ישיבת מליאה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 352, 2012-05-29 00:00

ראובן ריבלין: גברתי השרה, גברתי חברת הכנסת, שכן יש לנו שרה וחברת כנסת – עכשיו נכנס חבר הכנסת דב חנין – היום יום שלישי, ח' בחודש סיוון התשע"ב, 25 במאי למניינם.

ראובן ריבלין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

ראובן ריבלין: הודעה למזכירת הכנסת – בבקשה, גברתי.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק הרשות הלאומית למלחמה בסמים (תיקון מס' 3), התשע"ב–2012, שהחזירה ועדת הפנים והגנת הסביבה; הצעת חוק לתיקון פקודת סדרי השלטון והמשפט (מס' 20(, התשע"ב–2012, שהחזירה ועדת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק עבודת הנוער (תיקון מס' 15) (צו למניעת עבירה), התשע"ב–2012, של חבר הכנסת אורי אריאל; הצעת חוק גיל הנישואין (תיקון מס' 6) (העלאת גיל הנישואין המותר), התשע"ב–2012, של חברי הכנסת אורית זוארץ, דב חנין ועפו אגבאריה וקבוצת חברי הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: לדיון מוקדם: הצעת חוק פ/4337/18 עד הצעת חוק פ/4339/18 והצעות חוק פ/4341/18 ו-פ/4342/18 – הצעת חוק החברות הממשלתיות (תיקון – סמכות להחלטה על הפרטה), התשע"ב–2012, מאת חבר הכנסת אילן גילאון; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – עבודה בחפירות ארכיאולוגיות כעבודה מועדפת), התשע"ב–2012, מאת חברת הכנסת רונית תירוש; הצעת חוק ההתגוננות האזרחית (תיקון – סבסוד הלוואות למרחב מוגן בבנייה קלה), התשע"ב–2012, מאת חבר הכנסת רוברט טיבייב; הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (חובת דיווח של הוועדה לענייני ביקורת), התשע"ב–2012, מאת חברי הכנסת חנין זועבי וג'מאל זחאלקה; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – תסקיר עובד סוציאלי), התשע"ב–2012, מאת חברי הכנסת חנין זועבי וג'מאל זחאלקה.

ירדנה מלר-הורוביץ: נוסח מתוקן להצעת חוק הגבלות על עבריין נמלט, התשע"ב–2012; פ/4290/18.

ירדנה מלר-הורוביץ: החלטת ועדת האתיקה בעניין נסיעה לחו"ל ללא היתר מראש של חברת הכנסת חנין זועבי.

ירדנה מלר-הורוביץ: וכן הצעת ועדת הכנסת לתיקון לתקנון הכנסת כפי שהונחה ביום ט' באייר התשע"ב, 2 במאי 2012.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: כפי שציינתי קודם, היום יום שלישי, ובדרך כלל אנחנו מתחילים את ישיבות הכנסת ביום שני.

ראובן ריבלין: אבל כל שבוע בפתיחת דיוני הכנסת, כאשר יש הצעות אי-אמון על סדר-היום, הנושא הראשון הוא דיון והצבעה בנושא האי-אמון.

ראובן ריבלין: מלכתחילה קבענו את יום שלישי זה כיום המילואים, ולכן גם עתידים היינו לדון ביום המילואים במליאה בשעה 16:30.

ראובן ריבלין: אלא מה?

ראובן ריבלין: אנחנו מחויבים על-פי מצוות החוק קודם כול לשמוע ולהצביע על הצעות האי-אמון של הסיעות השונות.

ראובן ריבלין: לכן, אחרי הדיון בהצעות האי-אמון, נציין את יום ההוקרה למערך המילואים, דיון שיזמו חברת הכנסת מירי רגב וחבר הכנסת איתן כבל.

ראובן ריבלין: אורחינו הנפלאים ביציע האורחים צריכים להבין שהנושא, יום המילואים, לא יתחיל להיות נדון במליאה אלא בעוד כשעה וחצי, לאחר תום הדיון בהצבעות האי-אמון.

ראובן ריבלין: כמובן, אתם מוזמנים לבוא ולראות ולעקוב אחרי הדיונים.

בממשלה בשל: 1.

בממשלה בשל: כישלונה בתחום המדיני, הכלכלי והחברתי;

ראובן ריבלין: היום לפנינו שתי הצעות אי-אמון מטעם סיעות שונות באופוזיציה.

ראובן ריבלין: הצעת האי-אמון הראשונה היא של סיעות חד"ש, רע"ם-תע"ל ובל"ד, ואותה ינמק חבר הכנסת חנא סוייד.

ראובן ריבלין: הנושא: כישלונה של הממשלה בתחום המדיני, הכלכלי והחברתי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת סוייד, אתה נמצא כאן.

ראובן ריבלין: השרה תשיב על הצעת האי-אמון יחד עם הצעת האי-אמון שיביא חברנו בנימין בן-אליעזר, הלוא הוא פואד, בשם סיעות העבודה ומרצ, לאחר שחבר הכנסת סוייד ירצה את טענותיו מדוע יש להביע אי-אמון בממשלה בנושא אותו ציינו.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני חבר הכנסת סוייד.

חנא סוייד: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, רבותי חברי הכנסת, אני אתייחס בדברים שלי לשני היבטים או לשני תחומים שלדעתנו הממשלה כשלה בטיפול בהם.

חנא סוייד: הנושא הראשון שאני אדבר עליו הוא הנושא הכלכלי.

חנא סוייד: אנחנו עדים בשבועות האחרונים, במיוחד בשבועיים האחרונים, לדיבור על הצורך בקיצוץ עמוק בתקציב של הממשלה, של המדינה, לשנה הבאה, ולצורך בנקיטת צעדי צנע.

חנא סוייד: זאת בדומה למה שקורה היום באירופה, ביוון ובמקומות אחרים באירופה לאור המשבר הכלכלי שעובר על מדינות אלה באירופה.

חנא סוייד: גם יש ויכוח בארצות-הברית על הצורך בנקיטת צעדים של צנע.

חנא סוייד: אני חושב, אדוני היושב-ראש, שהקיצוץ בתקציב הוא שווה ואקוויוולנטי למס רגרסיבי שיפגע בעיקר בשכבות החלשות, כי תקציב זה כמות הכסף מהתוצר הלאומי שהממשלה מתכננת להוציא על השירותים השונים לטובת הציבור ולטובת האזרחים בכלל.

חנא סוייד: כאשר הממשלה לא מוציאה מספיק כסף בתקציב שלה, למעשה האזרחים חייבים להשלים – מי שרוצה להוציא יותר כסף על חינוך, על בריאות ועל שירותים אחרים.

חנא סוייד: אם בתקציב אין מספיק כסף, אז האזרחים יוציאו, ולמי שיש כסף, כלומר לעשירים, הם יוכלו להוציא יותר כסף בשביל להשלים את השירותים שהם צריכים, ובשביל העניים – אין להם כסף להשלים.

חנא סוייד: לכן, כפי שאמרתי, קיצוץ בתקציב שווה מס רגרסיבי שיפגע בעניים.

חנא סוייד: כנראה שהשיטה של צנע זאת שיטה של אידיאולוגיה, חשיבה שמרנית.

חנא סוייד: זה הוויכוח, כפי שהזכרתי, בארצות-הברית, שהמפלגה הרפובליקנית בעד נקיטת צעדי צנע כאשר הדמוקרטים, שהם יותר ליברליים, בעד להתניע את המשק בצורה אחרת, בשיטה הקיינסיאנית, בשיטה שבה הממשלה, דווקא בתקופה קשה, מוציאה יותר כסף, יוזמת עבודות בתחום התשתיות, בתחום החינוך, בתחום שימור הסביבה, וככה מאפשרת בעצם למשק לחזור ולפעול.

חנא סוייד: השיטה של הצנע היא שיטה נכונה – אם היא נכונה למשפחה אחת, יכול להיות שמשפחה נקלעת למצב קשה, אז הפתרון הוא נכון, שהמשפחה תפסיק להוציא הרבה כסף.

חנא סוייד: אבל כאשר מדובר במשק בכללותו, משק בכללותו לא יוכל להפסיק להוציא כסף, כי אז יתקע את כל התקציב לכל המשק.

חנא סוייד: לכן אנחנו חושבים שזה לא נכון מצד הממשלה, זה יהיה אפילו הרסני ביותר.

חנא סוייד: זה פוגע בשכבות החלשות – שהממשלה תעשה קיצוץ עמוק בתקציב.

חנא סוייד: הנושא השני שרציתי לדבר עליו, אדוני היושב-ראש, הוא שבעקבות מה שהיה כאן ביום רביעי שעבר, כאשר חבר כנסת עמד כאן ודיבר בנימה משיחית והציג הצעת חוק שהמשמעות שלה היא לאפשר לרצוח וגם לרשת.

חנא סוייד: אני מדבר על חבר הכנסת כצל'ה, שם החיבה שלו.

חנא סוייד: זה הזכיר לי את האמירה של דוסטויבסקי ב"אחים קרמזוב", שאנשים דתיים חושבים שאם אין אלוהים הכול מותר; במובן זה שהאמונה באלוהים בעצם היא נותנת מין מערך של מוסר, ואם אתה הולך לפי המוסר הזה אתה בסדר גמור.

חנא סוייד: חלק מהמוסר הזה, שאתה תתנהג טוב לאנשים אחרים, שאתה לא תפגע בהם ולא תפגע ברכוש שלהם ולא תפגע ברגשות שלהם, אבל לצערי הרב, הנימה המשיחית הזאת כאילו מאפשרת – להיפך, היא מדרבנת, היא קוראת לפגוע באנשים, לרצוח אותם במובן של להפקיע את האדמה שלהם וגם לרשת את אותה האדמה.

חנא סוייד: הבעיה היא שלצערי הרב, כמעט כולם הסכימו עם האמירה הזאת, למרות שלא כולם דתיים כאן; לא כולם אומרים If there is no God everything is permitted, רק היתה מחלוקת על – המסרים הועברו באס.

חנא סוייד: אם.

חנא סוייד: אס, או באמירה ישירה, או בדברים אחרים, לצערי הרב.

חנא סוייד: ואפילו, אני רוצה להגיד שהוצגה כאן כאילו גישה אחרת ביחס להתנחלויות, שאומרת שאם אין בג"ץ אז הכול מותר, כאילו שמה שמהנדס בג"ץ מבחינת התנחלויות זה בסדר גמור.

חנא סוייד: אבל אנחנו כמובן רוצים להזכיר שהכנסת, שלצערי הרב, רוב הזמן שלה היא כבר מבלה בלחוקק חוקים ביחס לשטחים כבושים – איזה מין כנסת זו?

חנא סוייד: בעצם, הכנסת לא צריכה לדון בשום חוק בקשר לשטחים הכבושים, כי אלו שטחים כבושים, ושם זה עיסוק לא של הכנסת בכלל.

חנא סוייד: אנחנו רואים שהממשלה הנוכחית וכל גרורותיה – גם הממשלה בבסיס שלה וגם בהרחבה שחלה עליה – בעצם רוצה בכל מחיר למנוע את הכינון או את ההליכה כלפי פתרון של שתי המדינות.

חנא סוייד: הממשלה מנסה לטרפד את הדרך הזאת ואת הפתרון הזה, כשבע

חנא סוייד: צם הפתרון מהווה את התחנה לפני האחרונה לפני שאנחנו מגיעים לאפרטהייד, אדוני היושב-ראש.

חנא סוייד: הפתרון של שתי מדינות הוא לא הפתרון האידיאלי, אני מאמין ככה; הוא טוב בדברים, הוא לא טוב בדברים.

חנא סוייד: הוא טוב בכך שהוא נותן לשתי תנועות לאומיות להגשים את עצמן במסגרת מדינות, אבל מצד שני הוא לא מספק פתרון, נגיד, לזהות של מדינת ישראל.

חנא סוייד: אבל יחד עם זה, יחד עם החסרונות של הפתרון הזה, הוא עדיף על התחנה האחרונה שאנחנו הולכים – שהכול הולך לקראתה, והיא התרסקות כללית, משטר אפרטהייד, שבו אוכלוסיות ייהנו מזכויות שונות.

מיכאל בן-ארי: – – –

חנא סוייד: לכן אני חושב, אדוני היושב-ראש, שלמרות שיש רוב בציבור שהוא בעד הפתרון של שתי מדינות, מה שהממשלה עושה הוא בדיוק ההיפך, וזה כתוצאה מכך שהמתנחלים מטילים אימה גם על המפלגות הפוליטיות כאן בכנסת – להוסיף לכך שהם מטילים אימה גם בשטח, גם יורים בפלסטינים, גם – – –

מיכאל בן-ארי: מי רוצח?

מיכאל בן-ארי: מי רוצח יהודים?

מיכאל בן-ארי: על מה אתה מדבר?

מיכאל בן-ארי: חצוף.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-ארי.

מיכאל בן-ארי: רוצחים אותנו, יורים – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-ארי, אני קורא לך לסדר פעם ראשונה.

מיכאל בן-ארי: הוא רצח את משפחת פוגל – – –

חנא סוייד: מתנחלים שהם פורעי חוק – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-ארי, אני קורא לך לסדר פעם שנייה.

חנא סוייד: המתנחלים יורים בפלסטינים ושורפים מטעים ושדות, ולא מאפשרים לאוכלוסייה הפלסטינית לחיות את החיים הנורמליים שלה.

גאלב מג'אדלה: מה זה מתנחל, זה חבר שלך – – –

חנא סוייד: לצערי הרב, ראש הממשלה לפני שלוש שנים הזכיר את הפתרון של שתי מדינות, אבל כנראה – – –

מיכאל בן-ארי: – – – חברים שלי – – –

גאלב מג'אדלה: – – – ליתר דיוק – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-ארי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מג'אדלה.

גאלב מג'אדלה: כן, אדוני.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מג'אדלה.

גאלב מג'אדלה: לא, אני מגדיר אותם.

ראובן ריבלין: אל תגדיר שום דבר כרגע, חבר הכנסת – – –

גאלב מג'אדלה: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מג'אדלה, אני מבקש ממך.

חנא סוייד: ראש הממשלה הזכיר – כנראה בפליטת פה – לפני שלוש שנים את הפתרון של שתי מדינות, אבל הוא בעצם אמר את האמירה הזאת ולא עשה שום דבר בשביל לממש את הדבר הזה.

חנא סוייד: להיפך, הוא עושה כל דבר והוא מנצל את הבחירות בארצות-הברית; הוא מעלה את התרגיל האירני שמעצים את העניין של אירן ושל ההתנגשות בין אירן לבין ישראל ולבין אירופה וארצות-הברית בעניין הפיתוח של נשק אטומי, ומעלה אותו בסדר העדיפויות ועושה אותו לעיסוק העיקרי של כל העולם על מנת להשכיח, על מנת להסיח את הדעת מהחשיבות של פתרון הבעיה הפלסטינית, של סיום הכיבוש.

חנא סוייד: יש כאן מפגש של אינטרסים.

חנא סוייד: מצד אחד, אירן רוצה לבנות פצצה אטומית, כמעצמה אזורית.

חנא סוייד: לא שזה דבר טוב, כמובן שדעתי היא נגד זה, אבל זה בעצם מתחבר לרצון של מדינת ישראל להסיח את הדעת מהעניין של הכיבוש ומהצורך לאפשר לעם הפלסטיני להקים את המדינה שלו.

חנא סוייד: מתחברות לכך, לצערי הרב, אמירות של רמטכ"ל אירני שאומר שהוא מחויב להשמיד את מדינת ישראל.

חנא סוייד: אלו דברים חמורים באמת, אבל אלה לא צריכים בשום פנים ואופן להסיח את הדעת של אף אחד מהצורך לפתור את הבעיה הפלסטינית.

חנא סוייד: אומרים: אי-אפשר לשכוח שיש סכנה מצד אירן על ישראל, שזו בעיה גדולה.

חנא סוייד: נכון.

חנא סוייד: ואפרטהייד הוא לא בעיה גדולה שאנחנו נגיע אליה?

חנא סוייד: אני חושב שהממשלה לא עושה לטובת ישראל, לטובת האזור בכללותו, לטובת השלום, לטובת הפתרון הצודק לסיום הכיבוש, למתן הזכות לעם הפלסטיני להקים את המדינה שלו ולחיות בחיי שלום כמו כל העמים באזור הזה.

חנא סוייד: הניסיון של הממשלה לברוח מהמחויבות הזאת, מצד אחד, ולצד זה המעשים – גם של המתנחלים, גם של הצבא בשטחים הכבושים – ראויים לכל גינוי, ולכן הממשלה הזאת לא ראויה לשום אמון מצד הכנסת.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת חנא סוייד.

ראובן ריבלין: השרה תשיב גם על ההצעה הבאה.

ראובן ריבלין: אני מזמין את חבר הכנסת בן-אליעזר, הלוא הוא פואד, לעלות לבמה על מנת לנמק את הצעות האי-אמון של סיעות העבודה ומרצ, הטוענות על אוזלת ידה של ממשלת נתניהו בתחום החברתי, המדיני והכלכלי.

בנימין בן-אליעזר: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, זכית לזכות גדולה.

בנימין בן-אליעזר: לא כל אחד זוכה להריץ כנסת עם קואליציה של 95 חברי כנסת.

בנימין בן-אליעזר: לא כל אחד זוכה להיות – – –

ראובן ריבלין: יש האומרים: עם קואליציה כזאת אתה לא צריך אופוזיציה.

בנימין בן-אליעזר: זכית לחיות ולהיות יושב-ראש כנסת באחת התקופות אולי היותר מרתקות ויותר מורכבות ויותר מסובכות של חיינו.

בנימין בן-אליעזר: ולכאורה, עמדתי לקום ולומר: אני מקנא בך, אדוני ראש הממשלה.

בנימין בן-אליעזר: 95 חברי כנסת, בעצם אין החלטה שהממשלה הזאת רוצה ללכת – – –

ראובן ריבלין: אני לא לוקח את זה – – –

מוחמד ברכה: למה – – – 94, למה 95?

בנימין בן-אליעזר: מה?

ראובן ריבלין: 94, הוא אומר, זה מספיק.

בנימין בן-אליעזר: אה, נכון.

בנימין בן-אליעזר: אני מתנצל.

בנימין בן-אליעזר: אני מתנצל.

ראובן ריבלין: לא.

ראובן ריבלין: יש פוטנציאל, יש פוטנציאל.

בנימין בן-אליעזר: זה בסדר.

אלכס מילר: – – –

מוחמד ברכה: צריך עכשיו לנחש מי – – –

בנימין בן-אליעזר: אני לא בטוח שעוד מישהו לא עובר לשם.

בנימין בן-אליעזר: תאמין לי, לא תמיד אני אומר דברים בעלמא.

בנימין בן-אליעזר: קיצורו של עניין, בעצם זו מציאות שבה ראש הממשלה יכול לקבל כל החלטה.

בנימין בן-אליעזר: במקום שראש הממשלה ישב היום ויראה לפניו את האג'נדה שמונחת, את בעיות החברה במדינת ישראל, את עתיד המדינה, ויתחיל לטפל בהן אחת-אחת – כי אין מי שיפריע לו, אין, אין; הוא יכול להעביר מה שהוא רוצה.

בנימין בן-אליעזר: קיבל מתנה את קדימה על הטונאז' של חברי הכנסת שלה.

בנימין בן-אליעזר: מה עוד תבקש?

בנימין בן-אליעזר: אבל לא הוא הדבר.

בנימין בן-אליעזר: אדוני יושב-ראש הכנסת, בשבוע הבא, בעצם ב-16 וב-17 בחודש יוני, מתחיל הסיבוב השני במצרים.

בנימין בן-אליעזר: אנחנו כבר יודעים פחות או יותר מי שני המועמדים האחרונים שהגיעו למירוץ.

בנימין בן-אליעזר: אנחנו גם רשאים ללכת ולשער מה הולכת להיות התוצאה של הבחירות האלה.

בנימין בן-אליעזר: מכל מה שאני יכול לומר לכם, אני זוכר – וחברי חברי הכנסת הערבים יתקנו אותי אם אני טועה – נשבע האיש מוחמד מורסי שביום שהוא ייבחר, הוא יעביר וישנה את החוקה לחוקה אסלאמית הלכתית.

בנימין בן-אליעזר: אני מקווה שהוא גם ימצא את הקו המחבר וההגיוני בין מה שאמר – אני אמשיך לקיים את הסכם השלום עם ישראל, אבל הדבר הזה מחייב עיון מחודש.

בנימין בן-אליעזר: אדוני היושב-ראש, אני יכול לומר לך שלי ברור לגמרי מה תהיינה תוצאות הבחירות.

בנימין בן-אליעזר: ברור לי שאתה יודע וחברי היושבים כאן יודעים שכשמדובר במצרים מדובר במדינת ציר.

בנימין בן-אליעזר: כשמדינת ציר מעמידה בראשה מישהו והיא נכנסת לחיים לכמה שנים טובות, היא תשפיע על כל הסביבה שלה.

בנימין בן-אליעזר: והסביבה שלה, לצערי הגדול, הולכת להיות מזרח תיכון דתי, מזרח תיכון אסלאמי, מזרח תיכון ששונא את מדינת ישראל.

בנימין בן-אליעזר: זה מה שהולך להיות.

בנימין בן-אליעזר: במקום להתיישב עכשיו ולעשות לעצמו חשבון נפש – אני מתכוון לראש הממשלה – לאמור, יש דברים שאי-אפשר לשנות; הוא לא יכול לשנות את המציאות במצרים, כמו שהצעירים האלה שהובילו את המהפכה, צעירי הג'ינס, הלכו הצדה ונתנו לאסלאמיסטים לתפוס את השלטון.

בנימין בן-אליעזר: יש דברים שאי-אפשר לגעת בהם.

בנימין בן-אליעזר: אתה לא יכול לגעת גם במה שקורה בסוריה.

בנימין בן-אליעזר: ואני משבח פה את הגינוי של ראש הממשלה ושר הביטחון, ואני מקווה שכל כנסת ישראל תגנה גינוי חריף את הטבח שקורה בסוריה.

בנימין בן-אליעזר: אבל יש לנו על זה שליטה?

בנימין בן-אליעזר: לא.

בנימין בן-אליעזר: יש לנו שליטה על מה שקורה בלבנון?

בנימין בן-אליעזר: בוודאי שלא.

בנימין בן-אליעזר: אבל יש לנו שליטה על דברים אחרים.

בנימין בן-אליעזר: יש לנו שליטה על התהליך המדיני.

בנימין בן-אליעזר: הוא יכול מחר בבוקר להתיישב ולהתחיל לקרוא לאבו מאזן – להקפיא את הבנייה ולהתחיל לדבר אתו לפחות על שני דברים: על הגבולות ועל הסדרי ביטחון.

בנימין בן-אליעזר: הוא יכול מחר בבוקר להתחיל ללכת ולמצוא איזושהי נוסחה, שאני הבאתי אותה; אני הבאתי אותה מארדואן ומשר החוץ הטורקי, לאמור, מדינת ישראל מצטערת על הרג מיותר של אזרחים ומקווה לפצות את המשפחות האלה.

בנימין בן-אליעזר: על זה הסכימו הטורקים.

בנימין בן-אליעזר: חברים יקרים, אני זכיתי בזכות, שבזמנו המלך הירדני הלך לתשע משפחות, כרע ברך – כרע ברך המלך – וביקש סליחה מהמשפחות.

בנימין בן-אליעזר: אין בושה לבקש סליחה.

בנימין בן-אליעזר: ואם הסליחה תביא לכך שבינינו ובין טורקיה יחזרו היחסים פחות או יותר כפי שהיו – דיינו.

בנימין בן-אליעזר: אני לא צריך להוסיף לי לאינוונטר עוד 74 מיליון מוסלמים נגדנו.

בנימין בן-אליעזר: והמציאות בטורקיה הולכת ומחריפה, ואת טורקיה אנחנו צריכים והם צריכים אותנו.

בנימין בן-אליעזר: לנו ולהם יש אינטרסים זהים.

בנימין בן-אליעזר: אדוני היושב-ראש, אנחנו חייבים ללכת – כדבר שלישי – ולהתחיל לחזק את המלך הירדני.

בנימין בן-אליעזר: לגבינו נפילת המלך הירדני היא מפולת.

בנימין בן-אליעזר: זה הגבול הכי ארוך, הכי רגיש, וזה צוואר הבקבוק כלפי מזרח.

בנימין בן-אליעזר: הדבר הרביעי זה להתחיל לחפש נתיבי הידברות עם התנועות האסלאמיות.

בנימין בן-אליעזר: עבדך הנאמן ב-1993 נשלח על-ידי רבין, זיכרונו לברכה, לתוניס.

בנימין בן-אליעזר: אז הייתי שר הבינוי והשיכון.

בנימין בן-אליעזר: הוא שלח אותי כדי לדעת וללמוד דבר אחד ויחידי – אם הם בשלים לשינוי הזה, למהפכה הזאת; אם הם בשלים לוותר על חליפות הטרור – איך הוא אמר בלשונו – ולהיות statesmen.

בנימין בן-אליעזר: ואחרי 48 שעות חזרתי משם ואמרתי לו: אדוני ראש הממשלה, אני מצאתי נכונות ויכולת.

בנימין בן-אליעזר: למה אני אומר את הדבר הזה?

בנימין בן-אליעזר: אני אומר את הדבר הזה משום שתראה, זה המחר, מחר המזרח התיכון הזה מזרח תיכון אסלאמיסטי, נרצה או לא נרצה, ואנחנו חייבים לחפש נתיבי הידברות, אנחנו חייבים לחפש דרכים כדי לראות איך אנחנו יושבים ומדברים אתם.

בנימין בן-אליעזר: אבל לא רק זה.

בנימין בן-אליעזר: אני מקווה שראש הממשלה שם לב בעצם לעוד כמה בעיות.

בנימין בן-אליעזר: שהוא, דווקא עכשיו, עם ה-94 מנדטים, יכול ללכת ולגמור אותם, יכול לתת תשובה לילדים שלי ולילדים שלך, לנכדים שלנו, למה רק הם נושאים בנטל, ולמה רק הם עושים מילואים, ולמה רק הם עובדים ומשלמים מס הכנסה והדבר הזה לא מתחלק בין כולם.

בנימין בן-אליעזר: מדינת ישראל היא מדינתו של העם היהודי והיא מדינה יחידה במינה, שיש לה את הזכות לקיים את "תורתו אומנותו".

בנימין בן-אליעזר: אבל "תורתו אומנותו" לא חלה על כל מי שהוא בחור ישיבה.

בנימין בן-אליעזר: "תורתו אומנותו" צריכה לחול על מינון נכון כפי שנקבע בתחילת הדרך, כפי שהיה מקובל בתחילת הדרך.

בנימין בן-אליעזר: את זה צריך לעשות, והיום ראש הממשלה יכול לעשות את זה.

בנימין בן-אליעזר: ראש הממשלה יכול היום להעביר כמעט כל מה שהוא רוצה, ואני מצפה שהוא יעשה את זה.

בנימין בן-אליעזר: אני מוכרח לסיים, אדוני היושב-ראש, ולספר לך סיפור קצר.

בנימין בן-אליעזר: כאשר הייתי בן שלוש החלו הפרעות בעירק.

בנימין בן-אליעזר: אני זוכר שמשפחתי לקחה אותי והלכנו אצל הדודה שלי והתחבאנו.

בנימין בן-אליעזר: ראיתי כיצד הלכו והרסו את החנויות, את הבתים, עשו את השרפות.

בנימין בן-אליעזר: ואני ילד בן שלוש, ואני יכול לתאר לך את המראות.

בנימין בן-אליעזר: אז הם קראו לנו "סרטן בלב האומה".

בנימין בן-אליעזר: אז הם קראו לנו.

בנימין בן-אליעזר: יהודי לא יכול לומר את הדבר הזה.

בנימין בן-אליעזר: מדינת היהודים היא מדינה הומנית – – –

מירי רגב: ורבין יכול להגיד דבר כזה?

בנימין בן-אליעזר: היא יכולה, תרשי לי – – –

מירי רגב: רבין יכול להגיד דבר כזה על "גוש אמונים"?

מירי רגב: ומטה השלום – – – יכול להגיד – – – על המתנחלים?

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אבל הוא כרגע לא מדבר על רבין.

מירי רגב: – – – הוא אומר, שיסביר היטב את מה שהוא אומר.

ראובן ריבלין: בסדר.

ראובן ריבלין: בוודאי אם היה רבין פה הוא היה מעיר לו.

מירי רגב: – – – המתנחלים הם סרטן.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת מירי רגב, אני מבקש ממך.

גאלב מג'אדלה: – – –

ראובן ריבלין: לא, לא, לא.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מג'אדלה, אתה לא צריך על כל קריאת ביניים להיות המשיב.

ראובן ריבלין: לא נדרשת.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

בנימין בן-אליעזר: אני מזדהה ויודע מה כאבם של תושבי דרום תל-אביב, ואני גם לא בדיוק מתרגש מכל המאמרים שנכתבים על-ידי אלו שגרים בצפון תל-אביב.

בנימין בן-אליעזר: לא מתרגש מזה; אני רוצה לראות אותם חיים כאשר הסודנים והאריתריאים חיים שם.

בנימין בן-אליעזר: אבל אני כן מתרגש מהדרך שבה הממשלה גם כאן לא עושה חשבון לעצמה.

בנימין בן-אליעזר: מי בעצם אשם בכול?

בנימין בן-אליעזר: מי בעצם אשם בזה?

בנימין בן-אליעזר: מי בעצם אשם בתוצאה הזאת אם לא הממשלה?

בנימין בן-אליעזר: איפה היינו כל הדרך?

בנימין בן-אליעזר: למה עכשיו נזכרנו?

בנימין בן-אליעזר: למה התרנו שהם ייכנסו לשכונות האלה?

בנימין בן-אליעזר: למה לא חשבנו על פתרונות נורמליים?

בנימין בן-אליעזר: חברת הכנסת מירי רגב, אני לא בעד זה שמדינת ישראל תספח 60,000 או 70,000 סודנים.

בנימין בן-אליעזר: לא.

בנימין בן-אליעזר: ואני יודע בדיוק כמה זה הולך להשפיע עלינו, בוודאי ובוודאי על דרום תל-אביב, אבל אני לא שייך לאלה, ואני רוצה לומר לך שחוויתי דברים נוראיים כשהייתי ילד.

בנימין בן-אליעזר: דברים נוראיים.

בנימין בן-אליעזר: אני לא אתן במדינת ישראל שלי שמישהו יקום ויאמר על בן-אדם אחר שהוא סרטן.

מירי רגב: אבל אף אחד לא אמר את זה על בן-אדם – – –

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת רגב, את לא נמצאת כאן להשיב.

ראובן ריבלין: השרה לימור לבנת תשיב.

גאלב מג'אדלה: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מג'אדלה.

ראובן ריבלין: הואיל ויש לך עוד שבע דקות, כי לזקן חברי הכנסת אין שעון; יש לך עוד שבע או 70 דקות, כמה שאתה רוצה.

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: הוא זקן חברי הכנסת, למרות שהוא הכי צעיר.

ראובן ריבלין: לכן אני לא מגביל אותו בזמן.

ראובן ריבלין: אבל אתה רק תודיע לנו מתי אתה מתכוון לסיים.

בנימין בן-אליעזר: אני רוצה להודות לך על נדיבות לבך.

בנימין בן-אליעזר: אני לא אנצל את הזכות שנתת לי – – –

ראובן ריבלין: לא הייתי נדיב לב אם הייתי חושב שאתה – – –

בנימין בן-אליעזר: אתה צודק שאני זקן חברי הכנסת, ואני מציין את זה בכל מקום ומקום.

בנימין בן-אליעזר: לכן יש לי את הזכות לפעמים לבוא להגיד: אלוהים ישמרני, מה קרה פה?

בנימין בן-אליעזר: 28 שנים אני יושב פה, מה קרה?

בנימין בן-אליעזר: למה המהפך הזה שקרה בתוכנו?

בנימין בן-אליעזר: לכן אני מצפה שראש הממשלה, שאלוהים נתן לו – היתה לי סבתא, זה סיפור קצר, שאמרה לי: פואד, לא צריך פְלוּס – "פְלוּס" זה כסף, ולא צריך ניברסיטה – "ניברסיטה" זו אוניברסיטה.

בנימין בן-אליעזר: אז מה צריך, נונה?

בנימין בן-אליעזר: נונה זה סבתא.

בנימין בן-אליעזר: אמרה: צריך מזל.

בנימין בן-אליעזר: וראש הממשלה הזה יש לו מזל, מה לעשות?

בנימין בן-אליעזר: תנצל את המזל שלך ותתחיל לראות את הרשימה שהנחתי לפניך, ותתחיל לטפל בזה.

בנימין בן-אליעזר: אלוהים אולי הועיד אותך ללכת ולטפל בדברים האלו.

בנימין בן-אליעזר: זו הזדמנות שלא תחזור על עצמה וההיסטוריה לא תסלח לך אם לא תנצל את זה.

בנימין בן-אליעזר: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת פואד בן-אליעזר, שעמד בלוח זמנים למופת בהתאם – אני מזמין את השרה לימור לבנת להשיב בשם הממשלה על שתי הצעות האי-אמון; האחת של סיעות חד"ש, רע"ם-תע"ל ובל"ד, כפי שנומקה על-ידי חבר הכנסת חנא סוייד – –

גאלב מג'אדלה: אדוני היושב-ראש – – –

ראובן ריבלין: – – והצעת האי-אמון השנייה של חבר הכנסת פואד בן-אליעזר, בנימין בן-אליעזר – –

גאלב מג'אדלה: אדוני היושב-ראש – – –

ראובן ריבלין: – – שהביא את הצעות האי-אמון של סיעות העבודה ומרצ, ועליהן תשיב השרה לימור לבנת.

ראובן ריבלין: בבקשה.

לימור לבנת: אדוני – – –

גאלב מג'אדלה: אדוני היושב-ראש, אם היתה אי-הבנה – אני לא התכוונתי להיכנס לדיאלוג בין שני תתי-אלופים.

לימור לבנת: עוד לא דיברתי, הוא כבר מפריע.

ראובן ריבלין: מאה אחוז.

ראובן ריבלין: מאה אחוז.

גאלב מג'אדלה: לא, לא התכוונתי להיכנס לדיאלוג בין שני תתי-אלופים.

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: רשמנו לפנינו.

ראובן ריבלין: תודה רבה, חבר הכנסת מג'אדלה.

ראובן ריבלין: כבוד השרה, בבקשה.

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, השר יוסי פלד, חבר הכנסת בנימין בן-אליעזר – חבר הכנסת בן-אליעזר, זקן חברי הכנסת; רציתי להגיד לחבר הכנסת נחמן שי – אני לא יודעת אם הוא עוד אתנו, כן, אתה פה – שתיקנת: לא זקן חברי הכנסת, אלא ותיק חברי הכנסת.

לימור לבנת: אתה יודע שבמקורותינו הזקנים הם החכמים.

לימור לבנת: ולכן בתואר "זקן חברי הכנסת" יש רק כבוד רב; ודאי לא איזושהי פגיעה, אלא רק כבוד.

ראובן ריבלין: חלילה וחס.

לימור לבנת: ולכן – לא, לא, אני רק אמרתי לחבר הכנסת שי, שרצה, ככה, לכבד את חבר הכנסת בן-אליעזר, שאדרבה, בתואר הזה יש כבוד רב – –

ראובן ריבלין: בוודאי ובוודאי.

לימור לבנת: – – מי שוותיק, חבר הכנסת הוותיק מכולנו, אז יש בכך הרבה מאוד כבוד לחבר הכנסת בן-אליעזר – זקן, חכם, ותיק חברי הכנסת מכולנו.

לימור לבנת: אז אני רוצה, בכל זאת, לפני שאפתח ואשיב על הצעות האי-אמון, הן זו שהציג חבר הכנסת בן-אליעזר והן זו שהציג חבר הכנסת חנא סוייד בשם הסיעות הרלוונטיות – בכל זאת, אני חשתי קצת איזו אי-נוחות קלה, חבר הכנסת בן-אליעזר, כי אתה באמת עמדת ודיברת ואמרת דברים רציניים – אגב, מה שסיפרת על הנונה שלך, סבתך, שאמרה לך שצריך מזל, דיברת על ראש הממשלה.

לימור לבנת: אני יודעת שזה לא תמיד נוח לכולם לחשוב שראש הממשלה הוא לא רק בר-מזל – יכול להיות שהוא גם מוכשר פשוט?

לימור לבנת: זה לא תמיד נוח לכולם, כן?

לימור לבנת: יש כאלה שפשוט יותר נוח להם לחשוב שהוא לא מוכשר או לא מוצלח או לא טוב, הוא לא וכו'.

לימור לבנת: אז אומרים: טוב, אתם יודעים מה?

לימור לבנת: יש לו פשוט מזל.

לימור לבנת: אז מעבר למזל, כנראה יש לראש הממשלה עוד כמה תכונות טובות של יכולות, של כשרון, של עוד כמה כהנה וכהנה.

ראובן ריבלין: מה שנונה אמרה, גברתי השרה, זה שטוב שיש אוניברסיטה וטוב שיש – –

זהבה גלאון: – – –

לימור לבנת: שיש פְלוּס.

ראובן ריבלין: – – שיש פְלוּס, אבל צריך מזל – זה מה שאמרה נונה.

לימור לבנת: לא, זה אף פעם לא מזיק, אין מה לדבר.

ראובן ריבלין: הוא לא אמר שלראש הממשלה אין – – –

לימור לבנת: לא אמרתי שהוא אמר.

לימור לבנת: רק אמרתי: לפעמים, אתה יודע, קשה קצת לחלק מהציבור – – –

זהבה גלאון: – – –

לימור לבנת: אבל יש גם וגם, וגם מזל לא מזיק – זה נכון, אבל זה לא רק זה.

לימור לבנת: בכל זאת, חבר הכנסת בן-אליעזר, אתה נגעת בכמה סוגיות באמת מהותיות, הכי מהותיות, אולי, בחיינו.

לימור לבנת: אבל כששמעתי אותך חשבתי לי בלבי, שאם היה בא מישהו זר ונכנס עכשיו לאולם המליאה, ממדינה אחרת, היו לו ככה אוזניות על האוזניים, והיה לו תרגום סימולטני, הוא היה אולי חושב שאתה, זקן חברי הכנסת, אומנם יחד עם סיעתך, לא הייתם חברים בממשלה הזאת.

לימור לבנת: במשך שנתיים ימים כמעט, ממרס 2009 ועד ינואר 2011, שני-שלישים מתקופת כהונתה של הממשלה, אתם ישבתם בה כחברים.

לימור לבנת: אז אם היה בא זר לכאן הוא לא היה מבין על מה מדובר.

לימור לבנת: הוא היה בטוח שמדובר בחבר כנסת שמעולם לא היה חבר, לא היה שר בממשלה הזאת, שעליה מדובר.

בנימין בן-אליעזר: אגב, אני לא אמרתי שלא היו שם הישגים – – –

לימור לבנת: שמה?

בנימין בן-אליעזר: אני לא אמרתי שלא היו הישגים.

לימור לבנת: לא, לא, אז רגע – – –

בנימין בן-אליעזר: להיפך, הוא הקפיא את הבנייה לעשרה חודשים – –

לימור לבנת: לא, לא, יפה.

לימור לבנת: אבל את זאת לא אמרת.

בנימין בן-אליעזר: – – הוא הקים – – –

לימור לבנת: אז אני אולי אוסיף את החסר במה שאתה לא אמרת.

לימור לבנת: כי אתה התייחסת לכמה וכמה דברים, ולשומע, שאולי לא בקי, צריך בכל זאת לומר את הדברים.

לימור לבנת: אז אם אתה מדבר על כך שצריך היה ראש הממשלה עכשיו להקפיא את הבנייה – אני רשמתי פשוט – ולדבר עם אבו מאזן, כך אתה אמרת, על גבולות ועל הסדרי ביטחון – אני קוראת אפילו בלי משקפיים את מה שרשמתי לעצמי – אז שכחת לספר שבדיוק את זה ראש הממשלה עשה: הוא הקפיא את הבנייה לעשרה חודשים, אתה היית חבר בממשלתו, ואבו מאזן לא בא למשא-ומתן.

לימור לבנת: הוא לא רצה לבוא למשא-ומתן.

לימור לבנת: לא לפני שהקפיא את הבנייה ולא בזמן שהקפיא את הבנייה ולא לאחר שהקפיא את הבנייה.

לימור לבנת: הוא לא רצה לבוא בכלל לשבת למשא-ומתן.

לימור לבנת: את כל זה לא אמרת.

לימור לבנת: וכאשר מציגים את זה בצורה פשטנית, כאילו רק נקפיא את הבנייה, אבו מאזן יבוא מייד למשא-ומתן והכול תלוי בנו, עושים עוול גדול, לא לממשלת ישראל ולא לראש ממשלת ישראל אלא למדינת ישראל.

לימור לבנת: כי אז מציגים את מדינת ישראל באופן לא צודק ולא נכון, כאילו היא היא הסרבנית.

לימור לבנת: ואני חושבת שלא נכון לעמוד כאן על הדוכן, ולא נכון להציג את זה שכאילו ממשלת ישראל היא סרבנית, והיא זאת שבגללה – ובגלל שראש הממשלה לא קורא עכשיו לאבו מאזן לבוא מייד לשיחות ולא הולך אתו מייד להסדרים, אז ממשלת ישראל היא האשמה ומדינת ישראל, כתוצאה מכך, היא האשמה שאין הסדרים עכשיו עם הפלסטינים.

לימור לבנת: ולכן, חבר הכנסת בן-אליעזר, אני סבורה – אני אומרת את זה גם כמובן לאחרים, גם לחבר הכנסת חנא סוייד ולאחרים – אנחנו צריכים לזכור כאן שישראל עושה את כל המאמצים, והיא עשתה מעל ומעבר.

לימור לבנת: מממשלות קודמות, גם אלה שאתה היית חבר בהן, לא נדרשה הקפאת בנייה, אבל כאן נדרשה וגם קוימה.

לימור לבנת: מאתנו נדרשים כאן דברים שאנחנו עשינו אותם.

לימור לבנת: מעבר לזה, מה עוד נוכל לעשות?

לימור לבנת: צריך אבו מאזן, ונקרא על-ידי ראש הממשלה שוב ושוב ושוב לבוא לשיחות ישירות, כולל לאחרונה, כאשר שליחו המיוחד יצחק מולכו נשלח לשם עם איגרת מיוחדת, אבל בינתיים, לצערנו הרב, שום דבר לא יצא מזה.

לימור לבנת: אגב, אתה אמרת כאן, גם את זה בכל זאת אזכיר כאן, אתה אמרת שכולנו – נראה לך הגיוני?

לימור לבנת: – אתה אמרת כאן שכולנו גינינו, כנסת ישראל כולה גינתה את מה שקורה בסוריה.

לימור לבנת: האם כנסת ישראל כולה גינתה את מה שקורה בסוריה?

לימור לבנת: אני לא שמעתי חלק מחברי הכנסת הערבים כאן מגנים את מה שקורה בסוריה.

לימור לבנת: חלק מחברי הכנסת הערבים כאן לא אמרו מלה על הטבח המזעזע הזה, המתרחש שם בסוריה במשך חודשים ארוכים.

לימור לבנת: שום דבר.

לימור לבנת: אף מלה.

לימור לבנת: איפה "כנסת ישראל כולה"?

לימור לבנת: הם לא אומרים שום דבר ואף מלה.

לימור לבנת: זה דבר שאנחנו צריכים לצפות מהם; לצפות מכם, שאתם תקומו ותאמרו אותו.

עפו אגבאריה: איזה דמעות תנין.

לימור לבנת: שאתם תקומו, שאתם – למה דמעות תנין?

עפו אגבאריה: דמעות תנין.

לימור לבנת: לא דמעות תנין.

לימור לבנת: תקומו אתם ותגידו.

טלב אלסאנע: זה מה שהיא רוצה, עזוב אותה.

עפו אגבאריה: כי זה מה שאת עושה – – – לשקר – – –

מירי רגב: אתה קורא – – –

עפו אגבאריה: אני שמעתי מה שדיברת – – –

לימור לבנת: תקומו אתם ותגידו.

לימור לבנת: דמעות תנין.

מירי רגב: – – –

עפו אגבאריה: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת עפו אגבאריה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת רגב – – –

מירי רגב: – – –

עפו אגבאריה: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת עפו אגבאריה – – –

מירי רגב: – – –

עפו אגבאריה: – – – לזרים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת עפו אגבאריה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת מירי רגב.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת עפו אגבאריה, אני קורא לך לסדר פעם ראשונה.

מירי רגב: – – –

עפו אגבאריה: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת עפו אגבאריה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת מירי רגב, אני קורא לך לסדר פעם ראשונה – – –

מירי רגב: – – – אתה – – –

עפו אגבאריה: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת עפו אגבאריה, אני קורא לך לסדר פעם שנייה.

ראובן ריבלין: בבקשה, גברתי.

נחמן שי: לשם שינוי היא צודקת.

לימור לבנת: אני לא מבינה מה מצחיק פה.

לימור לבנת: אני לא מבינה מה משעשע.

לימור לבנת: אתה – – – משתעשע ואומר: דמעות תנין.

עפו אגבאריה: – – –

לימור לבנת: – – – באמת.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת עפו אגבאריה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת עפו אגבאריה, אני עומד להוציא אותך.

עפו אגבאריה: – – – על זה – – –

לימור לבנת: תגנה – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אגבאריה, כל מה שאומרת השרה זה: אם כך עושים אנשים לבני עמם, מה יקרה כשהם יבואו אליך ואלי?

ראובן ריבלין: זה מה שהיא שואלת.

עפו אגבאריה: אבל למה להשמיץ?

ראובן ריבלין: לא, לא משמיצים.

ראובן ריבלין: שואלים שאלה אנושית רצינית ביותר: מה יקרה כשיבואו אליך ואלי?

ראובן ריבלין: אנחנו לא סורים.

ראובן ריבלין: מה יהיה אז?

עפו אגבאריה: אבל זה שקר – – –

ראובן ריבלין: מספיק.

ראובן ריבלין: אז זה שקר, הבנתי.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: מספיק.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת עפו אגבאריה, זו פעם אחרונה שאני קורא לך לסדר.

ראובן ריבלין: בפעם הבאה שאתה מרים את קולך, אתה בחוץ.

אחמד טיבי: אתמול והיום התראיינתי בכל מקום אפשרי – – –

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: היא עונה לחבר הכנסת חנא סוייד כרגע.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חנא סוייד, דרך אגב, עמד פה ואמר בצורה מפורשת שהוא לא אוהב את הדברים האלה, בלשון המעטה, וגם דיבר על דברים אחרים – שהוא לא רואה את חימוש אירן בפצצה אטומית כדבר חיובי.

ראובן ריבלין: בסדר.

ראובן ריבלין: הוא התייחס לאירן.

ראובן ריבלין: שואלת השרה: מדוע לא התייחס לסוריה?

ראובן ריבלין: יכול להיות שלא קיים בסוריה שום דבר, כמו שאומר עפו אגבאריה, שהכול שקר.

עפו אגבאריה: אבל לא להשמיץ אותנו – – –

ראובן ריבלין: הוא לא משמיץ אותך.

ראובן ריבלין: היא שאלה רק למה אתם לא מרימים את קולכם.

עפו אגבאריה: הוא השמיץ.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת עפו אגבאריה, בזה הסתיים עניינך.

לימור לבנת: הוא מפריע לי.

לימור לבנת: כמה הוא יכול להפריע?

ראובן ריבלין: את אל תגידי לי מה לעשות, גברתי השרה.

ראובן ריבלין: אני מנהל פה את הישיבה.

לימור לבנת: אני לא אומרת, לא אמרתי לך.

לימור לבנת: שאלתי שאלה רטורית, כמה הוא יכול להפריע.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אל תעירי לי הערות.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת עפו אגבאריה, תמו יכולותיך להרים קול.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, שאלה.

ראובן ריבלין: לא, אין לך שום שאלה עכשיו.

ראובן ריבלין: עכשיו השרה.

ראובן ריבלין: אחרי השרה אתה רשום פה כאחד מהדוברים.

ראובן ריבלין: תוכל לדבר, יהיו לך שלוש דקות מלאות.

ראובן ריבלין: מספיק.

טלב אלסאנע: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טלב אלסאנע, אני קורא לך לסדר פעם ראשונה.

טלב אלסאנע: ביקשתי רשות.

ראובן ריבלין: אני קורא לך לסדר ברשות פעם ראשונה.

ראובן ריבלין: בבקשה, גברתי.

לימור לבנת: עכשיו אני שואלת אותך, חבר הכנסת בן-אליעזר: דיברת על הסודנים, אריתריאים, אותם מהגרי עבודה וכו'.

לימור לבנת: אמרת: איך הגענו לזה?

לימור לבנת: דפקת אפילו על השולחן.

לימור לבנת: איך הגענו לזה, איך זה קרה?

לימור לבנת: אתם ישבתם בממשלה עד לפני שנה וקצת.

לימור לבנת: אתם הייתם אתנו בממשלה.

לימור לבנת: אני לא אומרת שזה דבר – אני חושבת שזו תופעה חמורה.

לימור לבנת: ראש הממשלה נתן הנחיה, והגדר תהיה מוכנה כבר לקראת סוף השנה, לא בסוף השנה.

לימור לבנת: לקראת סוף השנה, כנראה באזור אוגוסט, הגדר כבר תהיה מוכנה.

לימור לבנת: יש כאן שורת פעולות שצריך לבצע.

בנימין בן-אליעזר: אבל את יודעת כמוני שהגדר הזאת התעכבה שנה וחצי.

בנימין בן-אליעזר: את יודעת את זה.

ראובן ריבלין: לא היה צריך את הגדר אם בהתחלה, כשהיית בממשלה, והיית שר בכיר ביותר, לא היו נותנים להם להיכנס.

ראובן ריבלין: נתנו להם רשיונות באותה עת.

לימור לבנת: גדר צריך בכל מקרה.

לימור לבנת: גדר צריך בכל מקרה.

ראובן ריבלין: בוודאי.

ראובן ריבלין: לא חשוב.

ראובן ריבלין: אבל תראי, ברגע שלא היו נותנים להם להיכנס, גם לא היה – – –

לימור לבנת: נכון, אבל גדר היה צריך בכל מקרה.

ראובן ריבלין: נתנו אישורים ברשות ובסמכות.

לימור לבנת: נכון, אבל גדר היה צריך בכל מקרה.

לימור לבנת: אני פשוט מעירה את זה כי לשמוע כאן ממי שישב בממשלה שנתיים, כאילו הוא בא מכוכב אחר – קצת בעייתי מבחינתי.

לימור לבנת: בכל זאת אני אומר את הדברים הבאים, כיוון שראיתי שמדובר בהצעות אי-אמון וגם שמעתי: על רקע כישלון הממשלה בתחומים הכלכלי, המדיני, ועוד כהנה וכהנה: מדינת ישראל היא אחת המדינות הבודדות בעולם שעמדה – אולי הבודדת – בכל הטלטלות הכלכליות שהיו ובמשבר הכלכלי ב-2008, כשבכל מדינות העולם, ארצות-הברית ואחרות, בנקים קרסו, הכלכלה קרסה.

לימור לבנת: גם עכשיו, כשמסתכלים על מדינות באירופה, אנחנו רואים מה קורה ביוון, בספרד, במקומות אחרים, בגוש היורו.

לימור לבנת: כאן הכלכלה יציבה וכאן אנשים לא צריכים לחשוש ולחרוד מה יקרה כאן אם יתמוטטו כאן בנקים, אם תתמוטט כאן הכלכלה.

לימור לבנת: האבטלה כאן היא על סף אבטלה חיכוכית.

לימור לבנת: לאנשים יש מקומות עבודה.

לימור לבנת: ראינו כאן הפגנות מחאה, זה נכון, אבל יכולנו לראות באותה מידה הפגנות של אנשים שעומדים כאן וצועקים בכיכרות: "לחם, עבודה".

לימור לבנת: את זה אנחנו לא ראינו.

לימור לבנת: אז יש בעיות, אני לא אומרת שהכול כאן ללא בעיות.

לימור לבנת: כן, יש בעיות, אבל בעיות של פרנסה אין פה; בעיות של כלכלה קורסת אין כאן; בעיות של אנשים שמפסידים את כל חסכונותיהם בדקה אחת כשהבנק שבו הם הפקידו את החסכונות שלהם קורס – את זה אנחנו לא רואים כאן.

לימור לבנת: אנחנו רואים כאן כלכלה אחראית וכלכלה יציבה.

לימור לבנת: אנחנו רואים כאן שגם ועדת-טרכטנברג, כפי שהמסקנות שלה הובאו בפני הממשלה – המסקנות הללו מולאו.

לימור לבנת: אנחנו רואים שבתחילת שנת 2012 נכנסו לתוקפן שתי הטבות גדולות מאוד: תוספת של 420 שקלים לחודש עבור 280,000 אבות עובדים עם ילדים עד גיל שלוש, ומתן 215 שקלים לחודש לעוד 100,000 אמהות עובדות עם ילדים עד גיל חמש.

לימור לבנת: זוהי בשורה גדולה מאוד ל-400,000 איש במדינה.

לימור לבנת: יש הפחתה של מס קנייה על מאות מוצרי חשמל.

לימור לבנת: בוטל המכס על קניות באינטרנט עד סכום של 1,200 שקלים.

לימור לבנת: פרק החינוך – אני מדברת על החלטה תקדימית על חינוך חינם לילדים מגיל שלוש.

לימור לבנת: ההמלצות העיקריות בפרק הדיור של ועדת-טרכטנברג צפויות להביא להגדלה משמעותית של מספר הדירות למגורים בכל רחבי הארץ, וכתוצאה מזה גם כמובן לירידה במחירי הדיור.

לימור לבנת: אנחנו ממשיכים לשמור על איזון תקציבי נכון.

לימור לבנת: יש בעיה קשה של תקציב הביטחון, אבל גם כאן אנחנו עושים מאמץ גדול לאזן בין התקציבים.

לימור לבנת: אנחנו רואים לנגד עינינו רפורמה אדירה, תוך חיסכון עצום לכל משפחה, לכל בית, במחירי הסלולריים, שכולם משתמשים בהם, כמובן.

לימור לבנת: יושב כאן יושב-ראש הכנסת, בעברו גם שר תקשורת – – –

ראובן ריבלין: שלושה שרי תקשורת.

לימור לבנת: שלושה שרי תקשורת.

לימור לבנת: אני העברתי את תפקיד שר התקשורת לחבר הכנסת בן-אליעזר, שקיבל את התיק מידי, ואתה העברת אותו ליושב-ראש הכנסת, חבר הכנסת ראובן ריבלין, כך שיש כאן משולש.

בנימין בן-אליעזר: אני מודה לפחות שהוא שמר על הגב שלך – – –

לימור לבנת: כן, בסדר.

לימור לבנת: טיפולי שיניים חינם לילדים עד גיל עשר.

לימור לבנת: אני יכולה להמשיך ולהמשיך בהישגים של הממשלה הזאת בעוד שורה ארוכה מאוד של דברים שנעשו כאן, אבל אני חייבת לומר – דיברתי כאן על המסתננים, ויש כאן עוד שורה ארוכה מאוד של דברים שהממשלה עושה בעניין המסתננים, אבל דיברת, חבר הכנסת בן-אליעזר, על הנושא של שוויון בנטל.

לימור לבנת: נכון אמרת ויפה אמרת, באמת, יש נסיבות מסוימות, ואין ספק שבעניין הזה יש קונסנזוס מאוד רחב, ואני מסכימה אתך לגמרי, וכפי שאמרת, יש היום קואליציה מאוד רחבה, מה שפעמים רבות מאפשר מה שאי-אפשר לעשות בקואליציה צרה יותר, וזה נכון, אני מסכימה אתך.

לימור לבנת: הסעיף הראשון בהסכם הקואליציוני בין הליכוד לקדימה מדבר על חלופה לחוק טל, מה שנקרא היום ועדת-פלסנר, שכבר התחילה את ישיבותיה – – –

דוד רותם: ולא עושה כלום.

לימור לבנת: היא התחילה את ישיבותיה וכבר לקבוע שהיא לא עושה כלום?

לימור לבנת: אני חייבת להגיד, הייתי קוראת לזה נמהרות מסוימת כבר לקבוע שהיא לא עושה כלום.

לימור לבנת: היא התחילה את ישיבותיה, נדמה לי השבוע או בשבוע שעבר – – –

יעקב אדרי: אתמול.

לימור לבנת: אתמול פעם ראשונה.

ראובן ריבלין: יש אנשים בכנסת, גברתי, שאנחנו לא מבינים איך יכולנו לקיים את המדינה כל כך הרבה שנים בלי שהם היו פה.

דוד רותם: לא קיימנו.

לימור לבנת: כבר לקבוע שהיא לא עושה כלום זה יפה, אבל אוקיי, בסדר.

לימור לבנת: חבר הכנסת דוד רותם, בסדר, היא כבר לא עושה כלום, זה בסדר גמור.

לימור לבנת: ישבה ישיבה אחת והיא כבר לא עושה כלום.

לימור לבנת: באמת, שערורייה, איך בישיבה אחת היא עוד לא הביאה פתרונות.

לימור לבנת: אני רואה בזה סקנדל ממדרגה ראשונה.

לימור לבנת: כמובן, לצורך הפרוטוקול, אני אומרת את זה בציניות.

לימור לבנת: ובכן, היא כבר התחילה לשבת.

לימור לבנת: אגב, אני רוצה להזכיר שבחודש ינואר, עוד לפני פסיקת בג"ץ, אמר ראש הממשלה בכנסת שנביא פתרון צודק יותר וטוב יותר לעניין חוק טל.

לימור לבנת: ובכן, הוועדה – ועדת-קש"ב קוראים לה, לא ידעתי אפילו, הוועדה לקידום שוויון בנטל – בתום הדיונים האלה נחוקק חוק חדש שמבוסס על ארבעה עקרונות: ראשית, חלוקה שווה יותר של הנטל.

לימור לבנת: שנית, הדרגתיות בביצוע; אין כאן חאפ-לאפ, אי-אפשר באבחה אחת לבצע דבר מהסוג הזה.

לימור לבנת: שלישית, הכללת יהודים וערבים כאחד.

לימור לבנת: ורביעית – כל זאת בלי לשסות ציבור בציבור.

לימור לבנת: כל העקרונות הללו הם עקרונות חשובים ביותר, ואכן תיקון כזה צריך לבוא וגם יבוא.

לימור לבנת: ודווקא אני מסכימה אתך בעניין הזה, כפי שאמרת, תורתו אומנותו.

לימור לבנת: זה בהחלט דבר חשוב, אבל כמובן במספרים סבירים, כפי שהיתה כוונתו הראשונה בשעתו של מי שהגה את זה, דוד בן-גוריון.

לימור לבנת: אני חייבת עוד להתייחס לנקודה אחת, אולי, שהעלה קודם חבר הכנסת חנא סוייד, והיא לעניין האירני.

לימור לבנת: אמרת, חבר הכנסת חנא סוייד, שאירן זו בעיה גדולה.

לימור לבנת: אני מכבדת את האמירה הזאת, וטוב שאמרת כך.

לימור לבנת: אירן היא לא רק בעיה גדולה; אירן היא הרבה יותר מבעיה גדולה.

לימור לבנת: ההגדרה הזאת היא קצתunderstatement ; היא בלשון המעטה, הייתי אומרת.

לימור לבנת: בכל אופן, מבחינתנו, ברור שהאירנים מגיעים לשיחות רק כדי למשוך זמן, לא כדי להגיע לפתרון, ואנחנו דורשים שבמשא-ומתן עם האירנים יושגו שלוש הדרישות הבאות:

לימור לבנת: הפסקת כל העשרת האורניום, הוצאת כל החומר המועשר ופירוק המתקן התת-קרקעי בקום.

לימור לבנת: רק ביצוע צעדים אלה יבטיח את ביטול תוכנית הגרעין הצבאית של אירן.

לימור לבנת: בשיחות שהתקיימו עד עכשיו בין אירן לבין המעצמות, הדרישות שהופנו לאירנים היו פחותות בהרבה מהדרישות הללו, כי האירנים אפילו לא הסכימו לדון בדרישות האלה.

לימור לבנת: גם אם יסכימו, בסופו של דבר, רק להעשרת האורניום עד 20%, כמובן שזה לא יספיק.

לימור לבנת: אנחנו מעדיפים פתרון בדרכים דיפלומטיות, אבל ישראל סקפטית ביותר, בשל התנהלותה של אירן עד עכשיו.

לימור לבנת: אני, אדוני היושב-ראש, רוצה לסיים את דברי ולומר כך: לבוא ולומר – אני אומרת את זה גם לחבר הכנסת בן-אליעזר, גם לחבר הכנסת חנא סוייד – לבוא ולומר שישראל צריכה עכשיו, ראש הממשלה צריך עכשיו, מייד לקרוא לאבו מאזן, לעשות אחת, שתיים, או שישראל לא עשתה כלום, כפי שאמר חבר הכנסת חנא סוייד, זו אמירה שלצערי הרב היא לא ריאלית, או אם נתייחס לדברים של חנא סוייד – לא רצינית.

לימור לבנת: לצערנו הרב, הפרטנרים שלנו ברשות הפלסטינית הם פרטנרים שלא באמת רוצים לבוא ולדבר.

לימור לבנת: אנחנו מוכנים לשבת ולדבר בכל עת ובכל רגע.

לימור לבנת: עד אשר הם לא ישבו לדבר אתנו, אנחנו לא יכולים לדבר עם עצמנו.

לימור לבנת: כמובן, אפשר להמשיך ולדבר במליאת הכנסת.

לימור לבנת: זה תמיד נחמד מאוד, זה תפקידה של הכנסת.

ראובן ריבלין: ודאי תתענייני לדעת, כבוד השרה, וחבר הכנסת עפו אגבאריה, שבדקות האחרונות הודיעו צרפת וגרמניה שהן מבקשות מהשגריר הסורי לעזוב את מדינתן כמחאה על מה שקורה בסוריה.

ראובן ריבלין: אז זה כבר לא שהשרה ויושב-ראש הכנסת אומרים – – –

עפו אגבאריה: – – –

ראובן ריבלין: לא, הוא קודם אמר שדמעות תנין, כאילו לא היה.

עפו אגבאריה: אתה לא באמת חושב שאנחנו בעד מה שקורה.

ראובן ריבלין: בוודאי שלא.

עפו אגבאריה: אז למה היא מדברת על זה שאנחנו כאילו בעד מה שקורה?

לימור לבנת: צריכים לגנות.

ראובן ריבלין: היא אמרה לחבר הכנסת סוייד וגם בהזדמנות זו לחברי הכנסת מהסיעות המכונות הסיעות הערביות, כי חבר הכנסת סוייד הוא לא בסיעה ערבית; הוא בחד"ש, כקומוניסט גאה.

ראובן ריבלין: נכון, יש גם ערבים בסיעת חד"ש, יש גם יהודים.

אחמד טיבי: אני מייצג סיעה שכל חבריה – –

ראובן ריבלין: הם ערבים, בסדר.

אחמד טיבי: – – ערבים, וחושבים שזה טבח.

ראובן ריבלין: אני בטוח.

ראובן ריבלין: אמרת את זה יפה.

ראובן ריבלין: כל מה שהיא ביקשה זה מדוע אתם לא מגנים – – –

לימור לבנת: לא כולם אמרו, זה הכול.

אחמד טיבי: כל הסיעה שלי אמרה.

ראובן ריבלין: מאה אחוז, יפה מאוד.

לימור לבנת: הסיעה שלך.

לימור לבנת: לא כל האחרים אמרו.

לימור לבנת: לא התייחסתי לסיעתך.

לימור לבנת: לא התייחסתי לסיעה זו או אחרת ולא לחבר כנסת זה או אחר.

ראובן ריבלין: אני מכבד מאוד את חבר הכנסת סוייד.

ראובן ריבלין: הוא גם התייחס לנושא האירני ואמר את דברו, שהוא לא מאושר מההתפתחויות באירן.

ראובן ריבלין: אבל יחד עם זה, הוא שואל את השרה, ובצדק, יש דבר – – –

דני דנון: למה בצדק?

חנא סוייד: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת דנון, אתה לא צריך לעזור לנו.

ראובן ריבלין: אני אומר לך למה בצדק, כי היא אומרת: אתם מתלוננים על כל כך הרבה דברים, מדוע לא ייאמר בצורה ברורה?

חנא סוייד: אני צריך לדבר על כל דבר שהשרה אחר כך רוצה – – –

ראובן ריבלין: לא, חס וחלילה.

ראובן ריבלין: אתה קודם כול צריך לדבר על כל דבר – –

לימור לבנת: מה זה בדיוק?

ראובן ריבלין: – – אבל אם אתה מדבר על המזרח התיכון, קורה משהו בסוריה.

לימור לבנת: מה זה בדיוק?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת סוייד, אני לא אומר שאמרת בזדון.

לימור לבנת: לא, הוא אומר ככה, הוא עושה ככה.

ראובן ריבלין: הנה חבר הכנסת טיבי אמר הרגע לפרוטוקול דברים ברורים, חדים וחלקים.

ראובן ריבלין: נגמר.

ראובן ריבלין: מה קרה?

אחמד טיבי: למה אף שר יהודי לא גינה את ההרג ההמוני שביצעו האמריקנים בעירק – – –

ראובן ריבלין: אני לא יודע, יכול להיות שגינה, יכול להיות – אני מדבר כרגע – אני רוצה להרגיע את הרוחות במסגרת שכל אחד יאמר את דברו, והיא תהיה מכעיסה ככל שתהיה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

עפו אגבאריה: – – –

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: סיימנו.

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, אני מבקשת – – –

עפו אגבאריה: באפגניסטן כל יום יש טבח של אלפים – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת עפו אגבאריה, אני אמרתי לך רק, אם זה קורה אצלם בסוריה לגבי עמם, מה יהיה כשהם יבואו אליך ואלי?

ראובן ריבלין: ישראלים אנחנו.

ראובן ריבלין: מה הם יעשו לנו אם ככה הם עושים לאחים שלהם?

ראובן ריבלין: אל תדאג, אנחנו לא ניתן להם לעשות את זה.

לימור לבנת: לא, לא, הם לא יגיעו, הם לא יגיעו.

ישראל חסון: אני אספר להם מה עשו ליהודים בסוריה.

לימור לבנת: כן, ישראל, נסמוך עליך בדיוק.

ראובן ריבלין: לא ניתן להם, אל תדאג, עפו, אני סומך עליך במאה אחוז.

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, אני אבקש להוריד את הצעות האי-אמון מעל סדר-היום.

לימור לבנת: תודה.

ראובן ריבלין: כמובן, הכנסת תשקול זאת, אבל את אמרת את דברך.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים לדיון הכללי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ישראל – כל אחד, מי שלא נמצא באולם כשאני קורא את שמו, עבר זמנו ובטל קורבנו.

ראובן ריבלין: יש לנו את אנשי המילואים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ישראל חסון הראשון.

ראובן ריבלין: אתם תצטרכו להצטמצם בשלוש הדקות הניתנות לכם.

ראובן ריבלין: אה, לא חבר הכנסת ישראל חסון – חבר הכנסת ברוורמן.

ראובן ריבלין: שכחתי שהיו פה התפתחויות מרחיקות לכת.

ראובן ריבלין: השר ברוורמן הפך אופוזיציה והאופוזיציונר חסון הפך לחבר הקואליציה – עם פוטנציאל, אל תדאג, הוא עם פוטנציאל.

אבישי ברוורמן: כבוד יושב-ראש הכנסת, חיילי המילואים, בזמני, כשמופז היה שר הביטחון והייתי נשיא אוניברסיטה, הוא ביקש ממני לעמוד בראש ועדה על הרפורמה במילואים.

אבישי ברוורמן: היתה ועדה, והרפורמה ממשיכה, והבעיות ממשיכות, ואני מצדיע גם פה לחיילי המילואים.

אבישי ברוורמן: אני יורד מהנושא המדיני ואני רוצה להתריע בפני הכנסת ולבקש – כמובן רק בצורה פורמלית, כי עם כנסת שיש לה 94 חברים, אז באמת ראש ממשלה לא צריך, כמו שאמר פואד, שינוי בשיטת הממשל.

אבישי ברוורמן: יש לו את הכול.

אבישי ברוורמן: אני רוצה לדבר על הנושא הכלכלי, משום שזוכר אדוני היושב-ראש שלפני למעלה משנה, ליד הדוכן הזה, אני התרעתי שבאירופה המשבר יהיה חמור ואני חושש שגוש היורו יתפרק, ואני חושב גם היום כך.

אבישי ברוורמן: בארצות-הברית, מיסיסיפי וניו-יורק שונות, אבל יש להן אותה שפה, יש בנק מרכזי אחד.

אבישי ברוורמן: זה לא באירופה.

אבישי ברוורמן: מכיוון שגרמניה חייבת היום לסבסד את יתר אירופה, יש לזכור מה שהאמריקנים עשו עבורם בתוכנית מרשל – ואני לא רואה את אנגלה מרקל מתכוונת בכיוון הזה – אני רואה קשיים מאוד גדולים באירופה, משברים אדירים, אבטלה גדולה.

אבישי ברוורמן: ספרד – 50% מהצעירים; אותו דבר ביוון; סכנה לעליית הפאשיזם.

אבישי ברוורמן: וכמובן שהמשמעות לישראל היא שגם כאן האבטלה תעלה, וכאן אני בא לנושא שמטריד אותי.

אבישי ברוורמן: שר האוצר, ידידי, טען כל הזמן שאנחנו ללא גירעון, הכלכלה הטובה בעולם, ואני חוזר ואומר, כקאטו הזקן: כלכלה של מי?

אבישי ברוורמן: ישראל היא המדינה האי-שוויונית ביותר במערב.

אבישי ברוורמן: אפילו בברלין ובציריך סל המזון יותר זול, כאשר השכר הוא כמעט כפול מהשכר בתל-אביב או בירושלים.

אבישי ברוורמן: ועכשיו לפתע, כשאותו שר אוצר נרדם בשמירה, אנחנו מוצאים לפתע שיש לנו גירעון ענק.

אבישי ברוורמן: תקציב הביטחון היה ללא בקרה; דברים אחרים.

אבישי ברוורמן: אז יש פתרון, והפתרון מאוד פשוט: אנחנו נעלה מייד את המסים העקיפים, נדאג להטיל מסים על פירות וירקות, ואנחנו נבטל מסים למי שלמעלה.

אבישי ברוורמן: ראש הממשלה, בדיונים סודיים – שמתפרסמים בעיתונים – מכיוון שאני לא ראיתי, אדוני שר האוצר, פעם אחת תקציב, שקיפות, כי בישראל אין שום שקיפות.

אבישי ברוורמן: האם הגירעון היום הוא 17 מיליארד, 20 מיליארד או 35 מיליארד?

אבישי ברוורמן: מכיוון שלאף אחד אין הבנה, אז מתחילים לזרוק ספינים, שראש הממשלה יושב עם כמה אנשים בחדרו ואומר: אני לא אעלה מסים ישירים.

אבישי ברוורמן: זאת אומרת, העשירים – בהם לא נפגע.

אבישי ברוורמן: מס חברות שהוא נמוך – בישראל הוא מאוד נמוך – אז מ-25% ל-26% לא נעלה אותו.

אבישי ברוורמן: אבל מס ערך מוסף, שהכי קל לגבות אותו – כן, את זה אנחנו ניקח, כי זה מס רגרסיבי שאותו משלמים המעמד הבינוני והקבוצות החלשות.

אבישי ברוורמן: אני רוצה לסכם במשפט אחד.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

אבישי ברוורמן: הטעות של המדיניות הכלכלית המתמשכת, הכושלת, של שר האוצר ושל הממשלה, ולצערי גם בעבר, היא מאוד פשוטה: בזמן צמיחה הצמיחה לא מחלחלת למטה, כי אימצנו את התורה של הימין הרפובליקני, שמורידים מסים לאלפיון העליון והוא סוחב את היתר, וזה לא קרה.

אבישי ברוורמן: אבל לפתע, כשמתחיל להיות משבר בעולם, אומרים: רק המעמד הבינוני והקבוצות החלשות.

אבישי ברוורמן: מהם אפשר לספוג.

אבישי ברוורמן: ועל הדבר הזה, אדוני, אני מצביע אי-אמון בממשלה הזאת, ויבוא יום והממשלה הזאת תתחלף.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת, השר לשעבר ברוורמן.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת והשר לעתיד – חבר הכנסת ישראל חסון.

ראובן ריבלין: אחריו יבוא חבר הכנסת אלכס מילר, ואחריו יבוא אברהם מיכאלי, שנמצא פה.

ראובן ריבלין: כל הנואמים נמצאים באולם.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ישראל חסון: אדוני היושב-ראש, אני כל כך רגיל שמציגים אותי בתואר לשעבר ואין לשעתיד.

ישראל חסון: אתה הראשון שעושה לשעתיד – – –

ראובן ריבלין: אתה רואה?

ראובן ריבלין: אבל זה על חשבונך.

ראובן ריבלין: יש לנו היום רק שלוש דקות.

ישראל חסון: גברתי השרה – – –

אבישי ברוורמן: אתה אחד משלושת החסונים של קדימה.

ראובן ריבלין: כן.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ישראל חסון: אנחנו עוד שלושה – אנחנו מכריזים על סיעה.

ישראל חסון: גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, אדוני – – –

לימור לבנת: – – –

ישראל חסון: גברתי, אני רוצה להפנות פה פנייה אלייך, בהיעדרו של שר הפנים.

ישראל חסון: קיימתם פה דיון ארוך ומשמעותי על כן מגנים את סוריה, לא מגנים את הטבח, כן מדברים, לא מדברים.

ישראל חסון: לפני כשלושה שבועות – ישנה עמותה בארץ שמסייעת לעמים במצבי אסון ובעת מלחמה.

ישראל חסון: היא א-פוליטית, היא היתה בהאיטי ראשונה, העמותה הזאת, היא היתה בסומליה, היא היתה באינדונזיה בצונאמי, והיא החליטה שהיא נדרשת לפליטים הסורים.

ישראל חסון: העמותה הזאת, שמבינה את הרגישות של מדינת ישראל ואת החשש שיאשימו במעורבות כזאת או אחרת, פנתה – לא רק אלי, אלא פנתה גם לגורמים הרשמיים במדינת ישראל.

ישראל חסון: אני הסתכלתי על הנושא הזה מהזווית הבאה: מתרחש טבח מצפון לנו – ואני, דרך אגב, אדוני היושב-ראש, יודע היטב מה יקרה אם הם יגיעו לפה.

ישראל חסון: אני יכול לשאול את אבי ואת דודי, הם עברו את החוויה הזו כשגרנו וחיינו בסוריה.

ישראל חסון: אני סברתי שלא יכול להיות שמדינת ישראל תעמוד בחידלון, על אף המגבלות, ואמרתי לעמותה שאם אפשר לעזור לאנשים, לפליטים שנמלטו מסוריה ושהם פצועים, בדרך שקטה – בבקשה.

ישראל חסון: העמותה הזאת איתרה אב לארבעה ילדים שנפצע בעינו ואיבד אותה והעין השנייה נפגעה, והוא עומד לאבד את ראייתו, ופנתה בבקשה להביא אותו לכאן, לארץ, לטיפול רפואי.

ישראל חסון: משרד הבריאות תוך יום נתן תשובה חיובית ואמר והכריז, והגדיר גם איזה בית-חולים ואיזה רופא יטפל בו.

ישראל חסון: רשויות ההגירה אישרו את הגעתו לפה.

ישראל חסון: הוא אמור היה להגיע עם האשה וארבעת ילדיו הקטנים לגמור את הניתוח ולצאת.

ישראל חסון: כשהדבר הזה הגיע לשולחנו של שר הפנים, שר הפנים הורה שיאפשרו לו את זה בערבות של 200,000 שקל – לפליט שאין לו כדי לקנות שקית קמח; 200,000 שקל.

ישראל חסון: כששאלתי: למה?

ישראל חסון: הוא הסתתר מאחורי הטענה שזו דרישה של זרועות הביטחון.

ישראל חסון: מבירור שלי, ולא הייתי דרוש בכלל לבירור הזה, ברור שאין אף גורם ביטחוני שנוקב בסכום.

ישראל חסון: אני טועה?

אבי דיכטר: – – –

ישראל חסון: מה?

ישראל חסון: הדבר הזה חמור כפליים.

ישראל חסון: מדוע הוא חמור כפליים?

ישראל חסון: משום שלפני חודש, גברתי השרה – – –

לימור לבנת: אני לא – – –

ישראל חסון: אני מדבר אתך כרגע כנציגת הממשלה שאמורה לדבר עם השר.

ישראל חסון: אני כבר מסיים, אדוני.

ישראל חסון: לפני כחודש הגיע לפה מטוס של 210, שומו שמים, אריתריאים לביקור.

ישראל חסון: משרד הפנים דרש 800 שקל ערבות מכל אריתריאי – שהוחזרו לו, כמובן, לסוכן הנסיעות.

ישראל חסון: יושב פה חבר הכנסת מיכאלי, שלפני לא זוכר כמה שנים, הביא לפה 130 חיילים גרוזינים פצועים – – –

אברהם מיכאלי: 20.

ישראל חסון: 20?

ישראל חסון: 130 ומשהו הגיעו בסופו של דבר לארץ.

אברהם מיכאלי: לא, לא, לא.

ישראל חסון: 20.

ישראל חסון: נדרשת לערבות כלשהי?

ישראל חסון: לא, לא נדרשת.

ישראל חסון: שוכב הפליט המסכן, דרך אגב, עם עשרה ילדים פגועי ראש, ואנחנו, כשנשאל את עצמנו איפה היינו אחרי שכל הסיפור הזה ייגמר, המראה תראה דמות מכוערת מאוד.

ישראל חסון: אני פונה לשר הפנים פה, אחרי שפניתי אליו כבר מעל כל גלי האתר: תתעשת ותתחיל לגלות איזשהו רגש אנושי ולא רפלקס אכזרי.

ישראל חסון: תתעשת, אדוני שר הפנים.

ישראל חסון: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת ישראל חסון.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אלכס מילר, ואחריו – חבר הכנסת אברהם מיכאלי.

יצחק וקנין: רבותי, אני מבקש להקפיד על הזמנים.

יצחק וקנין: כל אחד שלוש דקות.

יצחק וקנין: אנחנו אמורים להמשיך בטקס אחרי כן.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

אלכס מילר: אדוני היושב-ראש, תודה, ראשית, גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, זה כבר מגיע למצב אבסורדי שאנחנו, כאשר מגיעים לכאן כל שבוע, כמובן עם אותה קואליציה, עם אותה הקואליציה הגדולה שיש לנו, מגיעים למעמד של התייחסות לאי-אמון.

אלכס מילר: הרי גם לאופוזיציה מובן שגם אם במצב תיאורטי נגיע לאיזושהי הצבעה כאן, ויהיה כאן רוב – עדיין אנחנו מדברים על רוב של 61 להחלפת הממשלה, שלא יהיה כאן בשום קונספירציה כזאת או אחרת.

אלכס מילר: אבל אין מה לעשות, זה בעצם אותו המשחק: זה עשר דקות התהילה שמחפשים כאן אולי החברים מהאופוזיציה.

אלכס מילר: הבעיה היא שכאשר באים ומציגים את אותם הנושאים – כישלון הממשלה בסוגיות חברתיות, כלכליות – אני עוד לא שמעתי כאן, כאשר אותם חברי כנסת באו כאן לנמק, דוגמה אחת שבאה ומצביעה על כישלון.

אלכס מילר: אני שומע הרבה דברים, שמדברים באופן כללי.

אלכס מילר: דוגמה אחת – איפה נכשלנו?

אלכס מילר: אני חושב שכאשר גם הסוגיות האלה עולות, צריך גם לקחת אחריות, אני חושב, גם מבחינת חברי הכנסת כאשר הם מעלים את הסוגיות האלה, כי בסופו של דבר הציבור כן חושב שיש פה איזשהו משבר, שיש פה איזשהו כישלון, ובפועל מדברים על כל הדברים שבעולם חוץ מהנושאים שאולי מגישים אותם.

אלכס מילר: אדוני היושב-ראש, אני לא חלק מהדוברים כאן בעניין של יום המילואים, ואני, ברשותך, רוצה – יש לי עוד איזה דקה ורבע – לברך את כל חיילי המילואים על השירות ועל התמיכה ועל ההגנה על המולדת ועל אזרחי מדינת ישראל.

אלכס מילר: הם עושים עבודת קודש, ואין ספק שגם היום, כאשר עשיתי דיון אצלי בוועדה, בוועדת החינוך, כל הסוגיות של מעמד חיילי המילואים במוסדות להשכלה גבוהה ובכלל במערכת החינוך, אלו סוגיות לא פשוטות, שהתחלנו להתעסק בהן עוד בכנסת הקודמת.

אלכס מילר: הצלחנו לקדם חקיקה, אומנם חקיקה כללית מדי – לפי מה שמסתבר לנו היינו אכן חייבים להיות יותר פרטניים מבחינת אותן הזכויות, אבל הסתמכנו על המועצה להשכלה גבוהה שהם שייקחו את האחריות, אבל בסופו של דבר זה לא מה שיצא לפועל.

אלכס מילר: יכול להיות שנצטרך לעשות חקיקה נוספת, כך שלא תהיה בכלל איזושהי גמישות למוסדות בנושא של ההפחתה של אותן הטבות שמגיעות למילואימניקים.

אלכס מילר: בנוסף לכך, אני מאוד הופתעתי לשמוע – אומנם זה היה בשבוע שעבר, כאשר ציינו כאן את יום הסטודנט הלאומי – שדווקא במוסד שמי שעומדת בראשו, הנשיאה היא השרה לשעבר, שרת החינוך חברת הכנסת יולי תמיר, דווקא משם באים, ממכללת "ספיר", הסטודנטים להתלונן על כל הנושא של זכויותיהם כמילואימניקים.

אלכס מילר: עכשיו, מה שהכי מוזר, שהיא היתה יחד אתי, בתור שרה, יוזמת של החוק להטבות לסטודנטים במילואים.

אלכס מילר: אז יכול להיות שאני יכול להבין את אותם האנשים שמגיעים, נגיד, מהאקדמיה ומעבירים איזושהי ביקורת ומגיעים לפוליטיקה ואז זה נראה להם קצת אחרת.

אלכס מילר: אבל אנשים שמהפוליטיקה הולכים דווקא לשם, כאשר הם מקבלים את הכלי הביצועי – בסופו של דבר אותן התלונות של הסטודנטים שמגיעות דווקא על אותם אנשים שבפועל היו חלק מהשינויים, אבל הם לא מבצעים אותם ברגע שהם נכנסים להיות אלה שאחראים לביצוע.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אלכס מילר.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אברהם מיכאלי, ולאחריו – סגן שר החינוך מנחם אליעזר מוזס; ואם הוא לא פה – עינת וילף.

יצחק וקנין: וגם היא, אם היא לא תהיה פה – טלב אלסאנע, ואחריו – מיכאל בן-ארי.

יצחק וקנין: יש לך עוד זמן, חברת הכנסת זהבה גלאון.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב בראש, גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, ראשית כול, אני מברך את חיילי המילואים ביום המיוחד שהכנסת מציינת, ואני מחזק את כל אלה שעומדים, בגילים שונים, להגנת המולדת, ושנעבור מדיבורים למעשים – שנעזור להם בדברים חשובים שצריך לעזור להם.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, אני תכננתי לדבר על משהו אחר, אבל מכיוון שחבר הכנסת חסון עלה פה, דיבר על נושא – חשבתי שהוא נושא רגיש, שלא מדברים עליו בתקשורת.

אברהם מיכאלי: ואתה יודע שהפנייה שלך הגיעה גם אלי בשלב מסוים והתערבתי בעניין, ואתה יודע שאני גם ליוויתי את ההחלטות, של המשרד – לא תמיד השר שם קבע מה שקבע.

אברהם מיכאלי: ואני עכשיו אומר לך, אחרי שבדקתי אפילו עוד פעם בדקות האלה מה קרה שם – חבר הכנסת חסון, יש שיקולים שלפעמים אתה, כשר אחראי, כנראה צריך לקבל כשיקולים שונים מאשר שלי ושלך.

אברהם מיכאלי: אני גם חשבתי כמוך – בוא נעשה ונלחץ.

אברהם מיכאלי: ואפילו אותה גברת שעומדת בראש אותה עמותה שרצתה להביא את אותו פצוע, היא פנתה אלי; ואני מכיר אותה שנים, ובאמת היא עוסקת בעבודות התנדבות מן הסוג הזה במשך שנים.

אברהם מיכאלי: אני שאלתי מה הדרישה לערבות הגדולה, למה דרשו את הסכום הגבוה, ונאמר לי באופן מפורש: מדובר פה במקרה הכי חריג, שמכניסים פצוע ממדינת אויב.

אברהם מיכאלי: ומכיוון שלא רצו לדבר על זה, וכנראה ממשלת ירדן עדיין מכחישה שיש בתוך המדינה שלה מעל 100,000 פליטים שברחו מסוריה, והמדינה מכחישה את זה – ומכיוון שזה כבר יצא לתקשורת צריך להגיד גם את זה.

אברהם מיכאלי: מי אמר או מי ערב לכך שאותה משפחה – לא רצה להיכנס רק הפצוע; הפצוע שרצה להיכנס, אני אפילו שכנעתי את הגורמים במשרד שיורידו את הערבות, בצורה הכי מינימלית – אבל לא, אמרו: כל המשפחה צריכה להיכנס לארץ.

אברהם מיכאלי: ואמרו לי: מי ערב לכך שהמשפחה הזאת תצא מהארץ?

ישראל חסון: מיכאלי, אפשר לענות לך?

אברהם מיכאלי: אני אתן לך, אני אתן לך.

אברהם מיכאלי: דקה.

אברהם מיכאלי: אני אגיד לך איפה פה האחריות שהשר נאלץ לגלות: יש פה כנראה פתח, שאם הם מאשרים לאותו גורם מסכן, שאני גם מבחינה אנושית מאוד מתחשב במצב שלו – אם היו מאשרים לו, זה תקדים לעוד 100,000 שכנראה רוצים להיכנס בדרך הזאת.

אברהם מיכאלי: הפצועים שם, הם לא אחד.

אברהם מיכאלי: ואת זה אמר לי גם אותו גורם שטיפל בו.

אברהם מיכאלי: לא מדובר שם בפצוע אחד.

אברהם מיכאלי: מדובר בעוד פצועים, שמבחינת רחמנות – רחמנותי על כולם.

אברהם מיכאלי: אז השר היה חייב לקבל, בהתייעצות עם גורמי ביטחון – ובדקתי את זה שוב; גורמי ביטחון אמרו לי שהם לא נוקבים בסכומים, אבל גורמי ביטחון המליצו להיכנס עם ערבות.

אברהם מיכאלי: מישהו היה ערב לכך שאותה משפחה תצא מהארץ?

אברהם מיכאלי: לכן, היום לבוא ולזרוק – שר הפנים הפך הרי לשק חבטות בשנים האחרונות – – –

ישראל חסון: חבר הכנסת – – –

אברהם מיכאלי: דקה, דקה.

אברהם מיכאלי: לגבי הנושא של הפליטים – – –

יצחק וקנין: דרך אגב, אברהם, אנחנו שקי חבטות רק כשזה ש"ס.

אברהם מיכאלי: בסדר.

יצחק וקנין: אני אומר לך, רק כשזה אנחנו.

יצחק וקנין: תאמין לי, אני מספיק ותיק בבית הזה.

יצחק וקנין: מספיק ותיק בבית הזה.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, מה לעשות, מה לעשות, כשחבר הכנסת דנון או חברת הכנסת מירי רגב – –

יצחק וקנין: אני אומר לך, נעשו דברים פי-מאה יותר גרועים לשר הפנים.

אברהם מיכאלי: – – דיברו בהפגנה, כולם התנפלו עליהם.

יצחק וקנין: אני זוכר שאופיר פינס היה שר הפנים.

יצחק וקנין: אני זוכר.

יצחק וקנין: אני זוכר מה הוא עשה.

ישראל חסון: אדוני היושב-ראש, א.

ישראל חסון: אתה – – –

יצחק וקנין: אנחנו זה שק חבטות.

יצחק וקנין: זה בסדר.

ישראל חסון: אתה לא יכול להפנות אלי סוג כזה של טענה.

ישראל חסון: מעולם לא נהגתי.

ישראל חסון: ב.

ישראל חסון: מאחר שאני מכיר – – –

יצחק וקנין: לא, לא התכוונתי אליך בכלל.

ישראל חסון: רגע, ומאחר שאני מכיר את יושרו הרב של חבר הכנסת מיכאלי, אני אומר לך, חבר הכנסת מיכאלי: נאמר למשרד שרק הוא ייכנס.

ישראל חסון: נאמר – המשרד הזה מאשר כל חודש כניסה לניתוחי ראש לילדים פצועים עירקים.

ישראל חסון: עזוב את הטענות האלה, אני דואג לביטחון לא פחות ממנו.

יצחק וקנין: אוקיי.

ישראל חסון: תאמין לי, ואני – – – לא פחות.

ישראל חסון: עזוב.

יצחק וקנין: זמננו קצר, אברהם.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מיכאלי, משפט אחרון.

אברהם מיכאלי: חבר הכנסת חסון, לגבי הניסיון הביטחוני שלך, אף אחד, חלילה, לא יטיל דופי.

אברהם מיכאלי: יחד עם זאת, כנראה כשיושבים בתפקיד של השר, השר חייב לקחת החלטות שעלולות להיות להן גם השלכות תקדימיות.

אברהם מיכאלי: ולכן, אדוני היושב-ראש, מה שהתחלתי קודם לומר: כששר הפנים דיבר בצורה שדיבר אמרו שהוא הזוי, אמרו שהוא – אבל כרגע מומחים כבר מדברים.

אברהם מיכאלי: ד"ר גיא בכור כתב כמה וכמה מאמרים בתקופה האחרונה.

אברהם מיכאלי: הרופאים שדיברו כרגע על המחלות – זה כבר לא שר הפנים מדבר.

אברהם מיכאלי: אם פרופסור קרסו או פרופסור גבי ברבש כבר מדברים על אותן מחלות – רבותי, יש החלטות שכנראה קשה לקבל אותן.

אברהם מיכאלי: שר אחראי חושב כנראה בצורה עמוקה.

אברהם מיכאלי: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אברהם מיכאלי.

יצחק וקנין: יעלה סגן שר החינוך, הרב מנחם אליעזר מוזס.

יצחק וקנין: ואחריו – חבר הכנסת טלב אלסאנע.

ישראל חסון: מיכאלי, עובדים עלינו עבודה עברית.

ישראל חסון: אתה מכיר את השיר?

ישראל חסון: עזוב.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מוזס, שלוש דקות לרשותך.

מנחם אליעזר מוזס: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, השרה המקשרת גברת לבנת, השבוע פורסם שהכנסות המדינה מרוכשי דירות גדלו בשנה האחרונה ועלו ל-20 מיליארד ש"ח.

מנחם אליעזר מוזס: כן, 20 מיליארד ש"ח – גדלו הכנסות המדינה מרוכשי דירות.

מנחם אליעזר מוזס: ועדיין 80% מהצעירים לא יכולים לרכוש לעצמם דירה.

מנחם אליעזר מוזס: מחירי הדירות רק עולים.

מנחם אליעזר מוזס: התחלות הבנייה בירידה עקב מחנק האשראי של הבנקים, וחלום הדירה הפרטית רק הולך ומתרחק מזוגות צעירים.

מנחם אליעזר מוזס: וחוק פיצול הדירות, שהעלו שר הפנים וידידי הרב אייכלר, גם תקוע.

מנחם אליעזר מוזס: ואנחנו לוקים בכפליים, אדוני היושב-ראש:

מנחם אליעזר מוזס: כי מי זכאי, למשל, להשתתפות בשכר הדירה של משרד השיכון, שעלה באחרונה ל-3,000 ש"ח?

מנחם אליעזר מוזס: רק מי שגר בדירה חוקית.

מנחם אליעזר מוזס: אבל כל אלה שגרים בדירות לא חוקיות, אלה לא זכאים לקבל השתתפות בשכר דירה.

מנחם אליעזר מוזס: זאת אומרת, אלה שגרים במחסנים או על הגגות או במקומות לא ראויים, אין להם השתתפות של שכר דירה.

מנחם אליעזר מוזס: וזה – לוקים בכפליים.

מנחם אליעזר מוזס: אבל איפה שכולם כשלו, דווקא לכתב בכיר מ"ידיעות" יש פתרון דו-שלבי, פשוט מאוד.

מנחם אליעזר מוזס: כתב בכיר, שראשי התיבות שלו זה י"ל, כתב ב-4 במאי שצריכים לכווץ את החרדים, שמחנכים לטפילות ומטפחים עוני; בזים לשלטון העם; מנצלים את הנשים שלהם.

מנחם אליעזר מוזס: לאחר שהחרדים יהיו מכווצים, אז אני מוסיף: חצי מהבעיה כבר נפתרה.

יצחק וקנין: בסדר.

יצחק וקנין: הוא יסתדר עם האריתריאים ועם הסודנים.

מנחם אליעזר מוזס: בדיוק.

מנחם אליעזר מוזס: עכשיו, היום, הוא מפרסם באותו עיתון, עיתון מכובד, תחת הכותרת: "אין לאן לגרש" – – –

דני דנון: באיזה עיתון זה?

דני דנון: שנוכל לדעת.

מנחם אליעזר מוזס: "ידיעות אחרונות" נתן במה לכתב בכיר – י"ל ראשי תיבות; אני לא חושב שאני צריך להעלות את שמו.

מנחם אליעזר מוזס: והוא כותב היום שגירוש עשרות אלפי המסתננים האפריקנים זו בעיה גדולה, והוא מציע, כלשונו: צריך לקלוט אותם במהירות מרבית.

מנחם אליעזר מוזס: ללמדם עברית, ללמדם מקצועות מועילים, להקים עבורם משכנות ראויים ולהופכם לישראלים.

מנחם אליעזר מוזס: עד כאן.

מנחם אליעזר מוזס: כמה פשוט.

מנחם אליעזר מוזס: כדי לקבל את סל ההטבות, הכולל דיור חינם, חינוך חינם, רכישת מקצוע חינם, לא צריך להתגייס לצה"ל, לא צריך מיצוי כושר השתכרות, כלום.

מנחם אליעזר מוזס: תהיה מסתנן, שוהה בלתי חוקי, זה תנאי מספק.

מנחם אליעזר מוזס: הרי לא מדובר כאן בחרדים, עלוקות או פרזיטים החיים על חשבון המדינה.

מנחם אליעזר מוזס: ועשרות אלפי זוגות צעירים לא חרדים שכן שירתו בצבא, משלמים מסים, תורמים למדינה – אינם יכולים להגיע לדירה משלהם; לא מסוגלים לרכוש לימודי מקצוע לילדיהם; נאנקים תחת עול הקיום היומיומי ומשוועים לסיוע של המדינה.

מנחם אליעזר מוזס: אולם את המשאבים המוגבלים הוא מציע לתת דווקא לשוהים הבלתי-חוקיים כאן.

מנחם אליעזר מוזס: אני חושב שכבר אמרו חכמינו ז"ל: זקני עמי הארץ, כל זמן שמזקינים יותר דעתם מיטרפת יותר.

מנחם אליעזר מוזס: אחרת אני לא מבין.

יצחק וקנין: תודה.

מנחם אליעזר מוזס: ואז, לפני שאני כחרדי אתכווץ ואיעלם – –

יצחק וקנין: משפט אחרון אם אפשר.

מנחם אליעזר מוזס: – – עצה אחרונה שלי לזוגות הצעירים: אתם רוצים דירה?

מנחם אליעזר מוזס: תהגרו או מאריתריאה או מסודן.

יצחק וקנין: תודה רבה לחבר הכנסת הרב אליעזר מוזס.

יצחק וקנין: חבר הכנסת טלב אלסאנע.

יצחק וקנין: ואחריו – חבר הכנסת מיכאל בן-ארי.

יצחק וקנין: חבר הכנסת טלב אלסאנע, שלוש דקות לרשותך.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ההתנהלות של כמה חברי כנסת באירועים שהיו בתל-אביב לגבי הפליטים מאפריקה היא בושה וחרפה.

דני דנון: שכחת את סוריה.

דני דנון: שכחת את סוריה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת.

טלב אלסאנע: תאר לעצמך, אדוני היושב-ראש, מה היה קורה – –

יצחק וקנין: הרי זכותו הלגיטימית לדבר על מה שהוא רוצה.

טלב אלסאנע: – – אם חבר כנסת, אז, כשהיהודים – – –

יצחק וקנין: למה להפריע לו?

טלב אלסאנע: אז כשליהודים היה קשה כאן, היה רעב, היתה בצורת, ועברו למצרים, אז המצרים ירו בהם?

טלב אלסאנע: קראו להם "סרטן בגוף המדינה"?

טלב אלסאנע: זה לפני אלפי שנים.

טלב אלסאנע: והפרעונים לא התיימרו להיות הדמוקרטיה היחידה ואור לגויים בעולם.

טלב אלסאנע: קלטו אותם.

טלב אלסאנע: התייחסו אליהם בצורה נהדרת.

טלב אלסאנע: וכשהיהודים עברו לשם, לא אמרו: אלה מסתננים – –

מיכאל בן-ארי: הפכו אותם לעבדים.

טלב אלסאנע: – – ואלה, צריך לחסל אותם, או לירות בהם, או להתעלל בהם, או להחזיר אותם למות מרעב.

טלב אלסאנע: קלטו אותם.

טלב אלסאנע: כי יש מה שנקרא – גם מעבר לחוקים – ערך אנושי, ערך מוסרי.

טלב אלסאנע: ההתייחסות לאחרים.

טלב אלסאנע: לא הכול במסגרת החוק.

דני דנון: בסוריה מוסריים.

טלב אלסאנע: החוק בא להסדיר מערכת יחסים.

טלב אלסאנע: אנחנו לא צריכים לבטל את הערכיות והמוסריות, אבל זה הפרצוף שלכם, מה שהיה.

טלב אלסאנע: וזה פרצוף מאוד מכוער.

טלב אלסאנע: ואתם צריכים להתבייש במה שעשיתם – – –

דני דנון: – – –

טלב אלסאנע: זה המבחן שלכם – איך אתם מתייחסים לאחר.

טלב אלסאנע: אתם מדברים כל הזמן: – –

מיכאל בן-ארי: בסוריה תתייחסו – – –

טלב אלסאנע: – – גר היית במצרים – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת מיכאל בן-ארי, אתה תיכף עולה לדבר.

יצחק וקנין: אני לא מבין אותך.

מיכאל בן-ארי: – – –

טלב אלסאנע: התייחסות לאחר.

טלב אלסאנע: מה אתם יודעים להטיף מוסר לאחרים?

יצחק וקנין: אתה תיכף עולה לדבר.

טלב אלסאנע: תהוו דוגמה בהתנהלות שלכם, והדוגמה שאתם – רק התנהגות רעה.

מיכאל בן-ארי: לך לסוריה, לך – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת מיכאל בן-ארי.

מיכאל בן-ארי: – – – קדאפי, לך.

טלב אלסאנע: ואני רואה ושומע כאן, רבותי – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת מיכאל בן-ארי, אתה חייב – – –

טלב אלסאנע: – – הצביעות – –

מיכאל בן-ארי: – – –

טלב אלסאנע: – – הצביעות, לדעתי המלה צביעות היא מחמאה לעומת מה שמתרחש כאן.

טלב אלסאנע: רבותי, כאשר היתה המתקפה האמריקנית על עירק, מיליוני עירקים הפכו להיות פליטים.

טלב אלסאנע: אף אחד לא דיבר מלה כאן.

טלב אלסאנע: כאשר מאות אלפי עירקים נהרגו, אף אחד לא דיבר כאן.

טלב אלסאנע: אבל לאמריקה, לארצות-הברית מותר להרוג.

טלב אלסאנע: מה שקורה בסוריה זה דבר איום ונורא.

טלב אלסאנע: זה דבר שהלב כואב.

טלב אלסאנע: אבל לנצל את זה כדי לנגח?

טלב אלסאנע: תעלה לכאן שרת התרבות – אין קשר בינה לבין התרבות – ותדבר על חברי הכנסת הערבים, כאילו שאנחנו כל יום בבוקר חייבים להתקשר אליה ולהגיד לה מה אנחנו חושבים על כל דבר בעולם, חייבים לה דין-וחשבון.

טלב אלסאנע: גישה פטרנליסטית מבישה.

טלב אלסאנע: מה זאת אומרת "חברי הכנסת הערבים"?

טלב אלסאנע: כולנו אומרים את דעתנו.

טלב אלסאנע: אם היא לא שמעה, זו בעיה שלה.

טלב אלסאנע: אבל אנחנו לא חייבים להצטדק בפני אף אחד.

טלב אלסאנע: היא צריכה להציג את העמדה המוסרית שלה, ואת העמדה המוסרית שמענו מישראל חסון, שפצוע אחד – אחד, לא 100,000, כמו שקורה, אחד – מדינת ישראל, שהיא מטיפה וכל היום בוכה, לא מסוגלת לקבל פצוע אחד כדי להעניק לו עזרה וסיוע רפואי.

טלב אלסאנע: זה המבחן.

טלב אלסאנע: אז, גברתי השרה, במקום להטיח בחברי הכנסת הערבים, שעושים מלאכתם ולא זקוקים לציונים, לא להמלצות, לא להטפות, ולא לצביעות, אולי תמלאי את תפקידך, וגם הממשלה שלך, ביחס – –

יצחק וקנין: תודה.

טלב אלסאנע: – – לפליטים האפריקנים, לאנשים הנזקקים לעזרה ולסיוע, ולא הכול מתחיל ומסתיים במרכז הליכוד.

יצחק וקנין: תודה, חבר – – –

טלב אלסאנע: יש חיים אחרי מרכז הליכוד.

טלב אלסאנע: יש גם איזשהו מוסר וערכיות אחרי מרכז הליכוד.

יצחק וקנין: חבר הכנסת – – –

טלב אלסאנע: הכול מתנהל בססמאות.

טלב אלסאנע: רק מרכז הליכוד יש במדינה?

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: תודה.

טלב אלסאנע: מה אתם תקבלו בפריימריז של הליכוד – זה מה שמניע אתכם?

לימור לבנת: – – –

טלב אלסאנע: קצת – – –

יצחק וקנין: רבותי, אל תנהלו דו-שיח.

יצחק וקנין: הוא סיים.

יצחק וקנין: הוא סיים את זמנו.

יצחק וקנין: הוא סיים את זמנו.

טלב אלסאנע: בסופו של דבר, צריכים להיות בן-אדם – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת טלב – – –

טלב אלסאנע: – – לפני להיות פוליטיקאי או חבר כנסת, להיות בן-אדם.

טלב אלסאנע: ואת זה אתם לא למדתם.

לימור לבנת: – – –

יצחק וקנין: תודה.

טלב אלסאנע: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת טלב אלסאנע.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת מיכאל בן-ארי, ואחריו – חבר הכנסת מוחמד ברכה.

טלב אלסאנע: – – –

לימור לבנת: – – –

מיכאל בן-ארי: רבותי, אני מציע לסגור את בתי-הכלא בישראל.

מיכאל בן-ארי: אנחנו זוכרים מה עשו לנו?

מיכאל בן-ארי: איזו שואה עברנו?

מיכאל בן-ארי: להכניס אנשים לתוך כאלה חומות?

מיכאל בן-ארי: באמת.

מיכאל בן-ארי: הוא היה רעב, הוא גנב.

מיכאל בן-ארי: היצר שלו פיתה אותו, הוא אנס.

מיכאל בן-ארי: אנחנו, העם שעבר כאלה תלאות כל כך הרבה שנים, איך אנחנו מעזים להכניס אנשים לכלא?

מיכאל בן-ארי: אנחנו לא זוכרים מה היה לנו?

מיכאל בן-ארי: רבותי, תפסיקו עם השיח המטורף הזה.

מיכאל בן-ארי: אני שומע את כל הסופרלטיבים שלוקחים מהשואה בתוך העניין הזה, ועוד איזה חכמולוג – פרעה.

מיכאל בן-ארי: פרעה קרא לבני ישראל לבוא לגור במצרים.

מיכאל בן-ארי: ולא נשכח גם שהפכו אותנו לעבדים שם.

מיכאל בן-ארי: גם את זה לא נשכח.

מיכאל בן-ארי: ואם מדברים על היסטוריה, כולם פה "ואהבת את הגר".

מיכאל בן-ארי: כמה גר?

מיכאל בן-ארי: כמה גר?

מיכאל בן-ארי: הרי לא כתוב: ואהבת את הגרים.

מיכאל בן-ארי: כתוב "ואהבת את הגר" – אחד, עוד אחד; עשרות אלפים, רבותי.

מיכאל בן-ארי: אני שומע פה מכל מיני אנשים שאומרים – –

טלב אלסאנע: כמה שנים הייתם שם?

טלב אלסאנע: כמה שנים?

מיכאל בן-ארי: – – אנחנו חזקים – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת.

מיכאל בן-ארי: לך לסוריה, לך לקדאפי, לך – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת טלב אלסאנע.

מיכאל בן-ארי: לך לחבר שלך קדאפי, על הבגאז' תימרח יחד אתו.

מיכאל בן-ארי: לך תתחבק אתו עוד פעם, עם בשאר אסד.

מיכאל בן-ארי: לך, ראינו מי החברים שלך.

מיכאל בן-ארי: אתה יכול באמת ללכת.

מיכאל בן-ארי: עליך נאמר: "מהרסיך ומחריביך ממך יצאו".

מיכאל בן-ארי: ברוך הוא וברוך שמו.

מיכאל בן-ארי: רבותי, השיח המטורף הזה הוא השיח כביכול להשתמש בליברליות שלנו, ביפיות-הנפש שלנו, כדי לחסל אותנו מבפנים.

מיכאל בן-ארי: ואני, עיני כלות.

מיכאל בן-ארי: אני רואה אנשים שיש להם ראש על הכתפיים שהולכים לתוך השיח הזה.

מיכאל בן-ארי: פליטים – איזה פליטים?

מיכאל בן-ארי: מסכנים.

מיכאל בן-ארי: אני אמרתי להם לבוא לפה?

מיכאל בן-ארי: אני שילמתי 3,000 דולר לקחת טיסה לקהיר, משם אוטובוס ממוזג עד הכניסה לישראל, לעבור כמה מטרים, להתקשר לצבא, למה הם מתמהמהים?

מיכאל בן-ארי: למה הפקידות, החיילות מתמהמהות להגיע?

מיכאל בן-ארי: לקבל טיפול רפואי ולקבל הסעה ודמי כיס.

מיכאל בן-ארי: "תל-אביב, תל-אביב, תל-אביב", הם צועקים בדרך.

מיכאל בן-ארי: ומי המסכנים?

מיכאל בן-ארי: ומי האומללים?

מיכאל בן-ארי: את זה פה שוכחים להגיד.

מיכאל בן-ארי: שלוש שנים אני זועק פה, אמרו לי שאני מסית: אתה מנצל את שכונות הדרום.

מיכאל בן-ארי: הלשכה שלי בשכונת-התקווה נמצאת שם כבר שנים, אני מקבל שם אנשים מדי שבוע.

מיכאל בן-ארי: אני נולדתי שם.

מיכאל בן-ארי: אני מכיר את המצוקה.

מיכאל בן-ארי: אבל, רבותי, המצוקה הקשה ביותר היא שאנשים פה איבדו את הראש.

מיכאל בן-ארי: עם השיח הליברלי הזה הם רוצים לחסל את המדינה.

מיכאל בן-ארי: אם זה לונדון, שהוזכר קודם, אם זה אחרים, כמו שאמר בן-אהרון: הם רוצים להחליף את העם.

מיכאל בן-ארי: הם רואים את החרדים מתרבים, הם רוצים לכווץ אותם.

מיכאל בן-ארי: המתנחלים – אם היה מדובר במתנחלים זה לא היה להעלות אותם על אוטובוסים ולגרש, זה היה לירות בהם.

מיכאל בן-ארי: שם אפשר להגיד "סרטן".

מיכאל בן-ארי: שם יכול יהושע סובול להגיד "קרציות" ואף אחד לא יקום עליו.

מיכאל בן-ארי: רבותי, מה שאמרה מירי רגב, הדברים נכונים.

מיכאל בן-ארי: מדובר פה בסרטן שמתפשט במדינת ישראל.

מיכאל בן-ארי: אין שכונה שלא נפגעת.

מיכאל בן-ארי: התקשרו אלי אנשים מקריית-שמונה.

מיכאל בן-ארי: הפכתי להיות בזמן האחרון השר לענייני מסתננים – לא פה בשולחן, שם באופוזיציה – מקבל טלפונים כל היום וכל הלילה.

יצחק וקנין: משפט אחרון.

מיכאל בן-ארי: אדוני, משפט אחרון, אני גם אגיד.

מיכאל בן-ארי: אני מקבל טלפון מקריית-שמונה, אומר לי יהודי: תגיד לי, הם באו גם אלינו, הם לא יודעים שלנו אין עבודה פה?

מיכאל בן-ארי: רבותי, זאת המציאות.

מיכאל בן-ארי: אין מקום שזה לא מתפשט.

מיכאל בן-ארי: לכן הדימוי של מירי היה דימוי כל כך נכון.

מיכאל בן-ארי: כל הצבועים, וכל אלה שרוצים להחליש את המאבק – רבותי, לא רק שאנחנו לא נחליש את המאבק, אנחנו נגביר אותו.

מיכאל בן-ארי: כי פה אין ממשלה.

מיכאל בן-ארי: אין פה ממשלה.

מיכאל בן-ארי: שר החוץ, איפה הוא?

מיכאל בן-ארי: איפה הוא?

מיכאל בן-ארי: מתי הוא דיבר פעם אחרונה עם שר החוץ של אריתריאה?

מיכאל בן-ארי: עם סודן?

מיכאל בן-ארי: מה הוא עושה פה בכלל?

מיכאל בן-ארי: מישהו ראה פה את שר החוץ?

מיכאל בן-ארי: מה עושה השר לביטחון פנים?

מיכאל בן-ארי: מה עושה ראש הממשלה?

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: תודה.

מיכאל בן-ארי: משפט אחרון, אדוני.

יצחק וקנין: משפט אחרון – כמה משפטים?

מיכאל בן-ארי: ועדת-טל, איום אירני, הכול פה וירטואלי.

מיכאל בן-ארי: הסכנה האמיתית זה האיום הסודני, והממשלה חסרת האונים הזאת לא עושה כלום.

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מיכאל בן-ארי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת מוחמד ברכה, ואחריו – חברת הכנסת זהבה גלאון.

יצחק וקנין: לרשותך, חבר הכנסת ברכה, שלוש דקות.

מוחמד ברכה: בגלל זה כתבתי את הדברים שלי.

יצחק וקנין: לא, אתה יודע שאני אאפשר לך אם – – –

מוחמד ברכה: אני לא רוצה לגלוש.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בהרכבה החדש של הממשלה יש כמה עקרונות.

מוחמד ברכה: כמובן העיקרון הראשון הוא הישרדות.

מוחמד ברכה: אבל זה לווה בעוד מושג, שכנראה יהיה שגור במחוזותינו בתקופה הקרובה, והוא שוויון בנטל.

מוחמד ברכה: והשאלה למה "בנטל".

מוחמד ברכה: נשיאה בנטל היא יחסית.

מוחמד ברכה: זכויות הן מוקנות באופן מוחלט, מתוקף האזרחות.

מוחמד ברכה: הנשיאה בנטל היא לפי היכולת.

מוחמד ברכה: זאת אומרת, גם במס הכנסה, גם בשירות צבאי – בכל דבר שיכול להיות.

מוחמד ברכה: אבל למה שוויון בנטל?

מוחמד ברכה: השירות הצבאי אינו ערך, הוא כורח.

מוחמד ברכה: הוא כורח במקומות נורמליים, והוא כלי דיכוי וכיבוש במקומות פחות נורמליים, כמו המקום שלנו.

דני דנון: מה עם שירות אזרחי?

מוחמד ברכה: ובכל זאת, למה שוויון בנטל?

מוחמד ברכה: האם האזרחים הערבים כבר נכללים בהגדרת המדינה שהיא המדינה היהודית, והיא עכשיו צריכה את אזרחיה הערבים להגנתה?

מוחמד ברכה: האם השוויון בדיור קיים, והשוויון בהקצאת קרקעות כבר קיים, והשוויון בתקציב החינוך והבריאות כבר קיים, והשוויון בתשתיות והשוויון בתעסוקה ובאבטלה, שוויון בעושר ובעוני – כל זה קיים?

מוחמד ברכה: גמרנו את כל זה כדי לדבר על שוויון בנטל?

מוחמד ברכה: ונעזוב את העניין של השוויון, אדוני היושב-ראש.

מוחמד ברכה: האם המדינה התחילה לשקול החזרת אדמות שהופקעו מקניין פרטי של אזרחים ערבים עד שנדחקו כל אחד לגבולות ביתו הפרטי כדי לבוא ולדבר על שוויון בנטל?

מוחמד ברכה: האם הממשלה מתכוונת בכלל לשקול ליישם החלטה של בג"ץ עוד משנות ה-50 להחזיר את תושבי אקרית ובירעם שנעקרו בהחלטה של הצבא תוך הבטחה שיוחזרו בתוך שבועיים?

מוחמד ברכה: האם עכשיו הממשלה שוקלת להחזיר אותם כדי לדבר על שוויון בנטל?

מוחמד ברכה: האם הממשלה ויתרה קבל עם ועדה כאן על תוכנית ההפקעה והעקירה של עשרות אלפים של תושבים ערבים בנגב, תוכנית פראוור שנדונה היום במסדרונות הממשלה?

מוחמד ברכה: היא ויתרה על הרעיון הזה כדי לדבר על שוויון בנטל?

מוחמד ברכה: הרי אנחנו חלק מהעם הפלסטיני, אנחנו חלק מאזרחי המדינה, ואנחנו רוצים אינטגרציה על בסיס של הכרה בייחוד, ולא של התבוללות ולא של התמוססות.

מוחמד ברכה: האם הממשלה צעדה צעד אחד בכיוון של הסכם המבוסס על שתי מדינות עם עמנו, העם הפלסטיני, כדי לבוא ולדרוש שוויון בנטל?

מוחמד ברכה: כשהממשלה, אדוני היושב-ראש, תעשה דברים בכיוון, נדע שהיא מתחילה לרחוץ את ידיה מהגזענות, הכיבוש, האפליה וההדרה, ואז אולי אפשר – אני מסיים – ואז אולי אפשר להתחיל לדבר על שוויון בנטל.

מוחמד ברכה: כל עוד זה לא קיים, המסקנה שלנו חד-משמעית: הממשלה שלנו משתמשת במושג הזה של שוויון בנטל כדי לספק לגיטימציה להמשך האפליה, הגזענות וההדרה.

מוחמד ברכה: עם זה אנחנו לא נשתף פעולה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מוחמד ברכה.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת זהבה גלאון, ואחריה – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

יצחק וקנין: חברת הכנסת זהבה גלאון, שלוש דקות לרשותך.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה להוקיע כאן מעל הדוכן את חברי הכנסת המסיתים, הגזענים, שמשלבים גזענות ותאוות בצע בהתלהמות שלהם נגד הפליטים יוצאי סודן, אריתריאה, מבקשי המקלט.

זהבה גלאון: ראינו את זה בשכונת-התקווה או בשכונות דרום העיר בשבוע שעבר, והדבר המחריד והמחליא שהיה היום בוועדת הפנים של הכנסת.

זהבה גלאון: לא הייתי בישיבה, אבל רק שמעתי את הדיבורים על המחלות שמביאים הסודנים, שייקח יומיים לנקות את בריכת "גורדון" מהמחלות שמביאים הפליטים הסודנים.

זהבה גלאון: הגדיל לעשות חבר הכנסת דני דנון, שיושב פה: הם אונסים את הבנות שלנו.

זהבה גלאון: כאילו שלא היה אונס במדינת ישראל לפני שהם הגיעו לכאן.

דני דנון: הם לא יצביעו לך.

דני דנון: הם לא יצביעו לך.

זהבה גלאון: איזו התלהמות, איזו הסתה.

זהבה גלאון: חבר הכנסת דני דנון, ייקח יותר מיומיים לנקות את הרפש הזה.

דני דנון: הם לא יצביעו לך.

זהבה גלאון: ייקח יותר מיומיים לנקות את הרפש הזה, את הדיבור הזה.

דני דנון: – – – תושבי דרום תל-אביב.

יצחק וקנין: חבר הכנסת דנון, תאפשר לה להגיד את מה שהיא חושבת.

אילן גילאון: הוא צודק.

דני דנון: היא מדברת אלי, אדוני היושב-ראש; מה אתה רוצה?

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, אכן, יש מצוקה קשה בדרום תל-אביב.

זהבה גלאון: יש מצוקה קשה.

דני דנון: בגלל הצביעות שלכם.

זהבה גלאון: אי-אפשר להתכחש לה.

יצחק וקנין: רבותי.

יצחק וקנין: הערת הערה אחת, פעמיים.

זהבה גלאון: יש מצוקה קשה ויש מי שמלבה את המצוקה.

מוחמד ברכה: זו חוצפה.

מוחמד ברכה: מצוקה בגלל הצביעות או בגלל הממשלה שלך?

מוחמד ברכה: זו חוצפה פשוט.

מוחמד ברכה: לפחות תשתוק.

דני דנון: אתה לא תגיד לי תשתוק.

יצחק וקנין: חברי הכנסת.

דני דנון: – – –

מוחמד ברכה: – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת ברכה וחבר הכנסת דני דנון, אנא מכם, תאפשרו לחברת – – –

דני דנון: לכו – – –

יצחק וקנין: רבותי, זה על חשבונה של חברת הכנסת זהבה גלאון, הדו-שיח ביניכם?

דני דנון: חוצפן.

קריאה: לא.

קריאה: לא. לא. לא.

קריאה: – – –

יצחק וקנין: אל תדאג, אני אוסיף לה את הזמן שלה.

יצחק וקנין: אתה יכול להיות – – –

מוחמד ברכה: חוצפן.

מוחמד ברכה: חוצפן.

מוחמד ברכה: שתוק.

מוחמד ברכה: שתוק.

מוחמד ברכה: אתה הממשלה.

דני דנון: אתה חוצפן.

יצחק וקנין: רבותי, אני חושב שאתם קצת חוצים את הגבולות.

יצחק וקנין: אנא מכם.

יצחק וקנין: חברת הכנסת גלאון.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בשכונות דרום תל-אביב יש מצוקה – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת אילן גילאון, אתה מפריע.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, אכן יש מצוקה בשכונות דרום תל-אביב.

זהבה גלאון: ויש – איך הם קראו לזה?

זהבה גלאון: הצפה של מסתננים.

זהבה גלאון: אני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש, שמדיניות הדלת המסתובבת של שר הפנים אלי ישי, שמביאה לכאן מהגרי עבודה ועובדים זרים, מביאה פי-25 עובדים זרים לארץ מאשר אותם אנשים שהגיעו באורח בלתי חוקי דרך גבול מצרים לישראל.

זהבה גלאון: פי-25.

זהבה גלאון: ואתם יודעים למה?

זהבה גלאון: כי יש מי שגוזר קופון מזה שמביאים עובדים זרים, ומדובר בחברות כוח-אדם, שיש להן מקורבים גם בש"ס – –

דני דנון: מה זה קשור?

מירי רגב: – – –

זהבה גלאון: – – וגם בליכוד.

יצחק וקנין: רבותי, אנא מכם.

יצחק וקנין: תאפשרו לה להגיד מה שהיא חושבת, אף-על-פי שאני לא מסכים עכשיו עם מה שהיא אמרה.

זהבה גלאון: אפשר לא להסכים, אדוני.

יצחק וקנין: כיוון – – –

זהבה גלאון: אפשר לא להסכים על – – –

יצחק וקנין: את מסכימה – – –

זהבה גלאון: אדוני, אבל אני לא מצליחה – – –

יצחק וקנין: לא, לא, חברת הכנסת זהבה גלאון, את מסכימה עם התופעה הזאת שאין שום טיפול בכל הנושא הזה של אותם אלה שנכנסים למדינת ישראל?

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, אני לא רגילה שאני עומדת על הדוכן ואני לא יכולה להגיד שלושה משפטים ברצף.

יצחק וקנין: אני אגיד לך משהו.

יצחק וקנין: אמרתי את זה בשבוע שעבר, וכדאי שישמעו את זה דווקא חברי הכנסת הערבים.

יצחק וקנין: רבותי, אני נמצא קבוע במלון "רמדה" שלושה ימים, כי אני צפוני, אתם יודעים.

יצחק וקנין: ובשלושה הימים האלה – כל העובדים שעובדים בבית-המלון כחדרנים, מסדרים את החדרים וגם מנקים את האולמות, הם פליטים אריתריאים, וזה על חשבון עובדים ממדינת ישראל, שהיו כולם או פלסטינים או בני מיעוטים.

יצחק וקנין: רבותי, אני אומר את זה באחריות – –

דני דנון: זה לא מעניין אותם.

יצחק וקנין: – – הם תופסים את המקום שלהם.

דני דנון: הם דואגים ל"חמאס".

יצחק וקנין: אם זה טוב, אין בעיה.

יצחק וקנין: שימשיכו.

מוחמד ברכה: עכשיו הרגעת את דני דנון.

מוחמד ברכה: הוא נרגע עכשיו – יבואו הסודנים.

דני דנון: זה לא מעניין אותך.

יצחק וקנין: צריך לעשות סדר בנושא הזה.

יצחק וקנין: אני חושב שיש פה אוזלת יד של הממשלה בנושא הזה.

יצחק וקנין: בכל הטיפול בנושא של הפליטים יש אוזלת יד, גם בנושא של הטיפול הפנימי בהם והצורה שהם חיים פה.

יצחק וקנין: רבותי, אי-אפשר להשאיר את הדבר הזה פרוץ בצורה כזאת.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, מה זה, דו-שיח?

זהבה גלאון: סליחה.

זהבה גלאון: אני מודה לכם.

זהבה גלאון: אני עומדת על הדוכן ואני רוצה להגיד שלושה משפטים ברצף.

יצחק וקנין: אני מוסיף לך עוד דקה.

זהבה גלאון: לא, אל תוסיף לי.

זהבה גלאון: תן לי לדבר עכשיו.

זהבה גלאון: אני הקשבתי לכם.

יצחק וקנין: יש לך דקה, תסיימי.

זהבה גלאון: תודה רבה.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, אין כאן מדיניות שבודקת מי פליט ומי לא.

זהבה גלאון: מדינת ישראל לא בודקת מי פליט.

זהבה גלאון: מדינת ישראל, שמכילה בתוכה עם למוד פליטות – עם למוד פליטות – לא טורחת לבדוק אם מדובר בפליטים.

זהבה גלאון: קוראת לכולם מסתננים.

זהבה גלאון: אני רוצה לומר לך, אדוני, ש-60% מהאנשים שהגיעו לכאן לארץ הם מאריתריאה.

זהבה גלאון: אנחנו יודעים שאי-אפשר להחזיר אותם לאריתריאה, כי יש שם משטר רצחני.

זהבה גלאון: רק ממשלת ישראל מנהלת מגעים וסוחרת בנשק עם אריתריאה, כשכל העולם מטיל סנקציות כלכליות על אריתריאה.

זהבה גלאון: אי-אפשר להחזיר לאריתריאה, אנחנו יודעים את זה.

זהבה גלאון: אנחנו יודעים ש-25% מהם סודנים.

זהבה גלאון: עכשיו, מה עושה ממשלת ישראל?

זהבה גלאון: במקום לעשות תוכנית מערכתית, במקום לומר: אנשים שהם פליטים, בואו נבחן אותם – –

יצחק וקנין: משפט אחרון.

זהבה גלאון: – – בואו נבחן אותם באופן פרטני וניתן להם מקלט, וגם נאפשר להם לצאת מכאן עם מעמד של פליט למדינות קולטות פליטים, ומי שהוא לא פליט והוא הגיע לכאן והוא שוהה כאן באורח בלתי חוקי, עד שיוסדר מעמדו אפשר יהיה לתת לו אפשרות לעבוד כאן.

זהבה גלאון: אבל למה לא רוצים לתת לו אפשרות לעבוד כאן?

יצחק וקנין: תודה.

זהבה גלאון: אדוני, תאפשר לי.

דני דנון: יבואו עוד 100,000.

יצחק וקנין: משפט אחרון.

יצחק וקנין: אני לא יכול לתת לך – – –

זהבה גלאון: כי הם לא רוצים שהם ייקחו את מקומות העבודה של אותם עובדים זרים שיש מי שגוזר קופונים על הכניסה שלהם לארץ.

יצחק וקנין: תודה.

מירי רגב: – – –

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: תאפשרי לה לסיים.

יצחק וקנין: בבקשה.

זהבה גלאון: אל תעזרי לי, חברת הכנסת מירי רגב – –

יצחק וקנין: אני מבקש בכל זאת, חברת הכנסת זהבה גלאון.

זהבה גלאון: – – עמדת כאן על הדוכן וניסית לנמק למה צריך לאפשר לעובדים זרים להציף את הארץ.

יצחק וקנין: תודה.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, יש כאן שילוב של גזענות, תאוות בצע, הסתה ואינטרסים כלכליים.

זהבה גלאון: בואו ונקרא לילד בשמו.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת זהבה גלאון.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, ואחריו – אחרון הדוברים, חבר הכנסת איוב קרא.

יצחק וקנין: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, שלוש דקות לרשותך.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, התמעטו הסיכויים להפיל את הממשלה בהצבעת אי-אמון.

זהבה גלאון: איך הגעת למסקנה הזאת?

ג'מאל זחאלקה: למרות זאת, אנחנו מעלים את הצעת האי-אמון – – –

קריאה: – – – היתה עכשיו – – –

אילן גילאון: תעשה את ההצבעה מייד – תראה.

ג'מאל זחאלקה: לא, לא.

ג'מאל זחאלקה: אני ספרתי.

ג'מאל זחאלקה: יש שוויון באולם, אחרת הייתי מציע הצבעה מייד.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו מעלים את הצעות האי-אמון – – –

יצחק וקנין: ג'מאל, לא בטוח שכל מי שנמצא פה ירצה להפיל את הממשלה, כי הוא גם מפיל את עצמו.

ג'מאל זחאלקה: הכלי של הבעת אי-אמון הוא כלי להביע אי-אמון בדיבורים, בהבעת דעה, על כך שהממשלה אינה ראויה לאמון.

ג'מאל זחאלקה: ואכן, תהיה אשר תהיה תוצאת ההצבעה היום, הממשלה הזאת אינה ראויה לאמון.

ג'מאל זחאלקה: הוזכרו סיבות רבות לאי-אמון בממשלה.

ג'מאל זחאלקה: אני רוצה להוסיף עוד סיבה אחת, והיא התעקשותו של ראש הממשלה, מר בנימין נתניהו, להחיל שירות לאומי חובה על האזרחים הערבים.

מירי רגב: למה לא?

ג'מאל זחאלקה: נראה שמר ביבי נתניהו לא למד מההיסטוריה.

ג'מאל זחאלקה: אני הייתי מציע לו לחזור – – –

דני דנון: אבל רוב התושבים בעד.

ג'מאל זחאלקה: זה לא נכון.

דני דנון: רוב ערביי ישראל בעד.

מירי רגב: מה הבעיה?

מירי רגב: בבתי קשישים, בבתי-חולים.

מירי רגב: מה הבעיה?

ג'מאל זחאלקה: עד היום הנושא הועלה על-ידי כמעט כל ראשי הממשלה, הונח על שולחנם של כולם, וגם אלה שעלו על במת הכנסת, כולל אריאל שרון, שאמרו שהם רוצים להחיל שירות לאומי חובה, שירות אזרחי חובה, על האזרחים הערבים, חזרו בהם.

ג'מאל זחאלקה: אני מציע למר בנימין נתניהו ללכת וללמוד מדוע הם חזרו בהם, מדוע לא עשו זאת.

ג'מאל זחאלקה: הם יודעים שזו גזירה שהציבור לא מוכן לעמוד בה.

ג'מאל זחאלקה: הציבור הערבי לא יסכים, יתנגד, להחלת שירות אזרחי על בני-הנוער שלנו.

ג'מאל זחאלקה: מרבית בני-הנוער הערבים, הרוב המכריע שלהם, יעדיפו בית-סוהר, יעדיפו לא לציית לחוק, על פני כך שהם יעשו את השירות הלאומי, שמטרתו היא להחליש את הזהות הלאומית של האזרחים הערבים ומטרתו היא להתנות את השוויון, להתנות זכויות, בחובות.

יצחק וקנין: משפט אחרון.

ג'מאל זחאלקה: אני שמעתי מה הולך בוועדה.

ג'מאל זחאלקה: אני מציע לבדוק את העניין הזה מחדש.

אורית זוארץ: למה שלא תצטרף לוועדה?

ג'מאל זחאלקה: אני שמעתי את ראש הממשלה.

ג'מאל זחאלקה: אני מציע לו לבדוק את העניין מחדש – –

אורית זוארץ: למה שלא תצטרפו לוועדה?

אורית זוארץ: למה?

יצחק וקנין: חברת הכנסת זוארץ.

יצחק וקנין: היא בקואליציה עכשיו.

יצחק וקנין: זה בסדר גמור.

ג'מאל זחאלקה: – – וללכת בעקבות לא מה שג'מאל זחאלקה ומוחמד ברכה וחנה סוייד מציעים, אלא ללכת בדרכם של קודמיו בכיסא ראש הממשלה, שבדקו, ניסו וחזרו בהם.

ג'מאל זחאלקה: אני פונה לראש הממשלה לחזור בו מהצעתו זו, כי אנחנו לא מתכוונים – – –

אורית זוארץ: יש בדואיות שמשרתות.

יצחק וקנין: חברת הכנסת זוארץ, הערת הערה אחת.

יצחק וקנין: מספיק.

אורית זוארץ: אבל זה לא נכון.

אורית זוארץ: זה לא נכון.

ג'מאל זחאלקה: – – – כי אנחנו לא מתכוונים לשנות את דעתנו שלא לציית להחלת שירות לאומי חובה על בני-הנוער שלנו.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

אורית זוארץ: לא צריך לאומי – – –

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת איוב קרא, אחרון הדוברים, ותסכם את הדיון השרה לימור לבנת, שרת התרבות.

מוחמד ברכה: – – – כשהממשלה ירדו מהרעיון לא בגלל – – – זה בגלל שהם יודעים מה העלות התקציבית של הרעיון הזה – – –

אורית זוארץ: בוא ונעמיד את זה במבחן.

אורית זוארץ: בוא ונעמיד את זה במבחן.

עפו אגבאריה: אורית, לא מתאים לך.

אורית זוארץ: למה לא מתאים?

אורית זוארץ: – – –

מירי רגב: למה לא מתאים?

יצחק וקנין: רבותי, עכשיו הדובר הוא איוב קרא, סגן השר איוב קרא.

יצחק וקנין: בבקשה.

איוב קרא: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ראשית, אני רוצה לברך את ראש הממשלה ואת שר הביטחון על גינוי הרצח שהיה בסוריה אמש, רצח של ילדים ותינוקות שהיה בסוריה, וטוב מאוחר מאשר בכלל לא.

איוב קרא: ציפיתי שבבית הזה יהיה קונסנזוס בעניין הזה – –

עפו אגבאריה: אני מגנה את הרוצחים, ולא משנה מי.

עפו אגבאריה: מגנה את כל הרוצחים.

איוב קרא: – – וראיתי כמה אנשים שנלחמים כאן בבית הזה על זכויות אדם – זכויות אדם אצלם הן חד-צדדיות.

איוב קרא: אתה לא שומע את כולם, לא מעניין אותם רצח עם, וכאילו איש כמנהגו יעשה.

איוב קרא: אני חושב שזו עוולה זועקת לשמים.

איוב קרא: איש לא מעניין אותו מה שקורה שם, אבל כשקורה, חס וחלילה, משהו שקשור לישראל, אתה רואה את כולם נוהרים על פצוע, על משהו, כל העולם עומד דום.

איוב קרא: אבל מאות אנשים שנרצחים יום-יום, שעה-שעה, זה לא מעניין, כי זה לא קשור אלינו.

איוב קרא: זה דבר שצריך להדיר שינה מעיני כולם, שלידנו מדינה – רוצחים אותה.

איוב קרא: רודן שנמצא בבתים של אנשים כאן, מתגאים בו, הוא נמצא בעצם כמשיח להרבה אנשים שבאים אתו בקשר, בדיוק כמו מנהיגים אחרים שהיו במדינות אחרות, כמו לוב, שביקרו אותם והיללו אותם ואמרו עליהם "נשיאי הנשיאים", או "מלכי המלכים"; לא השאירו התבטאות.

עפו אגבאריה: – – – בממשלה.

איוב קרא: אני חושב שהממשלה הזאת ראויה לכל הערכה וכבוד.

איוב קרא: ב-2009 קיבלנו מדינה בפשיטת רגל, חד-משמעית, ובאנו והרמנו מהקרשים מדינה כאשר יש משבר גלובלי בעולם.

איוב קרא: איש לא זוכר את זה.

איוב קרא: אני מציע לכולם לחזור לעיתונים, לקרוא עיתונים, לראות מה היה כאן, איך היו כל הרשויות המקומיות בקריסה, ואיך אנשים באו ללמוד כאן איך שר אוצר עם ראש ממשלה, עם ממשלה נהדרת, הצליחו לעבור את המשבר הזה בצורה הכי מופלאה.

איוב קרא: זה דבר שאי-אפשר לקחת מהממשלה הזאת.

איוב קרא: יש כאלה שהיו בממשלה הקודמת ויושבים באופוזיציה היום, ואני יודע כמה זה חורה להם שזה קרה.

איוב קרא: אני חושב ובצדק שהנושא שהעלו חברי קודם, אדוני היושב-ראש, נושא השירות הלאומי, הוא דבר אדיר, הוא דבר נכון, והוא יוצר זיקה למדינה הזאת ומחויבות למדינה הזאת.

איוב קרא: אין שום סיבה שאדם לא ישרת ביישוב שלו, בבית-חולים, במרפאה, בבית-ספר, ברשות המקומית, כדי לייצר שוויון.

איוב קרא: הגיע הזמן שלא יהיה רק עקרון השוויון בזכויות, אלא יהיה עקרון השוויון גם בחובות, כי זה פועל יוצא שאיש לא יוכל להגיד או להצביע על משהו כשהוא לא נוטל חלק בחובות.

איוב קרא: אדוני, תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: כבוד השרה לימור לבנת תסכם את הדיון.

מוחמד ברכה: אני יכול לבקש בקשה מהממשלה?

מוחמד ברכה: שרק איוב קרא ידבר בשמם.

מוחמד ברכה: רק הוא.

ראובן ריבלין: אדוני יכול לעשות.

ראובן ריבלין: למה הוא עושה את זה באמצעותי?

מוחמד ברכה: שיעשה את זה כל הזמן.

ראובן ריבלין: תכתוב מכתב לראש הממשלה ולקואליציה.

מוחמד ברכה: אני אכתוב.

ראובן ריבלין: הוא דיבר פה בשם הקואליציה.

ראובן ריבלין: הוא לא דיבר בשם הממשלה.

ראובן ריבלין: השרה לימור לבנת מדברת בשם הממשלה.

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת – – –

ראובן ריבלין: רבותי, מייד בסיום דבריה אנחנו נעבור להצבעה, ולאחר מכן נקיים את יום המילואים, והם נמצאים כאן כבר למעלה משעתיים, ביציע הקהל.

ראובן ריבלין: גברתי השרה, בבקשה.

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני הייתי כאן לאורך כל הדיון שהתנהל היום, ואני – יש פה קצת רעש, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת זוארץ.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת זוארץ, אולי את רוצה – נפסיק את הדיון עד שתסיימי את דברייך עם שר האוצר, כי השרה לימור לבנת נמצאת על הבמה, והיא צריכה לדבר.

ראובן ריבלין: אין אפשרות, אנחנו שומעים רק אתכם.

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, אני הייתי כאן לאורך כל הדיון, שמעתי את חברי הכנסת, שמעתי את הדברים, ואני רוצה להעיר כמה הערות לדברים ששמעתי כאן.

לימור לבנת: ראשית, אני שמעתי את חבר הכנסת זחאלקה מודיע כאן, בהתלהבות רבה ובכעס רב ובזעם קדוש – –

ג'מאל זחאלקה: – – –

לימור לבנת: – – הוא מודיע שהוא מציע לראש הממשלה שלא ינסו לגייס את הציבור הערבי במדינת ישראל לשירות לאומי, במסגרת הוועדה שבוחנת עכשיו שירות שווה לכול, לרבות לציבור הערבי.

לימור לבנת: אנחנו לא נלך, הוא אמר, נעדיף ללכת לבית-הסוהר.

לימור לבנת: אני חייבת להגיד שאני לא מצליחה להבין את הדברים האלה.

לימור לבנת: מה, אתם לא אזרחי ישראל?

לימור לבנת: על מה מדובר?

לימור לבנת: מה, רוצים לקחת אתכם לצבא?

לימור לבנת: מדובר על שירות אזרחי בקהילות שלכם.

לימור לבנת: על מה מדובר כאן?

לימור לבנת: מה, מישהו בא לקחת אתכם לצבא בכוח ואתם תעדיפו ללכת לבית-הסוהר?

לימור לבנת: בקהילות שלכם אתם לא רוצים לשרת שירות אזרחי?

לימור לבנת: מה, אתם לא רוצים להיות ביישובים שלכם, לציבור שלכם, לילדים שלכם, לקשישים שלכם, לחולים שלכם – שם אתם לא רוצים?

לימור לבנת: תעדיפו ללכת לבתי-הסוהר.

לימור לבנת: תראה לאן הגעתם.

לימור לבנת: תראה עד איפה אתם מגיעים.

לימור לבנת: ואתה קורא לראש הממשלה: תלמד מראשי הממשלה שקדמו לך, שחזרו בהם, כי זו גזירה, אתה אומר, שהציבור לא רוצה לעמוד בה.

לימור לבנת: אז לאן אתם מגיעים?

לימור לבנת: מה אתם באמת רוצים, חבר הכנסת זחאלקה?

לימור לבנת: מה אתם באמת רוצים?

לימור לבנת: אולי תספר לנו פעם.

לימור לבנת: אולי תגלו לנו.

לימור לבנת: אתם רוצים להיות חלק מהציבור כאן במדינה, או אולי אתם באמת רוצים להיות, כמו שאתם אומרים: אנחנו בכלל פלסטינים?

לימור לבנת: אתם לא רוצים באמת להיות חלק מהציבור במדינת ישראל.

לימור לבנת: אתם רוצים ליהנות משני הדברים, אתם רוצים לאחוז גם בזה וגם בזה.

לימור לבנת: אתם נהנים לשבת כאן כחברי כנסת בכנסת ישראל, וכאן, בכנסת הזאת, להגיד: אנחנו לא ניטול חלק בחובות האזרחיות, אפילו אם מדובר בקהילות שלנו, אפילו אם מדובר בציבור הערבי.

לימור לבנת: זה מה שאתם רוצים, נכון, זחאלקה?

לימור לבנת: זה מה שאתם רוצים?

לימור לבנת: אתם לא באמת רוצים להיות כאן חלק מאזרחי מדינת ישראל.

לימור לבנת: כל מה שאתם רוצים זה לשבת כאן, לצחוק עלינו.

לימור לבנת: זהו בדיוק.

לימור לבנת: לשבת ולצחוק עלינו.

לימור לבנת: זה מה שאתם רוצים, הנה.

לימור לבנת: הרי זה כל כך ברור.

לימור לבנת: זה כל כך שקוף.

לימור לבנת: אז הנה, עלית לדוכן ואמרת: אנחנו מעדיפים לשבת בבתי-הכלא.

לימור לבנת: מי שלא רואה את התמונה הזאת עכשיו, מי שלא שמע את הדברים שלך, מי שלא רואה את הפרצוף המלגלג שלך עכשיו, את הצחוק הזה שאתה עושה מאתנו, היהודים – מי שלא רואה את הזלזול הזה, מי שלא רואה את הציניות הזאת, מי שלא רואה מה מסתתר באמת מאחורי הדברים, לא מבין את האמת.

לימור לבנת: וזאת האמת.

לימור לבנת: זאת האמת האמיתית, וזה מה שצריך להטריד כל אחד.

לימור לבנת: זה מה שמטריד אותי, וזה מה שצריך להטריד כל אחד.

לימור לבנת: אז אני, חבר הכנסת זחאלקה, הרי מבינה, ואני הרי רואה, ולא רק אני מבינה ורואה – ציבור גדול רואה ומבין.

לימור לבנת: אתם רק חושבים שאתם יכולים לעבוד עלינו, אבל לא באמת.

לימור לבנת: זה לא ברצינות.

לימור לבנת: אנחנו יותר חכמים ממה שאתה חושב, יותר פיקחים ממה שאתה חושב.

מוחמד ברכה: קשה מאוד לא לזלזל ברמת – – – שלך.

מוחמד ברכה: קשה מאוד, מה אפשר לעשות.

לימור לבנת: נכון, חבר הכנסת ברכה.

לימור לבנת: ברור, חבר הכנסת ברכה.

מוחמד ברכה: קשה מאוד – – – רמה נמוכה.

לימור לבנת: נכון, חבר הכנסת ברכה.

לימור לבנת: אם אתה תצליח להסביר לציבור למה אתם לא רוצים לעשות שירות אזרחי בקהילות שלכם, חוץ מאשר הטיעון הדמגוגי שלו קודם, של זחאלקה, שאומר: ראש הממשלה – ביבי נתניהו, הוא קורא לו – תשאל את ראשי הממשלה הקודמים לך.

לימור לבנת: זה טיעון לוגי.

לימור לבנת: זה טיעון רציני.

לימור לבנת: זה טיעון שצריך באמת להתייחס אליו ברצינות.

לימור לבנת: זה טיעון אינטליגנטי.

לימור לבנת: אבל קשה לא לזלזל ברמת הטיעונים שלי.

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, אני שמעתי את הדברים.

לימור לבנת: שמעתי גם את דברי חברי הכנסת האחרים.

לימור לבנת: אני, אדוני היושב-ראש, מבקשת להסיר את הצעות האי-אמון מעל סדר-היום.

לימור לבנת: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לשרה לימור לבנת, אשר קיצרה בדבריה וענתה לעניין לכל השאלות אשר הועלו כאן במשך הוויכוח הכללי.

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו עוברים להצבעה, ומייד לאחר מכן נעבור לציון יום המילואים.

ראובן ריבלין: נא לשבת, על מנת שלא יצטרכו לרוץ, חברת הכנסת גלאון.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת גלאון, את מפקירה את האופוזיציה, את צריכה לשבת במקומך, אחרת יהיו הידיים ידיים – רבותי, יש בפנינו שתי הצעות אי-אמון, אשר כל אחת מהן תוצבע בנפרד.

ראובן ריבלין: ובכן, רבותי, אנחנו עוברים להצבעה על הצעת האי-אמון מטעם סיעות חד"ש, רע"ם-תע"ל ובל"ד בנושא כישלונה של הממשלה בתחום המדיני, הכלכלי והחברתי, כפי שנומקה על-ידי חבר הכנסת חנא סוייד בשם הסיעות.

ראובן ריבלין: נא להצביע – מי בעד האי-אמון?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 1 בעד הצעת סיעות חד"ש–רע"ם-תע"ל–בל"ד להביע אי-אמון בממשלה – 13 נגד – 50 נמנעים – אין הצעת סיעות חד"ש–רע"ם-תע"ל–בל"ד להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: ובכן, 13 בעד, 50 נגד, בצירוף קולו של סגן ראש הממשלה דן מרידור, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת האי-אמון לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת גפני הצביע – – –

משה גפני: הצבעתי בטעות במקום של נסים זאב.

ראובן ריבלין: הוא הצביע במקום נסים זאב, ולכן צריך לייחס את הצבעתו של נסים זאב לגפני.

ראובן ריבלין: אני כמובן לא משנה את ההצבעה, אבל, חבר הכנסת גפני, יש גבול לכל מגלומניה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים להצעת האי-אמון השנייה, והיא הצעת האי-אמון של סיעות העבודה ומרצ, שביקשו להביע אי-אמון בנושא אוזלת ידה של ממשלת נתניהו בתחום החברתי, המדיני והכלכלי, כפי שנומקה והובהרה על-ידי חברנו חבר הכנסת בנימין בן-אליעזר, הלוא הוא פואד.

ראובן ריבלין: נא להצביע – מי בעד, מי נגד ומי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 2 בעד הצעת סיעות העבודה–מרצ להביע אי-אמון בממשלה – 13 נגד – 53 נמנעים – אין הצעת סיעות העבודה–מרצ להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: 13 בעד, 53 נגד, בצירוף קולו של סגן ראש הממשלה דן מרידור, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת האי-אמון של סיעות העבודה ומרצ, כפי שנומקה על-ידי חבר הכנסת בנימין בן-אליעזר, לא צלחה וירדה מסדר-היום.

ראובן ריבלין: ציון יום ההוקרה למערך המילואים

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, רבותי המשנים לראש הממשלה, רבותי השרים, גברתי ראש האופוזיציה, יושבת-ראש ועדת המשנה לכוח-אדם ומילואים חברת הכנסת מירי רגב, יושב-ראש השדולה למערך המילואים חבר הכנסת איתן כבל, יוזמי יום המילואים בכנסת, קצין המילואים הראשי תת-אלוף שוקי בן-ענת, קצינים וחיילים בסדיר ובמילואים, אשר מילאו את היציע בשעה 16:00, אבל חלקם חיכה גם פה, אנו מציינים היום את יום ההוקרה למערך המילואים.

ראובן ריבלין: אנו, כולנו, מצדיעים היום לנשים ולגברים העוזבים את ביתם, את בני ובנות זוגם ואת ילדיהם, לעתים למשך שבועות רצופים; הנעדרים לפתע ממקום עבודתם, לעתים ללא התראה מוקדמת ולמשך ימים ארוכים; השוברים את שגרת חייהם פעם אחר פעם על מנת שאנו נוכל להמשיך בשגרת חיינו שלנו באין מפריע.

ראובן ריבלין: לצערנו, הישראלים היפים האלה – – –

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: נא להוציא את כל העוזרים פה, את כולם להוציא.

ראובן ריבלין: לא מפסיקים להפריע.

ראובן ריבלין: להוציא את כל העוזרים מפה, להוציא את כל העוזרים.

ראובן ריבלין: לצערנו, הישראלים היפים האלה, אנשי ונשות המילואים, זוכים אומנם היום למחיאות כפיים מצדנו, אבל נדמה שבשגרה הם דווקא מורגלים בסוג של סטירת לחי, שכן הישראלים היפים האלה הם אלה שנדרשים לשלם מחיר כפול: פעם אחת בחזית הביטחונית ופעם שנייה בחזית המקצועית והתעסוקתית.

ראובן ריבלין: עלינו לומר את האמת, והיא שטרם נמצאה נוסחה שתפתור את מצוקת התעסוקה והאופק המקצועי של אנשי המילואים.

ראובן ריבלין: המשק הישראלי, שנמצא לשמחתנו בתנועת פיתוח אדירה, מגלה גמישות הולכת וקטנה אל מול ההיעדרויות מכורח של אנשי המילואים.

ראובן ריבלין: המדינה מצדה טרם השכילה למצוא את מנגנון הפיצוי שיאפשר את הגמישות הנחוצה, כך שעובדים מוכשרים, אלה שבידיהם ובמוחם אנו מפקידים את חיינו, ימצאו את מקומם הראוי, המאתגר והבטוח בשוק התעסוקה.

ראובן ריבלין: יש לחתור לנוסחה שתסדיר את משולש היחסים הזה שבין המעסיקים, אנשי המילואים והמדינה, בפרט כאשר נדמה שחוק המילואים החדש איננו מספק, ועל כל פנים לא מילאנו אחר התנאים שקבענו כאן, במליאת הכנסת, בשלוש קריאות: בקריאה ראשונה, שנייה ושלישית.

ראובן ריבלין: יש לעשות זאת יחד, תוך שילוב כוחות ומוחות, תוך שיתוף פעולה בין המגזר הציבורי, המגזר העסקי וצה"ל.

ראובן ריבלין: מכובדי אנשי ונשות המילואים, אתם מצויים בחוד החנית של החזית הביטחונית והחברתית.

ראובן ריבלין: אנו זקוקים לקולכם השקול, האחראי, שבא מתוך מחויבות עמוקה לעתיד של מדינת ישראל והחברה בישראל.

ראובן ריבלין: אני מקווה כי בשנה הבאה הכנסת תתכנס כאן שוב, לאחר שתוכיח יכולת יותר גדולה משעשתה זאת בשנה האחרונה.

ראובן ריבלין: אני זוכר, לפני שנה, כאשר העברנו את חוק המילואים – חבר הכנסת כבל, חברת הכנסת מירי רגב – היינו בטוחים שאנחנו פונים לדרך חדשה, שבה נשנה את התייחסותנו לאנשי המילואים על-פי חוק.

ראובן ריבלין: עשינו מעט, אבל השתדלנו.

ראובן ריבלין: אני מקווה שייעשה הרבה יותר.

ראובן ריבלין: היום נדברתי עם סגן הרמטכ"ל, ואנחנו נקבע פגישה על מנת לראות כיצד הכנסת תקיים מעקב אחרי ביצוע חוק המילואים כפי שנתקבל על-ידינו.

ראובן ריבלין: אני יודע שיש כספים שהופקדו כבר והושקעו כבר על-ידי האוצר, ואני חושב שאנחנו צריכים למצוא את הדרך ליישם דברים, שהם בסך הכול לא גזר אפילו, אלא הוקרה, הוקרת-מעט שלנו לאנשי המילואים, ההולכים לפני המחנה ומשמשים לנו חומה בצורה.

ראובן ריבלין: אני מזמין את המשנה לראש הממשלה, את חבר הכנסת – האם הוא ראשון?

ראובן ריבלין: הוא משיב.

ראובן ריבלין: אדוני ידבר אחרון.

ראובן ריבלין: הצעות לסדר-היום מס' 8200, 8237, 8239 ו-8243.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת מירי רגב תהיה ראשונת הדוברים, והמשיב יהיה המשנה לראש הממשלה, שר הביטחון לשעבר, הרמטכ"ל לשעבר, חבר הכנסת שאול מופז.

ראובן ריבלין: ראשונת הדוברים – מירי רגב, שכיב שנאן, נחמן שי, אריה אלדד.

ראובן ריבלין: השר המשיב יהיה שאול מופז, יושב-ראש ועדת חוץ וביטחון – – –

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: 2008, אוקיי.

ראובן ריבלין: 2008, אבל מ-2009.

ראובן ריבלין: היתה התקדמות, יכולה להיות התקדמות הרבה יותר גדולה, מה עוד שעשרות המיליונים או אפילו מאות המיליונים על-ידי האוצר הוגדרו והוקצבו.

מירי רגב: כבוד היושב-ראש, תודה רבה לך, כבוד השר, כבוד השרים שנמצאים פה, חברי הכנסת, אני רוצה לפתוח ולהגיד לך, יושב-ראש הכנסת, זו הפעם השנייה שאנחנו מקיימים את יום ההצדעה למערך המילואים בכנסת.

מירי רגב: יום עמוס, שבו הכנסת כולה דנה, בוועדותיה השונות, בנושאים השונים שהנגזרת שלהם היא תגמול, רווחה וכשירות אנשי המילואים.

מירי רגב: היום דנו ארבע הוועדות העיקריות של הכנסת בנושאים האלה: ועדת הכספים, ועדת החוץ והביטחון, ועדת הכלכלה וועדת החינוך.

מירי רגב: לאחר מכן התכנסנו בטקס מרכזי באודיטוריום, וכעת הדיון במליאה.

מירי רגב: ישבנו אצלך עם המג"דים, כבוד היושב-ראש, מג"דים שחלקם נמצאים פה וחלקם חזרו למשימות שלהם, והתרגשתי לשמוע את מה שהם אומרים.

מירי רגב: מג"דים שאומרים: אנחנו לא פראיירים, אנחנו עושים מילואים בשמחה – הם יושבים פה למעלה, חלקם – אבל אנחנו רוצים שהחברה תוקיר אותנו, שהממשלה תוקיר אותנו, שנקבל את מה שמגיע לנו, ושלא נהיה איזה כלבי ליטוף ביום ההצדעה למערך המילואים.

מירי רגב: יום המילואים הזה הוא יום שבא להסתכל לכל חברי הכנסת והשרים בעיניים ולהגיד מה עשינו למען אנשי המילואים.

מירי רגב: היום הזה מובל על-ידי, יחד עם חברי איתן כבל, שביחד אנחנו פועלים במהלך השנה כולה כדי לקדם את הנושאים שקשורים ביום המילואים.

מירי רגב: אין ספק שהשינוי בשוויון בנטל וההסתכלות המחודשת על חוק המילואים הם המפתח לטיפול הנכון באנשי המילואים.

מירי רגב: השוויון בנטל ישפיע באופן מיידי גם על עולם המילואים בכך שיהיו יותר ויותר חיילים סדירים, דבר שיאפשר לנו להוריד את המשימות מדרג אנשי המילואים, בוודאי בכל מה שקשור לפעילות הבט"ש.

מירי רגב: באשר לחוק המילואים, חוק המילואים הוא חוק שיש לו יתרונות רבים, בעיקר בכל מה שקשור להסדרת השירות, בכך שאנשי מילואים לא עושים אבטחה ושמירה כמו שעשו בעבר.

מירי רגב: עם זאת, הוצגו היום באופן מורחב, בראשותו של יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון, חבר הכנסת רוני בר-און, חלק מאותם נושאים שהמג"דים מעלים מהשטח – על הלכידות של יחידת המילואים, על היכולת של אנשי המילואים לבצע את המשימה שלהם.

מירי רגב: וקיבלנו איזושהי החלטה לראות כיצד בעצם אנחנו בוחנים את הנגזרות האלה של חוק המילואים, כדי לראות אם במשהו חוק המילואים פוגע במימוש של המשימה העיקרית ביותר שלנו, להגן על המדינה ושאיש המילואים בעצם יגיע מוכשר ומוכן למשימתו.

מירי רגב: עם זאת, חוק המילואים לא מתייחס רק למשרד הביטחון.

מירי רגב: חוק המילואים מתייחס גם למשרד הבינוי והשיכון, למשרד החינוך, למשרד התמ"ת, למשרד המשפטים.

מירי רגב: לכל משרד בממשלה יש חלק בתגמול של איש המילואים.

מירי רגב: ולצערי, כבוד היושב-ראש – וטוב עשית שקיבלת החלטה שאתה אישית תעקוב אחרי העניין הזה – לצערי, עדיין רוב המשרדים לא מממשים את חוק המילואים שחוקק כאן בכנסת, ומי שיזם אותו זה איתן כבל וחברי כנסת נוספים.

מירי רגב: לצערי, היום אנשי המילואים קיבלו "מתנה".

מירי רגב: היום העלינו לוועדת שרים את הצעת חוק החזר נסיעה.

מירי רגב: כבוד השר מופז, עוד בתקופתך דנו על זה בוועדת החוץ והביטחון.

מירי רגב: החזר נסיעה, דבר טריוויאלי.

מירי רגב: איש מילואים נוסע לבסיס שלו, צריך לקבל את החזר ההוצאות, אבל לא, נותנים לו כרטיסייה.

מירי רגב: שכחו שאיש המילואים כבר לא נוסע באוטובוס, כי שעות היציאה זה לא אותן שעות יציאה, כי אין מספיק קווים, כי הקווים לא מגיעים לכל מקום.

מירי רגב: אז מה עושה איש מילואים שמרגיש את המחויבות שלו לתרום למדינה ואת המחויבות שלו לחיילים שלו?

מירי רגב: הוא לוקח את הרכב ונוסע למילואים.

מירי רגב: ומי משלם לו את זה?

מירי רגב: אף אחד.

מירי רגב: אז חשבתי שנגיע לפתרון, באמצעות דיבור עם משרד הביטחון.

מירי רגב: לא הצלחנו.

מירי רגב: הבאתי את זה כהצעת חוק לוועדת שרים לחקיקה, וועדת השרים לחקיקה הפילה את הצעת החוק הזאת.

מירי רגב: אמרתי היום, גם בטקס המרכזי, לשר הביטחון: אתה, כבוד שר הביטחון, יושב-ראש העובדים של המילואים.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת רגב, הצעת החוק היא הצהרת חוק.

ראובן ריבלין: מדוע?

ראובן ריבלין: משום שקיבלנו אותה כבר בחוק המילואים.

ראובן ריבלין: מה שצריכה הממשלה זה לבצע אותה.

מירי רגב: נכון.

ראובן ריבלין: את אומרת, הצהרת חוק, כדי לבוא ולומר: מה שעשינו אנחנו רוצים להדגיש פעם נוספת.

ראובן ריבלין: אני שאלתי היום את סגן הרמטכ"ל והוא הסביר לי שיש כאלה שנוסעים רק באוטובוס, ויש כאלה שנוסעים במכוניות של העבודה שלהם, ויש כאלה שנוסעים באמת במכוניותיהם הפרטיות, ולכן יש איזשהו קושי.

ראובן ריבלין: אני לא רואה שום קושי.

מירי רגב: אין פה שום קושי, כבוד היושב-ראש.

ראובן ריבלין: גם אני לא רואה בזה קושי.

ראובן ריבלין: נדמה לי שהדבר הזה – האוצר נתן את זה וזה מתוקצב בתקציב משרד הביטחון.

ראובן ריבלין: כל מה שצריך, לשכנע את צה"ל שאכן ניתן לפתור את הבעיה הזאת, ואכן אנחנו נשתדל לעשות זאת.

ראובן ריבלין: ואם צה"ל לא יסכים, שום חוק לא יבוא לידי יישומה של אותה – – –

מירי רגב: לא, אבל בסוף – – –

ראובן ריבלין: זאת אומרת, אני מבין ואני חושב שזה חשוב, שאת רצית להצהיר כדי לגלות כוונות, אבל סך הכול לא צריך חוק.

ראובן ריבלין: כל מה שצריך לעשות – שר האוצר נתן להם.

ראובן ריבלין: יש להם שם את 100 מיליון השקלים הקשורים בכל הנעת אנשי המילואים ליחידותיהם.

מירי רגב: נכון.

מירי רגב: 100 מיליון שקלים.

ראובן ריבלין: אני אומר לך שבעניין זה אפשר לפתור את הבעיה – –

מירי רגב: אפשר לפתור את הבעיה.

ראובן ריבלין: – – אלא אם כן הצבא יחשוב שיש פה איזה עניין עקרוני שאני לא יכול לראות אותו.

ראובן ריבלין: נמצא כאן קצין מילואים ראשי, הוא יכול לעזור ולייעץ.

ראובן ריבלין: אנחנו נפגוש אותם, או במסגרת ועדת החוץ והביטחון או במסגרת מעקב אחרי הדברים שאנחנו עשינו.

מירי רגב: דברים של חוק המילואים.

ראובן ריבלין: האמירה של הממשלה מדאיגה מעט, אבל סך הכול לא צריך חוק של הממשלה.

מירי רגב: יכול להיות שלא צריך חוק, כבוד היושב-ראש, כי – – –

ראובן ריבלין: צריך ליישם את הדברים – – –

מירי רגב: אני מקבלת את מה שאתה אומר, אבל בסוף איש המילואים משלם על הדרך שלו לבסיס ועל הדרך שלו חזרה מהבסיס.

מירי רגב: כפי שאתה לא מצפה ממנתח שיבוא עם סכין המנתחים שלו, כך אני לא מצפה שאיש המילואים ישלם עבור יום המילואים שלו.

מירי רגב: איש המילואים לא צריך לממן את צה"ל.

מירי רגב: ואם שר האוצר כבר הניח תקציב וצבע אותו לטובת העניין הזה, אז בוודאי ששר הביטחון וצה"ל צריכים לממש את זה.

מירי רגב: הסוגיה הנוספת שאנחנו צריכים לטפל בה במהלך השנה הקרובה היא ההבחנה המותרת, כבוד היושב-ראש.

מירי רגב: לא יכול להיות – היום לא הצלחנו להעלות את זה בוועדת חוקה, משום שמשרד המשפטים לא מצליח לקדם את סוגיית ההבחנה המותרת.

מירי רגב: ואני אומרת כאן מעל במה זאת: מי שעושה יותר, מגיע לו יותר.

מירי רגב: ואם יש אנשי מילואים שעושים 100 ימים בשנה ומפטרים אותם מהעבודה שלהם, אז מגיע להם קודם כול מקום עבודה, ומגיע להם הטבות ותגמולים.

מירי רגב: ואנחנו בכנסת הזאת, לקראת יום המילואים הבא, נצטרך להעביר את חוק ההבחנה המותרת ולתגמל את אותם אנשי מילואים שעושים יותר.

מירי רגב: המצב האבסורדי הזה, שאיש מילואים שעושה יותר מוצא את עצמו בלי מקום עבודה, הוא מצב בלתי מתקבל על הדעת, שלא כנסת ישראל, לא ממשלת ישראל ולא הרמטכ"ל יכולים להסכים לכך.

מירי רגב: אני מקווה מאוד שבשנה הבאה, ביום ההצדעה למערך המילואים, נוכל כולנו לבוא עם בשורות למערך המילואים ולהגיד להם: אנחנו לא רק מדברים וקוראים לכם לבוא לפה, אלא אנחנו גם עושים, כי מגיע לכם, כי אתם הנבחרת הכי רצינית שיש לנו.

מירי רגב: תודה רבה לך, כבוד היושב-ראש.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחברת הכנסת מירי רגב, גם על יוזמת כינוס יום המילואים וגם על דבריה.

ראובן ריבלין: אני מזמין את שכיב שנאן לבוא ולשאת דברים, ואחריו – את חבר הכנסת נחמן שי.

שכיב מוראד שנאן: אדוני היושב-ראש, מכובדי המשנה לראש הממשלה, שרים נכבדים, חברי חברי הכנסת, אני קודם כול רוצה להצטרף לברכות לכל אלה שיזמו את היום הזה ונותנים את הכבוד הראוי לכל הקצינים שנמצאים פה ולחיילי המילואים הרבים שלא נמצאים פה, ואני מקווה – –

ראובן ריבלין: הם היו פה בשעה 16:00.

שכיב מוראד שנאן: – – ששומעים אותנו בבית.

ראובן ריבלין: כולם מילאו את היציע.

שכיב מוראד שנאן: בתור אחד שעשה רק 20 שנות מילואים רצוף, ולא ויתרתי אף פעם על להיות שם, והיו לי הגאווה והעונג לעשות את זה ולהיות לוחם לאורך כל התקופה בפלוגה המסייעת של הגדוד שהייתי שייך אליו, אני מבקש – מה?

יובל שטייניץ: איזו חטיבה?

שכיב מוראד שנאן: 300.

ראובן ריבלין: זו לא חטיבה, זו יחידה.

ראובן ריבלין: יחידה מפוארת.

מיכאל בן-ארי: – – –

שכיב מוראד שנאן: אבל אני רוצה גם שחברי חברי הכנסת ואדוני שר הביטחון לשעבר, הרמטכ"ל לשעבר, שמכיר את בני המיעוטים שמשרתים בכלל – אני מתכוון לא רק לדרוזים; גם דרוזים, גם צ'רקסים, גם בדואים ואחרים – כל אלה, כשהם על מדים, הם שווים.

שכיב מוראד שנאן: אני רוצה שתדע, אדוני היושב-ראש, שבצה"ל ובמשרד הביטחון בכלל השוויון אכן קיים.

שכיב מוראד שנאן: המקום היחיד שיש בו יחס הוגן, שווה וטוב לחיילים בכלל ולבני מיעוטים בתוכם, זה צה"ל, ואני מאוד מחזק את זה ומבקש שזה יישמר.

שכיב מוראד שנאן: אבל הייתי רוצה מאוד שאנחנו, גם בחשיבה שלנו, נחשוב על מה שקורה לאותם אנשים אחרי שהם פושטים את המדים וחוזרים הביתה, ונהיים עוד פעם אזרחים סוג ב'.

שכיב מוראד שנאן: הדבר הזה חייב להיפסק, וחייב חשיבה בריאה, אחרת.

שכיב מוראד שנאן: אני בעד שוויון לכל אזרחי מדינת ישראל, ואני גם בעד שוויון בנטל לכל אזרחי מדינת ישראל.

שכיב מוראד שנאן: אבל לפחות אלה שנותנים – צריכים גם לדאוג שהם יקבלו.

שכיב מוראד שנאן: היום פניתי לשר הביטחון וביקשתי ממנו לפתור עניין קטן של נהגי הסיורים, שעושים לילות כימים, והם אנשים שנמצאים או במילואים בתנאי קבע, או בקבע קצר של שבע שנים.

שכיב מוראד שנאן: לוקחים בן-אדם, שמים אותו כנהג בט"שית ולידו יש גשש – שני מקצועות חשובים, שצריך לתת להם את העדיפות.

שכיב מוראד שנאן: אי-אפשר שהגשש, אדוני המשנה לראש הממשלה, יהיה איש קבע מובהק לכל דבר ועניין, ולידו יושב אדם אחר שעושה אותה עבודה, באותה חיוניות, באותה רמה נדרשת, והוא פשוט נמצא בקבע ראשוני ואחרי שבע שנים זורקים אותו.

שכיב מוראד שנאן: אחרי זה מה קורה?

שכיב מוראד שנאן: הבן-אדם רק התחתן, רק לקח משכנתה, רק נטל התחייבויות, ופתאום מוצא את עצמו לא רק שהוא לא בעבודה מועדפת – מוצא את עצמו נזרק להיות מובטל.

שכיב מוראד שנאן: במקום שנשמור שאותם אנשים – שאני לא גאה שהם נהגים.

שכיב מוראד שנאן: לא הייתי רוצה שזה יהיה מחוז חפצם בחיים, והייתי רוצה שגם יעסקו בדברים אחרים.

שכיב מוראד שנאן: אבל מאחר שזה הנושא שהם יכולים לעשות, או זו ההתמחות שהם קנו לעצמם, ומאחר שגם צה"ל צריך אותם, אז אני מבקש – אני מתכוון להגיש, לפי התשובה שאני אקבל משר הביטחון בעניין הזה – אם היא תהיה מספקת, אני אסתפק בה, ואם לא, אני ארצה שבשנה הבאה נבוא גם אחרי שעשינו הצעת חוק שלפחות את אלה נסדר; שתהיה להם פרנסה בכבוד, וכשהם יושבים ליד ההגה בבט"שית הם ידעו שחיי משפחתם ופרנסת משפחתם וכבודם שמורים.

שכיב מוראד שנאן: אני שוב מצדיע לכל הקצינים שנמצאים פה ולאלה שלא נמצאים, ואני אומר לכם שבלעדיכם המדינה הזאת לא היתה קיימת, ומזל שיש אתכם, כי מזל שהמדינה הזאת קיימת.

שכיב מוראד שנאן: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת שכיב שנאן.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה, ואחריו – לפני שהמשנה לראש הממשלה, שר הביטחון לשעבר והרמטכ"ל לשעבר שאול מופז יאמר את דבריו – אחרון הדוברים, חבר הכנסת אלדד, כמובן, ידבר.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הכנסת נצבעה היום בחאקי בוועדות, במליאה, במסדרונות, ולרבים מאתנו היתה גאווה רבה לראות את האנשים, צעירים או בגיל הביניים האלה שבאים לכנסת כדי לדבר אתנו, ואנחנו אמורים לדבר אתם.

נחמן שי: אבל הבוקר בוועדת החוץ והביטחון, שבראשה ישב ידידי חבר הכנסת רוני בר-און, הציגה מחלקת מדעי ההתנהגות של צה"ל מחקר.

נחמן שי: היא עושה כל הזמן מחקרים, ואחד מהם בדק את ההתייחסות של אנשי המילואים לנושאים שונים.

נחמן שי: אחד מהם היה מי הכי דואג לאנשי המילואים של צה"ל, וזאת היתה התשובה: 42% – צה"ל, שזה סביר, צה"ל דואג לאנשים שלו.

נחמן שי: 19% – אף אחד.

נחמן שי: 5% – התנועות החברתיות; אלה שצעדו ברחובות ישראל בקיץ האחרון, ונדמה לי שכולנו חשבנו שהן ממלאות תפקיד חשוב – 5%.

נחמן שי: 4% – המדינה.

נחמן שי: 3% – פוליטיקאים ואנשי ציבור.

נחמן שי: 3% – פוליטיקאים ואנשי ציבור שעושים יום הוקרה בכנסת, שחברתי מירי רגב וחברי איתן כבל יזמו, ואתה אישרת, והכול יפה.

נחמן שי: אבל בסוף, 3% כנראה אכפת להם, או ככה זה לפחות נראה.

נחמן שי: זאת, כרגיל, האמת שלנו, העצובה.

נחמן שי: אנחנו חזקים מאוד בלדבר, מדברים נפלא, קצת צועקים אבל מדברים נהדר, וכשבאים לבצע, לא יודעים לעשות את העבודה.

נחמן שי: ומשרתי המילואים שבאו היום לכנסת מרגישים תחושה של בגידה, שהחברה הישראלית איננה מתייחסת אליהם ביחס הראוי.

נחמן שי: כי הרי אם יש משהו שהוא הכי ישראלי בעיני זה שירות המילואים – משהו שלא תמצא אותו, לא תמצאו אותו, חברי חברי הכנסת, בשום מדינה אחרת.

רוני בר-און: טומי לפיד אמר שיאיר זה הכי ישראלי.

נחמן שי: סליחה?

רוני בר-און: טומי לפיד אמר שיאיר זה הכי ישראלי.

נחמן שי: הוא הכי ישראלי.

נחמן שי: אז בין הבודדים יהיה יאיר, ובין הרבים יהיו החברים שנמצאים ביציע ובמקומותיהם שלהם.

ראובן ריבלין: העיקר שכולם יהיו ב-3%.

נחמן שי: כן.

נחמן שי: כי מהו שירות המילואים?

נחמן שי: אנשים שבגרו, אנשים שלמדו ורכשו השכלה, שהקימו משפחות, שכבר החלו או אפילו נמצאים בעיצומה של הקריירה המקצועית שלהם, ופתאום הכול נעצר והם נדרשים לבוא לשירות מילואים.

נחמן שי: פעם הוא קצר, פעם הוא ארוך, וכל שגרת החיים שלהם נפסקת פתאום.

נחמן שי: זה לא טבעי, זה לא נורמלי, זה לא קורה לאנשים בשום מקום אחר בעולם, לפי מיטב ידיעתי.

נחמן שי: זה קורה פה אצלנו במדינת ישראל בשנת ה-65 לקיומה.

נחמן שי: האנשים האלה הולכים והאנשים האלה משאירים מאחור את הקריירה, את הלימודים, את המשפחות, וגם לפעמים לא חוזרים; לפעמים גם לא חוזרים.

נחמן שי: ישראל משמרת את שירות המילואים מפני שהיא זקוקה לו והיא גם רואה בו ערך.

נחמן שי: להיות במילואים זה ערך.

נחמן שי: ערך של סולידריות, ערך של צדק חברתי, ערך של חלוקת אחריות.

נחמן שי: אבל רבים מבינים שבין הערך לבין המציאות רב המרחק.

נחמן שי: כ-60% מהציבור של אנשי המילואים, כפי שלמדנו היום באותו סקר, בכלל לא מגיעים לשירות המילואים, בכלל לא מגיעים לשרת.

נחמן שי: הם משתחררים מהצבא, מוצבים בתפקידי מילואים ולא מגיעים בכלל לשרת.

נחמן שי: כך שהגיע הזמן גם להגיד.

נחמן שי: פעם ראש הממשלה, סליחה, סגן ראש הממשלה, שר הביטחון, סיפר את הסיפור על השְליש – גם אתה משתמש בזה, ידידי שאול מופז, גם אתה, על השליש הזה שגם משלם וגם וגם – זה כבר לא שליש בכלל, זה לא שליש, זה הרבה-הרבה פחות משליש.

ראובן ריבלין: ביציע פה יושב סגן-אלוף שהוא באחת היחידות המוטסות של כוחות המילואים.

ראובן ריבלין: הוא סגן-אלוף והוא יושב ביציע.

ראובן ריבלין: אתה יודע בן כמה הוא?

ראובן ריבלין: הוא בשירות מילואים פעיל, הוא לא בא לפה בתחפושת.

ראובן ריבלין: הוא בן 65, הצעיר הזה, הינוקא, והוא משרת במילואים בגאווה רבה ואנחנו נמחא לו כפיים.

ראובן ריבלין: (מחיאות כפיים)

נחמן שי: אז הוא מהמחזור שלי.

ראובן ריבלין: אבל הוא עוד צעיר, נחמן, זה העניין.

נחמן שי: זה נכון, זה נכון.

נחמן שי: אנחנו חייבים, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לתת הקלות בלימודים, להבטיח תעסוקה ואפילו קידום בתעסוקה למי שעושה שירות מילואים.

נחמן שי: לתת הטבות בדיור, בעיקר לצעירים שבונים את בתיהם ורוצים לרכוש דירה ולא יכולים לעשות את זה.

נחמן שי: חייבים להבטיח מלגות ללימודים.

נחמן שי: חייבים לסייע למשפחות.

נחמן שי: הדבר הזה מתקדם והולך, ונדמה לי שבנושא הזה יש איזו הצהרת חוק – אתה קורא לזה הצהרת חוק – הצעת חוק, שגם המשפחות, שעוברות חלק מהחוויה הזאת של המילואים, גם הן יקבלו הקלה מסוימת, כולל הנשים, כי זה מטיל עליהן עול כבד, כשהבעל יוצא למילואים.

נחמן שי: לפעמים גם האשה יוצאת למילואים, אבל ברוב המקרים זה הבעל, והמשפחה והאשה נושאות בעול.

נחמן שי: מי מתייחס אליהן ומי נותן להן את ההבנה הדרושה במקום העבודה שלהן או בכל פעילות אחרת שלהן?

נחמן שי: אין מה לעשות, בישראל של 2012 צריך לתגמל.

נחמן שי: מה לעשות?

נחמן שי: פעם יכולת להסתפק במחמאות, היום צריך לתגמל, ובצדק הם באים ודורשים את מה שמגיע להם.

נחמן שי: לכן, אדוני היושב ראש, חברי חברי הכנסת.

נחמן שי: כדי להחזיר את האמון של האנשים האלה בנו, במי שהם בחרו, במי שהם שלחו לכאן, בשביל לשנות את ה-3% הזה בעוד שנה ל-13%, אנחנו צריכים לעשות.

נחמן שי: יש רעיונות טובים, שמעתי אחדים מהם, יהיו גם אחרים.

נחמן שי: הכנסת צריכה לקחת את השנה הזאת ולעשות את המהפך הזה ביחס שלה למילואים.

נחמן שי: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת נחמן שי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אריה אלדד.

ראובן ריבלין: כל התתי-אלופים פה.

שכיב מוראד שנאן: אני רס"ר.

ראובן ריבלין: אתה רס"ר, זה יותר מתת-אלוף.

ראובן ריבלין: בבקשה, אריה.

אריה אלדד: אדוני היושב-ראש, תודה, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, יום ההצדעה למערך המילואים הוא יום יפה מאוד.

אריה אלדד: מה גם שאני יכול לומר לכם, על סמך ידע אישי, כמי ששירת הרבה שנים בצבא, שהצדעה זה בחינם וגם אין עליה מסים.

אריה אלדד: כנגד מה אני רוצה לומר את דברי?

אריה אלדד: גם הדיבורים, אין עליהם מיסוי.

אריה אלדד: אני מקווה שיש פה לפחות 33 אנשי מילואים כדי שיימצא בהם לפחות אחד שחושב שבבית הזה דואגים לו, אבל נדמה לי שהחמצנו את השעה.

אריה אלדד: אני רוצה לנתח מקרה מבחן ולהראות לכם למה חלק גדול מהדיבורים ששמעתם היום הם דיבורים ריקים.

אריה אלדד: הגשתי לפני חודשים אחדים הצעת חוק שאומרת שאפשר יהיה להקפיא את נקודות הזיכוי ממס לחייל משוחרר.

אריה אלדד: במה הדברים אמורים?

אריה אלדד: חייל משוחרר זכאי, אם הוא שירת 36 חודשים, לתקופה של 36 חודשים נקודת זיכוי ממס.

אריה אלדד: אלא מה?

ראובן ריבלין: הוא לא עובד באותה תקופה.

אריה אלדד: רוב החיילים לומדים באותה תקופה, ולכן, או שהם עובדים עבודה חלקית, ששכרה מועט, או שאינם עובדים כלל, ולכן אינם יכולים למצות את זכאותם.

ראובן ריבלין: הוא לא מגיע לשולי המס.

אריה אלדד: מה שביקשתי זה לדחות את תקופת הזיכוי הזאת, הזכות להשתמש בנקודה לאחר הלימודים.

אריה אלדד: זה נשמע כמו חוק שיכול להצדיע לאנשי המילואים, אבל זה עולה כסף.

אריה אלדד: ולפיכך, הממשלה התנגדה לחוק.

אריה אלדד: באתי בדברים עם שר האוצר.

אריה אלדד: חבל שהוא יצא, הוא ישב כאן עד לפני דקות אחדות.

אריה אלדד: הוא אמר לי כהאי לישנא: אני בכלל מתנגד לעניין הזה של נקודות זיכוי.

אריה אלדד: שמעתי ונסתתמו טענותי.

אריה אלדד: רק שחודש אחר כך עבר, בתמיכת הממשלה, חוק שמקפיא נקודות זיכוי לבעלי תואר ראשון שלומדים לתואר שני.

אריה אלדד: כלומר, הממשלה לא לגמרי נגד נקודות זיכוי, והיא לא מתנגדת לקיומו של פריזר ערטילאי, שבו אפשר יהיה לשמור את זה לתקופה שבה שכרם ראוי יותר; רק בעניין הזה, בעניין של זיכוי לאנשי מילואים, זיכוי לחיילים משוחררים היא מתנגדת.

אריה אלדד: אז אל תיתנו להרבה הצדעות להסתיר את היער, כי היער הוא יער שבו הממשלה יכולה לעשות הרבה יותר ועושה, לצערי, מעט.

אריה אלדד: מייד יעלה ויבוא מי שהיה רמטכ"ל ושר ביטחון והיום הוא שר בממשלת ישראל.

אריה אלדד: אני בטוח שלפני חודש הוא היה עונה אחרת על הדברים הללו.

אריה אלדד: אבל כיוון שהרבה פעמים הפוזיציה נקבעת על-פי הכיסא ולא על-פי הדעה, אני סבור שנשמע את דברי הכיסא ולא את דבריו של השר עצמו.

אריה אלדד: אני מקווה שבסופו של דבר נצליח להפשיר את ההקפאה הזאת ולהעביר אותה.

ראובן ריבלין: ההערכה שלנו אליך היא באמת רבה, ברמה של היושר האינטלקטואלי.

ראובן ריבלין: מה היה קורה אם היית שר אוצר, היית מסכים להצעת החוק הזאת?

אריה אלדד: אני מקווה שכן, רק שהייתי יודע להצביע – – –

ראובן ריבלין: טוב שאתה אומר שאתה מקווה; אני מקווה שתהיה פעם שר אוצר.

אריה אלדד: אני אבחר להיות שר אחר, כי אם אני אהיה שר אוצר, לא יהיה אוצר למדינת ישראל.

אריה אלדד: זה יהיה חוסר אחריות למנות אותי לתפקיד הזה.

ראובן ריבלין: אנחנו רוצים להגדיל את התקציב הזה והתקציב הזה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לאריה אלדד.

ראובן ריבלין: היית בהיר וברור.

ראובן ריבלין: אני מתכבד להזמין את המשנה לראש הממשלה, את השר שאול מופז.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

שאול מופז: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, מפקדי המילואים, ראיתי פה גם את קצין מילואים ראשי, את שוקי בן-ענת, ברוכים הבאים.

שאול מופז: אנחנו אירחנו היום גם בסיעת קדימה, ואני חייב לומר כמה דברים קודם כול מרחשי לבי.

שאול מופז: אני שירתי עם אנשי המילואים עשרות בשנים.

שאול מופז: אני הייתי בקבע והם במילואים, ואני תמיד שאלתי את עצמי – אני סיפרתי את זה היום בסיעת קדימה: מה יותר קשה, להיות עשרות שנים איש צבא קבע, עם כל המטלות, הריחוק מהבית והנכונות לשרת, או האם יותר קשה להיות איש מילואים?

שאול מופז: ככל שלמדתי והכרתי יותר את אנשי המילואים – אני נלחמתי אתם, שלחתי אותם לקרב, התאמנתי אתם, אני באמת מכיר את המערך הזה.

שאול מופז: אני חושב שאנשי המילואים שלנו זה פטנט ישראלי.

שאול מופז: אין בעוד צבא בעולם ובעוד מדינה את אנשי המילואים כפי שיש לנו בצה"ל.

שאול מופז: אני הגעתי לכלל מסקנה שלהיות איש מילואים, אזרח שבחר לו מקצוע בחיים ומגדל משפחה וביום אחד הוא צריך לעזוב הכול ולהפוך להיות חייל – בהרבה מאוד מובנים הקושי הזה לקיים לאורך שנים ובמשך שנה כמה פעמים, לבוא ולקיים את מערך המילואים ולשמור עליו, הוא הרבה יותר קשה והרבה פחות מתגמל ממה שנראה.

שאול מופז: אני רוצה לומר לידידי חבר הכנסת אריה אלדד, שאני חושב שהמדינה עושה מעט מדי ומאוחר מדי, ואף פעם לא מאוחר לתגמל ולהעריך ולהוקיר יותר את אנשי המילואים שלנו.

שאול מופז: אין כאן לא שאלה של כיסא ולא של תפקיד ולא של מעמד.

שאול מופז: רק מי שהיה אתם מעבר לקווים, רק מי שראה אותם בלילות ובימים, מי שראה אותם נלחמים למען עצמאותה של מדינת ישראל, יודע להעריך ולהוקיר את מה שהם עושים, ובאותה נשימה לומר: אנחנו לא עושים די.

שאול מופז: אדוני היושב-ראש, אנחנו לא עושים די.

שאול מופז: אני רוצה ביום הזה גם לברך את המפקדים וחיילי המילואים שבאו היום לכנסת להשמיע את אשר על לבם.

שאול מופז: אני חושב שהשירות בכלל ושירות המילואים בפרט – זה השירות הנשגב ביותר, בוודאי כאשר מדובר במפקדי גדודים, במפקדי פלוגות, אנשים שנמנים עם המערך הקרבי של צה"ל, ובאמת אלה אנשים ששמים את חייהם מנגד.

שאול מופז: כאשר אנחנו מדברים על המלים האלה, אלה האנשים שבסופו של דבר עושים את המעשה.

שאול מופז: הם גם עוזבים את העבודה, גם את שגרת החיים, ולפעמים יותר מפעם אחת.

שאול מופז: הם חייבים להיות מתוגמלים וצריכים לזכות במעמד מיוחד על-ידי המדינה.

שאול מופז: עשינו דרך ארוכה בשנים האחרונות, במיוחד בעשור האחרון, אבל עדיין לא הגענו לנקודה שבה שירות המילואים מוערך בציבוריות הישראלית באופן מלא.

שאול מופז: אני חושב שגם אף אחד לא יכול לפצות פיצוי מלא את אלה שמשרתים במילואים.

שאול מופז: לשירות יש מחיר שכל חייל, אזרח, איש מילואים, לוקח על עצמו כחלק מראיית עולם ותפיסה ערכית.

שאול מופז: אבל שירות המילואים בעיני הוא בראש ובראשונה צורך לאומי, וכך יש להתייחס אליו.

שאול מופז: זה אחד מהצרכים הלאומיים הביטחוניים הגדולים ביותר של מדינת ישראל, וכל משרת מילואים עומד ביעד הלאומי הזה, וכך אנחנו – גם חברי הכנסת, בית-הנבחרים של מדינת ישראל, וגם האזרחים במדינת ישראל – חייבים לראות את זה באופן הזה.

שאול מופז: אני חושב שמדינה שהיא חפצת חיים ומבינה לעומק את ערך ההקרבה של המשרתים, חייבת להבין שבלי הוקרה ערכית וחומרית לאנשי המילואים ומשפחותיהם – כי אני יודע מהו המחיר שמשלמות המשפחות על מנת שהם יוכלו ללבוש את מדי הזית ולעשות את השירות – אם אנחנו לא נעשה את זה, אנחנו נאבד את אחד מעמודי השדרה הערכיים של החברה, וגם מרכיב מאוד מאוד מרכזי בחוסן הלאומי ובחומת המגן הלאומית של החברה שלנו.

שאול מופז: אני חייב לומר לך שאני שמעתי את זה גם בשנה שעברה, ואני שומע את זה גם השנה מחלק ממפקדי המילואים.

שאול מופז: התופעה הזאת של פיטורי חיילי מילואים ופגיעה בקצינים ובחיילים שתורמים לביטחון, התופעה הזאת במדינת ישראל אצל חלק מהמעסיקים היא תופעה פסולה שאנחנו חייבים לעקור אותה מהשורש, אם בחקיקה ואם במתן גיבוי ציבורי לאנשי המילואים ובגינוי של כל פיטורים מהסוג הזה.

שאול מופז: אני שמעתי אנשי מילואים, גם השנה, שכאשר הם חוזרים משירות המילואים שלהם, לפני שהם נכנסים למקום עבודתם הם מחליפים את מדי הזית בבגדים אזרחיים, ואנחנו חייבים לעשות מאמץ עליון ולהביא כל גורם שניתן על מנת לעקור מהשורש תופעות כאלה.

שאול מופז: יתירה מזאת, אני חושב, אדוני היושב-ראש, שאנחנו חייבים גם להרתיע את המעסיקים מלפגוע במשרתים.

שאול מופז: דרך אגב, חלק מהמעסיקים הם גם משרתים.

שאול מופז: חלק מהמעסיקים הם גם משרתים.

שאול מופז: אבל יש מעסיקים שאולי לא שירתו ולא מבינים את העומק ואת המשמעות של השירות, והם מרשים לעצמם לפגוע במשרתים.

שאול מופז: לכן, המדינה חייבת לא רק לספק להם הגנה משפטית אלא גם לתת להם את התמיכה הציבורית על מנת שהמקרים האלה יהפכו להיות מקרים בודדים, ולא נחלתם של חלק גדול מהמעסיקים.

שאול מופז: התגמול חייב להיות ביחס ישיר לתרומה לחברה בישראל ולביטחון, וחברה שמקדשת את הערך של הסולידריות ושל הערבות ההדדית ושל התרומה לביטחון חייבת להוקיר ולהעריך את אנשי המילואים.

שאול מופז: אני חושב שהם מהווים דוגמה ומופת לכולנו, ואנחנו איננו יכולים להפנות להם עורף.

שאול מופז: חלק מהתהליכים שנעשו בעשור האחרון הם תהליכים מאוד רציניים, אבל לדעתי גם חלק מההחלטות של הכנסת – של כנסת ישראל – והחלטות שהתקבלו ועוגנו בחקיקה עדיין לא מיושמות במלואן, ואולי הבית הזה יכול לקחת את זה על עצמו.

שאול מופז: אני שמעתי אותך, אדוני היושב-ראש, שאתה מתכוון לעשות את זה.

שאול מופז: כל אותם נושאים שסוכם עליהם ונחקקו בבית הזה, חייבים לעמוד על ביצועם המלא.

שאול מופז: בהזדמנות הזאת אני לא יכול שלא להתייחס לנושא ההשתמטות מהשירות.

שאול מופז: קודם הזכיר כאן חבר הכנסת נחמן שי את היקף המשרתים במילואים, וגם מבין אנשי המילואים יש שעושים יותר ושעושים פחות, אבל העובדה שבישראל 2012 התופעה הפסולה הזאת והמסוכנת פשתה בחלקים גדולים של החברה הישראלית, וחלקים הולכים וגדלים בחברה הישראלית מדירים עצמם במודע מחובת השירות, משאירים את הנטל הכבד והחשוב על כתפם של חלקים הולכים וקטנים בחברה, זאת תופעה שאנחנו חייבים לשנות אותה.

שאול מופז: לכן, הוועדה שהוקמה בראשות קדימה, בראשות חבר הכנסת יוחנן פלסנר, ועם עמיתים נוספים מהבית הזה ואנשי ציבור, על מנת לקדם חקיקה של שוויון בנטל – בעיני זהו יעד לאומי על מנת להביא לשוויוניות בחלוקת הנטל.

שאול מופז: ואני רוצה לומר כאן: מה שהיה, אסור שימשיך להיות בעתיד.

שאול מופז: אנחנו רוצים להביא לגמר חקיקה עד סוף חודש יולי.

שאול מופז: החקיקה, או החוק הזה הוא לא נגד אף אחד; הוא לא נגד אף אחד בחברה הישראלית.

שאול מופז: הוא בעד כולם, והוא בא להוביל למציאות שבה תהיה יותר שוויוניות בחלוקת הנטל באופן שזה יהיה תהליך – תהליך שתהיה עליו הסכמה, אבל היא תהיה מעוגנת בחקיקה, וכל חלקי החברה בישראל יעשו את השירות, בין אם שירות צבאי ובין אם שירות אזרחי, הכול על-פי מידת ההסכמה, ההתאמה והיכולת לבצע את השירות.

שאול מופז: אני חושב שאחת הסכנות הגדולות למדינת ישראל, שחלילה צבא העם שלנו יהפוך להיות צבא מיעוט.

שאול מופז: זה נכון לגבי הסדיר, זה נכון לגבי המילואים, והיעד הזה של שינוי המגמה חייב להיעשות.

שאול מופז: הגיעה העת, וגם בשלה העת, לדעתי.

שאול מופז: המנהיגות של כל אותן אוכלוסיות במדינת ישראל שעדיין לא משרתות, לא בסדיר ולא במילואים, מבינה היום שמה שהיה לא יכול להימשך, ואנחנו את שינוי הסדר הזה חייבים לעשות, ומוקדם ככל האפשר.

שאול מופז: זה לדעתי תהליך שישנה את המצב הקיים, ואני פונה מעל הבמה הזאת למנהיגות של כל האוכלוסיות שאינן נושאות בנטל להבין שהגיעה השעה לשינוי.

שאול מופז: בכוונתנו להוביל לחקיקה עוד במושב הזה.

שאול מופז: זהו יעד לאומי שממשלת האחדות שמה כמשימה לאומית.

שאול מופז: במקביל, עלינו לשמור על אלו ששומרים עלינו מכל משמר, להבטיח להם כי מקום פרנסתם יישמר להם בשובם מהשירות, לדאוג להקל עליהם ועל משפחתם עד כמה שניתן, ולוודא שיחס החברה כלפי חיילי המילואים יעמוד ביחס ישיר לגודל תרומתם.

שאול מופז: אין עוד יחידות מילואים במקומות אחרים בעולם שמתייצבות לשירות כל אימת שהן מתבקשות לעשות את זה.

שאול מופז: אמרתי בתחילת דברי: זהו פטנט ישראלי, אבל בסופו של דבר שם טמון עיקר הכוח הביטחוני שלנו, בתוך שורות יחידות המילואים, והם למעשה לא מבקשים הרבה.

שאול מופז: הם מוכנים לסכן את חייהם בכל שעה ובכל יום, להיקרא לכל מצב חירום, להתאמן, ויותר ממה שנותנים להם, ובלבד שיעריכו, יוקירו ויתגמלו אותם באופן מידתי ונכון.

שאול מופז: וממשלת ישראל, ששולחת אותם למשימות הביטחון, תוך סיכון חייהם במקרים רבים, אסור לה שתפנה להם את הגב.

שאול מופז: אני רוצה לנצל את ההזדמנות הזאת ולומר מלה אחת למשפחות אנשי המילואים.

שאול מופז: אילולא ההסכמה מבית וההקרבה של המשפחות, חיילי המילואים לא היו יכולים לעמוד במשימתם.

שאול מופז: בני המשפחות – הרעיות, הילדים – הם שותפים מלאים לשירות הזה, וזוהי הזדמנות להודות להם גם מעל הבמה הזאת.

שאול מופז: לסיום, יש דרך ארוכה, יש עוד הרבה מה לעשות.

שאול מופז: אני חושב שאנחנו נמצאים בנקודת חסר ולא בנקודת יתר, ויש לנו עוד הרבה צעדים לנקוט על מנת להביא את ההוקרה ואת התגמול של מערך המילואים למקום שראוי לו, ובינתיים אנחנו מצדיעים לכם היום, מחר ובכל ימות השנה, ומתפללים שהכוח הזה שעומד לרשותה של מדינת ישראל ישמור על השלום ולא יידרש למלחמה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני אאפשר גם לראש השב"כ לשעבר אבי דיכטר לומר כמה מלים, אבל אני רוצה לומר שקיבלנו מסרונים רבים מכל רחבי הארץ לשאול מיהם אותם אלה שמשרתים והם למעלה מגיל 60.

ראובן ריבלין: אז אני רוצה לומר לכם שסגן-אלוף גדעון לנגמן הוא נער צעיר בן 72.

ראובן ריבלין: הנה הוא, הנה הוא, נער צעיר בן 72.

ראובן ריבלין: (מחיאות כפיים) ורפי – – –

אריה ביבי: אדוני היושב-ראש, הוא גם מתנדב במשמר האזרחי, סגן ניצב.

אריה ביבי: – – – המפקד שלו.

ראובן ריבלין: על רבי אלעזר בן עזריה היו אומרים: הרי הוא כבן 70 שנה, כשהיה בן 20, ואני אומר על סגן-אלוף לנגמן שהוא כבן 20 שנה.

ראובן ריבלין: כל לחי.

ראובן ריבלין: ורפי דנטס, בן 65 – אותו ציינתי קודם לכן.

ראובן ריבלין: (מחיאות כפיים) אנחנו מוקירים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אבי דיכטר, שידיו רב לו בשירות העם והמולדת, בבקשה.

אבי דיכטר: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר לך שהייתי גאה במלים של חברי, המשנה לראש הממשלה שאול מופז, לאנשי המילואים, אבל התביישתי במעמד שבו מול מי שמהווה 75% מכוח המגן של ישראל ניצב שר אחד בכל שולחן הממשלה בכנסת.

אבי דיכטר: אני מקווה שזה לא מייצג שום תחושה שלנו כלפיכם.

אבי דיכטר: אז תסלחו לי.

אמנון כהן: יש סגני שרים.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני רק רוצה לומר ששר הביטחון היה וקיבל את פניהם של כל חיילי המילואים בצה"ל אשר היו היום באודיטוריום בשעה 14:00, כאשר באולם בן 400 מקומות לא היה אפילו מקום אחד ריק.

ראובן ריבלין: הוא גם קיבל אותם וכיבד אותם.

ראובן ריבלין: אבל אני רוצה לומר לך, חבר הכנסת דיכטר – כי אתה היית הרבה שנים בשירות המדינה, אני הייתי הרבה שנים פה בכנסת, ואני בטוח שעשית הרבה יותר ממני – ככל שהקואליציה יותר גדולה, כך שולחן הממשלה יותר ריק.

נחמן שי: הוא לא כזה – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת איוב קרא, רצית לומר משהו?

ראובן ריבלין: ובזה נסיים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת קרא, באמת, רק מלים קצרות.

איוב קרא: אדוני היושב-ראש, ראשית אני רוצה להצדיע לקצינים שנמצאים כאן ולמערך המילואים בכלל.

איוב קרא: אני רוצה לברך ולחזק גם את החלטת שר הביטחון והרמטכ"ל להחזיר לשירות פעיל במילואים את תת-אלוף פארס.

איוב קרא: בהזדמנות זו אני רוצה להעלות על נס את תרומתם של העדה הדרוזית, הבדואית, הצ'רקסית ובני המיעוטים שמשרתים בצה"ל.

איוב קרא: אנחנו גאים בהם, והגיע הזמן שיהיה עקרון השוויון בחובות, כי עקרון השוויון בזכויות קיים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת איוב קרא, העדה הדרוזית ממשיכה להיות למעלה מ-10% מהציבור בישראל, למרות שהם רק 120,000 אנשים, כי פה נמצאים 30 איש, ויש שלושה חברי כנסת דרוזים.

ראובן ריבלין: אני לא מדבר על כך שיש שישה חברי כנסת דרוזים בין 120 חברי הכנסת.

ראובן ריבלין: ברוכים תהיו.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: עד כאן.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה למשנה לראש הממשלה.

ראובן ריבלין: [מס' מ/689; "דברי הכנסת", חוב' כ"ו, עמ' 28673; נספחות.

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: השר נאמן נמצא פה כתורן, ואני מזמין את אמנון כהן, יושב-ראש ועדת הפנים של הכנסת, אשר – אני רוצה לומר לכל אזרחי ישראל – מנהל כל ישיבה שלו ללא משוא פנים וללא מורא ומייצג באמת את הדמוקרטיה הישראלית בגאון.

ראובן ריבלין: מחיתי בשמך ובשם הכנסת על כך שהיום החרימו ועדה שלך בלי שסמכו עליך שתוכל לנהל אותה בצורה הטובה ביותר.

אמנון כהן: הם כבר התנצלו על כך, זה בסדר.

אמנון כהן: הם התנצלו בתקשורת.

ראובן ריבלין: ברור, וכך היה צריך להיות.

ראובן ריבלין: אני מזמין את ממלא-מקומי, ממלא-מקום יושב-ראש הכנסת, חבר הכנסת איציק וקנין, להמשיך לנהל את הישיבה.

ראובן ריבלין: אני מודה לכל אנשי המילואים שהיו כאן גם בזמן הדיון במליאה.

ראובן ריבלין: תהיו ברוכים.

ראובן ריבלין: נקווה שבשנה הבאה נוכל להיות יותר גאים בעצמנו.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

אמנון כהן: תודה.

אמנון כהן: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי הכנסת, אני מתכבד להביא בפניכם את הצעת חוק אוויר נקי (תיקון מס' 2 והוראת שעה), התשע"ב–2012, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

אמנון כהן: הצעת חוק זו, שיזמה הממשלה, נועדה לקצר את הליך מתן היתר הפליטה על-ידי הממונה לפי חוק אוויר נקי, התשס"ח–2008, בשני היבטים: הראשון – ביטול החובה המוטלת כיום על הממונה בבואו ליתן היתר פליטה להמתין 100 ימים ממועד פרסום ההודעה שבכוונתו ליתן היתר ועד מועד מתן ההיתר; השני – קיצור התקופה הקבועה בחוק להגשת הערות הציבור מ-45 ימים ל-14 ימים, במקרים שבהם הבקשה נועדה לאפשר מתן שירות חיוני ולא ניתן להמתין 45 ימים עד לקבלת הערות הציבור.

אמנון כהן: בדיון אשר התקיים בוועדה הסבירו נציגי הממשלה כי התיקון נחוץ כדי לאפשר לחברת החשמל להביא ארצה ולהפעיל בקיץ הקרוב שתי טורבינות גז כתחנות כוח לגיבוי, לאור הביקושים הצפויים לחשמל בחודשי הקיץ הקרוב.

אמנון כהן: בעת הכנת הצעת החוק לקריאה שנייה ולקריאה שלישית סברה הוועדה כי תקופה של 14 ימים להגשת הערות הציבור היא קצרה מדי, בשים לב למורכבות הבקשות להיתרי פליטה והידע המקצועי הנדרש להגשת ההערות, וכי יש לקבוע לכך תקופה אשר לא תפחת מ-21 ימים.

אמנון כהן: בנוסף, התקבלה הצעת הוועדה לקבוע כי במקרה שבו קוצרה התקופה להגשת הערות הציבור, תפורסם על כך הודעה בשני עיתונים יומיים בעלי תפוצה רחבה, וכן בעיתון מקומי המתפרסם במקום שבו יימצא מקור הפליטה, במקום בעיתון יומי אחד.

אמנון כהן: בנוסף סברה הוועדה כי יש להגביל את התיקון לחוק בכל הנוגע לקיצור התקופה להערות הציבור להוראת שעה אשר תעמוד בתוקף במשך שנה אחת.

אמנון כהן: כמו כן ביקשה הוועדה ממשרד האנרגיה והמים להכין במהלך השנה תוכנית אשר תכלול חלופות להתמודדות עם הביקושים לחשמל ואשר תוצג בפני הוועדה.

אמנון כהן: הצעת חוק זו מוגשת עם הסתייגויות, אך אבקש מהכנסת שתדחה את ההסתייגויות ותתמוך בהצעת החוק בקריאה השנייה ובקריאה השלישית בנוסח המוצע על-ידי הוועדה.

אמנון כהן: תודה, אדוני.

יצחק וקנין: תודה ליושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה, חבר הכנסת אמנון כהן.

יצחק וקנין: רבותי, יש כמה מסתייגים להצעת החוק.

יצחק וקנין: חבר הכנסת דב חנין, האם ההסתייגות שלך היא הסתייגות דיבור שאתה רוצה לנמק אותה?

יצחק וקנין: רשות הדיבור שלך.

יצחק וקנין: חמש דקות לרשותך.

דב חנין: מכובדי היושב-ראש, רבותי השרים, עמיתי חברי הכנסת, אני מציע, עמיתי, שלא לקבל את החוק הזה.

דב חנין: אני חושב שצריך להתנגד לחוק הזה, ואני אנמק מדוע.

דב חנין: החוק מצמצם את התקופה שעומדת לרשות הציבור להתנגד לבקשות לפגוע באיכות החיים, בבריאות, באוויר הנקי שלנו.

דב חנין: המסגרת הקיימת היום נותנת מרחב זמן יותר גדול לציבור להתנגד.

דב חנין: הממשלה מבקשת בחוק הזה לצמצם את מסגרת הזמן הזאת, והצמצום הזה, לטעמי, הוא צמצום מזיק, מכיוון שלוקח זמן לציבור להבין את הבקשות שמתפרסמות, לוקח זמן לציבור להתארגן כדי לפעול מול הבקשות האלה.

דב חנין: לכן, מסגרת הזמן שהחוק קבע היא מסגרת זמן נכונה, ואסור לצמצם אותה.

דב חנין: הצמצום של מסגרת הזמן הזאת יפגע בציבור, יפגע בזכויות שלנו להגן על החיים והבריאות שלנו.

דב חנין: אני חייב לומר, עמיתי חברי הכנסת, שיש לי ויכוח עקרוני עם המשרד להגנת הסביבה סביב הצעת החוק הזאת, מכיוון שההצעה משקפת גישה שאומרת שכאשר אנחנו נמצאים במשבר, כאשר אנחנו נמצאים בלחצים, אין ברירה אלא לסגת ולוותר על ההגנות הסביבתיות.

דב חנין: ואני אומר, עמיתי חברי הכנסת, בדיוק ההיפך: זוהי דמותו של המשבר הסביבתי במאה ה-21.

דב חנין: כך הוא תמיד ייראה – מחסור במשאבים, מצוקה של חשמל, בעיות של זיהומים, מצוקות חירום למיניהן ולסוגיהן השונים.

דב חנין: ודווקא במצבים האלה אסור לוותר.

דב חנין: יש מצוקה במשק החשמל אצלנו, עמיתי חברי הכנסת, אבל את המצוקה הזאת צריך לנצל לא כדי לסגת מהגנות סביבתיות, אלא להיפך: כדי לחזק אותן וכדי להוסיף להן מנגנונים של התייעלות וחיסכון באנרגיה, התייעלות וחיסכון בחשמל; כדי להוסיף להן מנגנונים שיחזקו וירחיבו את השימוש באנרגיות מתחדשות, באנרגיית שמש, באנרגיית רוח.

דב חנין: המשבר במשק החשמל צריך לשמש לנו להתקדמות נוספת ולא לנסיגה.

דב חנין: כאשר פרץ המשבר הכלכלי הגדול אמר רם עמנואל – שהיה אז היועץ של הנשיא אובמה לעניינים פוליטיים – לנשיא אובמה: את המשבר הזה אסור לבזבז.

דב חנין: ואני אומר, הדברים האלה נכונים גם לגבי המשבר הנוכחי במשק החשמל: אסור לבזבז את המשבר הזה לטובת נסיגות, ויתורים, פגיעות בציבור, צמצום מרחב ההגנה שלנו על סביבה ובריאות.

דב חנין: צריך לנצל את המשבר הזה בדיוק בכיוון ההפוך: כדי לחזק את ההגנות הסביבתיות; כדי לחזק את ההגנות על הציבור; כדי לחזק את ההגנות על יכולתו וזכותו של הציבור להגן על בריאותו ועל איכות חייו.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, הדיון בוועדה בחוק הזה היה דיון פורה.

דב חנין: ואני רוצה לציין את ידידי יושב-ראש הוועדה, חבר הכנסת אמנון כהן, שכדרכו ניהל את הדיון בצורה מאוד רצינית ועניינית, לא קיבל את ההצעה הממשלתית כפי שהיא, הכניס בה כמה תיקונים חשובים, ואני מברך עליהם.

דב חנין: קודם כול, כפי שהוא גם הסביר לנו כאן, החוק יהיה הוראת שעה, והגזירות שיש בו מוגבלות לתקופה שהחוק קובע, כלומר לשנה הקרובה.

דב חנין: במהלך השנה הזו אנחנו נצטרך לבחון את המנגנונים ולראות מה מהם אנחנו משאירים ומה אנחנו מבטלים.

דב חנין: אבל ממילא, אם החוק הזה לא יוארך בעוד שנה, אז גם הגזירות שבו בעצם יחזרו למדף ההיסטוריה.

דב חנין: ותיקון נוסף שהוביל יושב-ראש הוועדה, וגם עליו אני מברך, זו הארכה של מסגרת הזמן להתנגדויות הציבור, מאותה מסגרת מאוד מאוד קצרה, קצרה מדי, של 14 ימים, ל-21 ימים, שהיא מסגרת קצת יותר רחבה.

דב חנין: אני מברך ומעריך את העבודה הזו של יושב-ראש הוועדה, חבר הכנסת כהן, וגם כמובן של היועצים המשפטיים וצוות הוועדה בעניין הזה.

דב חנין: ולמרות זאת, בגלל התנגדותי העקרונית לכיוון שבו הולכת הממשלה בנושא הזה של משק החשמל והתנגדותי לתיקון הזה במהותו, אני מציע לכם, עמיתי חברי הכנסת, לא לקבל אותו.

דב חנין: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, היו בקשות לדיבור: בקשות דיבור של חברי הכנסת חנא סוייד, עפו אגבאריה ומוחמד ברכה, שאינם נמצאים פה.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, אני מתחיל בהצבעה על ההסתייגויות – בקריאה שנייה.

יצחק וקנין: רבותי, לשם החוק אין הסתייגויות ולסעיף 1 אין הסתייגויות.

יצחק וקנין: אם כן, אנחנו נצביע על שם החוק ועל סעיף 1 כהצעת הוועדה.

יצחק וקנין: רבותי, מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: רבותי, כהצעת הוועדה.

יצחק וקנין: הצבעה מס' 3 בעד סעיף 1 – 19 נגד – 1 נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

יצחק וקנין: 19 – בעד, נגד – 1.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, ההסתייגויות נתקבלו, כהצעת הוועדה – – –

קריאה: איזה הסתייגויות?

יצחק וקנין: לא, לא.

יצחק וקנין: שם החוק וסעיף 1 נתקבלו, כהצעת הוועדה.

יצחק וקנין: סעיף 2, הסתייגות של חבר הכנסת דב חנין; להצביע עליה, דב חנין?

דב חנין: כן.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, אנחנו מצביעים על הסתייגות לסעיף 2 של חבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: רבותי.

יצחק וקנין: הצבעה מס' 4 בעד ההסתייגות – 2 נגד – 17 נמנעים – אין ההסתייגות של חבר הכנסת דב חנין לסעיף 2 לא נתקבלה.

יצחק וקנין: שניים בעד, 17 נגד.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, ההסתייגות לא נתקבלה.

יצחק וקנין: אנחנו בלחלופין, רבותי; הסתייגות לחלופין.

יצחק וקנין: מי בעד, רבותי, ומי נגד לחלופין?

יצחק וקנין: הסתייגות לחלופין.

יצחק וקנין: הצבעה מס' 5 בעד ההסתייגות – 2 נגד – 17 נמנעים – אין ההסתייגות לחלופין של חבר הכנסת דב חנין לסעיף 2 לא נתקבלה.

יצחק וקנין: 17, רבותי, נגד, שניים בעד.

יצחק וקנין: ההסתייגות לחלופין לא נתקבלה.

יצחק וקנין: אנחנו נצביע על סעיף 2, כהצעת הוועדה.

יצחק וקנין: רבותי, מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: סעיף 2, כהצעת הוועדה.

יצחק וקנין: הצבעה מס' 6 בעד סעיף 2, כהצעת הוועדה – 20 נגד – 2 נמנעים – אין סעיף 2, כהצעת הוועדה, נתקבל.

יצחק וקנין: 20 בעד, שני מתנגדים.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, סעיף 2 נתקבל, כהצעת הוועדה.

יצחק וקנין: אנחנו נצביע על החוק בקריאה שלישית, רבותי.

אמנון כהן: – – –

יצחק וקנין: קריאה שלישית, רבותי, מי בעד?

יצחק וקנין: לא, קריאה שלישית, זה ודאי כבר לא נשאר כהצעת הוועדה.

יצחק וקנין: מי בעד? רבותי, מי נגד?

יצחק וקנין: קריאה שלישית, רבותי.

יצחק וקנין: הצבעה מס' 7 בעד החוק – 21 נגד – 1 נמנעים – אין חוק אוויר נקי (תיקון מס' 2 והוראת שעה), התשע"ב–2012, נתקבל.

יצחק וקנין: 21 בעד, אחד מתנגד.

יצחק וקנין: אם כן, החוק נתקבל בקריאה שלישית.

יצחק וקנין: חוק אוויר נקי (תיקון מס' 2 והוראת שעה), התשע"ב–2012, נתקבל בקריאה שלישית וייכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

יצחק וקנין: אוויר נקי יהיה לנו בטוח.

יצחק וקנין: [הצעת חוק מ/439; "דברי הכנסת", מושב שני, חוב' ד', עמ' 5001; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: אנחנו ממשיכים בסדר-היום: הצעת חוק שירותי הדת היהודיים (תיקון מס' 18), התשע"ב–2012, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

יצחק וקנין: יציג את החוק חבר הכנסת אמנון כהן, יושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה.

אמנון כהן: אדוני היושב-ראש, אני רוצה קודם להגיד תודה ויישר כוח למנהלת הוועדה, לייעוץ המשפטי של הוועדה – תומר, מיכל וכל הצוות, שעושים עבודה מצוינת וגם מאירים את עינינו ובאמת יש להם חותם בכל חוק; וגם לחבר הכנסת דב חנין, שהוא מאוד עוזר ומסייע בנושאים החברתיים הסביבתיים, ואני לא פעם מקבל את דעתו, כי הוא באמת ברמה המקצועית מועיל מאוד לדיונים הפוריים של הוועדה.

אמנון כהן: יישר כוח.

אמנון כהן: תמיד תהיה אתי ככה.

אמנון כהן: תודה רבה.

אמנון כהן: החוק הבא, אדוני היושב-ראש, כבוד השר פה, כן?

אמנון כהן: השר פה, אה, מדבר, כן.

אמנון כהן: כבוד חברי חברי הכנסת, אני מתכבד להביא בפניכם – –

יצחק וקנין: השר פה.

אמנון כהן: – – את הצעת חוק שירותי הדת היהודיים (תיקון מס' 18), התשע"ב–2012, לקריאה השנייה ולקריאה השלישית.

אמנון כהן: הצעת החוק נכללה לראשונה בהצעת חוק ההסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב והמדיניות הכלכלית לשנת הכספים 2009), התשס"ט–2008.

אמנון כהן: עקב מורכבות ההסדרים שהוצעו, החליטה הכנסת לפצל את הצעת החוק מהצעת חוק ההסדרים ולדון בה בנפרד.

אמנון כהן: עובדה, אדוני היושב-ראש, כאשר יש חקיקה טובה או ראויה אפשר להפריד אותה, לא צריך להביא אותה בחוק ההסדרים.

אמנון כהן: ההצעה הובאה על-ידי הממשלה בשנית כהצעת חוק שירותי קבורה (תיקוני חקיקה), התשס"ט–2009.

אמנון כהן: חוק שירותי הדת היהודיים [נוסח משולב], התשל"א–1971, מסדיר את ההוראות החלות על רכישת קבר בחיים וקובע את התעריפים לרכישת חלקת קבר בחיים בבתי-העלמין השונים.

אמנון כהן: תעריפים אלה מתייחסים לשיטת קבורה בשטח פתוח, כאשר פתח הקבר מלמעלה, כלומר קבורת שדה, שהיא שיטת הקבורה הנפוצה כיום.

אמנון כהן: נוכח המחסור בקרקעות לקבורה, נוצר צורך ממשי בהגדלת מידת הניצול של הקרקעות לקבורה.

אמנון כהן: לכן, בשנים האחרונות התקבלו החלטות ממשלה שונות שמטרתן לפתח סוגי קבורה שונים ולקדם שיטות קבורה המביאות לניצול יעיל יותר של הקרקע.

אמנון כהן: כחלק מההתמודדות עם המחסור האמור בקרקעות זמינות לקבורה בכלל ובמרכז הארץ בפרט הוחל בפיתוח בית-העלמין ברקת, אשר צפוי לספק כ-330,000 קברים בשלל שיטות קבורה.

אמנון כהן: לפיכך, בהצעת חוק זו מוצע לקבוע תעריפים מרביים לרכישת חלקת קבר בחיים בבית-העלמין ברקת, בהתאם לסוג חלקת הקבר.

אמנון כהן: מבנה התעריפים המוצע קובע תעריף נמוך יותר ככל שהחלקה נועדה לקבורה בשיטה המביאה לניצול טוב יותר של הקרקע.

אמנון כהן: חשוב לציין כי באופן תקדימי ומתוך כוונה להביא לשיפור השירות לאזרח, בית-העלמין ברקת ינוהל על-ידי גורמים עסקיים בעלי מטרות רווח, ובהתאם לכך גם נקבעו תעריפי הקבורה כאמור.

אמנון כהן: במהלך הכנת הצעת החוק לקריאה שנייה וקריאה שלישית החליטה ועדת הפנים והגנת הסביבה לבצע שינויים משמעותיים בהצעת החוק.

אמנון כהן: ראשית, הוחלט שלא לקבל את הצעת הממשלה לתקן את חוק הביטוח הלאומי [נוסח משולב], התשנ"ה–1995, באופן שיאפשר לגבות תשלום נוסף, מעבר לדמי הקבורה שמשלם המוסד לביטוח לאומי עבור קבורה של נפטר בבית-העלמין ברקת.

אמנון כהן: יתירה מכך, הוועדה החליטה החלטה חשובה ביותר ותקדימית, שלפיה יוגבלו הסכומים אשר ניתן יהיה לגבות עבור קבורת נפטר גם בחלקות שיוגדרו כחלקות חריגות בבית-העלמין.

אמנון כהן: בנוסף החליטה הוועדה כי בניגוד להצעה המקורית, בני-זוג המבקשים להיקבר סמוך ליקיריהם יזכו להנחה משמעותית מן התעריפים הקבועים.

אמנון כהן: כך, מי שיבקש לרכוש חלקת קבר בחיים סמוך לבן-זוגו הקבור בבית-העלמין בברקת, ישלם סכום שלא יעלה על 80% מן התעריף הקבוע לעניין אותו סוג חלקת קבר.

אמנון כהן: מעבר לכך, בני-זוג אשר יבקשו לרכוש בחייהם חלקת קבר המיועדת לקבורה זוגית יזכו להנחה נוספת וישלמו סכום שלא יעלה על 64% מן התעריף הקבוע, זאת אומרת, פעמיים הנחה של 20% – פעם ראשונה 20% מלמעלה ואחרי זה מ-80% עוד 20%, שבסך הכול נותנים הנחה של 36%.

אמנון כהן: יש לציין כי הנחה זו לא תחול על קבורת שדה, כמו שאמרתי, כי אנחנו רוצים לחסוך על הקרקע, מתוך הכוונה לעודד שיטות קבורה המביאות לניצול יעיל של הקרקע, כאמור לעיל.

אמנון כהן: הצעת חוק זו, אדוני היושב-ראש, מוגשת ללא הסתייגויות, ולכן אבקש כי הכנסת תתמוך בהצעת החוק בקריאה השנייה ובקריאה השלישית בנוסח המוצע על-ידי הוועדה.

יצחק וקנין: תודה ליושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, כפי שנאמר, להצעת חוק זו אין הסתייגויות ואין בקשה לרשות דיבור.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצבעה – הצעת חוק שירותי הדת היהודיים (תיקון מס' 18), התשע"ב–2012, בקריאה שנייה.

יצחק וקנין: רבותי, מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 8 בעד סעיפים 1–9 – 14 נגד – 2 נמנעים – אין סעיפים 1–9 נתקבלו.

יצחק וקנין: 14 בעד, שני מתנגדים.

יצחק וקנין: הצעת החוק נתקבלה בקריאה שנייה.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים לקריאה השלישית, רבותי – הצעת חוק שירותי הדת היהודיים (תיקון מס' 18), התשע"ב–2012.

יצחק וקנין: קריאה שלישית.

יצחק וקנין: רבותי, מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 9 בעד החוק – 14 נגד – 2 נמנעים – אין חוק שירותי הדת היהודיים (תיקון מס' 18), התשע"ב–2012, נתקבל.

יצחק וקנין: 14 בעד, שני מתנגדים.

יצחק וקנין: הצעת החוק התקבלה בקריאה שלישית ותיכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

יצחק וקנין: [מס' כ/435; "דברי הכנסת", חוב' י"ג, עמ' 25994; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: אנחנו ממשיכים בסדר-היום: הצעת חוק הספורט (תיקון מס' 8), התשע"ב–2012, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

יצחק וקנין: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת ציון פיניאן.

ציון פיניאן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הנני מתכבד להביא בפני הכנסת לקריאה שנייה ולקריאה שלישית את הצעת חוק הספורט (תיקון מס' 8), התשע"ב–2012.

ציון פיניאן: התיקון המוצע מכיל הוראות בכמה נושאים.

ציון פיניאן: ראשית, סעיף 7(א) לחוק הספורט מחייב כל אגודת ספורט, ארגון ספורט, התאגדות ואיגוד לבטח את הספורטאים הנוטלים חלק בתחרויות ספורט המאורגנות על-ידם או מטעמם.

ציון פיניאן: מוצע לתקן את חוק הספורט ולהבהיר שדי בכך שספורטאים יבוטחו על-ידי גוף אחד בלבד לצורך השתתפותם בתחרות ספורט מסוימת על מנת לעמוד בדרישות החוק.

ציון פיניאן: שנית, מוצע לתקן את סעיף 11א לחוק הספורט, שבו קבועים ההסדרים העוסקים בזכותם של ספורטאים לעבור מאגודת ספורט אחת לאחרת על מנת לממש את כישוריהם בצורה מיטבית, בהתחשב בהשקעה של אגודות הספורט, בפיתוחם ובקידומם, ולתקנו כמפורט להלן: ספורטאים בני 15–17 שנים יוכלו להודיע שברצונם לעבור לאגודת ספורט אחרת לא רק בפגרה שבין עונות הספורט אלא גם במחצית הראשונה של העונה ולעבור בתום אותה עונה.

ציון פיניאן: כמו כן, בנסיבות חריגות, שייקבעו בתקנון של התאחדות הספורט או איגוד הספורט הנוגעים לעניין, יוכל ספורטאי כאמור להודיע על רצונו לעבור במחצית השנייה של עונת הספורט ולעבור לאגודה האחרת בסיומה של אותה עונה.

ציון פיניאן: בנוסף, מוצע לחייב אגודות ספורט למסור לספורטאים קטינים שטרם מלאו להם 17 שנים בעת הצטרפותם לאגודה מידע בדבר זכויותיהם לפי כל דין ובהתאם לתקנון, ובין היתר בעניין אפשרויות המעבר מאגודת ספורט אחת לאחרת, לפי הוראות שיקבע שר או שרת התרבות והספורט.

ציון פיניאן: לעניין ספורטאים שגילם למעלה מ-17 שנים, החוק הקיים קובע מדרג גילאים שלגביהם נקבעו הוראות שונות לעניין ההגבלות על המעבר מאגודת ספורט אחת לאחרת.

ציון פיניאן: מוצע לבטל הוראות אלה ולקבוע הוראה אחידה לגבי כלל הספורטאים שמלאו להם 17 שנים.

ציון פיניאן: לפי ההוראה המוצעת, ספורטאים אלה יוכלו לבקש בפגרה לעבור מאגודת ספורט אחת לאחרת, ולצורך המעבר תיקבע בתקנון אגודת הספורט תקופת הסגר, שהיא תקופת איסור השתתפות בתחרויות באותו ענף ספורט בארץ או בחוץ-לארץ, ובלבד שלא תעלה על עונת ספורט אחת.

ציון פיניאן: עוד מוצע כי התנאים למעבר בין אגודות הספורט, לרבות תשלום או גמול לאגודה שממנה מבקש הספורטאי לעבור, ייקבעו בתקנון על בסיס גיל הספורטאים, תקופת פעילותם באגודה שממנה הם מבקשים לעבור והמשאבים שהושקעו באימונם ובקידומם.

ציון פיניאן: להצעת החוק לא הוגשו הסתייגויות, ואני מבקש מחברי הכנסת לאשר אותה בקריאה השנייה ובקריאה השלישית בנוסח שהביאה הוועדה.

ציון פיניאן: כמו כן, בשם יושב-ראש ועדת החינוך אלכס מילר אני רוצה להודות ליועצת המשפטית של הוועדה עורכת-דין מירב ישראלי, למנהלת ועדת החינוך יהודית גידלי ולצוות שלה ולעוזרים של יושב-ראש הוועדה, טליה אברבוך, אודי טנא ומרינה קריסקין.

ציון פיניאן: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת ציון פיניאן.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, כפי שנאמר, להצעת חוק זו אין הסתייגויות וגם אין בקשות לרשות דיבור.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק הספורט (תיקון מס' 8), התשע"ב–2012, בקריאה שנייה.

יצחק וקנין: רבותי, מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 10 בעד סעיפים 1–2 – 12 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–2 נתקבלו.

יצחק וקנין: 12 בעד, אין מתנגדים.

יצחק וקנין: הצעת החוק נתקבלה בקריאה שנייה.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים לקריאה שלישית.

יצחק וקנין: רבותי, מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 11 בעד החוק – 13 נגד – אין נמנעים – אין חוק הספורט (תיקון מס' 8), התשע"ב–2012, נתקבל.

יצחק וקנין: 13 בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, הצעת חוק הספורט (תיקון מס' 8), התשע"ב–2012, נתקבלה בקריאה שלישית ותיכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

יצחק וקנין: אני רוצה להזמין את חברת הכנסת רונית תירוש, שהיא היוזמת של הצעת החוק.

רונית תירוש: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אני רוצה מאוד להודות ליושב-ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט, חבר הכנסת אלכס מילר, שקידם את החוק ועמד בפני לחצים לא קלים, וכמובן ליועצת המשפטית של הוועדה מירב ישראלי, למנהלת הוועדה, יהודית, ולמזכירת הוועדה רבקה.

רונית תירוש: ברשותך, אדוני היושב-ראש, אני רק רוצה לומר לך שבשעות האחרונות לפני הבאת החוק לקריאה שנייה ושלישית הגיעו לחצים מהתאחדות הכדורגל שהחוק בעצם פוגע, משום שאנחנו קיצרנו את התקופה שבה ניתן, במירכאות או שלא במירכאות, לייבש שחקן על הספסל כי הוא רוצה לעבור מקבוצה לקבוצה, מה שנקרא הסגר.

רונית תירוש: אני ראיתי את טובת הילדים לנגד עיני, אבל אני כן יכולה להבין את הקושי שיצרנו לקבוצות הכדורגל, שבעצם משקיעות בשחקנים והשחקן יכול לומר בהתראה של מחצית העונה שהוא עובר לקבוצה אחרת וההשקעה של אותה קבוצה הולכת לאיבוד.

רונית תירוש: מי שיש לו כסף, בעל קבוצה עם כסף, יכול לרכוש את השחקנים בלי להשקיע בהם באימונים.

רונית תירוש: אני באמת התרשמתי שיש גם שם קושי.

רונית תירוש: אני רק התרעמתי, ובעיקר יושב-ראש הוועדה התרעם על כך, שחצי שנה עברה בין הקריאה הראשונה לקריאה הזאת, השנייה והשלישית, ואף אחד לא קם ואמר שיש בעיה, אף אחד מההתאחדות.

רונית תירוש: ולכן, ההצעה שלנו היתה שקודם כול אנחנו נעביר את החוק, כי אנחנו עדיין רואים עין בעין את טובת הילד.

רונית תירוש: יחד עם זאת, אם יש פה איזשהו קושי וניתן לצמצם את הקושי שיצרנו אצל הקבוצות עצמן, אפשר לעשות את זה במסגרת ועדה שאני מבינה ששרת הספורט לימור לבנת מקימה בימים אלו על כל נושא ההסגרים ומעברים בין קבוצות.

רונית תירוש: אם יש מקום לעשות עוד איזשהו תיקון לחוק, יתכבדו ויבואו ויהיו שותפים.

רונית תירוש: אבל אני באמת מרגישה שבאנו בידיים נקיות.

רונית תירוש: היה מספיק זמן לבוא ולהעמיד את הקשיים.

רונית תירוש: לא באו, אנחנו העברנו את החוק הזה לפי ראות עינינו, ואני מקווה שעשינו בכך טוב לילדי ישראל.

רונית תירוש: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת רונית תירוש.

יצחק וקנין: אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

יצחק וקנין: [מס' כ/448; "דברי הכנסת", חוב' כ"א, עמ' 27716; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: הצעת חוק להסדרת הפיקוח על כלבים (תיקון מס' 3), התשע"ב–2012 – יציג את הצעת החוק יושב ראש ועדת הכלכלה, חבר הכנסת כרמל שאמה-הכהן.

כרמל שאמה-הכהן: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברות וחברי הכנסת, אני מתכבד להציג בפניכם לקריאה שנייה ושלישית את הצעת חוק להסדרת הפיקוח על כלבים (תיקון מס' 3), התשע"ב–2012, של חברי הכנסת איתן כבל, שלא נמצא אומנם במליאה, כנראה עוד חוגג את הישגו הגדול והמרשים בבחירות האחרונות להסתדרות.

דב חנין: – – –

כרמל שאמה-הכהן: לא, לא, לא, אמרתי כל מלה ברצינות.

כרמל שאמה-הכהן: לקבל מעל שליש, בנתונים ובאילוצים שהוא פעל, במערכת בחירות עם המאפיינים של ההסתדרות, זה הישג אדיר.

כרמל שאמה-הכהן: אם מישהו הבין את זה כציניות או צחוק – – –

יצחק וקנין: אני חושב שאתה צודק לחלוטין.

כרמל שאמה-הכהן: אנחנו גם החלפנו שיחה בינינו – – –

אברהם מיכאלי: – – –

כרמל שאמה-הכהן: אומנם לא היינו מעורבים בבחירות האלה, אבל מי שהסתכל מהצד, זה הישג מרשים ביותר.

כרמל שאמה-הכהן: אני מתכבד כאמור להציג בפניכם את הצעת חוק להסדרת הפיקוח על כלבים (תיקון מס' 3), שיוזמיה הם, כמובן, חבר הכנסת איתן כבל, חברת הכנסת פניה קירשנבאום, חבר הכנסת דב חנין, חברת הכנסת רונית תירוש וחבר הכנסת ניצן הורוביץ.

כרמל שאמה-הכהן: רק דב חנין נמצא, מייצג את היוזמים.

כרמל שאמה-הכהן: עליך תמיד אפשר לבנות.

כרמל שאמה-הכהן: הצעה זו נועדה לסייע בהתמודדות עם תופעת התרבותם של כלבים משוטטים וחסרי-בית, שממדיה הולכים וגדלים בשנים האחרונות.

כרמל שאמה-הכהן: חלק גדול מכלבים אלו, שאינם מחוסנים ומפוקחים, עלולים לסבול מהזנחה ומהתעללות, ומטילים עלות כספית גבוהה על הכלביות הפרטיות והציבוריות, שנאלצות, בסופו של דבר, להמית חלק גדול מהם.

כרמל שאמה-הכהן: כדי לעודד בעלי כלבים לעקר את כלביהם ולסייע בצמצום תופעה זו, הוצע לקבוע כי אגרת הרישוי השנתית עבור כלב שאינו מסורס או מעוקר תהיה גבוהה ב-300 שקלים חדשים מהאגרה עבור כלב שסורס ועוקר.

כרמל שאמה-הכהן: עוד מוצע לקבוע כי מנהל השירותים הווטרינריים במשרד החקלאות ופיקוח הכפר או מי שהוא הסמיך לכך, יהיה רשאי, בנוהל שייקבע, לפטור מתוספת התשלום בעלי כלבים שגילם או מצבם הבריאותי אינו מאפשר את ביצוע הסירוס או העיקור.

כרמל שאמה-הכהן: כמו כן, המנהל יהיה רשאי, לפי בקשה של מחזיק כלב ומנימוקים שיירשמו, לפטור מתשלום הסכום הנוסף בעלים של כלב שבשל מצבו הבריאותי עשוי העיקור או הסירוס לסכן את חייו וכן של כלב הרשום ככלב טהור גזע, כמפורט בהצעת החוק.

כרמל שאמה-הכהן: להצעה זו, אדוני היושב-ראש, לא הוגשו הסתייגויות.

כרמל שאמה-הכהן: אני מודה לך, וכן לחברי הכנסת היוזמים.

גאלב מג'אדלה: תודה לאדוני היושב-ראש.

כרמל שאמה-הכהן: ונאשר אותה בקריאה השנייה והשלישית פה אחד.

כרמל שאמה-הכהן: תודה.

גאלב מג'אדלה: תודה.

גאלב מג'אדלה: אנחנו נצביע על החוק בקריאה שנייה.

גאלב מג'אדלה: בבקשה, הצבעה.

גאלב מג'אדלה: הצבעה מס' 12 בעד סעיפים 1–2 – 9 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–2 נתקבלו.

גאלב מג'אדלה: בעד – 9, נגד ונמנעים – אין.

גאלב מג'אדלה: הצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

יצחק וקנין: אדוני היושב-ראש, אני עדיין רשום כסגן יושב-ראש, ולא יכולתי להצביע.

גאלב מג'אדלה: בבקשה להוסיף את הקול של חבר הכנסת יצחק וקנין.

גאלב מג'אדלה: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית.

גאלב מג'אדלה: הצבעה מס' 13 בעד החוק – 9 נגד – אין נמנעים – אין חוק להסדרת הפיקוח על כלבים (תיקון מס' 3), התשע"ב–2012, נתקבל.

גאלב מג'אדלה: בעד – 9, נגד ונמנעים – אין.

גאלב מג'אדלה: הצעת החוק עברה בקריאה שלישית.

כרמל שאמה-הכהן: אדוני היושב-ראש, רק מילות תודה והערכה, כמובן ליוזמים, שהצגתי כל אחד מהם בשמו בעת הצגת החוק, ולצוות של ועדת הכלכלה: למנהלת הוועדה גברת לאה ורון, היועצת המשפטית לוועדה והמשנה ליועץ המשפטי לכנסת עורכת-הדין אתי בנדלר ולעורך-דין אלקנה, שנמצא כאן אתנו.

כרמל שאמה-הכהן: תודה רבה על כל המאמצים, הנוכחות, ההערות והרעיונות, שבזכותם הגיעה ההצעה הזו לשלב הזה ונרשמה בספר החוקים של מדינת ישראל.

גאלב מג'אדלה: תודה לכבוד יושב-ראש ועדת הכלכלה.

גאלב מג'אדלה: הודעה לסגן מזכירת הכנסת, בבקשה.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, אני מתכבד להודיע, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 106), התשע"ב–2012, שהחזירה ועדת הכלכלה.

נאזם בדר: מסקנות ועדת העבודה, הרווחה והבריאות בעקבות דיון מהיר בנושא:

נאזם בדר: ירידה חדה במספר מיטות האשפוז במחלקות היילודים והמיטות לבריאות הנפש, הצעתה של חברת הכנסת רחל אדטו.

נאזם בדר: תודה.

גאלב מג'אדלה: תודה לסגן מזכירת הכנסת.

גאלב מג'אדלה: אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

גאלב מג'אדלה: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/467).

גאלב מג'אדלה: ]

גאלב מג'אדלה: הצעת חוק תגמולים לחיילים ולבני משפחותיהם (חבלה שלא בעת מילוי תפקיד) (תיקון מס' 2) (הארכת התקופה שבמהלכה אירעה חבלה), התשע"ב–2012, של חבר הכנסת משה מוץ מטלון, קריאה ראשונה; בבקשה, אדוני.

 משה (מוץ) מטלון: ברשותך, אני אסביר מהמקום.

 משה (מוץ) מטלון: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, החוק החדש מחיל את הוראת חוק הנכים (תגמולים ושיקום) [נוסח משולב], התשי"ט–1959, על חייל בשירות סדיר שנחבל כתוצאה מחבלה שאירעה בתקופת שירותו, אף שלא עקב שירותו, ובלבד שהחבלה אירעה בעת היעדרות ברשות, כמובן, ב-14 היום הראשונים שבהם החייל שהה בחופשה – מוצע להאריך את התקופה האמורה ל-21 יום.

 משה (מוץ) מטלון: ברצוני להבהיר, אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, שהצעת החוק שהגשתי דיברה על 30 יום.

 משה (מוץ) מטלון: האוצר התנגד, אבל במהלך הימים האחרונים הגעתי להבנה עם משרד האוצר וקיבלנו בכתב את הסכמת האוצר ל-30 יום, מוודים גודון, רכז ביטחון פנים ותעשיות ביטחוניות באוצר.

 משה (מוץ) מטלון: כך הוא כותב: היום ישבנו עם המציע, חבר הכנסת משה מטלון, הגענו לפשרה של 30 יום, לעומת "ללא הגבלה", כלשונה של הצעת החוק, או 21 יום, הפשרה הקודמת שלנו.

 משה (מוץ) מטלון: מגבלה של עד 30 יום מקובלת עלינו.

 משה (מוץ) מטלון: אדוני היושב-ראש, אנחנו בהכנה לקריאה שנייה ושלישית נחיל את התיקון ואת ההסכמה עם האוצר ונביא את ההצעה לשנייה ושלישית כאשר החופשה המאושרת שהפציעה, או חלילה המוות שייגרם בגינה – או תקופת החופשה תהיה 30 יום.

 משה (מוץ) מטלון: אני מבקש מחברי חברי הכנסת לתמוך בהצעת החוק, שמתקנת עוולה ארוכת שנים זאת.

 משה (מוץ) מטלון: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: תודה, חבר הכנסת מטלון.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת מיכאל בן-ארי.

גאלב מג'אדלה: נרשמו לזכות דיבור, בבקשה.

גאלב מג'אדלה: לרשותך, חבר הכנסת בן-ארי, שלוש דקות.

גאלב מג'אדלה: בבקשה.

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חבר הכנסת משה מוץ מטלון, תודה לך על החוק החשוב הזה, החוק שבעצם לא מפלה.

מיכאל בן-ארי: ואני, בתור חוויה אישית של פציעה במהלך מילואים, יכול לומר – אגב, תוך כדי פעילות מבצעית – יכול לומר שיש הרבה מה לשפר במערך של הטיפול בפצועי צה"ל, ביחס האישי.

מיכאל בן-ארי: לא אספר את הסיפור האישי שאני עברתי, אבל מדובר בהרבה דברים מעוותים ביותר, דברים מעוותים ביותר, שאני לא רוצה עכשיו להזכיר; כבר עברו מאז הפציעה שלי משהו כמו שמונה וחצי שנים.

מיכאל בן-ארי: הטיפול בכלל חייב להיות אחר, אחר לחלוטין, בחיילי המילואים הפצועים.

מיכאל בן-ארי: שוב, אם לא הייתי עובר את זה בתור חוויה אישית אז לא הייתי אולי כל כך מודע עד כמה אפשר להיות ציני – עד כמה אפשר להיות ציני כלפי חיילי מילואים שנפצעו.

מיכאל בן-ארי: פשוט, אני עכשיו חושב על הדברים – אני צוחק.

מיכאל בן-ארי: אני צוחק – מה?

אורלי לוי אבקסיס: ספר מה היה.

מיכאל בן-ארי: אתם יודעים, אני אספר: נפצעתי בשירות מילואים, ריסקתי את הכתף, לא חשוב.

מיכאל בן-ארי: זרקו אותי בבית-חולים, שכחו אותי, שכחו אותי.

מיכאל בן-ארי: אשתי היתה ממש אחרי לידה, לא היתה יכולה לבוא לטפל בי, לא לעזור.

מיכאל בן-ארי: הייתי צריך לגייס כל מיני משפחה אחרים.

מיכאל בן-ארי: בסופו של דבר שלחו אותי הביתה.

מיכאל בן-ארי: הייתי צריך לבוא לבדיקות ולטיפולים בר"מ 2 – לנהוג לא יכולתי.

מיכאל בן-ארי: עם כתף מרוסקת לא יכולתי לנהוג.

מיכאל בן-ארי: אמרו: מה, תמצא את הדרך לבוא.

מיכאל בן-ארי: מדובר בצריפין.

מיכאל בן-ארי: אין אוטובוס מקרני-שומרון לצריפין, מה אני אעשה?

מיכאל בן-ארי: אמרו: טוב, נסדר לך מונית.

מיכאל בן-ארי: סידרו לי מונית.

מיכאל בן-ארי: הגעתי בבוקר, חיכיתי שם בתור.

מיכאל בן-ארי: אני לא יכול לספור כמה חיילים עמדו שם, עם רופא אחד, ואף אחד לא קיבל אותך.

מיכאל בן-ארי: ואני חייב לומר, אחרי פציעה בכתף – כאבי תופת, כאבי תופת, זה דבר שאי-אפשר לחבוש, כל הכתף רוסקה לי.

מיכאל בן-ארי: לא היה מה לעשות.

מיכאל בן-ארי: אתה חסר אונים.

מיכאל בן-ארי: חיכיתי וחיכיתי.

מיכאל בן-ארי: הגיע הערב.

מיכאל בן-ארי: חיפשתי את המונית שתחזיר אותי הביתה.

מיכאל בן-ארי: עד היום אני מחפש אותה, את המונית.

מיכאל בן-ארי: עד היום אני מחפש את המונית.

מיכאל בן-ארי: הייתי צריך לגייס את אח שלי שיבוא משום מקום, שיבוא וייקח אותי מצריפין הביתה.

מיכאל בן-ארי: מה הייתי עושה בשעה כזאת?

דוד רותם: כבוד היושב-ראש, צריך להפעיל שעון.

מיכאל בן-ארי: לא, אז סליחה.

מיכאל בן-ארי: אה, בסדר, הוא נתן לי עוד חמש דקות.

מיכאל בן-ארי: אין כמוהו.

מיכאל בן-ארי: תראה, זה יושב-ראש ליברלי, יושב-ראש ליברלי – – –

דוד רותם: – – –

מיכאל בן-ארי: לכן אני אומר, יש הרבה – – –

גאלב מג'אדלה: אל תקלקלו.

גאלב מג'אדלה: תנו לו לדבר.

מיכאל בן-ארי: יש הרבה מה לשפר.

מיכאל בן-ארי: אבל כיוון שאני רוצה לעסוק בענייני דיומא, וזה הנושא של המסתננים, אסור שהוא ירד מסדר-היום, ובעניין של הקשר של חיילי מילואים: לפני כמה זמן התפרסם ברשת, גם ברשת החברתית, גם באינטרנטית, מ"פ מילואים שהוציא אלבום תמונות, והוא קרא לזה: "הארץ נכבשת בהליכה".

מיכאל בן-ארי: הוא מראה את כל תהליך הקליטה המטורף של הממשלה הזאת, חסרת האונים הזאת, האומללה הזאת, של 30 שרים, שלא עושה כלום לפתרון הבעיה.

מיכאל בן-ארי: שואלים אותי: מה הפתרון שלך, בן-ארי?

מיכאל בן-ארי: קודם כול, יש לי פתרון.

מיכאל בן-ארי: אבל, רבותי, בשביל מה אתם שרים?

מיכאל בן-ארי: בשביל מה יש פה ראש ממשלה?

מיכאל בן-ארי: לבנות בהון עתק גדר שלא תועיל לשום דבר?

מיכאל בן-ארי: הגדר הזאת לא תועיל לשום דבר כל עוד יהיה פה פיתוי להגיע לכאן, כל עוד תהיה פה עבודה, כל עוד יקבלו פה בריאות חינם, חינוך חינם, טיפת-חלב חינם.

מיכאל בן-ארי: אמר לי מנהל בית-חולים, אמר לי מנהל בית-חולים – הוא אומר:

מיכאל בן-ארי: אם יבוא מישהו משדרות ולא ישלם יבעטו בו, אבל הם מקבלים הכול חינם כי הם פליטים.

מיכאל בן-ארי: הם לא פליטים.

מיכאל בן-ארי: אבל הבעיה היא שאין פה ממשלה, ולכן זה בהקשר של חיילי המילואים: עומד מ"פ וכותב – יש את זה, זה רץ.

מיכאל בן-ארי: מי שרוצה, אני אעלה את זה שוב פעם אצלי בדף.

מיכאל בן-ארי: אני אעלה את זה אולי הערב בדף, את הדבר הזה, כדי שאפשר יהיה להיכנס ולראות.

מיכאל בן-ארי: מי שרוצה ייכנס ויראה את הסיפור הזה: "הארץ נכבשת בהליכה".

מיכאל בן-ארי: וכדאי לנו לשמור על הארץ היחידה שיש לנו.

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: אנחנו ניגש להצבעה בקריאה ראשונה.

גאלב מג'אדלה: בבקשה.

מיכאל בן-ארי: רגע, תן לי להצביע בעד – – –

גאלב מג'אדלה: אנחנו נוסיף אותך.

גאלב מג'אדלה: נוסיף אותך.

גאלב מג'אדלה: אני ציפיתי שאתה תהיה יותר מהיר מזה.

גאלב מג'אדלה: הצבעה מס' 14 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 13 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק תגמולים לחיילים ולבני משפחותיהם (חבלה שלא בעת מילוי תפקיד) (תיקון מס' 2) (הארכת התקופה שבמהלכה אירעה חבלה), התשע"ב–2012, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

גאלב מג'אדלה: בעד – 13, נגד, נמנעים – אין.

גאלב מג'אדלה: הצעת החוק התקבלה בקריאה ראשונה ותעבור להכנה בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: חברת הכנסת רונית תירוש רוצה מהצד לומר למליאת הכנסת כמה משפטים.

גאלב מג'אדלה: בבקשה.

רונית תירוש: אני מודה לך, אדוני היושב-ראש.

רונית תירוש: אדוני השר, חברי חברי הכנסת, כשדיברתי קודם על חוק הספורט שכחתי לעשות מעשה שהוא מאוד חשוב, וזה להודות מאוד לעוזרת הפרלמנטרית שלי, שרה אבידן, שעברה הרבה מאוד גלגולים וויכוחים עם כל האיגודים, עם כל ההתאגדויות, כל ההתאחדויות של הספורט – והם רבים ותובעניים – ולקח לנו כמעט שנתיים להביא את ההצעה הזאת לכדי חקיקה מוחלטת בספר החוקים.

רונית תירוש: מלא תודות, באמת, בעיקר לה.

רונית תירוש: תודה רבה לשרה, ותודה שאפשרת לי, אדוני היושב-ראש, לתקן את מה שהיה דרוש תיקון.

רונית תירוש: תודה.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: ממשיכים בסדר-היום.

גאלב מג'אדלה: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/468).

גאלב מג'אדלה: ]

גאלב מג'אדלה: אנחנו עוברים להצעת חוק המחשבים (תיקון) (פעולות אסורות בתוכנה – הרחבת האיסור), התשע"ב–2012, של חברת הכנסת רוחמה אברהם-בלילא, קריאה ראשונה.

גאלב מג'אדלה: בבקשה, שלוש דקות לכבודך.

רוחמה אברהם-בלילא: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, אדוני יושב-ראש ועדת החוקה, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק המקורית בנוסח הטרומי גובשה בעיקרה על מנת למנוע האזנות סתר למכשירי טלפון ניידים.

רוחמה אברהם-בלילא: בקריאה הטרומית הובהר כי הגדרת מחשב מקפלת בתוכה מכשירי טלפון ניידים.

רוחמה אברהם-בלילא: הצעת החוק המתוקנת המוצעת, שגובשה בוועדת החוקה בשיתוף עם נציגי משרד המשפטים, נועדה לסגור פרצה בחוק, להסדיר ולמנוע סיטואציה שבה רשויות אכיפת החוק תימצאנה בחוסר בהירות משפטית בכל הנוגע לתוכנות ריגול המותקנות במחשבים, ובכלל זה במכשירי טלפון ניידים.

רוחמה אברהם-בלילא: סעיף 6 לחוק המחשבים הקיים מכוון בעיקר למנוע הפצת וירוסי מחשב.

רוחמה אברהם-בלילא: הוא מכיל איסור עריכה, הפצה ו/או החדרת תוכנה כדי לגרום נזק או שיבוש למחשב.

רוחמה אברהם-בלילא: התיקון המוצע מבקש להרחיב את הסעיף ולאסור עריכת תוכנה לגרימת נזק או שיבוש למחשב, כגון חדירה למחשב גרידא, וכן יצירת תוכנה לשם ביצוע עבירות מסוימות אחרות.

רוחמה אברהם-בלילא: הצעת החוק גם מרחיבה את הגדרת העבירה הקיימת ומתייחסת, למען הסר ספק, גם לעריכה, החדרה או העברת תוכנות מחשב למכשירים לצורך ביצוע האזנות סתר או הכנת תוכנה המאפשרת ביצוע האזנת סתר.

רוחמה אברהם-בלילא: ההרחבה היא גם להפצה לציבור, זאת אומרת על-ידי הנגשתה באתרי האינטרנט.

רוחמה אברהם-בלילא: מדובר בקביעת עבירת מטרה: די בהחדרת התוכנה המאפשרת ביצוע האזנת סתר כדי להיכנס בגדרי האישור הפלילי, ואין צורך בביצוע האזנת סתר בפועל.

רוחמה אברהם-בלילא: ראוי לציין כי קבלת התיקון במתכונתו הנוכחית תאפשר בין היתר לישראל להצטרף לאמנת פשעי המחשב, אשר היא אמנה בין-לאומית לשיתוף מידע בתחום פשעי המחשב, והוא נדרש כתנאי להצטרפות זו, שחתימה עליה היא הכרחית ליצירת אכיפה אפקטיבית.

רוחמה אברהם-בלילא: אני מודה באופן אישי ליושב-ראש הוועדה, יושב-ראש ועדת החוקה, חבר הכנסת דודו רותם, על הדיונים המהירים, על העזרה ועל ראיית הצורך והנכונות בקידום הצעת החוק.

רוחמה אברהם-בלילא: חבר הכנסת רותם, תודה אישית.

רוחמה אברהם-בלילא: מעבר לזה, חברי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, אני קוראת לכם לתמוך בהצעת החוק ולהצביע בעדה בקריאה ראשונה.

רוחמה אברהם-בלילא: אני כולי תקווה שהצעת החוק החשובה הזאת תאפשר ותבחן למעשה פתרון לבעיה הנדונה.

רוחמה אברהם-בלילא: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

גאלב מג'אדלה: תודה לחברת הכנסת רוחמה.

גאלב מג'אדלה: נרשמו לזכות דיבור חברי הכנסת דב חנין ובן-ארי.

גאלב מג'אדלה: בבקשה, חבר הכנסת דב חנין.

גאלב מג'אדלה: איפה הוא?

גאלב מג'אדלה: איננו?

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת בן-ארי.

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כמובן, הנושא הזה של אכיפת חוק המחשבים ופעולות אסורות, הדברים האלה הם חשובים מאוד – כל המלחמה הזאת, היומיומית, שהכול נכנס אלינו ופוגע בנו, אם נרצה או לא נרצה, צריך המון-המון טיפול.

מיכאל בן-ארי: אבל יש עוד נושא מסוים שבשבוע שעבר מישהו ניסה להפוך בו את היוצרות.

מיכאל בן-ארי: בשבוע שעבר דיברו על אלימות.

מיכאל בן-ארי: רבותי, יש פה שנים של אלימות וכולם שותקים, אבל ביום רביעי שעבר יש כמה שהתעוררו.

מיכאל בן-ארי: חצי שעה אחרי ההפגנה בתל-אביב אני רואה, מראים לי כותרת, שהיועץ המשפטי לממשלה התעורר.

מיכאל בן-ארי: הוא קם מתרדמתו והוא אומר שאפשר לגרש את 2,800 הסודנים.

מיכאל בן-ארי: פתאום הוא התעורר.

מיכאל בן-ארי: מה קרה?

מיכאל בן-ארי: מה העיר אותו?

מיכאל בן-ארי: מי עוד התעורר?

מיכאל בן-ארי: נשיא המדינה, לגנות את האלימות.

מיכאל בן-ארי: וכמובן, יושב-ראש הכנסת – האלימות, האלימות.

מיכאל בן-ארי: רבותי, יש פה אלימות פסיבית.

מיכאל בן-ארי: אני לא מדבר על האלימות האקטיבית.

מיכאל בן-ארי: לא מדבר על האלימות האקטיבית, שהיא נוראה ואיומה.

מיכאל בן-ארי: אני מדבר על האלימות הפסיבית הזאת, שדיברתי עליה לפני רגע, של כובשים את הארץ בהליכה.

מיכאל בן-ארי: ובאים לפה ארגוני סיוע ומשתמשים בכל מיני סופרלטיבים: הם חלשים, הם אומללים.

מיכאל בן-ארי: רבותי, חלשים ואומללים שם.

מיכאל בן-ארי: אומר לי מישהו: מה תעשה אתם?

מיכאל בן-ארי: אני אומר לו: תגיד לי, היו נכנסים אליך עשרה אנשים הביתה, היית מגיע אתם להסדר?

מיכאל בן-ארי: היית מכין להם מרק?

מיכאל בן-ארי: היית אומר: רגע, רגע, הם פליטים, אני אבדוק את מעמדם?

מיכאל בן-ארי: רבותי, נכנסו אלינו הביתה, לא עשרה, לא 10,000.

מיכאל בן-ארי: גיא בכור מדבר על בין 80,000 ל-120,000 איש.

מיכאל בן-ארי: המספרים הרשמיים הם מעל 60,000.

מיכאל בן-ארי: זאת לא אלימות?

מיכאל בן-ארי: אז מה זאת אלימות?

מיכאל בן-ארי: אם זאת לא אלימות, אז מה זאת אלימות?

מיכאל בן-ארי: חבית חומר הנפץ שהניחה ממשלת ישראל לפתחם של אזרחי ישראל, זאת אלימות.

מיכאל בן-ארי: ראש הממשלה מתלונן?

מיכאל בן-ארי: הוא צריך להפנות את האצבע כלפי עצמו, קודם כול.

מיכאל בן-ארי: איפה נרדמת, אדוני ראש הממשלה, שלוש שנים?

מיכאל בן-ארי: איפה היית?

מיכאל בן-ארי: איפה היה משרד המשפטים?

מיכאל בן-ארי: מה עשיתם כדי למגר את התופעה הזאת?

מיכאל בן-ארי: מה עשיתם כדי לנטרל את אלה מבית-המשפט העליון שמחריבים את המדינה שלנו?

מיכאל בן-ארי: מה פעלתם?

מיכאל בן-ארי: עכשיו, כשחבית חומר הנפץ הזאת מתפוצצת – ורבותי, היא רק בתחילתה.

מיכאל בן-ארי: סיפרתי היום: ערב פסח – זה היה ממש לפני ה-31 בדצמבר, ישבתי אצלי בלשכה, ברחוב ההגנה 60 בתל-אביב, בלב שכונת-התקווה.

מיכאל בן-ארי: לא הקמתי אותה בשבוע שעבר, כבר שנים אני שם.

מיכאל בן-ארי: נכנסו אלי אנשים, וישב אחד העוזרים שלי, מאיר תורג'מן ישב אתי שם בלשכה.

מיכאל בן-ארי: נכנסו אנשים מהשכונה, ואומרים: אם לא יגרשו אותם ב-31 בדצמבר, אנחנו שורפים את השכונה.

מיכאל בן-ארי: אני מנסה להרגיע אותם, במחאות.

מיכאל בן-ארי: אני אומר: אני אנאם על זה בכנסת, נעשה ועדה, יש לי שדולה.

מיכאל בן-ארי: אבל מי לא מרגיע אותם?

מיכאל בן-ארי: בג"ץ.

מיכאל בן-ארי: באו ארגוני הסיוע, אמרו: יש סכנה בסודן.

מיכאל בן-ארי: המצב שלהם לא בטוח.

מיכאל בן-ארי: אז באו תושבי דרום תל-אביב, ואמרו: גם פה המצב שלהם לא בטוח, אולי זה יעזור?

מיכאל בן-ארי: אולי אם המצב שלהם לא יהיה בטוח פה, אולי זה יעזור?

מיכאל בן-ארי: רבותי, במדינת ישראל הרבה יותר מסוכן מאשר באריתריאה.

גאלב מג'אדלה: נא לסיים.

מיכאל בן-ארי: פה, כל שלושה, ארבעה חודשים יש סבב של טילים על מדינת ישראל.

גאלב מג'אדלה: נא לסיים.

מיכאל בן-ארי: אירן מאיימת עלינו בפצצה גרעינית.

מיכאל בן-ארי: כדי להציל אותם מפני הסכנה שיש במדינת ישראל, אני מציע להקים רכבת אווירית עכשיו.

מיכאל בן-ארי: ואם לא, אוטובוסים ממוזגים או לא ממוזגים לגבול במצרים, ולהראות להם: אתם רואים שם, משם באתם – לשם תלכו.

מיכאל בן-ארי: כמו שהייתי עושה למי שנכנס אלי הביתה ומשתלט לי על הבית, ומתכוון להשתלט לנו על הבית.

מיכאל בן-ארי: אין לנו בית אחר.

מיכאל בן-ארי: אבל איפה הממשלה הריקה הזאת?

גאלב מג'אדלה: נא לסיים.

מיכאל בן-ארי: ממשלה פופוליסטית, שכלום לא עשתה.

מיכאל בן-ארי: כלום לא עשתה למען אזרחי ישראל.

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: אנחנו מצביעים על הצעת החוק, בבקשה.

מיכאל בן-ארי: אתה, יש לך משהו נגדי, אתה לא נותן לי להצביע.

גאלב מג'אדלה: תרוץ.

גאלב מג'אדלה: אתה צעיר, עדיין.

מיכאל בן-ארי: – – –

גאלב מג'אדלה: מה קרה?

מיכאל בן-ארי: אם היית יודע כמה רצתי היום בכדורגל.

אורלי לוי אבקסיס: – – – רגל.

דוד רותם: הוא נותן לך לדבר רבע שעה במקום שלוש דקות.

דוד רותם: הצבעה מס' 15 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 9 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק המחשבים (תיקון) (פעולות אסורות בתוכנה – הרחבת האיסור), התשע"ב–2012, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: בעד – 9, נגד, נמנעים – אין.

גאלב מג'אדלה: הצבעת או להוסיף אותך?

דוד רותם: תוסיף אותו.

גאלב מג'אדלה: הצעת החוק עוברת להמשך הכנה בוועדת החוקה, חוק ומשפט.

גאלב מג'אדלה: תם סדר-היום.

גאלב מג'אדלה: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, ט' בסיוון תשע"ב, 30 במאי 2012, בשעה 11:00.

גאלב מג'אדלה: ישיבה זו נעולה.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.