: מה, אתה תקבע את הגבול?

ראובן ריבלין: הוא עומד – חברת הכנסת רגב.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת רותם, הוא יגמור לדבר, גם אנחנו יכולים להעיר הערה אחרי זה.

ראובן ריבלין: כן?

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת טיבי.

ראובן ריבלין: נא לא להפריע.

אחמד טיבי: לכן אמרתי – אפשר לקרוא לזה "מרכז החלל טייבה", או "מרכז החלל עבאס אבן פרנאס", מדען אסלאמי מהמאה השמינית.

מירי רגב: שבכלל לא יהיה אצלכם מרכז חלל.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת רגב.

אחמד טיבי: תארו לעצמכם, למשל, שיש שר ערבי בממשלה.

אחמד טיבי: שר ערבי, שמעביר כסף לשלומי ומבקש לקרוא לספרייה על שם מחמוד דרוויש או על שם אל-ח'ואריזמי, שהם שמות שלא פגעו באיש.

אחמד טיבי: כמה יהודים משלומי יצאו להפגין?

אחמד טיבי: אתם תסכימו?

אחמד טיבי: לא תסכימו.

אחמד טיבי: תגלו הבנה לרגשות שלנו, לא רק לרגשות שלכם.

אחמד טיבי: גם לערבים יש רגשות, במיוחד בטייבה, אדוני.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אחמד טיבי, זאת אומרת שאי-אפשר לקרוא על שם אף אחד שהתגייס לצבא לשום דבר בארץ הזאת אם הוא פוגע ברגשות – – –

אחמד טיבי: אצל ערבים – לא.

דוד רותם: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טיבי, מלבד אותם רגשות של זעקה, שיכולים להיות אצלי כמו אצל רותם ואצל חברת הכנסת רגב, איך אדם בישראל, בחוויה הישראלית ובחוויות החלל, שקשור לנושא של החלל יותר מאשר אילן רמון, לכן לקרוא למרכז חלל על שם אילן רמון הוא דבר כל כך מובן מאליו בחוויה הישראלית.

ראובן ריבלין: אילן רמון בוודאי היה טייס, אילן רמון גם ביצע את כל אותן פעולות שישראל ראתה כהכרחיות לקיום ביטחונה.

ראובן ריבלין: ברור שיכולה להיות ביקורת, ואנחנו שומעים אותה כל פעם מצדכם.

ראובן ריבלין: אנחנו מאמינים באמונה שלמה שאילן רמון הגן על ביטחונה של מדינת ישראל.

ראובן ריבלין: הוא פעל מטעמה, ואם הוא חלילה פשע, אנחנו פשענו אתו, אנחנו פושעים אתו.

ראובן ריבלין: אנחנו לא חושבים שהוא פשע, ואנחנו לא חושבים שאנחנו פושעים בזה שרצינו בקיומה של מדינת ישראל.

ראובן ריבלין: לבוא ולומר על אילן רמון שהוא לא יכול להיות איזשהו סמל ונושא לבניין – לא שהוא בא ודיבר על איזה נושא כזה או אחר, אלא על החלל.

ראובן ריבלין: מה יותר קשור לחלל מאשר אילן רמון?

ראובן ריבלין: נדמה לי שהדברים שאתה אומר מתפרשים בציבור היהודי במדינת ישראל כהתרסה גדולה על עצם חובתנו, כאזרחי ישראל, להתקיים פה.

דוד רותם: על עצם קיומנו פה.

ראובן ריבלין: אני אמרתי את זה.

ראובן ריבלין: אבל כמובן, בכנסת ישראל אזרח ישראל אחמד טיבי, שהוא גם תושב טייבה, יכול לומר את הדברים.

ראובן ריבלין: כמובן, הציבור ישפוט.

ראובן ריבלין: הוא בא ואומר שזה פוגע ברגשותיו.

ראובן ריבלין: הוא מבין שאנחנו מעריצים אותו, הוא בגלל זה לא מעריץ אותו.

ראובן ריבלין: יחד עם זה, נדמה לי שלא באנו ואמרנו שאנחנו קוראים את זה על שם הרמטכ"ל כי הוא ניצח.

ראובן ריבלין: קוראים מרכז חלל על שם אילן רמון.

ראובן ריבלין: כשאתה תאמר לכל ילד בישראל: חלל, הוא יאמר לך: אילן רמון.

ראובן ריבלין: כמובן, זכותך לומר את דבריך, אבל הם בהחלט מקוממים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אכרם חסון, בבקשה.

אכרם חסון: אדוני היושב-ראש, לפני כמה דקות באנו מוועדת המשנה של ועדת הכספים, כאשר חברת הכנסת רגב קיימה דיון מאוד מיוחד ושמעה על התסכול של ראשי הרשויות הדרוזים ועל התסכול של החיילים המשוחררים ועל האפליה המתמשכת במשך השנים.

אכרם חסון: אני עכשיו רוצה לשתף אותך, עם חברי הכנסת והשר, בבעיה מאוד כואבת.

אכרם חסון: בזמנו ישבו פקידים בעיר הקודש כאן ותכננו על אדמות הדרוזים.

אכרם חסון: יש לנו לא הרבה אדמות, קצת אדמות פרטיות לאוכלוסייה בדאליה ועוספיא, באזור ג'למה ומנסורה באזור יוקנעם.

אכרם חסון: באו ותכננו קודם כול קו מתח עליון של חברת החשמל.

אכרם חסון: ואז סלחנו ואמרנו: בסדר, זה עוזר לכל האזור.

אכרם חסון: קדימה.

אכרם חסון: אחרי זה עשו גם את מפעל הקישון, אחרי זה באו עם קו הגז, רכבת העמק, ועכשיו עושים גם את הכבישים באזור ולכן לוקחים לנו את כל האדמות.

אכרם חסון: בזמנו, כשהייתי ראש עיר, היה לי סיכום עם פואד, בנימין בן-אליעזר, שהיה שר התשתיות, שייתנו דונם מול דונם.

אכרם חסון: באנו ואמרנו: תראו, אם זה חיוני למדינת ישראל, אם זה מה שנקרא פרויקטים לאומיים למדינה, אנחנו בעד, אבל שזה לא יהיה על חשבון האדמות הפרטיות שלנו כאשר אתם לא לוקחים מאחרים, ולנו אין הרבה אדמות.

אכרם חסון: היה סיכום כזה שניקח דונם מול דונם.

אכרם חסון: אני אומר לך, מאז עברו ארבע שנים, מורחים את התושבים, משקרים להם, עובדים עליהם, מרמים אותם כל שני וחמישי, ולא נותנים להם שום תשובה חיובית, למרות שיש הבטחה של ראש הממשלה ושל מנכ"ל משרד ראש הממשלה וישבו אתם הרבה ישיבות, אך לצערי הרב, בלי שום תוצאה.

אכרם חסון: אנחנו לא רוצים עימותים, אדוני היושב-ראש, ותמיד מבקשים.

אכרם חסון: האנשים האלה הם תושבי מדינת ישראל, נותנים את הדם למען המדינה – תעזרו להם.

אכרם חסון: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני מבין את הדברים שאתה מדבר עליהם, אבל זה דקה.

ראובן ריבלין: דקה – צריך לצמצם.

ראובן ריבלין: אותו דבר הזעקה הזאת הושמעה כשהיית ראש עיר.

ראובן ריבלין: אנחנו, חבר הכנסת מגלי והבה ואני, לפני שזכינו שמירי רגב תהיה חברת כנסת – היא היתה אז תת-אלוף בצה"ל – גם כן נלחמנו על הנושאים האלה, ובמידה רבה של הצלחה.

ראובן ריבלין: צריכים לעמוד ולהמשיך לעמוד על העניין הזה.

ראובן ריבלין: לא צריכה באמת קהילה אחת לשלם את כל הצרכים של מדינת ישראל.

ראובן ריבלין: אפשר למצוא איזשהם דברים חלופיים או לתת אדמה חלופית, אם צריכים דווקא את האדמה הזאת.

ראובן ריבלין: אבל תראה כמה חכמים היו הדרוזים שהתיישבו בארץ לפני 200 שנה.

ראובן ריבלין: הם לקחו את כל האדמות שעכשיו חברת החשמל צריכה, שהגז צריך.

ראובן ריבלין: את כל האדמות הכי טובות הם לקחו.

מירי רגב: את כל היערות.

ראובן ריבלין: כל היערות הכי יפים, את כל הכרמל הכי נהדר.

ראובן ריבלין: את "התקווה" הם אפשרו לנפתלי הרץ אימבר לחבר.

ראובן ריבלין: הכול.

שכיב מוראד שנאן: למה עלו להרים?

ראובן ריבלין: הם עלו להרים, אבל היו גם בעמקים.

שכיב מוראד שנאן: ברחנו להרים כי לא נשאר לנו כלום, השאר – – – אותנו.

ראובן ריבלין: בכל תולדות ארץ-ישראל ישבו בהר.

ראובן ריבלין: על כל פנים, בלילה.

ראובן ריבלין: טוב, אנחנו ממשיכים.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת מירי רגב, בבקשה.

ראובן ריבלין: אחריה – מגלי והבה, ואחריו – בן-סימון, ואחר כך – שיח' אברהים צרצור.

ראובן ריבלין: אם יש פה עוד מישהו שלא דיבר, בבקשה.

ראובן ריבלין: חמד עמאר.

מירי רגב: כבוד היושב-ראש, תודה רבה לך.

מירי רגב: יש לי הרבה מה להגיד על הדברים של אחמד טיבי.

מירי רגב: יכול להיות שפשוט צריך להחליט להעביר את המרכז למקום אחר, אם הוא מתבייש בשמו של אילן רמון.

מירי רגב: אני הייתי מתביישת במה שהוא אומר.

מירי רגב: החלטתי לדון היום בנושא הסודנים שוב.

מירי רגב: כבוד היושב-ראש, אנחנו חוקקנו פה חוק לפני שנה שאומר שכל אחד שחוצה את גבולה של מדינת ישראל באופן לא חוקי ישב במתקן "סהרונים" או במתקן אחר עד שיוחלט מה מעמדו: אם הוא פליט, הוא ייקלט בכל מקום במדינת ישראל, ואם הוא מסתנן עבודה, הוא יחזור למקום מגוריו הראשון.

מירי רגב: לצערי, למרות שראש הממשלה אמר אחרת, עדיין אני מקבלת מתושבי דרום תל-אביב את האס-אם-אסים על כמויות האוטובוסים שממשיכים להגיע לדרום תל-אביב.

מירי רגב: אנחנו חייבים לעשות את הכול כדי שהחוק שחוקק כאן בכנסת יבוא לידי ביטוי ויתממש.

מירי רגב: לא יכול להיות מצב שמצד אחד אנחנו מחזירים את אותם דרום-סודנים לארץ מוצאם על-פי החלטת בית-המשפט ומצד שני אנחנו מפזרים מהגרי עבודה בדרום תל-אביב, וגם בהוד-השרון ובמקומות אחרים.

מירי רגב: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מגלי והבה, ואחריו – חבר הכנסת בן-סימון.

מגלי והבה: אדוני היושב-ראש, השר מיקי איתן, חברי חברי הכנסת, אני רוצה להתייחס למשפט שמקיימים מחר נגד השיח'ים הדרוזים, ואני שמח שאתה שר בממשלה – וגם היושב-ראש.

מגלי והבה: היו ביקורים בכל המדינות מסביב מכל העדות – למעט יהודים, כמובן, שאולי לאירן כן נסעו – ואף אחד לא הועמד לדין.

מגלי והבה: לא יכול להיות – לתפוס את אותם שיח'ים שנסעו לשם לביקור דתי, לביקורי משפחה וחזרו.

מגלי והבה: אנחנו הפכנו להיות הקבוצה שעושים עליה ניסויים.

מגלי והבה: לכן אני מבקש, ואני פונה לראש הממשלה, פונה למערכת המשפט, שבמקרים כאלה – או שכולנו שווים או שיוותרו לאותם שיח'ים שביקרו שם, כי מבחינת החוק, מי שעבר על החוק זה אותה משטרת הגבולות, אותם אלה האחראים לביצוע החוק, שנתנו להם לעבור ולצאת לביקורים האלה.

מגלי והבה: ברגע שהם עברו, וידעו שהם ביקרו שם, לא יכול להיות שיעמידו אותם לדין, לבחור אותם מכל האחרים שביקרו ולנסות ליישם את החוק עליהם.

מגלי והבה: אז הבקשה שלי – בואו נהיה אחראים למעשינו ולא נביא אותנו למצב שלא כולם שווים לפני החוק.

מגלי והבה: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-סימון, ואחריו – שיח' אברהים צרצור.

דניאל בן-סימון: תודה.

דניאל בן-סימון: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להביע עצב גדול וכעס לא פחות גדול על המעשה שקרה לפנות בוקר, הניסיון להצית או לפגוע במקום קדוש, במקרה הזה במסגד ליד רמאללה.

דניאל בן-סימון: אדוני היושב-ראש, אנחנו חיים למרגלות הר געש, כשלבה רותחת, דתית, פושטת לכל עבר, ויש חבורה של פירומנים, פירומנים מסוכנים, שעל זהותם שמענו עכשיו מחבר הכנסת אלדד, שמשחקת באש, אש שעלולה להתלקח.

דניאל בן-סימון: מסכסוך פוליטי אנחנו גולשים לסכסוך דתי, שאלוהים יודע לאן הוא יגיע, ואני לא סתם אומר "אלוהים יודע".

דניאל בן-סימון: וכעס גדול, אדוני היושב-ראש, על חוסר האונים של החודשים האחרונים.

דניאל בן-סימון: מדובר במערכת, בזרועות ביטחון עם זרועות שמגיעות לכל מקום בעולם.

דניאל בן-סימון: יש תחושה של חוסר אמונים של קבוצה קטנה או לא קטנה שפוגעת באתרים האלה, הקדושים לכל כך הרבה מאמינים.

דניאל בן-סימון: ואני יודע מה עובר היום במצרים ובמקומות אחרים כששומעים ורואים את המראות האלה.

דניאל בן-סימון: זה מדאיג אותי.

דניאל בן-סימון: ולכן, אם יש מקום, להאיץ בזרועות הביטחון לשים יד על הכנופיה הזאת, הפירומנית הזאת, שמנסה להביא אותנו באמת לסיטואציה שלא נוכל לעמוד בה לאורך זמן.

דניאל בן-סימון: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת שיח' אברהים צרצור, ואחריו – חמד עמאר, ואחרונה חביבה מאוד – חברת הכנסת זוארץ.

אברהים צרצור: כבוד היושב-ראש, יש לנו בערבית פתגם מעניין מאוד, ארבע מלים, שאומר כך – כדאי שתשמע את הפתגם המעניין הזה, ארבע מלים: צעּ'רהא – תצע'ר, כּבּרהא – תכּבּר.

אברהים צרצור: תגדיל את העניין, הוא הופך לגדול, תקטין את זה, הוא יהפוך לקטן.

אברהים צרצור: וזה מאוד מתאים לוויכוח שהיה לפני כמה רגעים בנושא של מה שאמר חברי הטוב חבר הכנסת טיבי והתגובות של הצד היהודי לגבי מה שהוא אמר.

אברהים צרצור: צריכים להודות, כבוד היושב-ראש, שיש ויכוח קשה מאוד ועקרוני מאוד בין שתי אוכלוסיות, ערבית ויהודית, בנושאים כמו המנון, כמו דגל, שלא מדברים אלינו.

אברהים צרצור: אז אנחנו אומרים: לא מדברים, אבל בכל זאת אנחנו קמים ומכבדים את ההמנון הזה.

אברהים צרצור: כמו שאני לא מצפה שמרכז שחוקר שלום בתל-אביב, למשל, ייקרא על שמו של ערפאת, שפשע, בסדר, בחייו, אבל בסופו של דבר הוא חתם על הסכם שלום של אמיצים, ככה הוא הגדיר את זה בימי חייו; כמו שאני לא מצפה שמרכז שלום ייקרא על שמו של ערפאת, אז זה הגיוני שמרכז חלל בטייבה לא ייקרא על שמו של אדם, שיהיה כבודו עד כמה שיהיה בעיני אחרים.

אברהים צרצור: זה לא אומר כלום.

אברהים צרצור: צריכים לא להסיט את הדיון הזה מקווים תרבותיים לקווים לא-תרבותיים.

אברהים צרצור: ועל כן, אני מסיים במשפט אחד, כבוד היושב-ראש.

אברהים צרצור: אנחנו הערבים קוראים לבנים שלנו בשמות של משה – מוסא, הרון – אהרן.

אברהים צרצור: שלמה – סולימאן, דאוד – דוד, וגם ישראל – ישראיל.

אברהים צרצור: אני רוצה יהודי שיקרא שמו של בנו על שם מוחמד, עליו השלום.

אברהים צרצור: ועל כן, לאחר שנמצא את האדם הזה, היהודי שיקרא את בנו על שם מוחמד, נוכל להשיב על מה שאמר חבר הכנסת רותם כשהאשים אותנו באנטישמיות בגלל שביקשנו לקחת בחשבון את הרגישות הזאת כשבאים לקרוא מרכז חלל בטייבה על שמו של מישהו יהודי.

אברהים צרצור: תודה.

ראובן ריבלין: שיח' אברהים צרצור וחבר הכנסת טיבי, כאשר מדברים על דרוויש או על חיים גורי – כל אחד בעניינו – מדברים על איש שהביע גם עמדות פוליטיות.

ראובן ריבלין: כאשר מדברים על אדם שהוא במחלוקת או שהוא בעל עמדות כאלו או אחרות – אילן רמון היה אזרח מדינת ישראל והתגייס לצה"ל במהלך עניינים שבו לא רק מחויב אלא רואה זאת זכות כל אזרח ישראלי, שכן אנחנו מתגוננים על עצם קיומה של המדינה.

ראובן ריבלין: הם דברים שהם קשורים בעצם בחוויה הישראלית.

ראובן ריבלין: כשמדברים על נושא החלל, אילן רמון קשור לחלל.

ראובן ריבלין: לא מבקשים לקרוא את מרכז החלל על שם אילן רמון כי הוא היה טייס, כי הוא היה חייל במדינת ישראל או בצבא-ההגנה לישראל, שאנחנו בהסכמה קבענו את כללי המשחק בתוך מדינתנו מיום הקמתה.

ראובן ריבלין: אילן רמון קשור בנושא החלל כדבר שהוא כל כך טבעי.

ראובן ריבלין: עכשיו, הוא לא היה איש שנוי במחלוקת, אלא אם כן אומרים שעצם היותו חייל בצבא-ההגנה לישראל הוא התרסה כלפי קיומה של הישות הערבית בתוך מדינת ישראל.

ראובן ריבלין: נדמה לי שיש הבדל בין בית-ספר על שם מחמוד דרוויש בתל-אביב לבין מרכז חלל על שם אילן רמון בטייבה, משום שמרכז החלל קשור באותו אתוס של ישראלים והחלל, שזה יכול להיות יהודי, ערבי.

אחמד טיבי: לא קשור לתרבות?

ראובן ריבלין: בוודאי קשור לתרבות, אבל גם לא הייתי מביא את חיים גורי לבוא ולדבר על נושאים כאלה או אחרים שהיו לו – והוא אתנו והוא חי ויש ויכוחים – בנושאים שהם שנויים במחלוקת.

ראובן ריבלין: בוודאי שיהיה דרוויש.

ראובן ריבלין: אבל דרוויש בא ואומר: קחו את קבריכם, קחו את מתיכם, קחו את רהיטיכם, קחו את בתיכם.

ראובן ריבלין: הוא בא ומתייחס לציבור בישראל.

ראובן ריבלין: אני, למשל, חשבתי שטוב שישראלים יקראו את דרוויש בבית-ספר.

ראובן ריבלין: ללמוד, קודם כול, לא רק את האתוס הפלסטיני אלא גם את התייחסותו – – –

אחמד טיבי: דרוויש לא הרג זבוב בחיים שלו, לא הפציץ מחנות פליטים.

ראובן ריבלין: אני אמרתי דבר?

ראובן ריבלין: מה זה הפציץ?

ראובן ריבלין: דורון אביטל שירת אותנו, והוא אחד מהאנשים מאנשי השמאל שיש לי את המחלוקת הכי גדולה אתם.

ראובן ריבלין: לפעמים אני לא יודע אם יש לי מחלוקת אתך או אתו, ובמה יותר גדולה, ובכל זאת תבוא ותאמר שדורון אביטל הוא לא חוקי כי הוא היה בצה"ל.

אחמד טיבי: בטייבה לא ייקרא מרכז על שם דורון אביטל.

אחמד טיבי: מה, לא ברור?

ראובן ריבלין: תשמע, אחת משתיים.

ראובן ריבלין: אם טייבה היא עיר בישראל, אם היא עיר בישראל, נדמה לי שאין דבר שקשור לחלל יותר מאילן רמון.

אורית זוארץ: זה לא רק חלל – – –

ראובן ריבלין: אבל תשמע, תשמע, אפשר למצוא את כל הדבר המפריד בינינו.

ראובן ריבלין: מה אני אגיד לך, אחמד?

ראובן ריבלין: אני מאוד מעריך את האינטלקט שלך ואת העמדה שלך ואת המאבק שלך על זכותם של ערבים לחיות שווים במדינת ישראל.

ראובן ריבלין: אבל נדמה לי שיש פה אתוס.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת דורון.

ראובן ריבלין: אני אתן לו רק בעניין זה ואת תסיימי.

ראובן ריבלין: את אחרונה.

אחמד טיבי: השר אמר לא רוצים, כי זה גיבור – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת, אני לא – כרגע, עם כל הכבוד לשר, אני לא מתייחס למה שהוא אמר.

ראובן ריבלין: אני מתייחס למה שאתה אמרת.

דורון אביטל: האמת שלא חשבתי לדבר היום, אבל לבד מהעובדה שאני יכול להבין שאפשר היה להפגין רגישות בסוגיה הזאת, אני חייב לומר שהסוגיה היא עדינה.

דורון אביטל: אבל יש סוגיה אחת שאני חושב שיש בה אי-הבנה, ואני חייב להגן על כבודם של לוחמים.

דורון אביטל: לוחמים לא הורגים אנשים.

ראובן ריבלין: ודאי, מה זה.

ראובן ריבלין: מה.

דורון אביטל: לוחמים נמצאים במצב של מלחמה, ולכן הקטגוריה של הרג היא לא מתאימה פה.

דורון אביטל: הם נלחמים.

דורון אביטל: ואני חושב שגם הפלסטינים שרוצים לעשות שלום אתנו, כשאני פוגש, לדוגמה, אירוע – אתם יודעים, זה 30 שנה ל"שלום הגליל" – כשאני פוגש משלחת פלסטינית בצרפת, ואני פוגש מ"פים ומג"דים של אש"ף שנלחמו, לצורך העניין מולי, כמ"פ, יש מפגש של לוחמים שהוא מאוד מכובד ומאוד מכבד ומאוד מאפשר את האפשרות להגיע להסדר אתם.

אחמד טיבי: – – –

דורון אביטל: ולכן, אני חושב שהצורה שבה אתה דיברת על אילן רמון לא היתה הולמת.

דורון אביטל: הוא היה לוחם שלחם באומץ לב למען ארצו.

דורון אביטל: הוא היה אסטרונאוט מאוד מכובד, וזה הקונטקסט.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טיבי, חבר הכנסת טיבי – – –

אחמד טיבי: הצעתי להזמין את אשתו.

אחמד טיבי: מה, יש בזה יותר – – –?

ראובן ריבלין: קודם כול, תראה, אני לא נלחם את מלחמתה של משפחת רמון.

אחמד טיבי: – – –

ראובן ריבלין: יש מצבה על-יד גבעת-התחמושת לחללי חטיבה 17 הירדנית.

ראובן ריבלין: הם לא פגעו באזרחים מתוך טרור, הם נלחמו בגבעת-התחמושת בגבורה רבה, הייתי שם, אני מוכרח לומר לך בהערכה ובהערצה, והם היו האויבים שלנו, ואם לא היינו הורגים אותם הם היו הורגים אותנו והם הרגו מאתנו.

ראובן ריבלין: זאת מלחמה.

ראובן ריבלין: יש – – –

דורון אביטל: אז אולי הערה פוליטית מעניינת.

דורון אביטל: דווקא בהרהור על המלחמה, אולי אחת הכי בעייתיות בתפיסה של הזיכרון הישראלי – 1982, מאוד מעניין שהמפגש, שזו אולי היתה ההזדמנות, אחת הכי ממשיות, שבה פלסטינים – אנחנו פגשנו אותם לא בסוגיה של טרור אלא כלוחמים, לוחם מול לוחם – ויכול להיות שדווקא המלחמה הזאת, שנרשמת אצל חוגים מסוימים בשמאל הישראלי ובטח אצלכם כמלחמה בעייתית, יכול להיות שהיא אפשרה או מאפשרת לאש"ף של היום להיפגש לוחמים מול לוחמים – דיברו על שלום של האמיצים – ואולי לנסח הסדר.

דורון אביטל: לכן, לכבד לוחמים.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני מקווה באמת שטיבי אמר את הדברים לא מתוך פוליטיקה אלא מתוך אמונה.

ראובן ריבלין: דרך אגב, אני חושב שאתה טועה, אבל אני חושב שאמרת את זה מתוך אמונה, כי בוודאי שפחות פוליטיקאי ממך זה שיח' אברהים צרצור, ראש הסיעה.

אחמד טיבי: למה כבר שבוע לא פורסם הדבר?

אחמד טיבי: כי לא פרסמתי, עד שבא השר – – –

ראובן ריבלין: אני אמרתי לך מה שאני אמרתי.

ראובן ריבלין: לפי דעתי, גם אם לא אמרת את זה מתוך פוליטיקה, אתה טועה טעות גדולה.

אורית זוארץ: אנחנו שנינו מיעוטים.

אורית זוארץ: אני אשה והוא דרוזי, אז אנחנו צריכים להסתדר בינינו.

ראובן ריבלין: הדרוזים כבר לא מיעוטים, הם פה – – –

חמד עמאר: אנחנו – – –

קריאה: אנחנו מיעוט.

אורית זוארץ: פה זה רוב, פה זה רוב, פה זה רוב.

אורית זוארץ: כבוד היושב-ראש, אני מבקשת שנעצור לרגע את השיח המתלהם סביב המסתננים והמהגרים והאזרחים והאזרחיות שמגיעים לכאן מאפריקה ומבקשים מקלט, ונתייחס לרגע לקורבנות שבדרך.

אורית זוארץ: לתוך מדינת ישראל נכנסים מדי יום עשרות אפריקנים שמחפשים לשרוד, חלקם מחפשים עבודה, חלקם מחפשים מקלט, ובתוך כל אלה יש קבוצה לא מבוטלת של קורבנות, בעיקר נשים וקטינים, שמוחזקים בתנאי עבדות במדבר ובסיני, מגיעים לפתחנו, ולצערי הרב, עד עצם היום הזה, במשך חודשיים, אנחנו משתדלים לשנות איזושהי מציאות שבה מוחזקים במתקן הכליאה ב"סהרונים" קורבנות שאובחנו ואותרו כקורבנות סחר שהוחזקו בתנאי עבדות, והמקום שאליו הם צריכים להגיע זה המקלט.

אורית זוארץ: מדינת ישראל החליטה לאפשר להם לשהות במקלט ולעבור שנת שיקום.

אורית זוארץ: עד עצם היום הזה, הבוקר, עבדנו מול משרד הרווחה ולצערי הרב לא היה מקום במקלט, ו-15 נשים שהוחזקו בתנאי כפייה במדבר, חלקן בהיריון, עדיין ב"סהרונים".

אורית זוארץ: לצערי הרב לא נמצא להן פתרון, ועד לדיון חירום שקיימנו תשובת משרד הרווחה היתה שבעוד חודש הם יאפשרו להעביר אותן מהמתקן למקלט, ואני מקווה מאוד שזה יקרה.

אורית זוארץ: אני חושבת שאסור לנו לשכוח שבתוך כל האזרחים האלה יש גם קורבנות.

ראובן ריבלין: אבל אנחנו יכולים לדבר דקה, מילא שתיים, אבל אחרי שלוש זה כבר – – –

אורית זוארץ: אוקיי.

ראובן ריבלין: הדברים שאת העלית הם חשובים ביותר, גם שמעתי אותם היום בבוקר ברדיו, ואני מוכרח לומר שאם תגישי לי שאילתא דחופה לשר הרווחה בעניין זה, אנחנו נאשר אותה ליום רביעי.

אורית זוארץ: קיבלתי תשובה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חמד עמאר, בבקשה.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כבוד השר, מחר ייפתח משפטם של 15 השיח'ים שביקרו בסוריה.

חמד עמאר: אתם ראיתם, חברי מגלי דיבר על זה בשבוע שעבר, דיבר גם חברי אכרם חסון וגם חברי שכיב שנאן בנוסף לסעיד נפאע, כל חברי הכנסת מדברים בנושא, כי זה נושא חשוב לכולם.

חמד עמאר: אני עדיין לא מבין מה השיח'ים האלה עשו.

חמד עמאר: בסך הכול ביקרו בסוריה ביקור אצל קרובים, במקומות קדושים.

חמד עמאר: הם לא עשו שום חטא, הם פשוט ביקרו ביקור של קרובי משפחה.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להגיד לך, המדינה, כשרצתה למנוע מהם לבקר שם, עשתה זאת.

חמד עמאר: הם ניסו לפני כמה שנים לנסוע לסוריה, חיכו להם שוטרים במעבר, לקחו מהם את הדרכונים ואמרו להם, תחזרו חזרה הביתה, ולא אפשרו להם לבקר.

חמד עמאר: הפעם אף אחד לא עצר בהם, הפעם נתנו להם ללכת ולבקר שם ולהיות שם.

חמד עמאר: לכן אני חושב שכל החלטה של הפרקליטות להגיש כנגדם כתב-אישום זו החלטה מוטעית.

חמד עמאר: אני קורא להם לבטל את כתבי-האישום, כי זה מבזה.

חמד עמאר: זה מבזה לא רק את השיח'ים – – –

ראובן ריבלין: יש פרוצדורה, חבר הכנסת חמד עמאר, חברי הכנסת מגלי ושנאן, יש פרוצדורה של בקשת עיכוב הליכים מהיועץ המשפטי.

ראובן ריבלין: עורכי-הדין צריכים להגיש בקשה לעיכוב הליכים.

חמד עמאר: אנחנו גם כחברי כנסת רוצים להגיש בקשה כזאת.

ראובן ריבלין: בדרך כלל מגישים את זה – – –

חמד עמאר: עורכי-הדין.

ראובן ריבלין: לא, מגיש את זה הנאשם, אבל בוודאי אתם יכולים להצטרף ולהמליץ, אתם אנשי ציבור.

חמד עמאר: השיח'ים שם רק יכלו לייצג – – –

ראובן ריבלין: אני הבנתי מה שאמרת מצוין.

חמד עמאר: אני חושב, אדוני היושב-ראש, שהשיח'ים יכלו להציג תמונה יפה של מדינת ישראל, הם לא יכלו לעשות שום נזק למדינת ישראל ולא עשו.

חמד עמאר: והם אזרחים מאוד נאמנים, לא רק נאמנים.

חמד עמאר: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה לכל חברי הכנסת אשר השתתפו בנאומים בני דקה.

ראובן ריבלין: אני מזמין את סגנית יושב-ראש הכנסת ליה שמטוב לבוא ולעלות לבמה לראשונה על מנת לנהל את הישיבה בהמשכה.

ראובן ריבלין: האם השר מבקש להתייחס לדברים שאמרו חברים?

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני, יעלה ויבוא.

ראובן ריבלין: השר ישיב עכשיו לאמירות שנאמרו על-ידי כל החברים.

מיכאל איתן: גברתי היושבת-ראש, אני מאחל לך הצלחה, יישר כוח.

מיכאל איתן: חברי הכנסת, רציתי לבקש להתייחס לדברים שאמר פה חבר הכנסת אלדד.

מיכאל איתן: הוא האשים בעצם את ראש הממשלה באחריות לפעולה של הצתת המסגד הבוקר.

מיכאל איתן: וההיגיון שלו היה כזה: מאחר שלדבריו ראש הממשלה אחראי לביצוע החלטת בית-המשפט בפינוי חמישה בתים בגבעת-האולפנה, ולדעת חבר הכנסת אלדד הפעולה הזאת היא פעולה שהציבור – הוא מתכוון לציבור מסוים – לא יכול לעמוד בה, לכן, כשראש הממשלה נותן הוראה לכבד את החלטת בית-המשפט, הוא צריך להביא בחשבון שכתוצאה מזה יש ציבור שלא יכול לעמוד בזה, והציבור הזה, שלא יכול לעמוד בזה כי יש לו כנראה פיוזים קצרים מאוד, ידוע מראש שהוא יפגע בערבים.

מיכאל איתן: לכן, מה המשתמע?

מיכאל איתן: המשתמע, שראש הממשלה מראש לא יכול לקבל החלטות כאלה, ולא משנה מה אומר בית-המשפט ולא חשוב מה עניין המדיניות ומה עניין התועלת ומה עניין היחסים.

מיכאל איתן: חשוב שהוא יביא בחשבון שהוא יהיה אחראי לכך שציבור מסוים, עם פיוזים מאוד מאוד קצרים, רגישים, יעשה את מה שנעשה.

מיכאל איתן: אני רוצה למחות על כך משני היבטים.

מיכאל איתן: היבט ראשון, כמובן, אין לזה שום שחר, לקשר בין חובתו של ראש הממשלה לבצע את החלטות בית-המשפט לכל מיני תוצאות שבינן לבין העניין הזה אין דבר וחצי דבר.

מיכאל איתן: אבל יש לי טענה לחבר הכנסת אריה אלדד, שבא הנה להגן כביכול על ציבור המתיישבים ביש"ע, והוא נוהג לייצג אותם ולהגן עליהם.

מיכאל איתן: אני חושב שהוא צריך לקחת את מילותיו חזרה גם מההיבט הזה.

מיכאל איתן: כי מה הוא בעצם אומר?

מיכאל איתן: שהמתיישבים ביש"ע הם אלה שפועלים לשרפת מסגדים כאשר מתבצעת איזושהי פעולה שלא נוחה להם?

מיכאל איתן: אני חושב שהמתיישבים ביש"ע – – –

קריאה: – – –

מיכאל איתן: זה מה שהוא אומר, ואני לא חושב שהוא צודק.

מיכאל איתן: זו בדיוק הנקודה.

מיכאל איתן: אני חושב שהוא טועה, מטעה ומכתים את המתיישבים ביש"ע במעשים שהרוב המכריע של המתיישבים ביש"ע מסתייגים מהם ולא יועילו להם.

מיכאל איתן: אני בטוח שהוא מספיק ער, חבר הכנסת אלדד, שגם אם הוא עשה טעות, הוא ידע לחזור בו ממנה.

מיכאל איתן: תודה.

ליה שמטוב: תודה רבה לשר איתן.

ליה שמטוב: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/473).

ליה שמטוב: ]

ליה שמטוב: אנחנו ממשיכים בסדר-היום: הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 36) (ביטול עסקה לתקופה קצובה), התשע"ב–2012, של חבר הכנסת איתן כבל וקבוצת חברי הכנסת – קריאה ראשונה.

ליה שמטוב: תציג את הצעת החוק חברת הכנסת אורית זוארץ.

ליה שמטוב: בבקשה.

ליה שמטוב: יש לך עד עשר דקות.

אורית זוארץ: ברכות, כבוד סגנית יושב-ראש הכנסת.

אורית זוארץ: כבוד יושבת-ראש הישיבה, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, ראשית ברצוני לציין כי התקבלה החלטה להצמיד את הצעת החוק הזאת להצעת חוק נוספת שמתייחסת לחדרי הכושר, של חברי הכנסת יואל חסון ואופיר אקוניס.

אורית זוארץ: אבל הצעת החוק שאיתן כבל, היוזם הראשון, שביקש ממני להציג אותה בשמו היום, יחד עם מירי רגב וחבר הכנסת רוני-בר-און, אנסטסיה מיכאלי, ניצן הורוביץ, גדעון עזרא, זיכרונו לברכה, וחיים אורון, שכבר לא בכנסת הזאת – התקבלה החלטה להצמיד את הצעת החוק בוועדת הכלכלה, הגיעו להסכמה.

אורית זוארץ: אני רוצה לחדד שהצעת החוק הזאת, המוצעת, קדמה להצעת החוק שאליה הוצמדה.

אורית זוארץ: היא רחבה יותר ומתייחסת לכלל העסקאות, ולא רק לציר מסוים או לעסקה מסוימת.

אורית זוארץ: ההצעה הנוספת מתייחסת לחדרי הכושר.

אורית זוארץ: חברי וחברותי חברי הכנסת, כבוד היושבת-ראש, ישראל היא חברה צרכנית.

אורית זוארץ: האזרח הישראלי הממוצע צורך ומוציא לעתים את כל שכרו ולעתים אף יותר כשהוא צורך מוצרים פה בישראל.

אורית זוארץ: בשנים האחרונות אנחנו עדים לגידול במספר העסקאות הצרכניות שבהן נדרשים הצרכנים להתחייב לעסקה לתקופה ממושכת כתנאי להתקשרות, ויש דוגמאות רבות: כבלים, חדרי כושר, עיתונים, חברות סלולר, מוקדי חירום, לחצני מצוקה.

אורית זוארץ: אני באופן אישי קיבלתי לא מעט פניות מגמלאים שהתחברו למוקדי מצוקה, וכשהם רצו לסיים את ההתקשרות עם החברה הם לא יכלו לסיים את ההתקשרות, היו כבולים בשלשלאות לאותה עסקה ונאלצו לשלם קנסות מאוד גבוהים באותו מקרה.

אורית זוארץ: לא פעם מעוניין הצרכן לבצע עסקה לקבלת מוצר או שירות לתקופה קצרה יותר מזו הנדרשת על-ידי המציע.

אורית זוארץ: מצב זה פוגע בעצם בחופש ההתקשרות של הצרכן, מאחר שאפשרותו לקבוע עם העוסק את תקופת ההתקשרות שבה הוא חפץ הינה מוגבלת.

אורית זוארץ: הצעת החוק באה להסדיר את הסוגיה הזאת ולאסור על בעל עסק להתנות את ההתקשרות בעסקה עם צרכן בכך שהעסקה תהיה לתקופה קצובה, כהגדרתה בסעיף 13א לחוק הגנת הצרכן.

אורית זוארץ: יחד עם זאת, הצעת החוק אינה פוגעת ביכולתו של העוסק להציע לצרכן התקשרות בעסקה לתקופה מסוימת בתנאים אטרקטיביים, ככל שהצרכן ירצה בכך, ואם הוא ירצה לסיים את ההתקשרות לאחר התקופה הזאת הוא יהיה רשאי, ולא יחייבו אותו להמשיך ולשלם ולצרוך את אותו שירות אם הוא לא רוצה או לא חפץ בכך.

אורית זוארץ: מוצע לקבוע שעוסק שהתנה את ההתקשרות בעסקה בכך שתהיה לתקופה מסוימת, יראו תנאי כאמור כבטל, ובית-המשפט יוכל לפסוק לצרכן פיצויים שאינם תלויים בנזק בסכום שלא יעלה על 10,000 שקלים חדשים, על מנת לייצר איזושהי סנקציה שתפסיק את ההתנהלות הפגומה הזאת ואת העובדה שאזרחים רבים מוצאים את עצמם כבולים לעסקאות שהם רצו לצרוך לפרק זמן מסוים, או רצו לחלופין להחליף ספק.

אורית זוארץ: אני מבקשת מחברי לתמוך בהצעה.

אורית זוארץ: תודה.

ליה שמטוב: תודה רבה לחברת הכנסת אורית זוארץ.

ליה שמטוב: נרשמו כמה דוברים.

ליה שמטוב: דב חנין – לא נמצא.

ליה שמטוב: חבר הכנסת גאלב מג'אדלה, בבקשה.

ליה שמטוב: לרשותך עד שלוש דקות.

גאלב מג'אדלה: גברתי היושבת-ראש, מכובדי השר, עמיתי חברי הכנסת, אני רוצה לברך את חבר הכנסת איתן כבל וחברת הכנסת זוארץ וקבוצת החברים שיזמו את החקיקה הנ"ל.

גאלב מג'אדלה: זו חקיקה ראויה, חשובה.

גאלב מג'אדלה: אנחנו כחברה ישראלית זקוקים לעוד הרבה חקיקות בנושאי צרכנות כדי לאפשר לצרכן הישראלי לעשות את הרכישה ואת הקנייה ואת ההתקשרות בכל נושא באופן הרבה יותר ראוי.

גאלב מג'אדלה: מה שהיום קורה בחברה הישראלית – יש הרבה פגמים לצערנו הרב בנושא הזה.

גאלב מג'אדלה: הנושא של הצרכנות טעון – דרושים לו הרבה הרבה תיקונים, ואני מברך את חברי הכנסת, ואני רוצה לומר לחברת הכנסת זוארץ יישר כוח לך ולחברים שיזמו – – –

אורית זוארץ: חבר הכנסת כבל הוא היוזם הראשון שהוביל את החקיקה, הוא צריך לקבל את הקרדיט.

גאלב מג'אדלה: קודם כול, זה צניעות מצדך ואצילות לומר זאת, כי אני מכיר חברי כנסת שגנבו, לצערנו הרב, הצעות חוק ואפילו לא אמרו; קיבלו את זה ולא אמרו – אפילו בצורה לא ראויה – את חברי הכנסת שקדמו להם ונתנו להם את הצעות החוק, אז אני מברך אותך.

גאלב מג'אדלה: איתן כבל לא נמצא כאן.

גאלב מג'אדלה: אנחנו זוכרים לו את הקרדיט הגדול, ואני חושב שאנחנו צריכים ללכת ולעשות חקיקה בנושאי צרכנות כדי שתהיה לנו תרבות צרכנית ראויה בחברה מתוקנת שראוי לחיות בה כאזרחים.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

ליה שמטוב: תודה רבה לחבר הכנסת גאלב מג'אדלה.

ליה שמטוב: בבקשה, אחרון הדוברים, חבר הכנסת מיכאל בן-ארי.

מיכאל בן-ארי: עם ישראל חי, זה מה שיהיה בסוף.

ליה שמטוב: עד שלוש דקות בבקשה.

מיכאל בן-ארי: גברתי היושבת-ראש, ברכותי על התפקיד.

ליה שמטוב: תודה.

מיכאל בן-ארי: חברי חברי הכנסת, חברת הכנסת זוארץ, חברי הכנסת האחרים שיזמו את הצעת חוק הגנת הצרכן, אבל אני רוצה לדבר על הגנה על עם ישראל.

מיכאל בן-ארי: בשעה הזאת שאנחנו נמצאים כאן אני מחמיץ את מסיבת הסיום של הבת שלי בגן חובה.

מיכאל בן-ארי: היא מסיימת גן חובה והיום יש מסיבת סיום, ובמסיבת הסיום בטח הילדים ירקדו כל מיני ריקודים, ישירו, ידקלמו דברים כאלה ואחרים שקשורים לעשיית חסד, לאהבת זולת.

מיכאל בן-ארי: אבל לפני כמה ימים היתה מסיבת סיום אחרת, בעזה – מסיבת סיום בגן-ילדים.

גאלב מג'אדלה: לפני חודש.

מיכאל בן-ארי: לפני חודש – הנה, אני רואה שגאלב מומחה בזה.

גאלב מג'אדלה: למה התבלבלת?

מיכאל בן-ארי: תודה, אין כמוך.

מיכאל בן-ארי: הילדים הולבשו בגן כמו מחבלים ב"ג'יהאד האסלאמי", נתנו להם להחזיק – מסיבת סיום של ילדים בגן – דגמים של רובים, ותוך כדי הילדים קראו קריאות נגד ישראל.

מיכאל בן-ארי: אתן לכם דוגמה.

מיכאל בן-ארי: אחד הילדים: "כשאגדל אצטרף ל'ג'יה

מיכאל בן-ארי: אד האסלאמי'" – הצדיקים – "ול'פלוגות אלקודס', אלחם באויב הציוני ואשגר לעברו טילים עד אשר אמות כשהיד" – והגננת המדופלמת אומרת: מה זה, מה זאת אומרת, זה טבעי, "חובה עלינו לחנך את הילדים בשלבי יסודות הבנייה של חייהם" – למה לחנך אותם?

מיכאל בן-ארי: "לאהוב את ההתנגדות, את פלסטין, את ירושלים, כדי שידעו מיהי פלסטין, מהי חשיבותה ומיהו האויב שלה וכן מהו תפקידה ותפקידם בעתיד".

מיכאל בן-ארי: לאחר מכן, בעיתון "הארץ" יש לנו ביום שישי כתבה, יימח שמם וזיכרונם של הרוצחים של משפחת פוגל, ששחטו שם ילדים קטנים, לא היתה להם תודעה פוליטית עמוקה.

מיכאל בן-ארי: נכון, הם יונקים את זה עם החלב – לרצוח תינוקות; הם יונקים את זה עם החלב – להפגיז, לירות טילים על מרכזי אוכלוסייה.

מיכאל בן-ארי: גם אחרי ההתנתקות, עד הסנטימטר האחרון.

מיכאל בן-ארי: מה יש להם בעזה?

מיכאל בן-ארי: אני אגיד לכם מה יש להם בעזה.

מיכאל בן-ארי: הם שוברים את החלום של השמאל הישראלי, שנדמה להם שהם מוותרים על יִבּנֶה, שהם מוותרים על מג'דל, שהם מוותרים על יאפא, שהם מוותרים על חיפא.

מיכאל בן-ארי: הם לא מוותרים – לא על חיפה ולא על יפו, לא על אשקלון ולא על יבנה ולא על שום מקום אחר שאנחנו דורכים עליו.

מיכאל בן-ארי: והחלום הזה חייב סוף-סוף להתנפץ – חלום הבלהות של השלום הישראלי, שחושב שאם רק נוותר להם וניתן להם, אז בגן-הילדים בעזה ילמדו את הילדים לרקוד ריקוד כזה או אחר או ידברו אתם על אהבת הזולת או ידברו אתם על השכלה.

מיכאל בן-ארי: על פצצות מלמדים אותם – –

ליה שמטוב: תודה רבה.

מיכאל בן-ארי: – – על רובים, עוטפים אותם בחומרי נפץ, כביכול כדי לומר להם: זה העתיד שלכם – להרוג, להיהרג.

מיכאל בן-ארי: רבותי, שנדע עם מי יש לנו עסק.

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

מיכאל בן-ארי: זה חשוב, הגנת הצרכן, אבל להגן על עם ישראל גם צריך, גברתי חברת הכנסת זוארץ.

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

ליה שמטוב: תודה רבה לחבר הכנסת בן-ארי.

ליה שמטוב: אנחנו עוברים להצבעה.

ליה שמטוב: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 8 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 36) (ביטול עסקה לתקופה קצובה), התשע"ב–2012, לוועדת הכלכלה נתקבלה.

מיכאל בן-ארי: גברתי, אני מצטרף להצבעה, זה ברח.

מיכאל בן-ארי: אפשר לצרף אותי, גברתי היושבת-ראש?

ליה שמטוב: ברוב של שמונה בעד; נגד – אפס ונמנעים – אפס, הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 36) (ביטול עסקה לתקופה קצובה), התשע"ב–2012, עברה בקריאה ראשונה ועוברת לוועדת הכלכלה להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

ליה שמטוב: עכשיו אנחנו רשמנו לפרוטוקול את הבקשה שלך, את ההצבעה שלך.

ליה שמטוב: תודה.

ליה שמטוב: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/473).

ליה שמטוב: ]

ליה שמטוב: אנחנו ממשיכים עם הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 37) (החזר בשל חיוב בסכום עודף בעסקה מתמשכת), התשע"ב–2012, של חבר הכנסת אורי מקלב וקבוצת חברי הכנסת – קריאה ראשונה.

ליה שמטוב: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת אורי מקלב, בבקשה.

ליה שמטוב: יש לך עד עשר דקות.

גאלב מג'אדלה: יישר כוח, סגן יושב-ראש הכנסת.

אורי מקלב: תודה רבה לך, גברתי היושבת בראש, הצלחה בתפקיד, גם כעמית בכנסת אבל גם כעמית בנשיאות.

ליה שמטוב: תודה.

אורי מקלב: דרך צלחה ללא מכשולים.

אורי מקלב: חברי חברי הכנסת, מכובדי השר, הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 37), של היוזמים חברי הכנסת משה גפני, יריב לוין, כרמל שאמה-הכהן ואנוכי, מדברת בכותרת שלה על החזר בשל חיוב בסכום עודף בעסקה מתמשכת.

אורי מקלב: זה ניסוח משפטי, חוקי, ואולי לא ברור לכולם במה מדובר.

אורי מקלב: מדובר בהצעת חוק שמדברת על הדרך של החזר של חיוב בסכום עודף בעסקה מתמשכת.

אורי מקלב: זה חיוב שנלקח שלא כדין, חיוב שהלקוח לא חייב אותו והוא חויב בחשבון בעסקה מתמשכת.

אורי מקלב: זה כל עסקה שהצרכנים משלמים עליה בעקבות עסקה שהם עשו או בסכום קבוע או סכום משתנה.

אורי מקלב: נניח, ניקח כדוגמה את חברות הסלולר, שכל חודש מורידים מאתנו חיוב, ומה קורה כרגע, מה קורה כשמתברר לנו שהחיוב היה חיוב יתר, חיוב לא מוצדק, ואנחנו דורשים ומבקשים להחזיר לנו את זה.

אורי מקלב: הצעת חוק זו, ראשית, היא מתוך שרשרת של כמה הצעות שהכותרת שלהן "הגנת הצרכן", היא קודם כול מגיעה באמת על ציר, היא קיבלה יותר דחיפה וגם יש יותר נכונות ופתיחות לאחר המחאה החברתית, שחלקה, חלק מהמחאה החברתית, יש בה גם עניין החוסר בביטחון צרכני שיש לתושבים במדינת ישראל, שלא יודעים מה הסכום שנקבע להם כל חודש, אם יש בו צדק, אם החיובים הם לא גדולים.

אורי מקלב: אין ביטחון בכלל שמתח הרווחים לא גבוה, ובמיוחד מתברר גם כן שיש חיובי יתר שבכלל אנשים לא דרשו: לא התחייבנו, לא הזמנו, לא קיבלנו, ואנחנו מחויבים על כך בחיוב החודשי שלנו.

אורי מקלב: ראשית, הגנת הצרכן במקרה הזה, כפי הכותרת, היא הגנה יותר מהגנה רגילה שאנחנו רגילים לקרוא לחוקים בהגנת הצרכן, שהם על-פי רוב חוקים שבאים לדרוש הצגת מחיר באופן ברור; שיהיה מחיר שווה גם על המדף, אחרי זה גם בקופה.

אורי מקלב: מה קורה כשזה לא מתאים – לפעמים מדברים על הטעיה בפרסום, שאפשר להבין לא נכון את הפרסום כשפונים אלינו, את הפנייה שפונים אלינו.

אורי מקלב: כאן מדובר במקרה החמור ביותר, הגנה מפני כאלה חברות שהכניסו את היד שלהן לכיס שלנו.

אורי מקלב: הכניסו – ויכול להיות שברחוב היו קוראים לזה משהו אחר, גנבה, ואנחנו ננקוט לשון יותר נקייה: לקחו.

אורי מקלב: הכניסו את היד שלהן, שהיא יד חופשית בחשבון הבנק שלנו, ולקחו מאתנו חיוב שאנחנו לא חייבים.

אורי מקלב: בנושא הזה אנחנו גם רוצים לצאת מנקודת הנחה שהיו אולי טעויות, אבל הטעויות האלה הן לעולם חוזרות, כל הזמן מתברר שחוזרות וחוזרות וחוזרות ונשנות.

אורי מקלב: ואנחנו עדים לכך שיש קושי מכמה סיבות, מכמה היבטים, לאנשים לקבל את הכסף חזרה ואנחנו רוצים להקל בהצעת החוק הזאת, להקל עליהם בעניין הזה.

אורי מקלב: אז אפשר באמת לחלק את ציבור הצרכנים במדינת ישראל לשלוש קטגוריות, לשלושה סוגים של צרכנים: יש צרכנים שבכלל לא מודעים לכך ולא חושבים שיכול להיות דבר כזה, שיכולות להיות טעויות בחשבון שאני מקבל חיוב הביתה, ויכול שיהיו.

אורי מקלב: בכלל לא מודעים שיש שם, לא יכול להיות.

אורי מקלב: אני רוצה לספר לכם, גברתי היושבת בראש, שאני נתקלתי בטעויות בחשבון בחישוב המע"מ.

אורי מקלב: חישוב המע"מ לא היה 16%, לא היה 16.5%, היה 22%.

אורי מקלב: ולא סתם בחברה, בתאגיד מים, בתאגיד מים מאוד מאוד חשוב.

אורי מקלב: מי שהביא לידיעתי, אני אציין את זה לא בשמו, עובד כנסת.

אורי מקלב: עובד כנסת שהראה לי, ולאחר מכן אני בדקתי עוד, והנה מתברר שיש בחשבונות דברים טריוויאליים כל כך, שאף אחד לא מסתכל.

אורי מקלב: אני מימי לא בודק, אני מימי לא בודק האם המע"מ הוא באמת מע"מ, לקחו את הסכום, לדוגמה, את ה-100, ולקחו עליו עוד 16.5 שקלים או 16 שקלים.

אורי מקלב: הייתי בטוח שזה נכון.

אורי מקלב: אף פעם לא חשבתי שיכול להיות שגם לוקחים ממני 20 וכמה אחוזים.

אורי מקלב: מתברר שגם זה יש.

אורי מקלב: נצא מנקודת הנחה שהדברים האלה הם בטעות, לא במחשבה, לא בכוונה תחילה.

אורי מקלב: אבל יש צרכנים, לא רק שהם לא – הם כן מודעים לנושא הזה.

אורי מקלב: הם כן מודעים שיש בעיה של לפעמים חיובי יתר, חיובים מיותרים שבכלל לא רכשנו אותם ואנחנו לא חייבים בהם.

אורי מקלב: אבל מה עושים במקרים כאלה?

ליה שמטוב: זה שיטת "מצליח".

אורי מקלב: זה של החברות.

אורי מקלב: אבל אני עוד בצרכן, בתושב.

אורי מקלב: מה הוא עושה במקרה כזה?

אורי מקלב: הוא רוצה לבדוק את החשבון שלו.

אורי מקלב: בחלק גדול מהחשבונות, ממה שאנחנו מקבלים, לא יודעים לבדוק, קשה לבדוק אותם.

אורי מקלב: קשה.

אורי מקלב: מי שמקבל חיוב, זיכוי, חיוב, זיכוי – הוא לא יודע – בצד ימין, בצד שמאל, והוא לא יודע מה זה, וחיוב יתר מתמשך עם כל מיני שמות שאף אחד לא יודע מה הקשר שלו ולא יודע להסביר אותו.

אורי מקלב: עכשיו, הוא צריך לברר את זה.

אורי מקלב: הוא יודע שהוא צריך להמתין, הוא יכול להמתין שעה על הקו ואף אחד לא – בשביל לרכוש את המוצר מייד עונים לו, אבל כשהוא רוצה לעשות בירורים הוא יכול להמתין שעה ואף אחד לא עונה לו.

אורי מקלב: וכשמבררים לו, לא אומרים לו דברים ברורים, הוא לא יכול לצאת ומבלבלים אותו.

אורי מקלב: אז זה כבר סוג האזרח, הצרכן השני, שיש לו אולי מודעות, רק הוא לא יודע, אין לו את הדרך בכלל איך הוא עושה את זה.

אורי מקלב: ויש את הצרכן השלישי, שיודע לקרוא, הוא כבר קיבל ניסיון והוא מודע גם לכל הדברים האלה, אבל כשהוא בא באמת למצות את התהליך והוא רוצה לקבל את מה שמגיע לו, הוא נתקל בקשיים.

אורי מקלב: והוא נתקל בקשיים, קודם כול, בפעם הראשונה שזה קורה, ובוודאי כשהוא רואה, כפי שאמרה גברתי היושבת בראש, שיטת "מצליח".

אורי מקלב: הוא רואה שזה חוזר על עצמו.

אורי מקלב: מה יכול לקרות, כשהוא מטלפון כבר סוף-כל-סוף לחברה, הם מחזירים: כן, כן, כן, טעות, אתה תקבל את זה חזרה.

אורי מקלב: אבל מה שיוצא בסוף, מתברר שבחשבון הקרוב לקחו ממנו שוב פעם את זה.

אורי מקלב: החזירו לו פעם אחת ויש לו זיכוי, ובאותה מידה יש לו שוב פעם חיוב.

אורי מקלב: והוא כן יודע, ולא יודע, וככה הוא מחזיר ויוצא מבולבל לגמרי.

אורי מקלב: על כל השלושה האלה אנחנו מבקשים בהצעת החוק הזאת לתת תשובה לאנשים, וזה בכמה צורות: ראשית, אנחנו מחייבים את העוסק להחזיר את הכסף בתוספת הצמדות וכל הנלווה לכך.

אורי מקלב: יש חיוב.

אורי מקלב: ולא סתם חיוב אלא חיוב שהוא צריך לתת תוך – הוא חייב תוך ארבעה ימים.

אורי מקלב: תוך ארבעה ימים הוא חייב לבדוק ולתת תשובה אם הוא מסכים לתביעה שלו, לבקשה שאני ביקשתי לבדוק.

אורי מקלב: תוך ארבעה ימים הוא צריך לתת תשובה, ולא אומר:

אורי מקלב: אני אבדוק את זה בעוד שבועיים בעוד שלושה, והאדם לא מקבל.

אורי מקלב: אנחנו תוחמים את זה בזמן.

אורי מקלב: תוחמים את התשובה שלו בזמן – תוך ארבעה ימים על העוסק לענות לו תשובה.

אורי מקלב: לא זו אף זו, אלא גם ברגע שהוא בדק את זה והתשובה היא מבחינתו שהוא רואה שהחיוב עומד על חיוב יתר, הוא חייב להחזיר תוך ארבעה ימים.

אורי מקלב: ולמה אנחנו אומרים להחזיר תוך ארבעה ימים?

אורי מקלב: לא רק שאנחנו חושבים שבאופן ישר, ביושר, בהגינות, אדם שלקח ממני כסף שאני לא חייב, צריך להחזיר את זה מייד.

אורי מקלב: מה קורה היום?

אורי מקלב: במקרה הטוב, מחזירים לי את זה בחשבון הבא.

אורי מקלב: למה אני צריך לחכות חודש בחיובים?

אורי מקלב: ויש חיובים שהם חיובים גדולים, מי שיודע על טעויות בסלולרי לגבי חיובים של נסיעות לחוץ-לארץ, ושלא היו – אף פעם לא הייתי בחוץ-לארץ, לא השתמשתי בחוץ-לארץ – ועוד חיובים.

אורי מקלב: וגם אם זה חיובים יותר מועטים, אין שום סיבה שלא יחזירו את זה מייד.

אורי מקלב: ואחרי שמחזירים לי את זה – אם לא מחזירים את זה מייד אני גם לא יכול לעקוב אחרי זה.

אורי מקלב: מתי קל לי לעקוב אחרי זה?

אורי מקלב: כשאני רואה שיש כאן חיוב שלא נעשה בתוך החשבון.

אורי מקלב: ההחזר הוא בתאריך אחר.

אורי מקלב: לקחת ממני את זה היום, היום אני טלפנתי אליך, תוך ארבעה ימים או חמישה ימים אני מקבל את זה, לא בתאריך החשבון, צריך להחזיר לבנק.

אורי מקלב: וזה נותן לך שוב פעם – זה מציף את ההחזר באופן ברור.

אורי מקלב: והדבר האחרון שאנחנו עשינו – ואני מדלג על דברים פחות חשובים – זה הנושא של הסנקציה האזרחית.

אורי מקלב: חשבון עוסק שחייב צרכן בטעות שלוש פעמים, בפעם השלישית יש עליו, על העוסק הזה, סנקציה כספית, שאנחנו קבענו אותה כרגע ב-1,000 שקל.

אורי מקלב: אנחנו עוד לא סגרנו את הדברים – איך.

אורי מקלב: לקראת קריאה שנייה ושלישית אנחנו נרחיב ונדון איך תהיה בדיוק הסנקציה.

אורי מקלב: אנחנו מדברים שאם תוך תקופת זמן, אם זה 12 חודש או 18 חודש, ויש טעות שהיא לעולם חוזרת, כפי שאמרנו, או שיטת "מצליח" – לא כל כך יצליח.

אורי מקלב: "המצליח" הזה יעלה כסף.

אורי מקלב: יהיה קנס כדי לפצות את האזרח, את אותו צרכן, ב-1,000 שקל.

אורי מקלב: זה אומר דבר אחד, ואני רוצה להגיד את זה בשקיפות מלאה.

אורי מקלב: בתחילת הדרך, בהצעת החוק שלנו שאנחנו מציעים, חברי חבר הכנסת יריב לוין, שהוא גם משפטן, כשהיתה התנגדות במשרדי הממשלה לסנקציה הכספית, פנה ואמר – כניסיון, כמשפטן: תראה, לא, אולי לא כל תאוותנו בידינו; נסתפק בכך.

אורי מקלב: אנחנו נלך עם הצעת החוק שמדברת רק על החיוב, איך באמת הסדר, איך הוא מחזיר לי תוך כמה ימים ואיך הוא צריך להתנהג אתי.

אורי מקלב: הסנקציה הכספית – כשמשרדי הממשלה התנגדו, הוא אומר: אנחנו נוותר על זה.

אורי מקלב: אבל להפתעתנו – ואני אומר גם לזכותם – לקראת הקריאה הראשונה, לקראת הוועדה, המשרדים הממשלתיים תמכו בהצעה, והם שאמרו חשיבה חוזרת.

אורי מקלב: לאור הדברים – שזה חזר, ומה שקורה שהתופעה התרחבה והתופעה מתעצמת – גם המשרדים הממשלתיים תמכו בכך.

אורי מקלב: ולכן, אנחנו גם לקראת קריאה שנייה ושלישית, גם את הנושא של הסנקציה האזרחית נפעיל כלפי הספקים.

אורי מקלב: אני מודה לכל העוסקים בזה, ואני מבקש מחברי לתמוך בהצעת חוק זו.

אורי מקלב: תודה.

ליה שמטוב: תודה רבה לחבר הכנסת אורי מקלב.

ליה שמטוב: אנחנו עוברים לדיון.

ליה שמטוב: ראשון הדוברים זה יריב לוין, בבקשה.

ליה שמטוב: עד שלוש דקות.

יריב לוין: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

יריב לוין: אם אינני טועה אני לא רואה פה את כבוד השר, ונדמה לי – – –

ליה שמטוב: תקראו בבקשה לשר.

יריב לוין: נמצא כבוד השר.

יריב לוין: אני חושב שזה ראוי ונכון שהשר יהיה פה.

יריב לוין: אני הערתי כבר כמה פעמים שהדבר הזה הוא בעיני לא תקין, והוא גם מנוגד ניגוד גמור לקביעות המפורשות שמחייבות נוכחות של שר בעת הדיון, וראוי שכך יהיה.

יריב לוין: קודם כול, גברתי, אני רוצה לאחל לך הרבה הצלחה.

ליה שמטוב: תודה רבה.

יריב לוין: לברך אותך.

יריב לוין: ואני רוצה גם להודות לחברי חבר הכנסת אורי מקלב, שכפי שהוא אמר, זו יוזמה משותפת, לא ראשונה, שהוא מוביל, וזיכה אותי להיות שותף לה, בתחום הצרכני.

יריב לוין: אני רוצה לומר בהמשך לדברים שאמר כאן חבר הכנסת מקלב, והוא היטיב להציג את החוק על כל משמעויותיו, ואין צורך לחזור עליהן – אני חושב שנדרש איזשהו שינוי חשיבה, ויכול להיות שבהצעת החוק הזאת יש אפילו – יהיה בסופו של דבר – יותר ממה שתכננו וכיוונו מלכתחילה.

יריב לוין: המציאות עד היום היתה כזאת, כפי שכבוד היושבת-ראש אמרה, מין שיטת "מצליח" כזאת, שבה הצרכן, מעבר למעמדו כצרכן, יש לו גם תפקיד בתחום הבילוש.

יריב לוין: הוא צריך לעקוב, לחפש, לבדוק, לאתר את הטעויות וכן הלאה.

יריב לוין: זה בהחלט נכון שעד כמה שניתן אדם גם יבדוק, וזה בסדר.

יריב לוין: אבל האחריות הראשונה והעיקרית היא על העוסק.

יריב לוין: איך אומרים בהרבה מאוד הקשרים: המוציא מחברו – עליו הראיה.

יריב לוין: ולכן, במקרה הזה, כאשר אתה בא ומחייב אדם בתשלום, חובתך לוודא שהדבר הזה מסודר ונעשה כמו שצריך.

יריב לוין: ואני, בהרבה מאוד דיונים שמתקיימים בוועדת הכלכלה בכל מיני נושאים, תמיד שואל אם יש מנגנון בקרת איכות בנושא הזה, מישהו שעובר ובודק את החשבונות ומוודא שאין טעויות.

יריב לוין: מסתבר שזה נעשה לפעמים, אבל בעיקר כשיש חשד שהחשבון הוא נמוך מדי, לא בצד השני של המשוואה.

יריב לוין: אני חושב שהצעת החוק באה לקבוע עיקרון מאוד חשוב, שאומר קודם כול שהצרכן יהיה זכאי להחזר, ולהחזר מיידי.

יריב לוין: אבל היא הולכת עוד צעד אחד, ובעניין הזה, שוב, כפי שציין חבר הכנסת מקלב, מעבר למה שאולי האמנו בתחילת הדרך שנוכל להגיע אליו, היא בפעם הראשונה קובעת שישנה אחריות ברורה של מי שמנפק את החשבון לבדוק את תקינותו, וכאשר הטעות היא טעות חוזרת ונשנית – אנחנו הצענו שלוש פעמים ומעלה – במצב הזה גם צריך יהיה לשלם פיצוי, ואפילו פיצוי לא מבוטל.

יריב לוין: אני חושב שזה כיוון מאוד מאוד נכון, משום שבסופו של דבר אני חושב שהתכלית או המטרה הסופית שאליה צריכים להגיע היא שלא יהיה כדאי לעשות טעויות כאלה, ושכן יהיה כדאי להקים מנגנון בקרה פנימי בכל מקום שיתפוס את הטעויות האלה מבעוד מועד וימנע את חיובי היתר.

יריב לוין: אני חושב שאם נצליח להגיע לשם, השגנו באמת את ההגנה הראויה לצרכן, ומהבחינה הזאת, ההצעה הזאת היא בהחלט צעד חשוב בכיוון הזה.

יריב לוין: תודה.

ליה שמטוב: תודה רבה לחבר הכנסת יריב לוין.

ליה שמטוב: בבקשה, חבר הכנסת מיכאל בן-ארי.

ליה שמטוב: הוא אחרון, כן.

ליה שמטוב: גם לך יש עד שלוש דקות.

מיכאל בן-ארי: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אני לא יודע אם אתה זוכר, ידידי מכובדי חבר הכנסת גאלב מג'אדלה, בהיותך יושב כיושב-ראש, דיברתי אתך על מסתננים בכפר-מנדא.

מיכאל בן-ארי: שאלת אותי: מה?

מיכאל בן-ארי: אז הנה אני מחדש לך על משהו שנמצא אצלך במגזר.

מיכאל בן-ארי: היו מסתננים בכפר-מנדא, ואין מסתננים בכפר-מנדא.

מיכאל בן-ארי: אתה יודע למה אין מסתננים בכפר-מנדא?

מיכאל בן-ארי: לא בזכות השר אלי ישי, לא בזכות השר לביטחון פנים, אפילו לא בזכות השר מיקי איתן, אלא בזכות זה שאנשי כפר-מנדא אמרו: די, stop, נגמר העניין.

מיכאל בן-ארי: אם אתם לא יוצאים מפה עכשיו, אנחנו שוחטים אתכם.

מיכאל בן-ארי: זה מה שהיה שם לפני כמה ימים.

מיכאל בן-ארי: ובלילה אחד, פשוט מאוד, זרקו את כל המסתננים הבלתי-חוקיים מכפר-מנדא לאיזו תחנת דלק חיצונית.

מיכאל בן-ארי: אמרו להם: אתם לא חוזרים לפה יותר.

מיכאל בן-ארי: אם אתם חוזרים לפה, שוחטים אתכם.

מיכאל בן-ארי: באלימות גירשו אותם מבתיהם.

מיכאל בן-ארי: רואים אותם שם עולים על האוטובוסים.

מיכאל בן-ארי: אני רוצה להגיד לכם, אחד הדברים התמוהים בעיני זה שלמחרת אני לא שמעתי "ליל הבדולח בכפר-מנדא", "פוגרומים בכפר-מנדא".

מיכאל בן-ארי: לא שמעתי לא את נשיא המדינה מגנה, ולא את יושב-ראש הכנסת, ולא את השר איתן ולא אף אחד.

מיכאל בן-ארי: שתיקת הצבועים.

מיכאל בן-ארי: שתיקת הצבועים.

מיכאל בן-ארי: כשאנשים בשכונת-התקווה עשו מה שעשו – ואני נגד זה – כולם קפצו, גינו, חירפו, גידפו.

מיכאל בן-ארי: אבל כשזה בכפר-מנדא יש שקט – מה שקראתי "שתיקת הצבועים", אדוני השר.

מיכאל בן-ארי: איש לא צייץ.

מיכאל בן-ארי: כמו שאמרתי קודם על המסגד שנשרף.

מיכאל בן-ארי: לפני שבועיים חולל בית-הכנסת העתיק בנערן.

מיכאל בן-ארי: ציוץ לא היה כאן.

מיכאל בן-ארי: ציוץ של "טוויטר" לא היה כאן.

מיכאל בן-ארי: אז, רבותי, קצת איזון.

מיכאל בן-ארי: אבל אני רוצה להתייחס.

מיכאל בן-ארי: קודם כול, אני מכבד את אנשי כפר-מנדא.

מיכאל בן-ארי: אם המדינה לא מגינה עליכם, תגנו על עצמכם, כפי הנראה.

מיכאל בן-ארי: אין ברירה.

מיכאל בן-ארי: אם פה רק משחקים בנדמה לי, ובכמה אני יפה, אז אין לכם ברירה.

מיכאל בן-ארי: אגב, בעוספיא הדברים הולכים לקראת זה, מהמידע שאני מקבל.

מיכאל בן-ארי: גם שם יש חשש מאוד גדול, ודווקא מצדן של בנות עוספיא, שמרגישות מאוימות, שהן מעוררות את כל העניין הזה.

מיכאל בן-ארי: אני לא יודע עד כמה אתה מודע לזה, חבר הכנסת חמד עמאר.

מיכאל בן-ארי: אם אתה רוצה, אני אמסור לך דיווחים בעניין הזה.

מיכאל בן-ארי: אבל, רבותי, אני רוצה לגשת לארגוני הסיוע, שהשבוע חשפו את פרצופם פעם – אני קורא להם "כנופיות הסיוע" – שכבר אין מלחמה בדרום-סודן.

מיכאל בן-ארי: אין מלחמה גם בצפון-סודן, ואין מלחמה גם באריתריאה.

מיכאל בן-ארי: שקרנים.

מיכאל בן-ארי: פה יש מלחמה.

מיכאל בן-ארי: פה.

מיכאל בן-ארי: ולכן, צריך ברכבת אווירית להחזיר אותם מייד, את כולם, לארצותיהם, למולדתם.

מיכאל בן-ארי: פה יש סכנה.

מיכאל בן-ארי: יש טילים.

מיכאל בן-ארי: אז מה הם אומרים, אותן כנופיות הסיוע?

מיכאל בן-ארי: יש רעב, יש חולי.

מיכאל בן-ארי: באמת?

מיכאל בן-ארי: חצי עולם יש בו רעב וחולי; את כולם נביא לפה?

מיכאל בן-ארי: את מי אתם מרמים?

מיכאל בן-ארי: ומה שמזעזע, הם מקבלים מיקרופונים פתוחים של כל מיני מתחסדים בתקשורת.

מיכאל בן-ארי: לחבורה הזאת, שפועלת לחיסולה של מדינת ישראל, אני אומר מכאן: כנופיות הסיוע האלה, צריך לעזור להן לסייע למסתננים האלה בארצותיהם.

מיכאל בן-ארי: ולכן אני אומר, את ארגון אס"ף ו"רופאים לזכויות אדם", את כולם, עד האחרון שבהם, מייד להעלות על מטוס לאריתריאה ולסודן, וששם יעזרו להם.

מיכאל בן-ארי: אנחנו מבקשים מכם, אל תחריבו לנו את המדינה שלנו.

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

מיכאל בן-ארי: ובאופן חריג, אני מצדיע לאנשי כפר-מנדא.

ליה שמטוב: תודה רבה לחבר הכנסת בן-ארי.

ליה שמטוב: אנחנו עוברים להצבעה.

ליה שמטוב: אני אחכה שתגיע למקומך.

ליה שמטוב: הצבעה מס' 3 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 11 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 37) (החזר בשל חיוב בסכום עודף בעסקה מתמשכת), התשע"ב–2012, לוועדת הכלכלה נתקבלה.

ליה שמטוב: בעד – 11, נגד – אין, ונמנעים – אין.

ליה שמטוב: הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 37) (החזר בשל חיוב בסכום עודף בעסקה מתמשכת), התשע"ב–2012 – –

גאלב מג'אדלה: זה החוק של הדרוזים.

גאלב מג'אדלה: עשו שינוי בזה.

ליה שמטוב: – – עברה בקריאה ראשונה.

ליה שמטוב: הצעת החוק חוזרת לדיון בוועדת הכלכלה.

ליה שמטוב: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/474).

ליה שמטוב: ]

ליה שמטוב: אנחנו ממשיכים בסדר-היום: הצעת חוק בתי-הדין הדתיים הדרוזיים (תיקון מס' 19) (נציגי הכנסת בוועדת המינויים), התשע"ב–2012, של חברי הכנסת שכיב שנאן וחמד עמאר וקבוצת חברי הכנסת – קריאה ראשונה.

ליה שמטוב: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת שכיב.

ליה שמטוב: בבקשה.

שכיב מוראד שנאן: גברתי היושבת-ראש, תחילה ברכות לבביות מכל הלב ואיחולי הצלחה.

שכיב מוראד שנאן: אני בטוח ש"קטן עלייך", תוכלי לעשות את זה הרבה יותר טוב.

ליה שמטוב: לומדים גם.

שכיב מוראד שנאן: בהצלחה רבה.

שכיב מוראד שנאן: כבוד השר, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק שלפנינו היא הצעת חוק מאוד פשוטה, שיש עליה הסכמה רחבה של כל חברי הכנסת הדרוזים המכהנים בכנסת הזאת, והיא משותפת לכולם – חברי חבר הכנסת חמד עמאר, חברי חבר הכנסת מגלי והבה, חברי חבר הכנסת סעיד נפאע.

שכיב מוראד שנאן: סגן השר איוב קרא לא חתם עליה כי הוא נציג הממשלה ולא יכול לחתום על הצעות חוק פרטיות.

שכיב מוראד שנאן: ד"ר אכרם חסון – שהצטרף מאוחר יותר – גם הוא תומך בהצעת החוק ונותן לה גיבוי מוחלט.

שכיב מוראד שנאן: היא באה להסדיר באופן מסודר ומקובל את ייצוג הכנסת בוועדה לבחירת קאדי מד'הב.

שכיב מוראד שנאן: הרי לכנסת יש שם שני נציגים.

שכיב מוראד שנאן: שני הנציגים נבחרים על-ידי מליאת הכנסת, והיא באה לתת עדיפות באופן מפורש וברור לחברי הכנסת המכהנים על מנת שהם, ורק הם, יוכלו לייצג את הכנסת בוועדה, ולהביא בכך את הייצוג של ציבור שולחיהם ובוחריהם ואת משקלו של אותו ציבור בבחירת הקאדי מד'הב.

שכיב מוראד שנאן: בית-הדין השרעי הדרוזי אחראי בעצם על שני נושאים עיקריים, שהראשון שבהם הוא הסדרת הנושא של נישואים, וגם הסדרת כל הנושא של גירושים.

שכיב מוראד שנאן: בתי-הדין אמורים וצריכים לבטא את כל רובדי האוכלוסייה הדרוזית, ולכן הדבר הכי צודק, הכי הוגן והכי חכם, שאותם נבחרי ציבור שבאים להיות בכנסת ישראל, הם אלה אשר יהיו שותפים לבחירת קאדי מד'הב.

שכיב מוראד שנאן: במקביל, אנחנו לא שוכחים שהיו בעבר מצבים שבהם בכנסת לא היו שני ח"כים דרוזים, כפי שיש היום – שישה ח"כים דרוזים.

שכיב מוראד שנאן: ולכן הכנסת היתה בוחרת את חבר הכנסת המכהן – לא משנה מטעם איזו מפלגה, אבל הוא צריך לקבל את האמון של הכנסת על מנת לייצג אותה.

שכיב מוראד שנאן: והנציג האחר – היו תמיד מעמידים נציגי ציבור נבחרים ומכובדים, ואלה היו מקבלים את אמון הכנסת לייצג אותה.

שכיב מוראד שנאן: בקדנציה הקודמת, בכנסת השבע-עשרה, היו שני ח"כים דרוזים לפני שאני הצטרפתי – בשנה האחרונה של הכנסת השבע-עשרה – ומאחד מהם בעצם נבצר להיות חבר בוועדה מטעמים משפטיים.

שכיב מוראד שנאן: לכן בחרו בנציג ציבור.

שכיב מוראד שנאן: וכשאני הגעתי עשו בחירה חוזרת, ונבחרתי לכהן בוועדת קאדי מד'הב שהיתה בכנסת השבע-עשרה.

שכיב מוראד שנאן: בכנסת השמונה-עשרה, בתחילתה, היו שלושה ח"כים.

שכיב מוראד שנאן: הח"כים האלה, אחד מהם היתה לו נבצרות, השני התמודד מול נציג ציבור, ונציג הציבור ניצח את הח"כ המכהן.

שכיב מוראד שנאן: זה מצב שאנחנו באים למנוע, שלא יהיה מצב שקומבינות פוליטיות אשר תהיינה יוכלו למנוע מנציג ציבור נבחר מלממש את בחירתו ולממש את הזכות שלו לייצג את קהל בוחריו, כפי שאמרתי מקודם.

שכיב מוראד שנאן: אבל חשוב לי לציין דבר נוסף.

שכיב מוראד שנאן: אנחנו לוקחים בחשבון גם את הסיטואציה שיכולה לקרות, שבעתיד לא יהיה מצב שיהיו מספיק ח"כים מכהנים, וגם אז עשינו את כל האיזון הנדרש על מנת שהכנסת תוכל לבחור גם נציג ציבור מחוץ לציבור חברי הכנסת.

שכיב מוראד שנאן: אני רוצה – מאחר שזו קריאה ראשונה – להודות לידידי חבר הכנסת יריב לוין, שנבצר ממנו להישאר לשמוע את דברי הנימוק של הצעת החוק בגלל מסיבת סיום של הבת שלו.

שכיב מוראד שנאן: אני מאחל לו שתהיה מסיבה נעימה ושייהנה מכל רגע.

שכיב מוראד שנאן: אני רוצה להודות לו על זה שהוא פעל בזריזות והביא את הצעת החוק מקריאה טרומית לקריאה ראשונה.

שכיב מוראד שנאן: ואני מבקש מחברי חברי הכנסת לאשר את הצעת החוק ולהעביר אותה לוועדת הכנסת להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

שכיב מוראד שנאן: תודה רבה לכולם.

ליה שמטוב: תודה רבה לחבר הכנסת שכיב.

ליה שמטוב: אנחנו עוברים לדיון.

ליה שמטוב: ראשון הדוברים – חבר הכנסת גאלב מג'אדלה.

ליה שמטוב: שלוש דקות.

גאלב מג'אדלה: גברתי היושבת-ראש, מכובדי השר, עמיתי חברי הכנסת, ראשית, אני רוצה להצטרף לברכות לחברתי – –

שכיב מוראד שנאן: חברתנו.

גאלב מג'אדלה: – – ליה שמטוב לחילופין להיות סגנית יושב-ראש הכנסת ובראשות הישיבה.

גאלב מג'אדלה: אני מציע לך שתקשיב עכשיו.

מיכאל בן-ארי: לכל מלה.

גאלב מג'אדלה: יש גבול לדמגוגיה שלך.

גאלב מג'אדלה: תקשיב טוב.

גאלב מג'אדלה: אומר לך מישהו – – –

מיכאל בן-ארי: אני אעלה אחריך, אני אענה לך.

גאלב מג'אדלה: אומר לך מישהו שמציע לך שתקשיב לו.

גאלב מג'אדלה: קודם כול, אחד לאחד.

גאלב מג'אדלה: בכפר-מנדא – בדית סיפור כמו סרט מתח.

מיכאל בן-ארי: יש סרט, ב-YouTube.

גאלב מג'אדלה: בכפר-מנדא אדם אכסן בביתו הישן, כשעבר לגור בבית חדש, יותר מ-200 סודנים, בבית שיכולים לגור בו עשרה או 12.

גאלב מג'אדלה: התושבים אמרו לו, זה לא יכול להיות.

גאלב מג'אדלה: אתה רוצה להשכיר?

גאלב מג'אדלה: זכותך למי שאתה רוצה, אבל לא יכול להיות דבר כזה.

גאלב מג'אדלה: ופרץ סכסוך פנימי בתוך כפר-מנדא, בינו לבין שכניו.

גאלב מג'אדלה: התוצאה, שהסודנים עזבו את כפר-מנדא.

מיכאל בן-ארי: מרצונם החופשי.

גאלב מג'אדלה: כדי למנוע סכסוך בתוך כפר-מנדא.

גאלב מג'אדלה: עשית מזה דרמה, ובירכת את אנשי כפר-מנדא.

גאלב מג'אדלה: אתה יודע איפה זה נמצא, כפר-מנדא?

מיכאל בן-ארי: בטח שאני יודע איפה זה.

גאלב מג'אדלה: אני פעמיים בחודש בכפר-מנדא.

גאלב מג'אדלה: אתה עוד בא לספר לי על כפר-מנדא.

מיכאל בן-ארי: כשאני דיברתי פה אתה לא יכולת – – –

גאלב מג'אדלה: אל תפריע.

גאלב מג'אדלה: אל תפריע, תלמד להיות מתורבת.

גאלב מג'אדלה: אל תפריע.

מיכאל בן-ארי: אני – – –

גאלב מג'אדלה: אל תפריע.

גאלב מג'אדלה: אל תנצל את זה שהיושבת-ראש חדשה.

גאלב מג'אדלה: אל תפריע.

גאלב מג'אדלה: תלמד להקשיב.

גאלב מג'אדלה: הקשבתי לך קשב רב.

מיכאל בן-ארי: אני אענה לך.

מיכאל בן-ארי: אני אחריך.

גאלב מג'אדלה: כשתעלה, תענה.

גאלב מג'אדלה: עכשיו תקשיב, אל תפריע.

גאלב מג'אדלה: היית מחנך פעם, איש תרבות.

גאלב מג'אדלה: תלמד להיות מתורבת.

מיכאל בן-ארי: בוא, בוא, בוא נהיה – – –

גאלב מג'אדלה: אל תבדה סיפורים על כפר מתורבת ושראוי לחיות בו.

גאלב מג'אדלה: אל תבדה סיפורים ואל תצלם אותם כאנשים אנטי-תרבותיים.

גאלב מג'אדלה: כפר שלם – אתה רוצה לפגוע בתדמית שלו.

גאלב מג'אדלה: הדבר השני, הביא את הסיפור של עזה, אבל שכחת ששלשום, בעמוד הראשי של "ידיעות אחרונות": "טיול אקסטרים בהתנחלויות", "בילוי משפחתי שעוד לא ראיתם" – תיירים מהעולם מגיעים ליישובי גוש-עציון כדי להשתתף במטווחי ירי המדגימים חיסול מחבלים.

גאלב מג'אדלה: אז אני אומר לך ולכמותך: התשובה שלנו, הרוב הגדול בחברה הישראלית, יהודים וערבים, לשתי התופעות – רק שלום אמת.

גאלב מג'אדלה: מנצלים ילדה בת חמש שבאה מאמריקה לטיול, מדגימים לה איך יורים במחבלים ואיך מחסלים אנשים.

מיכאל בן-ארי: מה, אתה נגד לירות במחבלים?

מיכאל בן-ארי: באמת.

גאלב מג'אדלה: זה מושגים לא ראויים לנו, לחיים של חברה דמוקרטית שראוי לחיות בה.

גאלב מג'אדלה: לכן התשובה שלנו היא שלום אמת, שבא להבטיח גם את מדינת ישראל וגם את השכנים שלנו, אחינו הפלסטינים, במדינה משלהם.

ליה שמטוב: תודה.

גאלב מג'אדלה: ואני רוצה לומר על הצעת החוק של החברים שלי שהיא ראויה וטובה.

גאלב מג'אדלה: יישר כוח ואני מחזק את ידיהם.

גאלב מג'אדלה: זה דבר שהיה מתבקש וטוב שעשיתם אותו.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

ליה שמטוב: תודה.

ליה שמטוב: תודה לחבר הכנסת מג'אדלה.

ליה שמטוב: אנחנו ממשיכים.

ליה שמטוב: חבר הכנסת חמד עמאר, בבקשה.

ליה שמטוב: אחרי זה – נסים זאב, מיכאל בן-ארי ושלמה מולה – אני סוגרת את הרשימה – וגם חבר הכנסת מגלי והבה.

ליה שמטוב: אני סוגרת את הרשימה.

חמד עמאר: גברתי היושבת-ראש, קודם כול אני רוצה לברך אותך ולאחל לך הצלחה, היושבת-ראש, כסגנית יושב-ראש.

ליה שמטוב: תודה.

חמד עמאר: הצעת החוק שהגשתי ביחד עם חברי חבר הכנסת שכיב שנאן, והצטרפו אליה חבר הכנסת מג'אדלה וחבר הכנסת סעיד, היא הצעת חוק מאוד טובה.

חמד עמאר: היא באה לתת תשובה ופתרון לנציגי ציבור שאמורים לייצג את הציבור.

חמד עמאר: בזמנו, כשחוקקו את החוק, יכול להיות שהיה מצב שהעדה היתה קטנה, היה נציג אחד בכנסת ולפעמים לא היה אף נציג בכנסת, ולכן היה צורך לחוקק חוק כזה ולהגיד שאם לא נמצא חבר כנסת מכהן, יהיה נציג ציבור שיבוא ויתמודד.

חמד עמאר: אבל כשיש לך עכשיו – עכשיו אנחנו עם שישה חברי כנסת דרוזים מכהנים, ואני מקווה שכל הזמן יכהנו יותר משני חברי כנסת דרוזים – אין מקום להצעת החוק הקודמת, ולכן התיקון היה מחייב, כי חבר כנסת הוא נציג ציבור.

חמד עמאר: מי שבוחר את חבר הכנסת שיגיע לכנסת זה הציבור, ולכן מגיע לו לייצג אותם ולהיות חבר בוועדת מינוי קאדי מד'הב.

חמד עמאר: אני בעצמי יזמתי הצעת חוק לכשרות קאדי מד'הב.

חמד עמאר: כשנכנסתי לכנסת בדקתי את הכשרות של קאדי מד'הב.

חמד עמאר: אז חוקקו חוק שיתאים לעדה, בשנות ה-60, ואמרו: קאדי מד'הב – מי שמעל גיל 30, נשוי או היה נשוי, ולא נתנו שום נתונים נוספים.

חמד עמאר: באתי ועשיתי תיקון לחוק ואמרתי: קאדי מד'הב צריך להיות אקדמאי, בוגר אוניברסיטה, צריך לעבור מבחנים – – –

שכיב מוראד שנאן: עדיף שיהיה משפטן, חבר הכנסת חמד עמאר.

חמד עמאר: דיברנו על הנושא הזה והיתה התנגדות של משרד המשפטים אז בוועדה.

חמד עמאר: בהצעת החוק המקורית שלי הצעתי משפטן והיתה התנגדות, כי אתה צריך להתאים את החוק גם לחוקים אחרים במקומות אחרים, בחוקים מקבילים, שם אין דרישה של משפטן, ולכן התבקשתי לבקש רק אקדמאי, אבל הצלחנו לקדם את זה ולהעביר את זה ולתת כשרות ונתונים לקאדי מד'הב שייצג את העדה הדרוזית.

חמד עמאר: גברתי היושבת-ראש, אני רוצה לשתף אותך היום בדיון שקיימנו בוועדת המשנה לוועדת הכספים בנושא היישובים הדרוזיים.

חמד עמאר: ישבתי שם ולא האמנתי למה שאני שומע.

חמד עמאר: אותו דיון קיימתי לפני קרוב לשנה – מעקב אחרי יישום התוכנית שהממשלה אישרה, 685 מיליון שקל ליישובים הדרוזיים.

חמד עמאר: הגעתי לשם, ישבתי, ציפיתי לשמוע מהנציגים של הממשלה, להגיע עם טבלאות, להגיד לי: תשמע, בשנה הראשונה ביצענו כך וכך, השנה אנחנו מבצעים כך, בשנת 2013 נגיע לסכום כזה, בשנת 2014 נסיים את התוכנית, נגיע לתוצאות.

חמד עמאר: באתי ושמעתי שם דיבורים בלי נתונים, שום נתונים, שום דבר, שום מטען שאני יכול לצאת אתו מהישיבה.

חמד עמאר: אז אמרו לי: לא התחלנו ליישם את התוכנית כי עוד לא העבירו את הכסף ממשרד האוצר – – –

גאלב מג'אדלה: עבודה בעיניים.

חמד עמאר: בוא נגיד, עבודה בעיניים.

חמד עמאר: יש משרדים שהעבירו את הכסף ומבצעים.

חמד עמאר: שם הזכירו לטובה את משרד התחבורה, שמקיים את העבודה שלו ומזרים את הכסף, והזכירו את משרד הרווחה לטובה.

חמד עמאר: יש משרדים שעדיין לא ביצעו ולא הגיעו לביצוע של שנת 2011, כי התוכנית מחולקת לארבע שנים, ובארבע שנים בכל שנה אתה צריך לבצע סכום.

חמד עמאר: יש סכום, והוא לא מחולק ליישובים.

חמד עמאר: אני כראש רשות לא יודע כמה מגיע לי ממשרד התחבורה, אני לא יודע כמה מגיע לי ממשרד השיכון, אני לא יודע כלום.

חמד עמאר: אני צריך להתחיל להילחם מול כל המשרדים על מנת להשיג תקציב.

חמד עמאר: לכן ביקשנו שבישיבה הבאה יגיעו משרדי הממשלה מוכנים עם תוכנית: כל יישוב ויישוב כמה הוא מקבל, איך הכסף מתחלק לפי שנים, כמה בוצע עד עכשיו, אם בוצע, ואיך אנחנו מתקדמים עם התוכנית.

חמד עמאר: אני מבקש מכל חברי הכנסת לתמוך בהצעת החוק.

חמד עמאר: תודה רבה.

ליה שמטוב: תודה לחבר הכנסת חמד עמאר.

ליה שמטוב: אנחנו ממשיכים.

ליה שמטוב: חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה, לרשותך שלוש דקות.

נסים זאב: גברתי היושבת בראש, כנסת נכבדה, הצעת חוק בתי-הדין הדתיים הדרוזיים – בוודאי אני תומך בעניין, בכל מה שקשור לוועדת המינויים של קאדי מד'הב.

נסים זאב: אני רוצה לומר שהסוגיה ששנויה אולי במחלוקת זה העניין של התחולה.

נסים זאב: זאת אומרת, אין ספק שהעדיפות היא לחברי הכנסת הדרוזים שמכהנים בפועל, שהם צריכים להיות מהנבחרים.

נסים זאב: זאת אומרת, אם יש כמה חברים, הם בעדיפות.

נסים זאב: אני רוצה לומר שזו הפעם הראשונה שאולי מנסים להביא חקיקה בתוך הקדנציה, במהלך של הקדנציה הנוכחית, ואולי לשנות סדרי בראשית.

נסים זאב: זאת אומרת, למעשה היום יש נציג ציבור שהוא נבחר, הוא מכהן בפועל, והחוק הזה בא בצורה עקיפה, הייתי אומר, לא רשמית – – –

גאלב מג'אדלה: מתי היתה התקופה שלא תמה?

נסים זאב: בעוד שנה, עם הקדנציה הזאת.

נסים זאב: בסוף הקדנציה הזאת.

נסים זאב: אין לי בעיה, אצלנו זה לא נושא כל כך עקרוני, אבל אני אומר: צריכים לשקול גם את העניין הזה, החברתי, שאדם שמכהן בפועל, רק לפני זמן מה הוא נבחר, זו לא בחירה לפני כמה שנים, ופתאום לומר לו: תשמע, אתה עוזב, בגלל שיש איזה חוק חדש, ואתה צריך אולי לעוף מהכיסא שלך.

נסים זאב: אז אני אומר: גם פה, אולי ננהג ברגישות.

נסים זאב: אולי לא עד סוף הקדנציה, אבל ללכת בצורה אולי מכובדת יותר, שלא תפגע באיש שמכהן בפועל.

נסים זאב: אני מאמין שלקראת הקריאה השנייה והשלישית הנושא הזה יידון בוועדה.

נסים זאב: זה בוועדת חוקה, אני מבין, נכון?

שכיב מוראד שנאן: לא.

נסים זאב: אלא?

שכיב מוראד שנאן: ועדת הכנסת.

נסים זאב: ועדת הכנסת תדון בסוגיה הזאת ותיתן דעתה לעניין.

נסים זאב: אין חולק שהעדיפות היא לחברי הכנסת שמכהנים בפועל, אלא אם כן מדובר בחבר כנסת שהפך להיות שר או סגן שר, ובאופן אוטומטי זה שבא במקומו הוא חבר הכנסת.

נסים זאב: משפט אחד לגבי חבר הכנסת בן-ארי.

נסים זאב: כל פעם שהוא עולה שם תמיד הוא אומר: זה לא ש"ס, וזה לא שר הפנים, ולא עושים דבר וחצי דבר – כאילו כל העשייה נמצאת בדרך נס.

נסים זאב: אני רוצה לומר לך שהגיע שהזמן שתראה את התמונה באמת.

נסים זאב: צריך לזכור שהממשלה הזאת עשתה מעשה בבניית הגדר, והשקיעה פה מיליארדים, ובניית הגדר לא נעשית מהיום למחר, אבל אני חושב שקצב בניית הגדר חסר תקדים, ויש פה את כל הנכונות ואת כל המשאבים כדי לחסום אותם מבחינה פיזית.

נסים זאב: אנחנו כבר שמענו את קציני צה"ל בסיור שאתה גם היית בו, ואמרו במפורש: אנחנו לא מסוגלים לירות עליהם.

נסים זאב: אנחנו לא נירה בסודנים שנכנסים לתחומי מדינת ישראל, לא מבחינה מצפונית ולא מוסרית.

נסים זאב: הקצינים אמרו: גם אם ייתנו לנו הוראה כזאת – לא שהיתה הוראה כזאת – אבל גם אם היו נותנים לנו תיאורטית הוראה כזאת, אנחנו לא היינו מבצעים אותה.

נסים זאב: לכן אני אומר, בוא ונאמר: אני חושב ששר הפנים עושה את עבודתו בחיבוק כזה שנותן להם את הכבוד חזרה הביתה.

נסים זאב: לא צריך בכל הזדמנות לבוא ולומר: לא שר הפנים עושה והכול למראית עין.

נסים זאב: אני חושב שכל אחד ואחד מאתנו פה תורם במהלך הזה בצורה הכי מכובדת שרק יכולה להיות, ונדאג לכבד איש את רעהו.

ליה שמטוב: תודה רבה לחבר הכנסת נסים זאב.

ליה שמטוב: חבר הכנסת מיכאל בן-ארי, בבקשה.

גאלב מג'אדלה: עוד פעם?

מיכאל בן-ארי: אין לך ברירה.

גאלב מג'אדלה: אל תעשה – – – דבר אמת.

נסים זאב: במכובדי אכבד.

מיכאל בן-ארי: אמת לאמיתה.

מיכאל בן-ארי: כל מלה שאני אומר פה אמת.

מיכאל בן-ארי: מי שמסופק, בעזרת השם בדף ה"פייסבוק" שלי הערב אני אעלה את כל הכתבות בעניין הזה.

מיכאל בן-ארי: גם אתה יכול להיכנס אלי ל"פייסבוק": מיכאל בן-ארי, ארגון ממשלתי, הדף הרשמי.

מיכאל בן-ארי: תעשה "לייק" ונהיה חברים, ותוכל לקבל מידע און-ליין מה קורה בכפרים הערביים – דברים שאתה, לצערי הרב, לא יודע מה קורה אצלך במגזר.

גאלב מג'אדלה: עוד פעם אתה ממשיך עם השקרים שלך?

מיכאל בן-ארי: מה שקרים?

מיכאל בן-ארי: אני אומר לך, תיכנס אלי ותראה כתבה ב"מאקו".

גאלב מג'אדלה: אתה משקר בעזות מצח.

מיכאל בן-ארי: עיתון "הארץ" משקר – – –

גאלב מג'אדלה: אין אחד שמסייר בכפרים הערביים יותר ממני.

ליה שמטוב: חבר הכנסת מג'אדלה.

מיכאל בן-ארי: אני לא מסייר?

מיכאל בן-ארי: אני לא הייתי באום-אל-פחם?

מיכאל בן-ארי: אני לא הייתי ברהט?

מיכאל בן-ארי: אני לא הייתי בנצרת?

מיכאל בן-ארי: אתה אומר לי שאני לא מסייר בכפרים הערביים?

גאלב מג'אדלה: אתה אורח לא רצוי.

גאלב מג'אדלה: אתה אורח לא רצוי.

מיכאל בן-ארי: רצוי ולא רצוי – זה עניין של השקפה.

גאלב מג'אדלה: אתה לא רצוי.

גאלב מג'אדלה: אתה לא רצוי.

מיכאל בן-ארי: מאיפה אתה יודע?

מיכאל בן-ארי: משטרת ישראל דווקא מאוד נהנתה כשנכנסתי למקומות האלה.

ליה שמטוב: אני מבקשת לא להפריע.

ליה שמטוב: בבקשה.

גאלב מג'אדלה: נהנתה?

גאלב מג'אדלה: הביקור שלך עלה כמה מיליונים.

מיכאל בן-ארי: לא.

מיכאל בן-ארי: המשטרה אמרה לי – – –

גאלב מג'אדלה: – – – כמה מיליונים עלה הביקור שלך.

מיכאל בן-ארי: אני אענה לך.

מיכאל בן-ארי: משטרת ישראל אמרה לי: בן-ארי, כשאתה נכנסת לאום-אל-פחם, קיבלנו את התרגיל הכי טוב איך משתלטים על אום-אל-פחם.

מיכאל בן-ארי: חיפשנו כזה תרגיל.

מיכאל בן-ארי: חיפשנו סיבה.

מיכאל בן-ארי: עזרת לנו.

גאלב מג'אדלה: אתה גם משקר בשביל המשטרה?

מיכאל בן-ארי: לא משקר.

מיכאל בן-ארי: אתה כל הזמן – – –

גאלב מג'אדלה: ככה אמרה לך המשטרה?

מיכאל בן-ארי: ודאי.

ליה שמטוב: חבר הכנסת מג'אדלה.

מיכאל בן-ארי: רבותי, בואו ונעשה סדר.

מיכאל בן-ארי: מה היה בכפר-מנדא?

מיכאל בן-ארי: 200 איש שכרו בית אחד.

מיכאל בן-ארי: אגב, הסיפור הזה מוכר מהרבה מקומות אחרים, אבל שם אם היו באים ותוקפים בסכינים ופוצעים 15 איש, כמו שהיה פרסום בעיתון "הארץ", וב"מאקו" יש כתבה מערוץ-2 – אפשר לראות תמונות.

מיכאל בן-ארי: אני אומר שוב: תיכנסו אלי לדף ואני אעלה את הסרטון ב"YouTube" שמראה שהמשטרה באה לשם, הביאה 150 שוטרים, הפרידה בין הנצים, אבל היא לא החזירה את המסתננים האלה לכפר-מנדא.

מיכאל בן-ארי: היא גירשה אותם משם.

מיכאל בן-ארי: היא לא התמודדה כמו שהיא מתמודדת בשכונת-התקווה, בכפר-שלם או בשכונת-שפירא.

מיכאל בן-ארי: קודם כול, זאת המציאות, חבר הכנסת גאלב מג'אדלה.

מיכאל בן-ארי: זה מה שהיה בכפר-מנדא.

מיכאל בן-ארי: אגב, אני חושב שהם לא צריכים להתבייש.

מיכאל בן-ארי: אני מאוד מכבד את חבר הכנסת נסים זאב, וגם את חבר הכנסת אלי ישי וגם את ראש הממשלה, אבל, לצערי הרב, את הגדר שהם בונים, שעולה מיליארדים – ואת המיליארדים האלה אנחנו נחתוך מהלחם של הילדים שלנו בתקציב הבא, המיליארדים האלה והמיליארדים של 1,000 יורו לכל פושע שגנב פה את הגבול.

מיכאל בן-ארי: 1,000 יורו – אנחנו מטורפים?

מיכאל בן-ארי: אתם יודעים לכמה עניים אפשר לתת אוכל עם 1,000 יורו לכל אחד?

מיכאל בן-ארי: אבל פה רוצים להיראות יפים – וחיסונים ועניינים.

מיכאל בן-ארי: רבותי, הפתרון היחיד זה לא גדר.

מיכאל בן-ארי: גדר עולה כסף.

מיכאל בן-ארי: לעשות גדר משלושה צדדים בתוך מדינת ישראל, כשהצד הפתוח הוא לכיוון שממנו הם באו.

מיכאל בן-ארי: תחזרו בבקשה למקום שאומרים: זה הכיוון.

מיכאל בן-ארי: באתם ממצרים – תחזרו למצרים.

מיכאל בן-ארי: למצרים ולסודן יש הסכם עם ארבעה עקרונות: יש חופש תנועה, חופש קניין, חופש תעסוקה, יש להם חופש מגורים.

מיכאל בן-ארי: יש להם הסכם ביניהם.

מיכאל בן-ארי: הם יכולים לגור במצרים.

מיכאל בן-ארי: הם באים לפה כדי לקחת את מקומות העבודה שלנו, כדי לקחת בעצם את מה שאנחנו בנינו פה במו-ידינו, את הארץ היבשה הזאת, את הארץ השוממה הזאת.

מיכאל בן-ארי: לכן, צריך לדעת את הדבר הזה.

מיכאל בן-ארי: אני פונה פה לשר ישי: אנחנו מאוד מעריכים את מה שאתה עושה, אבל בלבד שתעשה.

מיכאל בן-ארי: הוא היה פה לפני חודש ואמר: תוך שנה לא יישאר אחד.

מיכאל בן-ארי: אחרי שבועיים אמר: תוך שלוש שנים.

מיכאל בן-ארי: אני מוכן לקבל את הצעתו של דני דנון: 50% תוך שנה.

מיכאל בן-ארי: אבל אם עבר למעלה מחודש והצליחו אחרי כל התצלומים האלה לשלוח מפה 127 אנשים, ובזמן הזה נכנסו 800, אז, רבותי, אנחנו בבעיה.

מיכאל בן-ארי: בואו ולא נשקר לעצמנו.

מיכאל בן-ארי: צריך פה ועדת שרים חשובה, ולא ועדה שתהיה חברה-קדישא כדי לקבור את העניין – –

ליה שמטוב: תודה רבה.

מיכאל בן-ארי: – – ותקנות לשעת-חירום, כי אנחנו נמצאים בשעת-חירום מהבחינה הזאת.

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

ליה שמטוב: תודה רבה.

ליה שמטוב: חבר הכנסת מגלי והבה, בבקשה.

ליה שמטוב: לרשותך שלוש דקות.

מגלי והבה: גברתי היושבת-ראש, אני מברך אותך על הצטרפותך לנשיאות.

מגלי והבה: זו הישיבה הראשונה שאני מופיע בפנייך, ואני מאחל לך הצלחה ושתיהני מהמלאכה.

ליה שמטוב: תודה.

מגלי והבה: השר מיקי איתן, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לברך את חברי חבר הכנסת שכיב שנאן, וכמובן את כל אלה שחתמו על הצעת החוק החשובה הזאת – וגם אני בין אלה שחתומים עליה – שבאה לעשות צדק, שנבחרי ציבור שנמצאים בכנסת יהיו מיוצגים בוועדה החשובה למינוי קאדים מד'הב, או אפילו הייתי אומר למינוי שופטים.

מגלי והבה: אין ספק שהחוק הזה חשוב, ואני מקווה שיעבור מהר.

מגלי והבה: למרות שיושב פה שר שעסק – נדמה לי, אדוני השר, היית הרבה פעמים חבר בוועדה למינוי שופטים או קאדים.

מיכאל איתן: הייתי פעם אחת.

מגלי והבה: פעם אחת.

מגלי והבה: אוקיי.

מגלי והבה: בעצם גם שם צריך לחשוב על תיקונים, כי התוצאה היא הסדרים פוליטיים – אני רואה את חברי אורי אריאל גם יושב שם בוועדה, עדיין יושב שם – בין כל הנבחרים, ומגיעים להחלטה.

מגלי והבה: אני לא יודע אם צריך לחשוב פעם אחת איך לעשות את זה וללכת "פרופר", בצורה הכי מקצועית והכי מנוטרלת מלחצים פוליטיים כאלה ואחרים.

מיכאל איתן: – – –

מגלי והבה: זה על חשבון השר, לא על חשבוני.

מיכאל איתן: לבית-המשפט יש סמכות לפסול חוקים של המוסד.

מיכאל איתן: למוסדות המחוקקים יש השפעה על הרכב השופטים.

מגלי והבה: תודה.

מגלי והבה: השכלת אותי, ואני מודה בזה.

מגלי והבה: אבל בכל אופן, אני טוען שלפעמים יש יותר מדי פוליטיזציה במינויים, וזה לפעמים פוגם באיכות או בנייטרליות של אלה שנבחרים.

מגלי והבה: אני לא רוצה להטיל אשמה באלה שנתמנו, אבל מתוך הדברים שלי ניתן להבין שלפחות לגבי מינויים אצלנו במגזר וקאדים זה היה הסדר בין הח"כים, והייתי אומר שלא היתה שם אובייקטיביות בבחירת המתאימים ביותר לתפקיד.

מגלי והבה: אני מכבד את כל אלה שנבחרו, אבל את הביקורת הזאת צריך להשמיע, ולהגיד את זה אולי לפעמים הבאות, שיעמדו בתקן ויתחשבו וייקחו את המועמדים הטובים ביותר שיכולים להוביל את מערכת המשפט.

מגלי והבה: אין ספק שהדבר הזה חשוב, כי אחרת, אנחנו ניהפך לממונים מטעם, או נבחרו מטעם.

מגלי והבה: אין ספק, גם בהצעת החוק הזאת וגם בהצעות חוק קודמות העלו את הסף.

מגלי והבה: זה שיש דרישה היום לפחות לאקדמאי, ועדיף שיהיה עורך-דין – אין חשוב יותר מכך.

מגלי והבה: אין ספק שגם פה הביקורת על מערכת המשפט, ששנים רבות לא נתנו לנו, גברתי, את התקן המגיע לנו מבחינת מספר הקאדים בתוך בתי-הדין, ואפילו מבחינת מספר העובדים שאמורים להיות בבית-הדין.

מגלי והבה: אז תמיד יש כוח חזק לממשלה על החלשים.

מגלי והבה: אנחנו היום, לשמחתי, בבית הזה, מספיק נמצאים בכוחות שיכולים להשפיע בעתיד, שכל התקנים שחסרים בבתי-הדין אכן יושלמו ותהיה הבחירה הטובה ביותר למען הציבור ולמען האזרחים.

מגלי והבה: תודה, גברתי.

ליה שמטוב: תודה רבה לחבר הכנסת והבה.

ליה שמטוב: מציע החוק יכול להשיב.

ליה שמטוב: בבקשה, חבר הכנסת שכיב שנאן.

ליה שמטוב: לאחר מכן נצביע על הצעת החוק.

שכיב מוראד שנאן: גברתי היושבת-ראש, מכובדי השר, מכובדי חברי הכנסת, אני רוצה להודות לכל החברים שטרחו ולך, ידידי, חבר הכנסת נסים זאב, אני מבקש את הקשב שלך לרגע קט.

שכיב מוראד שנאן: שיהיה ברור ושכולם יבינו, וגם אתה, וגם חברינו האחרים בש"ס: הצעת החוק הזאת לא נולדה בכנסת הזאת.

שכיב מוראד שנאן: הצעת החוק הזאת, התחלתי אותה בכנסת הקודמת, ומאחר שהכנסת התפרקה ויצאה לפגרת בחירות לפני שהספקנו להעביר את הקריאה השנייה והשלישית – לכן, גם כשלא הייתי בכנסת היא שכבה, עד שהגעתי והערתי אותה מחדש.

שכיב מוראד שנאן: הכוונה שלי היא לא חס וחלילה לפגוע או לקחת כיסא.

שכיב מוראד שנאן: על איזה כיסא אתה מדבר?

שכיב מוראד שנאן: אם ש"ס שהציגה את הבן-אדם כמועמד שלה היתה רוצה לכבד את נבחרי הציבור הדרוזים, והיו חברי כנסת מכאן, היא לא היתה מעמידה איש מטעמה להתמודד מול חבר כנסת נבחר, מכהן, בקדנציה הזאת.

שכיב מוראד שנאן: לכן אני מאוד מעריך את חברי מש"ס, מאוד מכבד את היציאה שלהם להתגוננות ולהגן, כאילו, על ידידי, נציג הציבור המכהן שהוא באמת חבר שלי ואני באמת מכבד אותו ואין לי נגדו שום דבר, ואין לנו חס וחלילה כוונה אלא להביא את הדברים למתכונת נורמלית, מקובלת, שהיא האמת שצריכה להיות.

שכיב מוראד שנאן: אין שום סיבה.

שכיב מוראד שנאן: אף אחד לא מדיח אף אחד.

שכיב מוראד שנאן: מי שצריך לייצג את הכנסת זה חבר הכנסת, זה כל הסיפור.

שכיב מוראד שנאן: במידה שלא יהיה חבר כנסת שייצג, זכותכם.

שכיב מוראד שנאן: נתאם ביחד, נחשוב ביחד, נעשה ביחד, שמי שיהיה יהיה מקובל.

שכיב מוראד שנאן: והכנסת חייבת לבחור בו כי יכול להיות שיש מצב שיש חבר כנסת שלא יזכה לאמון הכנסת.

שכיב מוראד שנאן: גם לזה התייחסנו.

שכיב מוראד שנאן: אבל היום, כשבאים לתקן דברים, בוא נלך בראש אחד, כפי שאמרת, בכבוד הדדי, בעבודה משותפת.

שכיב מוראד שנאן: הרי כולם חברים באותה קואליציה.

שכיב מוראד שנאן: כמעט כל חברי הכנסת קואליציה אחת.

גאלב מג'אדלה: כמעט.

שכיב מוראד שנאן: כמעט.

שכיב מוראד שנאן: חוץ מאלה שרצו ולא קיבלו אותם, אז זה משהו אחר.

שכיב מוראד שנאן: אבל המדובר בסיטואציה שכולנו צריכים להבין דבר אחד: זה באמת באמת באמת לא בא נגד נציג הציבור שנבחר.

שכיב מוראד שנאן: זה בא לעשות צדק עם הכנסת, עם נציגי הכנסת ועם מי שאמור לייצג את הכנסת.

שכיב מוראד שנאן: אני מאוד מבקש שתסירו את ההתנגדות שלכם ובקריאה השנייה והשלישית נחיל את זה, נבחר נציג חדש.

שכיב מוראד שנאן: הבחור שלכם עשה את העבודה בצורה מכובדת וטובה, היה שותף לבחירת השופטים, תם תפקידו, אנחנו מודים לו מקרב לב.

ליה שמטוב: תודה.

ליה שמטוב: אנחנו עוברים להצבעה.

ליה שמטוב: הצבעה מס' 4 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 8 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק בתי-הדין הדתיים הדרוזיים (תיקון מס' 19) (נציגי הכנסת בוועדת המינויים), התשע"ב–2012, לוועדת הכנסת נתקבלה.

ליה שמטוב: שמונה בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

ליה שמטוב: הצעת החוק בתי-הדין הדתיים הדרוזיים (תיקון מס' 19) (נציגי הכנסת בוועדת המינויים), התשע"ב–2012, עברה בקריאה ראשונה – והצעת החוק חוזרת לדיון בוועדת הכנסת.

ליה שמטוב: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/474).

ליה שמטוב: ]

ליה שמטוב: אנחנו עוברים להצעת חוק חינוך ממלכתי (תיקון מס' 16) (ספרי לימוד מאושרים), התשע"ב–2012, של חבר הכנסת אורי אריאל וקבוצת חברי הכנסת – קריאה ראשונה.

ליה שמטוב: יציג את החוק חבר הכנסת אורי אריאל.

ליה שמטוב: בבקשה.

ליה שמטוב: עשר דקות.

אורי אריאל: גברתי היושבת בראש, ראשית, איחולי הצלחה בתפקידך החדש.

אורי אריאל: נשתדל לעזור לך ככל יכולתנו.

אורי אריאל: נקווה שתובילי אותנו בהרבה חוקים להרבה דברים טובים.

אורי אריאל: הצעת החוק המונחת לפניכם נקראת הצעת חוק חינוך ממלכתי (תיקון מס' 16) (ספרי לימוד מאושרים), התשע"ב–2012.

אורי אריאל: החוק הוא מעין שי, מתנה להורים לקראת שנת הלימודים.

אורי אריאל: הוא בא להוריד את מחירי הספרים ואת הצורך לקנות כל שנה מהדורה חדשה, כי ההוצאות מתפרנסות מזה.

אורי אריאל: מה עושות חלק מהוצאות הספרים?

אורי אריאל: הם מוסיפים שש תמונות, ארבעה עמודים כתובים, מחליפים את הסדר, יוצאת מהדורה חדשה, ואז כל בתי-הספר, כל התלמידים שצריכים את הספר המסוים הזה, משלמים וקונים את הספר פעם נוספת.

אורי אריאל: וכך העניין הזה מתגלגל פעם אחרי פעם.

אורי אריאל: שנים אנחנו מכירים את התלונות על זה.

אורי אריאל: אני רוצה לתת פה מלה טובה לעוזרי, שיזמו בעצם את החוק הזה, זיו מאור ואריק בן-שמעון, ואנחנו מביאים אותו היום לקריאה ראשונה אחרי שהסכמנו לתאם את זה עם משרד החינוך, ואכן החוק בתיאום עם שר החינוך ומשרד החינוך.

אורי אריאל: אני רוצה להקריא את שמות החברים, חברי הכנסת ששותפים לחוק הזה, שחתמו עליו: אנסטסיה מיכאלי, אורי אורבך – הזדמנות לשלוח לו רפואה שלמה, מהירה – דב חנין, ניצן הורוביץ, רוברט אילטוב, אברהם מיכאלי, איתן כבל, עתניאל שנלר, יואל חסון, זאב בילסקי, אברהים צרצור ומירי רגב.

אורי אריאל: סך הכול חתך של כל חלקי הבית כפי שאכן ראוי לחוק מהסוג הזה שמשרת את כל ההורים, כל התלמידים, כל מערכת החינוך ללא הבדל.

אורי אריאל: החוק גם תואם את מסקנות ועדת-טרכטנברג, שעסקה בשוויון בחינוך ובדברים השונים שהיו בקיץ שעבר, וזה חלק מהמרכיבים.

אורי אריאל: ההצעה מדברת על ספר לימוד שאושר לשימוש במוסדות החינוך, שיסומן בדרך שיקבע הגוף המוסמך במשרד החינוך, וכך יתאפשר זיהויו ככזה בעת רכישתו.

אורי אריאל: נדע שזה ספר שיש לו תו תקן מהמשרד.

אורי אריאל: כמו כן מוצע להבהיר כי משאושר ספר לימוד יש להביאו לאישור מחודש אם חל שינוי בתוכנו לאחר מתן האישור.

אורי אריאל: עוד מוצע להבהיר כי ההוראה המקבילה למשך חמש שנים – החלפת ספר לימוד שנקבע כספר לימוד במוסד חינוך – תחול גם על החלפה בשל שינוי מהדורה.

אורי אריאל: רבותי, לצערי בשנים האחרונות גדל התיאבון של הוצאות הספרים, שמצאו דרך יחסית קלה להרוויח ממון על חשבון ההורים שחלקם כורעים תחת נטל ההוצאות לקראת שנת הלימודים כאשר משנים עמוד או כמה עמודים בספר לימוד וקוראים לזה מהדורה מחודשת.

אורי אריאל: ההורים, בלית ברירה, חייבים לרכוש את הספר פעם שנייה, ולא יכולים למכור ספרים, מיד שנייה, דבר שבזמננו ועד היום, בעצם, ככל שזה ניתן – אתה קונה ממישהו שלמד שנה קודם שם, ויכול לרכוש ספר מיד שנייה בכמה שקלים במקום עשרות רבות של שקלים, לפעמים מעל 100 שקל.

אורי אריאל: הצעת החוק מפסיקה את הנוהג, וכעת הדפסת מהדורות חדשות השונות מהמהדורות הקודמות תאושר רק בעקבות שינוי בתוכנית הלימודים.

אורי אריאל: מדובר בצעד חשוב לקידום השוויון בחינוך.

אורי אריאל: המציאות שבה חלק מתלמידי ישראל מתקשים לרכוש ספרי לימוד בגלל עליית המחירים וההוצאות המחודשות של הוצאות הספרים עומדת, בעזרת השם, לעבור מן העולם.

אורי אריאל: לא מדובר בדברים יוקרתיים שאפשר לוותר עליהם; אלה דברים הכרחיים.

אורי אריאל: לעתים יש הורים ומשפחות שמתלבטים אם לקנות תרופה או אם לקנות ספר לימוד לילדים.

אורי אריאל: אנחנו מחויבים לשוויון בחינוך.

אורי אריאל: יותר מכול, הדרך היחידה להוציא ילדים ממעגל העוני היא באמצעות חינוך טוב לכול.

אורי אריאל: אני חושב שבתחום הביטחון הלאומי – לא "פרופר" ביטחון, אלא כשמסתכלים על כל הביטחון הלאומי, החינוך הוא המרכיב החשוב ביותר, כי הוא שמאפשר אחרי זה שתהיה כלכלה חזקה, הוא שמאפשר לגייס לצבא תלמידים שיש להם הכשרה, גם מקצועית, גם עיונית רחבה וטובה, ובסך הכול הוא מבטיח את עתידנו.

אורי אריאל: אני מבקש מחברי הכנסת לאשר את החוק הזה, ונעביר אותו לוועדת החינוך להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

אורי אריאל: זו הזדמנות לאחל לכל התלמידים, למורים ולהורים חופש טוב ובטוח.

אורי אריאל: תודה.

ליה שמטוב: תודה רבה לחבר הכנסת אורי אריאל.

ליה שמטוב: אנחנו עוברים לדיון, וראשון הדוברים – בבקשה – חבר הכנסת נסים זאב.

ליה שמטוב: לרשותך עד שלוש דקות.

ליה שמטוב: בבקשה.

נסים זאב: גברתי היושבת בראש, כנסת נכבדה, קודם כול אני תומך בחוק, אבל צריך לדעת שהבעיה היא לא רק בספרים עצמם וביוצרים או במחברים.

נסים זאב: אני מסכים אתך שכל פעם שיש שינוי הכי קל, אז נוצר מצב שלמרות שזה אותם פרקים, פחות או יותר זה אותו חומר לימודי, אבל זה יכול להיות שבספר מסוים זה יהיה בעמוד 30 ואותו פרק יהיה בספר אחר בעמוד 32 – ואז, בגלל השינוי הקל הזה מחייבים את כל הכיתה, ובית-הספר כולו נאלץ לקנות ספרים הכי חדישים, למרות שבתוכן ובמהות אין אולי שום שינוי; אולי כפי שאמר חבר הכנסת אורי אריאל, יש אולי בתמונות כאלה ואחרות.

נסים זאב: אני רוצה לומר שלמשל במדעים, במתמטיקה, בכל מיני ספרים שאנחנו רואים, ואנחנו עדים לכך, יש שינויים חדשים לבקרים במשרד החינוך.

נסים זאב: הבעיה נעוצה במשרד החינוך, גברתי היושבת בראש.

נסים זאב: זה לא הבעיה של היוצרים ושל המחברים של הספרים.

נסים זאב: הבעיה היא במשרד החינוך.

נסים זאב: כאשר הוא משנה כל זמן קצר, חדשים לבקרים, ומחליט לקפוץ מספר כזה לספר אחר, וגם את התכנים הוא משנה, אז זה מזעזע את המערכת, וזה כל פעם מחייב הוצאה מחדש, וילדים נאלצים לבוא להוריהם ולבקש קניית ספרים מחדש, וזה מאות שקלים.

נסים זאב: ולכן כל המבצע שאנחנו עושים בעניין השאלת ספרים כדי שזה יעלה זול לאותם הורים, כדי שלא ייאלצו ההורים להוציא מאות ואלפי שקלים עבור הוצאת ספרים, בסופו של דבר, כאשר התכנים משתנים במהלך השנה או בערב – הרבה פעמים, אני זוכר שעד לפני פתיחת שנת הלימודים היתה החלטה על ספר מסוים בחשבון או ספר אחר, וברגע האחרון משרד החינוך החליט, או בית-הספר החליט, שיש לו שתי אופציות.

נסים זאב: הוא מעדיף את האופציה הזאת על פני האופציה השנייה, ואז הוא גורם לכל ההורים, מאלץ אותם, להיכנס להוצאות מיותרות.

נסים זאב: ולכן, זה שיהיה קביעות במשך חמש שנים, אני חושב שזה דבר מבורך, ותבורך על כך.

ליה שמטוב: תודה רבה לחבר הכנסת נסים זאב.

ליה שמטוב: ועכשיו – חברת הכנסת אנסטסיה מיכאלי.

ליה שמטוב: לרשותך עד שלוש דקות.

אנסטסיה מיכאלי: האמת, שאני אנצל את ההזדמנות לברך את חברת הכנסת היושבת-ראש ליה שמטוב בעקבות הכניסה שלך לתפקיד חדש ובעקבות ההצטרפות לנשיאות.

אנסטסיה מיכאלי: אני הצטרפתי לכמה ברכות של חברי הכנסת.

אנסטסיה מיכאלי: האמת שגיליתי שיש לנו עוד ליה שמטוב באינטרנט – אשה שהיא סופרת, והיא הוציאה ספר ברכות.

אנסטסיה מיכאלי: ואני חושבת שאת יכולה כבר מרוב הברכות של היום להוציא עוד ספר.

אנסטסיה מיכאלי: והנושא שהיום אנחנו מדברים עליו שוב ושוב – כל שנה לקראת שנת הלימודים שעוד מעט תתקרב, ואנחנו נצטרך להתכונן ולהכין עוד פעם סכום מסוים של כסף, לחסוך את הכסף לשנת הלימודים החדשה על מנת שוב ושוב לרכוש ספרי לימוד חדשים.

אנסטסיה מיכאלי: אנחנו דנים על הנושא של ספרי לימוד.

אנסטסיה מיכאלי: אני בשנת 2009 התחלתי לקדם את הנושא, וכל כך שמחתי לשמוע שחבר הכנסת אורי אריאל יזם את החוק הזה.

אנסטסיה מיכאלי: ברכות רבות לחברי הכנסת שפועלים למען הוזלת תשלומי ההורים במערכת החינוך.

אנסטסיה מיכאלי: מבחינת כל הנתונים והשוואות שונות עם מדינות ה-OECD אנחנו עדיין עומדים במקום מאוד לא ראוי, ואני מאוד שמחה שדוח-טרכטנברג עזר לנו ותמך ונתן נתונים מסוימים והתייחס לנושא של ספרי לימוד והוזלת ספרי לימוד.

אנסטסיה מיכאלי: הפרויקט של השאלת ספרי לימוד זה פרויקט שהחוק לכבודו חוקק בשנת 2000, ועדיין לא יושם.

אנסטסיה מיכאלי: אני זוכרת שחבר הכנסת מיכאל בן-ארי דיבר על זה רבות, שאסור על-פי החוק להחליף מהדורות, ואנחנו כולנו עומדים פה על הדוכן ומדברים כל שנה מחדש שכל פעם ספר משתנה, מחליפים תמונות, וזה עדיין אותו הדבר בשנה הזאת.

מיכאל בן-ארי: באמצע שנה, באמצע שנה.

אנסטסיה מיכאלי: בשנת 2011 נכנס תקציב חדש, תקציב שבעצם מיועד להכנסת בתי-ספר לפרויקט של השאלת ספרי לימוד, שסכומו המיועד הוא 5.5 מיליון שקלים, ולא כמו שזה היה קודם – משאריות התקציב של משרד החינוך הסכום היה 1.9 מיליון שקלים בשנה, וזה תקציב כל כך מגוחך.

אנסטסיה מיכאלי: כל פעם מחוקקים כאן חברי הכנסת עוד חוקים שונים על ספרים דיגיטליים.

אנסטסיה מיכאלי: נכון, זה פתרון, אבל עדיין זה כל כך לא מובן.

אנסטסיה מיכאלי: אני כל פעם פותחת ספר רגיל של ילדי, פותחת חוברת של הילדים, אני גם לא מבינה את התוכן.

אנסטסיה מיכאלי: לפעמים גם המשימות שנותנים לילדים שלנו הן משימות שלא מובנות לי.

אנסטסיה מיכאלי: אני לא מבינה מי בכלל עושה חוברת לילדים, מי העורך שלה.

אנסטסיה מיכאלי: אנחנו לא מזמן העלינו בוועדת החינוך, התרבות והספורט את הנושא של התוכן של ספרי לימוד בשפה הערבית.

אנסטסיה מיכאלי: זה עוד מכשול של משרד החינוך.

אנסטסיה מיכאלי: אני מאוד מקווה שחוקים מסוג זה יעזרו למערכת החינוך של מדינת ישראל לשים גבולות בנושא הזה ולשפר את המערכת.

ליה שמטוב: תודה.

אנסטסיה מיכאלי: אני בחרתי בהתחלת הדרך שלי כחברת הכנסת להוביל נושאים מרכזיים – מערכת החינוך, מעמד האשה והמשפחה, טיפוח המדע ויחסי החוץ של ישראל.

אנסטסיה מיכאלי: אני מציינת מפה, מהבמה הזאת:

אנסטסיה מיכאלי: החינוך הוא גורם מרכזי בעיצוב של כל חברה והבסיס שעליו נבנית אחדותנו הלאומית.

אנסטסיה מיכאלי: החינוך הוא מפתח לחיזוק ההון האנושי, החיוני ליצירת ביטחון חברתי וכלכלי ולטיפוח חברה משכילה, חזקה ומלוכדת.

אנסטסיה מיכאלי: תודה.

ליה שמטוב: תודה רבה לחברת הכנסת אנסטסיה מיכאלי.

ליה שמטוב: בבקשה, חבר הכנסת שכיב שנאן.

ליה שמטוב: לרשותך עד שלוש דקות.

ליה שמטוב: בבקשה.

שכיב מוראד שנאן: גברתי היושבת-ראש, מכובדי השר, הצעת החוק הזאת של ידידי חבר הכנסת אורי אריאל, זו הצעת חוק כל כך מצוינת שבאמת ראוי שתבורך עליה ויבורכו כל הח"כים שהצטרפו אליך.

שכיב מוראד שנאן: אני מדבר גם כמחנך לשעבר וגם כאיש רווחה.

שכיב מוראד שנאן: אני ראיתי את התלמידים שלימדתי, ראיתי גם את ההבדלים בין מי שהצליח לרכוש ובין מי שלא הצליח לרכוש.

שכיב מוראד שנאן: אבל בשנים הרבות שהייתי מפקח במשרד הרווחה, בכל שנה הייתי רואה בחודש אוגוסט, אפילו בתחילת חודש יולי, את רבבות המשפחות במצוקה שהיו מגיעות למחלקות הרווחה לבקש עזרה של 300 ו-400 שקלים בשביל להצליח לרכוש את הספרים.

שכיב מוראד שנאן: המשפחות במצוקה, יש להם גם הרבה ילדים, אפילו לא היו מצליחים להעביר את הספרים משנה לשנה, והילדים שלהם היו נאלצים לקנות מדי שנה את הספרים מחדש.

שכיב מוראד שנאן: זה היה מחזה שמאוד לא נעים לראות אותו; חמור מכך, שאף פעם לא היה מספיק כסף לתת סיוע אמיתי ומספיק לאותן משפחות, וכאילו נוצר מצב של כל הקודם זוכה.

שכיב מוראד שנאן: הצעת החוק הזאת באה, והיא צריכה גם להיות מורחבת למצב שהמדינה תמשיך לחלק ספרים בבתי-הספר או לפחות להעביר את הספרים ממחזור למחזור, ושההורים יוכלו בכל שנה לשלוח את התלמידים לבתי-הספר.

שכיב מוראד שנאן: אבל הכי חשוב, שלא יהיה תלמיד שיושב ליד תלמיד, ואחד עם ספר ואחד בלי ספר.

שכיב מוראד שנאן: כל הכבוד לכם על הצעת החוק.

שכיב מוראד שנאן: אני נשארתי במיוחד לתמוך בך, ואני שמח שהצעת החוק הזאת עולה.

שכיב מוראד שנאן: תודה רבה.

ליה שמטוב: תודה רבה לחבר הכנסת שנאן.

ליה שמטוב: אחרון הדוברים – בבקשה, חבר הכנסת מיכאל בן-ארי.

ליה שמטוב: לרשותך שלוש דקות.

מיכאל בן-ארי: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חברי חבר הכנסת אורי אריאל, אני מצטרף למברכים.

מיכאל בן-ארי: גם אני מורה.

מיכאל בן-ארי: אני בהפסקה, כמו שאתה יודע.

שכיב מוראד שנאן: כמה שנים היית מורה?

מיכאל בן-ארי: 21 שנים, ועובדים על זה שאני אחזור להוראה, בעזרת השם.

מיכאל בן-ארי: גם מגדל שמונה ילדים, מתוכם בשנה הבאה, בעזרת השם, כבר שישה בגיל בית-ספר.

מיכאל בן-ארי: ואנחנו יודעים את העניין הזה.

מיכאל בן-ארי: אבל אני רוצה לדבר על נקודה אחרת, על אנדרלמוסיה שיש במשרד החינוך, שנובעת מהרצון לחדש.

מיכאל בן-ארי: יש איזה מין צורך אובססיבי לחדש, להראות שאני יותר חכם מקודמי.

מיכאל בן-ארי: אני רואה איך הילדים שלי לומדים מה שנקרא מתמטיקה, ואני לא מבין איפה הראש ואיפה הזנב.

מיכאל בן-ארי: אז אשתי אומרת לי: לא, זה השיטה הספירלית.

אורי אריאל: יש להם בדידים?

מיכאל בן-ארי: יש להם בדידים, הכול מתפזר בכל הבית.

מיכאל בן-ארי: אל תשאל.

מיכאל בן-ארי: אבל עזוב את זה, אני רוצה לדבר על נקודה אחת שנחשפתי אליה בשבוע-שבועיים האחרונים.

מיכאל בן-ארי: נבחר בשעה טובה ומוצלחת מפמ"ר חדש להוראת התורה שבעל-פה בחינוך הדתי, ובא לעשות סדר.

אורי אריאל: לא כולם יודעים מה זה מפמ"ר.

מיכאל בן-ארי: מפמ"ר זה מפקח מקצועי ארצי.

שכיב מוראד שנאן: לא מפקח – מרכֵּז.

מיכאל בן-ארי: מפקח מרכז.

מיכאל בן-ארי: מכל מקום, הוא המפמ"ר החדש, יהודי תלמיד חכם, מבין עניין.

מיכאל בן-ארי: אבל בא אחרי 40 שנה שלומדים בממ"דים התיכוניים של חב"ד, לומדים במשך 40 שנה כיחידת בגרות ספר שהוא בעצם ה-ספר בחב"ד, שנקרא "ספר התניא".

מיכאל בן-ארי: "ספר התניא", שאני משתדל ללמוד, יש לי אפילו חברותא קבועה בלימוד "תניא" בדרך, "ובלכתך בדרך", מישהו שמלמד אותי בטלפון.

מיכאל בן-ארי: "ספר התניא" כולו בנוי על ספרות חז"ל, כולו בנוי על מאמרי חז"ל.

מיכאל בן-ארי: הוא מתחיל ב"משביעין אותו, תהיה צדיק ואל תהיה רשע".

מיכאל בן-ארי: זה מאמרי חז"ל.

מיכאל בן-ארי: פתאום, אחרי 40 שנה, אומרים: לא, לא, לא, אנחנו רוצים לשנות, להעביר את זה מפה לפה.

מיכאל בן-ארי: הדבר הזה יוצר תזזית נוראית בכל המערכת, תחושות מאוד-מאוד קשות שמישהו מנסה לפגוע.

מיכאל בן-ארי: יכול להיות שהוא לא מנסה לפגוע, אבל אלו התחושות – לא מתוך הידברות, לא מתוך הבנה.

מיכאל בן-ארי: ולפעמים אתה מסתכל על נקודה אחת ולמד ממנה על הכלל כולו.

מיכאל בן-ארי: בא לשכונה מפמ"ר חדש והכול משתנה.

מיכאל בן-ארי: "תניא" זה לא שייך אלי, זה שייך לשם.

מיכאל בן-ארי: 40 שנה זה היה שייך, עכשיו זה לא?

מיכאל בן-ארי: מתמטיקה למדתם ככה, עכשיו תלמדו את זה ככה – להבדיל בין מתמטיקה ל"תניא".

מיכאל בן-ארי: הנקודה הזאת היא שגורמת לשיבושים.

מיכאל בן-ארי: השנה הגדילו לעשות ותוך כדי שנת הלימודים שינו את ספרי הלימוד במתמטיקה בתיכונים.

מיכאל בן-ארי: תוך כדי, באמצע שנת הלימודים.

מיכאל בן-ארי: ההורים כבר הוציאו כסף, קנו ספר.

מיכאל בן-ארי: לא, לא, לא, הספר הזה לא טוב, צריך ספר חדש.

מיכאל בן-ארי: לכן מבורך העניין הזה של לעשות סדר ולבקש מאנשים: למרות שאתה חדש, אתה יכול להשתמש גם בישן.

מיכאל בן-ארי: הקנקן החדש יכול להיות מלא ישן.

מיכאל בן-ארי: תאמינו, למדנו, גם אנחנו למדנו, גם מתמטיקה, גם תנ"ך, גם תושב"ע.

מיכאל בן-ארי: למדנו ואנחנו יודעים מה שאנחנו יודעים.

מיכאל בן-ארי: הילדים שלנו לא ידעו יותר טוב אם תשנו מהשיטה הזאת לשיטה הזאת רק בגלל שאתם רוצים להטביע את חותמכם על העניין.

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

ליה שמטוב: תודה רבה לחבר הכנסת בן-ארי.

ליה שמטוב: אנחנו עוברים להצבעה.

ליה שמטוב: הצבעה מס' 5 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 6 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק חינוך ממלכתי (תיקון מס' 16) (ספרי לימוד מאושרים), התשע"ב–2012, לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

ליה שמטוב: בעד – 6, אין מתנגדים, אין נמנעים.

ליה שמטוב: הצעת חוק חינוך ממלכתי (תיקון מס' 16) (ספרי לימוד מאושרים), התשע"ב–2012, עברה בקריאה ראשונה ועוברת בחזרה לדיון בוועדת החינוך, התרבות והספורט.

ליה שמטוב: את השם של חבר הכנסת נסים זאב אנחנו רושמים בפרוטוקול.

ליה שמטוב: זהו.

ליה שמטוב: תם סדר-היום.

ליה שמטוב: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, ל' בסיוון התשע"ב, 20 ביוני 2012, בשעה 11:00.

ליה שמטוב: ישיבה זו נעולה.

ליה שמטוב: תודה.