ישיבת מליאה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 350, 2012-05-22 00:00

ראובן ריבלין: באין ממשלה, מכובדי חברי הכנסת, יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון, אתה הבכיר פה, אתה רואה, היום יום שלישי, א' בסיוון התשע"ב, 22 במאי 2012 למניינם.

ראובן ריבלין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

ראובן ריבלין: הודעה למזכירת הכנסת, בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת החלטת ועדת האתיקה בעניין קובלנה של חבר הכנסת אחמד טיבי נגד השר אביגדור ליברמן.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אנחנו נעבור לנאומים בני דקה, שבמצב הזה יהיו בני שתי דקות.

ראובן ריבלין: אני אבקש מכם להצביע כדי שיהיה לי נייר רק.

ראובן ריבלין: ראשון הדוברים – מסעוד גנאים.

ראובן ריבלין: מי שהיה אחרון פעם קודמת, הוא נהיה ראשון.

ראובן ריבלין: ואייכלר יחכה מעט, כי הוא בפעם הקודמת היה ראשון.

מסעוד גנאים: נכון.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כל שנה, אדוני היושב-ראש, שאני רואה בה את אירועי מה שמכונה "יום ירושלים" או "איחוד ירושלים", מתחזקת דעתי ועמדתי שהיא לא מאוחדת, היא משוסעת, מפולגת, מחולקת.

מסעוד גנאים: כולם יודעים שירושלים מאוחדת זו חארטה גדולה שהמציאות נוגדת אותה, והמציאות מצביעה על כך שזו עיר מחולקת, לא מאוחדת.

מסעוד גנאים: וכל הצעדות של הימין הקיצוני וכל אלה שמשתטחים על אבנים לא ישנו את האמת, את האמת שמסגד אל-אקצא הוא לערבים ולמוסלמים.

מסעוד גנאים: ואני אומר לך, אדוני היושב-ראש, כל אלה ששמענו אותם – יש כאלה שהם שפלים באמת וקיצונים – שקראו קריאות נגד הנביא מוחמד עליו השלום, כמו "מוחמד מת", וכל אלה שהצביעו על המסגד שהם יהרסו אותו – אלה לא רק יפלגו את ירושלים אלא אלה יביאו חורבן על מדינת ישראל.

מסעוד גנאים: תודה.

ראובן ריבלין: אין למדינת ישראל ואין לעם היהודי מאבק עם האסלאם.

ראובן ריבלין: השאלה, האם הר-המוריה, ההר הקדוש, ההר המקודש, הוא לא מקודש ליהודים כמו שהוא מקודש למוסלמים?

ראובן ריבלין: אלה שאלות שלא נכריע בהם.

ראובן ריבלין: אני מבין שיש לנו מחלוקת קשה.

ראובן ריבלין: אבל מי שאוהב את ירושלים זה כל אזרחי ירושלים, כולם יחד.

ראובן ריבלין: אני חושב שהיום המכון הירושלמי בא ואמר שרובם של אזרחי ירושלים, לא אזרחי ישראל, רוצים לחיות בעיר מאוחדת.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת דב חנין – בבקשה, אדוני.

דב חנין: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אחד הדברים היפים שקורים בעיתונות שלנו נמצא דווקא בעיתון "ידיעות אחרונות".

דב חנין: יש להם מפעל יפה שנקרא בשם "שיר ביום".

דב חנין: אני רוצה, אדוני היושב-ראש, להקריא קטעים משיר שפורסם היום ב"ידיעות אחרונות" ולהקדיש אותו דווקא לראש ממשלתנו, חבר הכנסת מר בנימין נתניהו.

דב חנין: השיר הוא שירו של קונסטנדינוס קוואפיס, המשורר היווני יליד אלכסנדריה, והקטע אומר כדלקמן: "למה אנחנו מחכים, למה נאספנו בכיכר?

דב חנין: // הברברים צריכים לבוא היום.

דב חנין: // מה פשר חוסר המעש של אספת המחוקקים?

דב חנין: / למה יושבים המחוקקים בלי לחוקק דבר?

דב חנין: // כי הברברים צריכים לבוא היום.

דב חנין: / מה צורך בחוקיהם של המחוקקים?

דב חנין: / כשיבואו הברברים יחוקקו את חוקיהם.

דב חנין: // למה השכים שליטנו לקום עם שחר?

דב חנין: / למה הוא יושב בשער הגדול/ על כס מלכות, לפי כללי הטקס, כתר על ראשו?

דב חנין: // כי הברברים צריכים לבוא היום/ והשליט מחכה לקבל פני מנהיגם.

דב חנין: / התקין אפילו מגילת קלף לתת לו/ מעניק לו תארים ושמות רבים.

דב חנין: // – – – אבל למה מתעוררת לפתע בהלה/ וקמה מהומה (כל הפנים הרצינו)

דב חנין: / למה מתרוקנים פתאום רחובותינו, כיכרותינו/ הכול שבים לבתיהם נבוכים עד מאוד.

דב חנין: // כי ירד הלילה ולא באו הברברים/ וכמה אנשים שבאו מאזור הגבול אומרים/ שאין בכלל ברברים בסביבה.

דב חנין: // מה יהיה עכשיו עלינו בלי הברברים?

דב חנין: / האנשים האלה היו איזה פתרון".

דב חנין: מוקדש לראש הממשלה בנימין נתניהו.

דב חנין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: בלי לרמוז שום דבר, כמובן.

רוני בר-און: לא.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת סעיד נפאע, בבקשה.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת אייכלר.

סעיד נפאע: כבוד היושב-ראש, תודה רבה, הכנסת היום מציינת את יום הסטודנט – "הלאומי" כתוב, אני מניח שזה צריך להיות "הבין-לאומי".

סעיד נפאע: וכנראה נשיאות אוניברסיטת חיפה מצאה לנכון להקדיש ליום הזה, לקראת מלאות 40 שנה להיווסדה, מתנה לסטודנטים ביום הזה, על-ידי הסרת הכיתוב הערבי מהלוגו של האוניברסיטה.

סעיד נפאע: אין ספק שזה דבר חמור, במיוחד כאשר השפה הערבית היא השפה הרשמית על-פי חוק.

סעיד נפאע: כאמור, יש לברך את המרצים הרבים, גם יהודים וגם ערבים, שהקימו זעקה כנגד נשיאות האוניברסיטה לאור מעשה זה.

סעיד נפאע: אחד המרצים, אני אשמח לקרוא את מילותיו, הוא אומר: "אוניברסיטה המבקשת להתהדר במערכת יחסים טובה עם סביבה גדולה של דוברי ערבית ומבקשת להשתלב בנוף הצפוני המיוחד, ואולי גם להוביל מערכת יחסים טובה בין יהודים וערבים בחבל ארץ זה, אינה יכולה להרשות לעצמה החלטה בלתי מובנת ובלתי מוצדקת לחלוטין.

סעיד נפאע: על איזו 'ישראליות' מדברים באוניברסיטה בדיוק, ומצפים מהתלמידים הערבים להתנהגות הולמת ול'אזרחות טובה' להבנתם, ומצד שני מנצלים כל הזדמנות לדחוק אותם לפינה".

סעיד נפאע: אחד המרצים אמר, הוא הוסיף דברים שהם בעיני מאוד חמורים, הוא אומר שאחד המרצים באוניברסיטה העריך כי הסיבה להסרת השפה היא שיעור הסטודנטים הערבים הגבוה באוניברסיטה והחשש שהדבר יפגע בתרומות פוטנציאליות מתורמים אמריקנים המזוהים עם הימין.

סעיד נפאע: "אם האוניברסיטה טוענת כי לא מדובר במדיניות נגד, עליה להצהיר כי מדובר בטעות ולתקנה.

סעיד נפאע: אך המסר שהאוניברסיטה מעבירה הוא שיש להתבייש בעובדה כי ישנה נוכחות מוגברת של סטודנטים ערבים באוניברסיטה.

סעיד נפאע: המסר שהיא מעבירה הוא שהערבים הם נטל".

סעיד נפאע: נשיאות האוניברסיטה – כבוד היושב-ראש, יש פתגם בערבית, אני אתר

סעיד נפאע: גם אותו חופשי לעברית: בא לכחל אותה – עיוור אותה.

סעיד נפאע: בא לשים כחול בעין ואז גרם לה עיוורון.

ראובן ריבלין: איך בערבית?

ראובן ריבלין: איך אומרים בערבית?

ראובן ריבלין: אתה יכול, השפה הערבית – – –

סעיד נפאע: אִגַ'א חַתַא יכַּחִלְהַא פַעָמַאהַא.

ראובן ריבלין: הבהיל אותה.

סעיד נפאע: ולכן, אני אסיים ואני אומר שבדיוק התגובה של האוניברסיטה מתאימה מאוד לפתגם הזה, כי מה אומרים, כשדחו את הטענות: "בניגוד לנטען, באוניברסיטת חיפה, כמו גם בשאר האוניברסיטאות בארץ, משתמשים בפרסומים הרשמיים בלוגו בעברית בלבד".

סעיד נפאע: אבל הלוגו שהם השתמשו בו זה עברית ואנגלית.

סעיד נפאע: לכן אמרתי, בא לכחל ואז גרם לה עיוורון.

סעיד נפאע: אני חושב שצריכה לצאת באמת קריאה לנשיאות האוניברסיטה – – –

ראובן ריבלין: נשיאות הכנסת – – –

סעיד נפאע: לפחות – לסיום, אני אומר את זה – לפחות שתתבייש במעשה הזה, שהוא גם לא מוסרי וגם לא חוקי במדינה.

סעיד נפאע: תודה.

ראובן ריבלין: בוודאי.

ראובן ריבלין: נצטרך לשמוע אותם.

ראובן ריבלין: רק אני מודיע לך שנשיאות הכנסת אישרה שאילתא דחופה ששר החינוך עתיד לענות עליה מחר בבוקר, של חבר הכנסת אברהים צרצור, נדמה לי.

ראובן ריבלין: ואכן, הדברים צריכים לבוא.

ראובן ריבלין: פעמים רבות הקיצוניות מביאה קיצוניות, ואף פעם אי-אפשר לדעת מאיפה מתחילה הקיצוניות.

ראובן ריבלין: אני מבין שהר-הבית הוא באמת מקודש לאסלאם, אבל הוא לא – יש עוד אנשים שמתייחסים אליו, זאת אומרת, כל מיני – קיצוניות מביאה לקיצוניות נוספת.

ראובן ריבלין: אין לנו מלחמה עם האסלאם.

ראובן ריבלין: אין למדינת ישראל שום מלחמה עם האסלאם, יש לנו מלחמה כשעושים עלינו מלחמה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני מודה מאוד לממלא-מקום יושב-ראש הכנסת שהסכים להחליף אותי, אבל הגעתי בזמן.

ראובן ריבלין: עד רגע זה התרתי דברים שהפכו להיות נאומים; הואיל והתמלא האולם, אנחנו צריכים לצמצם.

ראובן ריבלין: לכן, חבר הכנסת אייכלר, אתה מקבל רק דקה ועשרים שניות.

ראובן ריבלין: אתה רואה, כל הגזירות מתחילות, מה אפשר לעשות.

ישראל אייכלר: החפץ חיים אומר שאפשר לומר 200 מלים בדקה.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, יחד עם כל בית ישראל אנחנו אבלים על מותם הטרגי והנורא בשרפת המכונית בואך טבריה הלילה הנורא הזה.

ישראל אייכלר: כתוב: "דודי ירד לגנו לערוגות הבשם לרעות בגנים ללקט שושנים".

ישראל אייכלר: לפעמים הקורבנות הם השופרא דשופרא שהקדוש-ברוך-הוא לוקח אליו, ואנחנו בני האדם, בני תמותה, לא יכולים להבין מי ולמה.

ישראל אייכלר: אני רוצה להזכיר פה, זיכרונם לברכה, את רפאל ויהודית אטיאס ממושב בר-יוחאי, את אביה, את התאומים אלישיב ונריה, ואת הבנות שירה, תאיר ונועה, זיכרונם לברכה; ולאחל רפואה שלמה בגוף ובנפש לילדה היתומה שנותרה, רחל אפרת, שלא תדע מצער.

ישראל אייכלר: אבל הרמב"ם אומר לנו: ודבר זה מדרכי התשובה, שבזמן שתבוא צרה צריך לזעוק ולהריע, שנדע שבגלל מעשינו הרעים הורע לנו וזה שיגרום לנו להסיר את הצרות הבאות, כי אם לא יזעקו ולא יריעו אלא יגידו שדבר זה ממנהג העולם אירע לנו – פה זה קצר חשמלי, פה זה תאונת דרכים – דבר זה יגרום לצרות נוספות, וזאת דרך אכזרית; כך אומר הרמב"ם.

ישראל אייכלר: אני רוצה לסיים במה ששאל אחד מאומות העולם לתנא רבי אלעזר: אתם אומרים שאתם בניו של הקדוש-ברוך-הוא, ואתם תמיד בצער ויש לכם המון צרות.

ישראל אייכלר: אז הוא אמר להם: אנחנו עם ישראל הלב של העולם, ובלי הלב, הגוף לא יכול להיות קיים.

ישראל אייכלר: אבל הלב הוא הכי רגיש, הכי פגיע, הכי רך, יותר מהרגליים ויותר מהאיברים האחרים.

ישראל אייכלר: ולכן אנחנו רואים בעם ישראל כאלה צרות לפעמים, וזה לא חס וחלילה שאנחנו רחוקים מהקדוש-ברוך-הוא, אלא בגלל שאנחנו קרובים אליו.

ישראל אייכלר: כמו שנאמר: "בקרֹבַי אֶקָדֵש ועל פני כל העם אֶכָּבֵד וַידֹם אהרן".

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: ולסיום, לא נתחיל את הנאום, אבל אסור להפריע כשאתה מדבר דברי חוכמה.

ראובן ריבלין: השיח' אברהים צרצור, חבר הכנסת, הוא הרשום בהצבעה אחרון, ולאחר מכן אנחנו נכנסים לפי סדר הגעתם של החברים לאולם.

ראובן ריבלין: בבקשה.

אברהים צרצור: כבוד היושב-ראש, אתמול הופר הסטטוס-קוו במתחם אל-אקצא; יש להגיד, נחצה קו אדום, כשעשרות, אפשר להגיד מתנחלים, יהודים, פונדמנטליסטים, רדיקליים, פנאטיים, הנמנים עם הזרם הדתי הלאומני והלאומי – לא על הזרם הדתי החרדי שאוסר עלייה של יהודים למתחם הר אל-אקצא.

אברהים צרצור: האנשים האלה נכנסו לתוך מתחם אל-אקצא ועשו שני דברים שלא ייעשו.

אברהים צרצור: דבר ראשון, בפעם הראשונה מאז כיבוש ירושלים המזרחית על-ידי ישראל, האנשים האלה התפללו באופן מלא בתוך מתחם אל-אקצא, דבר שלא היה מאז הכיבוש ועד היום.

אברהים צרצור: והדבר השני, וזה שודר באופן ישיר על-ידי הטלוויזיה הישראלית, רב אחד ששייך למתנחלים בגדה המערבית הכבושה נאם בפני קבוצה של הדתיים האלה בתוך מתחם אל-אקצא והצביע באופן ישיר על כיפת-הסלע ואמר דברים כדלקמן; הוא אמר: בעזרת השם נקים את בית-המקדש השלישי במקום המקום או המבנה הזמני הזה.

אברהים צרצור: אני רוצה במשפט אחד להתריע בפניך, כבוד יושב-ראש הכנסת, בפני כולנו ובפני ממשלת ישראל על הסכנה, אם לא תבוא ממשלת ישראל – אז היא תבוא אכן ממשלת ישראל – אם לא תכה ביד ברזל על ידי אלה שמאיימים בפומבי להרוס את מסגד אל-אקצא ומסגד כיפת-הסלע.

אברהים צרצור: הדבר הזה מסוכן מאוד, וצריכים למנוע אותו באופן מיידי ללא כחל ושרק.

אברהים צרצור: תודה.

ראובן ריבלין: תודה.

מיכאל בן-ארי: רק להעביר אותם מהמקום.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-ארי, עוד רגע אתה מדבר, אין לך שום זכות תשובה לו.

מיכאל בן-ארי: להעביר אותם.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-ארי, הם נבחרו בדיוק כמוך לכנסת, על-פי אותו חוק.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-ארי, אין פה מישהו שיכול לדבר בשם – השיח' אברהים צרצור דיבר מה שהוא מאמין; אתה בוודאי תדבר מה שאתה מאמין.

ראובן ריבלין: הרי בסופו של דבר, כאשר יגיע היום, נשאל את מי שיבוא והוא יאמר לנו הכול, יכול להיות שהוא יאמר שצריך להיות זה וצריך להיות זה.

ראובן ריבלין: אנחנו הרי מחכים.

ראובן ריבלין: אנחנו מאמינים, כל יום צריך להגיע.

ראובן ריבלין: המשפחה שלי הגיעה ב-1809 לירושלים רק בגלל שהיא האמינה שבאותה שנה הוא מגיע.

ראובן ריבלין: דרך אגב, המוסלמים קיבלו אותם בידיים פתוחות, אני מוכרח לומר.

ראובן ריבלין: היה טוב לירושלים, אז היו מעט אנשים, יהיו יותר.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אכרם חסון.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת אלדד, אתה צריך לומר דברים.

ראובן ריבלין: בבקשה, מכובדי, חבר הכנסת אכרם חסון.

ראובן ריבלין: אני באופן אישי מוכרח לומר לך שיש לי תענוג גדול, הכרתי אותך לא רק כחבר אלא הכרתי אותך כראש עיר של עיר שהיו בה בעיות רבות.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מגלי ואני ליווינו אותך בשנים לא קלות, ואני רוצה לומר לך שהיית ראש עיר מצוין.

אכרם חסון: אני חייב להודות שגם בזכותך אני נמצא כאן.

ראובן ריבלין: לא, לא.

אכרם חסון: אדוני היושב-ראש, אני מנצל את היום הזה כדי לברך את הסטודנטים לרגל יום הסטודנט הלאומי, ואני חייב לציין עובדה קשה מאוד.

אכרם חסון: לפני מספר חודשים נפגשתי עם שר החינוך בבית יד-לבנים ונתתי לו סקירה כללית על מצב בני העדה הדרוזית בנושא השכלה גבוהה.

אכרם חסון: אין ספק שאנחנו בתחתית הסולם, והסיבות הן רבות.

אכרם חסון: בזמנו המפלגה הקומוניסטית תרמה הרבה לערביי ישראל, שלחה אלפי צעירים, למדו בגוש המזרחי וחזרו עם השכלה גבוהה והיום הם רופאים ומהנדסים.

אכרם חסון: ואנחנו כמובן מברכים על כך.

אכרם חסון: לצערי הרב הממסד, באמצעות הממשלות, לא השכיל לתת לבני העדה הדרוזית מענה כדי שירכשו השכלה ויגיעו רחוק.

אכרם חסון: כיום אנחנו רואים שאין לנו, לא סמנכ"לים ולא מנכ"לים, אין לנו אנשים בעלי השפעה בחברה הישראלית, וזה בגלל שלא היה לנו מענה חינוכי כפי שצריך.

אכרם חסון: אני תמיד טענתי שהחינוך הוא מפתח לחיים.

אכרם חסון: מצד שני אני חייב גם להגיד, הסטודנטים בישראל יש להם הרבה צרות ובעיות, כי השכלה בארץ עולה הרבה כסף; אנחנו מהמדינות היקרות ביותר בנושא השכלה גבוהה.

אכרם חסון: חסרים בתי-מגורים ומעונות לסטודנטים.

אכרם חסון: אני מקווה שהמצב ישתנה.

אכרם חסון: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת אכרם חסון.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אלדד, אני לא מפעיל את השעון עד אשר אדוני ידבר בשבחו של הנואם הראשון בנאומו הראשון, למעט ברגע שהוא נשבע.

ראובן ריבלין: זהו נאומו הראשון בכנסת.

אריה אלדד: עמיתנו החדש, ד"ר חסון, ברכותי.

אריה אלדד: יפה דיברת, כמעט עברת על כללי הבית הזה, דיברת לעניין.

ראובן ריבלין: וגם לא חרג מהזמן.

אריה אלדד: ובזמן.

אריה אלדד: באמת, כמעט עבירה אתית, אבל אני לא רוצה להסית אף אחד.

אריה אלדד: אני מוכרח לומר, כשהגעת הנה הייתי מאוד מודאג.

אריה אלדד: דבר ראשון נבהלתי, חשבתי שיש עוד דוקטור.

אריה אלדד: אחר כך חשבתי שיש עוד חסון וזה יותר ממה שמשרד הבריאות מתיר בכנסת אחת.

רחל אדטו: במפלגה אחת שלושה.

שלמה מולה: במפלגה אחת שלושה חסונים.

אריה אלדד: אבל ד"ר חסון, כמובן בעל תואר שלישי, תושב דאלית-אל-כרמל, ומהתפקידים הרבים שמילאת אני מציין שהיית נשיא מכללת הכרמל וראש עיריית הכרמל.

אריה אלדד: אין לי ספק שמניסיונך, גם האקדמי וגם המוניציפלי, תוכל לתרום רבות לעבודת הבית הזה.

אריה אלדד: אנחנו מברכים אותך ומאחלים לכולנו שניהנה מהניסיון והיכולות שלך.

ראובן ריבלין: ועכשיו אני מפעיל את השעון.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

אריה אלדד: בימים אלה אנחנו מציינים 50 שנה לפטירתו של אב"א אחימאיר, שבשבועות לפני 50 שנה, ב-6 ביוני 1962 – – –

ראובן ריבלין: ערב שבועות הוא נפטר.

אריה אלדד: בערב שבועות הוא נפטר.

אריה אלדד: הוא היה מהמנהיגים הרוחניים והאידיאולוגיים של התנועה הרוויזיוניסטית, ממקימי "ברית הבריונים" לאחר מאורעות 1929, יחד עם ד"ר יהושע ייבין ואורי צבי גרינברג.

אריה אלדד: החידוש של אב"א אחימאיר באותם ימים היה, שהוא היה הראשון שהגדיר את הבריטים כשלטון זר.

אריה אלדד: עד אז השתדלו שהפקידים הבריטים יעמדו בהתחייבויותיהם על-פי המנדט הבריטי, שלא יהיו עוינים ליישוב היהודי בארץ-ישראל.

אריה אלדד: ואילו הוא אמר:

אריה אלדד: שלטון בריטניה בארץ-ישראל הוא שלטון זר; והנגזרת מקביעה זו היתה מרד בשלטון הבריטי, מאבק מזוין, גם בניגוד לדעתו של ז'בוטינסקי באותם ימים.

אריה אלדד: זה היה החידוש.

אריה אלדד: בעקבות מאמר חריף ביותר שהוא כתב נגד חיים ארלוזורוב, וחודשים אחדים לאחר מכן היה רצח ארלוזורוב, הוא נאסר, נאשם בשותפות ברצח, ישב שנה בכלא ירושלים עד שזוכה.

ראובן ריבלין: ישב במעצר עד תום ההליכים.

אריה אלדד: ישב במעצר בכלא המרכזי.

אריה אלדד: לשבחו של היושב-ראש שלנו, יושב-ראש הכנסת רובי ריבלין, אזכיר רק שאב"א אחימאיר ואבא שלי, עליו השלום, זכו להיות מונצחים באותה סדרת בולים שאתה הוצאת לכבוד פובליציסטים ישראלים כשהיית שר התקשורת.

ראובן ריבלין: יש אומרים שאני נתמניתי לשר התקשורת על-ידי ההשגחה כדי להוציא את שני הבולים האלה – שני בולים על-שם פרופסור ישראל אלדד, זיכרונו לברכה, ועל-שם אב"א אחימאיר, שההיסטוריה לא נהגה אתם כראוי.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת ברוורמן, ואחריו – חבר הכנסת מולה.

ראובן ריבלין: הכול לפי סדר כניסתם.

אבישי ברוורמן: אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת החדש ד"ר אכרם חסון, חברי, אני מקשיב עכשיו ורואה שיש ממשלה עם קואליציה גדולה.

אבישי ברוורמן: עד ה-31 ביולי, הבטיח לי ידידי ועמיתי חבר הכנסת רוני בר-און, תהיה החלטה מאוד ברורה לגבי חוק טל.

אבישי ברוורמן: זה לא ברור לי.

אבישי ברוורמן: ולאחר מכן יש איזה ספין לגבי שינוי שיטת הממשל, שהתוכן שלו כלל לא ברור.

אבישי ברוורמן: הלוא ראש הממשלה יש לו היום כוח לעשות כל דבר.

אבישי ברוורמן: מעולם לא היה ראש ממשלה שיש לו כזאת קואליציה וכזה כוח.

אבישי ברוורמן: מה שמטריד אותי, שהדבר המרכזי שעליו ישנה מחלוקת – ורוב העם מבין זאת אבל לא משדרים לו את זאת – זה הנושא הכלכלי.

אבישי ברוורמן: שמעתי את שר האוצר לפתע, שמדבר כל הזמן שאנחנו כל כך אחראיים פיסקלית, שפתאום יש לנו גירעון למעלה מ-20 מיליארד שקל – חלק גדול מתקציב הביטחון – והוא כבר מודיע, באמצעות השליחים שלו, שמס ערך מוסף יעלה ומס פירות וירקות.

אבישי ברוורמן: ייתכן שגם זה ספין, שאחרי זה יבוא ראש הממשלה ויתקן.

אבישי ברוורמן: ואני אומר, רבותי, בצורה ברורה: בזמן הצמיחה רוב הציבור לא נהנה מפירות הצמיחה, ועל כך היתה גם מחאה חברתית.

אבישי ברוורמן: וכמו שבעבר – עכשיו פתאום בא לנו זמן הגירעון הגדול.

אבישי ברוורמן: מאיפה הגירעון?

אבישי ברוורמן: הממשלה פתאום מוציאה.

אבישי ברוורמן: אז יהיה קיצוץ רוחבי, לא להגביל את תקציב הביטחון, לא את הדברים האלה.

אבישי ברוורמן: ואני אומר לך, אדוני שר האוצר, זו מדיניות פסולה.

אבישי ברוורמן: היא פוגעת במעמד הבינוני ובקבוצות החלשות, ועל זה תהיה מערכת הבחירות – המדיניות הפסולה שלך, למול מדיניות של כלכלה צודקת ויעילה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת הפרופסור ברוורמן, השר לשעבר.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מולה, בבקשה.

ראובן ריבלין: אחריו – אלכס, אתה רצית לדבר; חבר הכנסת מילר.

ראובן ריבלין: בן-ארי יהיה אחרי מילר.

ראובן ריבלין: אדטו גם נרשמה, את כולם רשמתי אצלי בסדר הגעתם.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, היום התקיים דיון בוועדות הכנסת, בהמשך יתקיים דיון בנושא יום הזהות היהודית.

שלמה מולה: באמת הדיונים היו מאוד פוריים בוועדותיה של הכנסת, ואני רוצה להעלות על נס ולהודות, גם לך שאפשרת את קיום היום, ובמיוחד אני רוצה לברך, ולהודות לרבני "צהר" על כל מה שהם עושים.

שלמה מולה: באמת כדאי שהיהדות תהיה יהדות לבבית, יהדות מקרבת, לא יהדות מפרידה כמו שרבים, במיוחד בבית הזה, מנסים לעשות.

שלמה מולה: ראינו אתמול את הדוברים של היהדות החרדית, שקראו לאותם הרבנים: אתם קוראים תיגר על היהדות ואתם מפרידים בתוך העם.

שלמה מולה: אני רוצה לבוא ולהגיד להם: רבותי, לא כל עם ישראל חי על-פי ההלכה היהודית האורתודוקסית החרדית.

שלמה מולה: אני חושב שרבני "צהר" ראויים לכל שבח.

שלמה מולה: באותה נשימה אני רוצה להגיד לך, אדוני היושב-ראש, אתה מכיר את הרב דרוקמן שהיה יושב-ראש מערך הגיור; שנתמנה על-ידי משרד ראש שהממשלה לרכז את כל נושא הגיור בצורה לבבית.

שלמה מולה: הוא סיים את תפקידו מזה זמן רב, ודווקא לא מצליחים למצוא רב שיוכל לקחת את מערך הגיור, כדי שאותם אנשים שרוצים להתגייר יוכלו להתגייר בלבביות.

שלמה מולה: לכן דווקא ביום הזה, של יום הזהות היהודית, אני רוצה לקרוא לראש הממשלה לבחור רב כראש מערך הגיור במקומו של הרב דרוקמן, כדי שהרבה מאוד עולים ואנשים אחרים שרוצים להיכנס לעם ישראל באמצעות גיור יוכלו לעשות את זה בצורה לבבית, וזה מאוד חשוב.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת מולה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מילר, ואחריו – חבר הכנסת בן-ארי.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת חיים אמסלם.

אלכס מילר: תודה, אדוני היושב-ראש.

אלכס מילר: היום, כך אירע, שהכנסת מציינת כמה ימים מאוד חשובים למדינת ישראל: יום ירושלים, יום הסטודנט הלאומי, יום הזהות היהודית.

אלכס מילר: אני רוצה להתייחס לעניין שקשור לציון יום ירושלים.

אלכס מילר: היום קיימנו ישיבה, ישיבת ועדת החינוך.

אלכס מילר: בירכנו את ראש העיר, את עיריית ירושלים, אבל לאחר מכן קיימנו ישיבה על החלטת הממשלה בנוגע לסבסוד של הצהרונים בירושלים.

אלכס מילר: מה שקרה, אדוני היושב-ראש, צריך להבין.

אלכס מילר: ברגע שהממשלה מחליטה על כך שהיא הולכת בדרך מסוימת, והיא מכניסה את כל הנושא של הסבסוד ומכניסה את הפרמטר של התעסוקה, היא חוזרת בה, מבטלת, יחד עם העיר ירושלים.

אלכס מילר: ברגע שביטלו את מבחן התעסוקה בכל מה שקשור לסבסוד צהרונים ביטלו גם את הסבסוד בירושלים.

אלכס מילר: הרי בסופו של דבר אנחנו שוב חוזרים לאותו המקרה שהיה בעבר, הנושא של החיילים המשוחררים ומלגות במוסדות להשכלה גבוהה.

אלכס מילר: תמיד מוציאים את ירושלים, עושים מאבק בכנסת ומחזירים חזרה את עיר הבירה לתוך החוק.

ראובן ריבלין: אולי שוועדת החינוך תקיים דיון על זה.

אלכס מילר: אנחנו קיימנו.

אלכס מילר: אדוני היושב-ראש, המצב פה הוא מאוד אבסורדי.

ראובן ריבלין: אבל נא לסיים.

אלכס מילר: אני מסיים, אני רק מבקש ממך, אני חושב שהגיע הזמן שנחוקק חוק שמכניס את ירושלים לכל אותן החלטות הממשלה שקשורות לסבסוד ותקצוב, שכמו – – –

ראובן ריבלין: אני מציע לעשות חוק ירושלים, שבו ייאמר שכל החוקים שחוקקנו על ירושלים יקוימו.

אלכס מילר: בעניין של החינוך, אדוני היושב-ראש, זה דבר מאוד עקרוני.

אלכס מילר: אנחנו חייבים לפתור את הסוגיה הזאת, אחרת ירושלים תישאר בלי צעירים.

אלכס מילר: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת אלכס מילר.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-ארי, בבקשה.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת הרב חיים אמסלם.

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני חושב שכולנו בהלם ובזעזוע המאוד-מאוד קשה של האסון שאירע הלילה, של משפחת אטיאס, ההורים וששת הילדים.

מיכאל בן-ארי: אנחנו מתחילים השבוע חומש במדבר, חומש שמכונה גם "חומש הפקודים".

מיכאל בן-ארי: השורש פק"ד מופיע בתנ"ך בהקשרים שונים.

מיכאל בן-ארי: יש "וה' פקד את שרה", זו פקידה לטובה; יש לעתים מישהו שהוא נפקד – נפקד מקומו.

מיכאל בן-ארי: הלילה נפקדה ממקומה כמעט משפחה שלמה, מלבד ילדה פעוטה בת שבע, שנותרה בעולם לבד, ללא ההורים, ללא הילדים.

מיכאל בן-ארי: חומש הפקודים עוסק בעצם בשני מפקדים עיקריים – בעוד כמה מפקדים, בשני מפקדים עיקריים: מפקד אחד בפרשה שלנו, פרשה שעוסקת בערב הכניסה לארץ, לצבוא צבא.

מיכאל בן-ארי: צריך להתפקד לצבא, צריך להתגייס לצבא, מבן 20 שנה ומעלה, כי כמו שקראנו בפרשה שעברה, כדי לנצח במלחמה לא מספיק לשבת בבית, אלא צריך: חמישה מכם מאה ירדופו.

מיכאל בן-ארי: כמו שאני אומר פעמים רבות, אנשים אומרים: "הרחמן הוא יפרנסנו בכבוד ולא בביזוי", ובכל זאת יוצאים להשיג את פרנסתם.

מיכאל בן-ארי: כך גם בעניין הביטחוני, דבר שכולנו צריכים לדעת.

מיכאל בן-ארי: המפקד הנוסף שיש בחומש הוא בפרשת פנחס, ובו עוסקים בנחלת הארץ.

מיכאל בן-ארי: שם פוקדים את העם, פוקדים את בני ישראל, לשבטיו, היכן כל שבט ושבט ינחל, היכן הוא יקבל את נחלתו.

מיכאל בן-ארי: וכאן יש מוסר נוסף, ובזאת נסיים – העניין של השבטים.

מיכאל בן-ארי: עם ישראל בנוי לשבטים, יש שבט כזה ושבט אחר.

מיכאל בן-ארי: יש מלך על כולם, אבל כל שבט יש לו את האופי שלו, את הסגנון שלו, את היכולות שלו, וגם בזה אנחנו צריכים ללמוד שאומנם אנחנו צריכים לשמור על אחדות, אבל אנחנו לא צריכים להיות אחידים, ולעתים יש כאלה שחוטאים גם בזה בסוג של פטרונות, וגם מזה צריך להיזהר.

מיכאל בן-ארי: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חיים אמסלם – בבקשה, הרב אמסלם; אחריו – דניאל בן-סימון, ואחריו – מגלי.

חיים אמסלם: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, רק מלה על האסון שפקדנו – כלשון רבותינו, ה' יגדור את הפרצה.

חיים אמסלם: חברים, בימים אלו מתחילים הדיונים אודות החלופה לחוק טל, דיונים שהוחרמו על-ידי חברי המפלגות החרדיות, חברי, וחבל.

חיים אמסלם: אכן, הדילמה היא קשה.

חיים אמסלם: מחד, הדרישה לשוויון ונשיאה משותפת בנטל הגיונית, צודקת.

ראובן ריבלין: במאה אחוז.

חיים אמסלם: מי כמונו יודעים ואמונים על הנשיאה בעול עם חברו, שהיא אחד מ-48 קניינים שהתורה נקנית בהם.

חיים אמסלם: מאידך, דווקא היום, ראש חודש סיוון, עוד כמה ימים לפני חג מתן תורתנו – כידוע אין אומתנו אומה אלא בתורתה, ואנחנו אמונים על אמרות חז"ל שכל העוסק בתורה לשמה כל העולם כדאי הוא לו, וכל המשים על עצמו עול תורה פורקים ממנו עול מלכות ועול דרך ארץ.

חיים אמסלם: כיצד לצאת מהקושי הזה?

חיים אמסלם: איה הפתרון?

חיים אמסלם: וכלשון הנביא: מי כחכם ויֵדע פשר – לעשות פשרה.

חיים אמסלם: ככה הגמרא אומרת: לכשאדרש, אציע את אשר יורוני מן השמים ואתרום את חלקי.

חיים אמסלם: צריך למצוא פתרון, חייבים למצוא פתרון ויש פתרון.

חיים אמסלם: אני מקווה שהוועדה תמצא את עמק השווה מחד, את הערך וההערכה הראויה לתורה ולומדיה, ומאידך לשירות הצבאי, לנשיאה המשותפת בנטל.

חיים אמסלם: אם הדברים יעלו בקנה אחד נזכה באמת להיות "ישראל אשר בך אתפאר".

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת חיים אמסלם.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-סימון – בבקשה, אדוני.

דניאל בן-סימון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה להצטרף לדברים המאלפים של חברי, פרופסור ברוורמן, על העיוות הזה של האוצר בימים האלה לנסות ולהגדיל את המע"מ ל-7%.

דניאל בן-סימון: דווקא בתקופה שבה יש מאבק – ברחבי העולם, אגב – כדי להשיג יותר צדק למי שאין לו, אנחנו פועלים בדיוק ההיפך.

דניאל בן-סימון: ממשלות נופלות ומדינות בוערות סביב העניין הזה, הנטל על השכבה החלשה.

דניאל בן-סימון: והנה מתקבל צעד אחד מממשלת ימין, ימין קפיטליסטי, היפר-קפיטליסטי, שדווקא במקום להקל, במקום להבין את הזעקה – מגדילים את המע"מ.

דניאל בן-סימון: במי זה יפגע?

דניאל בן-סימון: זה יפגע באנשים החלשים.

דניאל בן-סימון: ואנחנו הצענו, באמת, שצריך לקחת יותר ממי שיש לו מעל מיליון שקל.

דניאל בן-סימון: בצרפת לקחו ומעל מיליון יורו הגדילו את המס ל-75%.

דניאל בן-סימון: זה מצב, אדוני היושב-ראש, זה כמעט עיוורון, זה כמעט הפתגם שאמר חברי פה על שרצה לעשות משהו וגרם לעיוורון.

יעקב מרגי: איך אומרים במרוקאית?

דניאל בן-סימון: יש פתגם כזה במרוקאית, אני רק לא יודע איך אומרים אותו – – –

יעקב מרגי: – – –

דניאל בן-סימון: נכון.

דניאל בן-סימון: אבל זה באמת על העיוורון של ממשלה שלא מבינה את הזעקה הזאת של האיש הקטן שלא יכול לקבל עליו את כל הנטל הזה, והנה בא שר האוצר המהולל הזה, באמת, ואני אומר את זה בצער, שלא מבין את הזעקה ומוסיף על המע"מ – מס שהוא בעצם לכולם – במקום באמת להכביד קצת יותר על מי שיש לו יותר מדי, כדי להקל על מי שיש לו פחות מדי.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת בן-סימון.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מגלי והבה, ובעדין – חברת הכנסת אדטו.

מגלי והבה: אדוני היושב-ראש, השר מרגי, חברי חברי הכנסת, מתחילים, אדוני היושב-ראש, להרגיש יותר ויותר בכוונות הממשלה להעלות את המע"מ ולהעלות את המסים העקיפים, שיהיו גזירות קשות מאוד לשכבות החלשות במדינת ישראל.

מגלי והבה: לא יעלה על הדעת שאנחנו נקבל את הגזירות האלה בגלל ההוצאות הציבוריות או הממשלתיות הגדולות והגבוהות.

מגלי והבה: שיואילו בטובם, במקום להטיל גזירות כלכליות וקשיים, שיביאו בכלל למספר יותר גבוה של עניים – כשממילא אנחנו כבר יודעים שזה כבר אחוזים בלתי סבירים במדינה כמו מדינת ישראל.

מגלי והבה: ולכן הממשלה, במקום – היא יכולה להקטין את ההוצאות שלה, היא יכולה לעשות הכול כדי לא ליצור מסים עקיפים חדשים.

מגלי והבה: אני אומר את זה, הנה, יש 39 שרים וסגני שרים – –

שלמה מולה: 40 – – –

מגלי והבה: – – קואליציה של 94 חברי כנסת, יואיל בטובו ראש הממשלה – 18 שרים, ויקטין את ההוצאות.

מגלי והבה: ממילא יש לו תמיכה רחבה מקיר אל קיר.

מגלי והבה: אז אני אומר, ואני מזהיר, ואני אומר את זה עכשיו לפני שיניחו את הספרים העבים, אנא היזהרו כשאתם מטילים מסים עקיפים ומגדילים את המע"מ.

מגלי והבה: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת מגלי והבה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת אדטו, אחריה – חבר הכנסת ד"ר אחמד טיבי.

רחל אדטו: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לפני מספר ימים הלך לעולמו חברנו היקר גדעון עזרא.

רחל אדטו: תכונותיו והייחודיות שלו נאמרו והוזכרו על-ידי רבים מהאנשים, רבים מחבריו, רבים מהמספידים אותו בבית-הקברות.

רחל אדטו: דבר אחד – אין ספק שעוד הרבה גם ייאמר – אבל דבר אחד נאמר כמעט על-ידי כל אחד שדיבר עליו, וזאת מלחמתו העיקשת בשנתיים האחרונות בנושא העישון, מניעת עישון, בחינוך של תלמידי בתי-הספר כבר מגיל צעיר למנוע עישון.

רחל אדטו: בשבוע הבא יצוין ברחבי העולם היום הבין-לאומי למניעת עישון.

רחל אדטו: מתעוררת השאלה כמה מדינה יכולה להיות מעורבת בחקיקה נגד המעשנים, נגד עישון, אכיפת חוקי העישון במקומות ציבוריים, עד כדי כך שאנשים אומרים שיש נקודה מסוימת שהמדינה לא יכולה להתערב יותר אצל אזרחיה.

רחל אדטו: אני כמובן לא מסכימה לזה, כי בסופו של יום המדינה היא זאת שגם נושאת על תקציבה גם את הטיפול בכל אותם אנשים שנפגעו – בין בהיותם מעשנים אקטיביים, בין בהיותם מעשנים פסיביים.

רחל אדטו: אבל מאחר שבשבוע הבא מצוין היום הבין-לאומי למניעת עישון, אני בהחלט חושבת שזאת הצוואה שגדעון עזרא שהשאיר אחריו.

רחל אדטו: לכן כל חקיקה שנעשית בכיוון הזה, היא מבחינתי חקיקה נכונה, מבורכת, ובאה להגן על שלומם של הילדים שעדיין לא מבינים לאיפה הם נכנסים.

ראובן ריבלין: ידעו כל הצעירים המעשנים שברגע שהם יפסיקו לעשן – 20 שנה לוקח עד שהריאות מתנקות ממה שהם עישנו קודם לכן.

ראובן ריבלין: וכשמגיעים לגיל שבו יכולים גם לראות ברכה בעמלם ולשאת פרי על כל ההשקעות ברמה האישית שבן-האדם נתן, פתאום בא העישון ומגלה לו: אתה חושב שעשית טוב לעצמך והבאת להנאה – אתה תקבל זמן מיוחד על העישון.

רחל אדטו: אין ספק.

ראובן ריבלין: תודה רבה – –

רחל אדטו: תודה.

ראובן ריבלין: – – חברת הכנסת אדטו.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טיבי, בבקשה.

ראובן ריבלין: אתה יכול להתחיל עם העישון, אני לא אספור, ואחרי זה – – –

רוני בר-און: אתה יכול לבקש הפסקת עישון.

ראובן ריבלין: גם חבר הכנסת בר-און היה מעשן, אני הייתי מעשן.

ראובן ריבלין: אנחנו היום הולכים כצעירים בני 70, מטיילים ברחובות, עד היום אנחנו מרגישים מה – – –

נחמן שי: 70 זה עכשיו ה-80 של פעם.

ראובן ריבלין: אני לא מדבר על בר-און; הוא צעיר מאוד.

ראובן ריבלין: אני מדבר עלי – –

רוני בר-און: כל הרופאים – – –

ראובן ריבלין: – – בן 73.

ראובן ריבלין: ואני הולך ועושה את כל מה שצריך לעשות, עד היום, כשאני נושם, זה – עד גיל 50 הסיגריות שעישנתי.

רוני בר-און: כל הרופאים שהזהירו אותנו אז – – –

ראובן ריבלין: כן.

ראובן ריבלין: אבל אתה יודע ואני יודע שזה לא טוב, לא טוב, לא טוב.

ראובן ריבלין: לא טוב היות האדם מעשן.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טיבי, בבקשה דוקטור.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, היום היינו עדים לתאונת דרכים מחרידה, קשה, מצמררת, שבה משפחה שלמה נהרגה, הורים וששת ילדיהם.

אחמד טיבי: ילדה אחת בת שבע נשארה בחיים – רחל.

אחמד טיבי: זה הזמן להביע צער רב וכאב על המוות הנורא הזה, המיותר.

אחמד טיבי: אני תוהה איך רכב ללא בלמים עובר טסט.

אחמד טיבי: מי נושא באחריות למוות הנורא הזה?

אחמד טיבי: תאונות דרכים הן מסיבות המוות הנפוצות בארץ.

אחמד טיבי: בשנה שעברה, אדוני היושב-ראש, 384 איש נהרגו בכבישים, אלפים נפצעו.

אחמד טיבי: שלושה מגזרים, שיעורם בין ההרוגים גדול יותר מאשר שיעורם באוכלוסייה: החברה הערבית, החרדית והזרים.

אחמד טיבי: הסיבה יכולה להיות תשתיות לקויות, מודעות לקויה לבטיחות בדרכים, אבל זה דורש מכולנו יותר זהירות, יותר מודעות, יותר הכוונה, ותמיד לומר: סעו בזהירות, החיים עוד לפניכם.

אחמד טיבי: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מיכאלי אינו נוכח, לכן חבר הכנסת נחמן שי יהיה אחרון הדוברים.

ראובן ריבלין: נחמן שי – בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: ואז נעבור ליום הסטודנט.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך, ועדת הכלכלה ציינה היום גם היא את יום ירושלים.

נחמן שי: אני מוכרח לציין שברמה ההצהרתית מדינת ישראל עושה הכול למען ירושלים, אבל כשאנחנו באים לפעילות המעשית כדי להבטיח שהעיר הזאת תהיה באמת מרכז חייה של המדינה – נעשה מעט מדי ולא מספיק.

נחמן שי: ונדמה לי שהאדם האחרון במליאה שאני רשאי להטיף לו בעניין הזה זה אתה, אדוני היושב-ראש.

נחמן שי: אם באמת אנחנו רוצים שעיר, שהיא כבר הגדולה בערי ישראל ויש בה למעלה מ-800,000 תושבים, תצא מדירוג סוציו-אקונומי של 4–5, שזו כמעט הרמה – קרוב לרמה הנמוכה ביותר, שלא תהיה העיר הענייה ביותר, שלא תידלדל האוכלוסייה שלה, למרות שיש איזשהם סימנים חיוביים, שאנשים צעירים שרואים את עתידם בארץ כולה יבואו גם לירושלים ויראו בעיר הזאת את עתידם – צריך להשקיע בירושלים.

נחמן שי: בישיבה עצמה דובר על נושא השיכון ומשרד השיכון, שתורם לתשתית של ערים בישראל, ואמרו: מה, צריך להשקיע גם בפריפריה.

נחמן שי: וזה נכון מאוד, הפריפריה היא ראויה.

נחמן שי: אבל ירושלים צריכה לבוא במקום אחר.

נחמן שי: אין דומה לה ואין שווה לה.

נחמן שי: ועל כן גם בהזדמנות הזאת ובכל הזדמנות אחרת, אנחנו, כולנו, צריכים להתגייס למען ירושלים.

נחמן שי: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: ציון יום הסטודנט הלאומי

ראובן ריבלין: נעבור להצעות לסדר-היום בנושא: ציון יום הסטודנט הלאומי, מס' 8108, 8115, 8131, 8141, 8172 ו-8175.

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו עוברים – הסטודנטים היו ביציע האורחים; הם משום מה עזבו.

ראובן ריבלין: אבל אנחנו עוברים, גברתי סגנית השר גילה גמליאל, לציון יום הסטודנט, ויום הסטודנט הוא על-פי החוק.

ראובן ריבלין: חוק זכויות הסטודנט מדבר על יום הסטודנט הלאומי.

ראובן ריבלין: לכן חבר הכנסת נפאע טעה פשוט, כי זה לא יום הסטודנט הבין-לאומי.

ראובן ריבלין: אנו מציינים היום, רבותי חברי הכנסת, אדוני השר מרגי, גברתי סגנית השר גמליאל, את יום הסטודנט, מתוך הערכה וחיבה למאות אלפי הסטודנטים מכל המגזרים, מכל העדות והדתות, הגודשים את ספסלי האוניברסיטה והמכללות.

ראובן ריבלין: גם אני, כמו רבים מחברי כאן, הייתי סטודנט.

ראובן ריבלין: ואני זוכר היטב את התקופה הזו כאחת התקופות, לא רק הרומנטיות, אלא כאחת התקופות אשר עיצבו את דרכי ואת דרך מחשבתי.

ראובן ריבלין: קשים הם חייו של הסטודנט הישראלי.

ראובן ריבלין: הוא מתחיל את לימודיו בגיל מבוגר יחסית, לרוב לאחר שירות ארוך בצבא, ולעתים גם לאחר מסלול קצונה.

ראובן ריבלין: בעוד שרוב הסטודנטים במערב מתחילים את הקריירה האקדמית שלהם בגיל 18, הסטודנט הישראלי עושה זאת בשנות ה-20 שלו, ואפילו המאוחרות.

ראובן ריבלין: בנוסף, כאשר הוא ניגש לחבוש שנית את ספסל הלימודים, הוא עושה זאת בשילוב עם עבודה.

ראובן ריבלין: שכן אחרת, פעמים רבות, אין מי שיכלכל אותו בזמן לימודיו ואת לימודיו.

ראובן ריבלין: הוא עובד בבקרים ולעתים בלילות.

ראובן ריבלין: עושה לילות כימים באבטחה ובמשמרות, בהתמחויות ובעבודות זמניות.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, הסתכלו סביבכם, ראו את העוזרים הפרלמנטריים של כולנו, את המתמחים שלכם, את המאבטחים שלכם, את המילואימניקים הצעירים, את הסטודנטים שלנו.

ראובן ריבלין: הם הנושאים בנטל, והנטל הזה מכביד.

ראובן ריבלין: אבל הנטל הזה לא מונע מהסטודנטים להיות אחד מהכוחות המניעים של החברה בישראל.

ראובן ריבלין: הסטודנט הישראלי לא אדיש חברתית, לא אדיש פוליטית.

ראובן ריבלין: הוא מהווה לא פעם את הכוח שמחולל את המאבקים החברתיים והכלכליים בישראל, בכל המגזרים, שמבשרים את השינוי.

ראובן ריבלין: המחאה החברתית שהיתה, ואולי עוד תהיה, היא מהפכת הסטודנט הישראלי, וכך תיחרת.

ראובן ריבלין: היו אלה הסטודנטים, שלמרות העומס המוטל עליהם, אמרו: די, עד כאן.

ראובן ריבלין: הם יצאו לגור באוהלים, לשטוף את הכיכרות ואת הרחובות, ולהזכיר לממשלה ולחברי הכנסת שעליהם להיות רלוונטיים ולעסוק בבעיות הבוערות באמת.

ראובן ריבלין: האקטיביזם הזה הוביל, השפיע, שינה וניצח.

ראובן ריבלין: אתם, הסטודנטים, מייצגים את ההון האנושי שלנו.

ראובן ריבלין: אתם התבנית של הישראלים בעוד 20 ו-30 שנה, ובעוד כמה שנים, גם, אתם אלה שתהיו כאן, על ספסלי הכנסת.

ראובן ריבלין: מוטלת על מדינת ישראל החובה להבטיח את עתידכם – גברתי סגנית השר, כפי שאת עושה רבות – כפי שאתם מבטיחים את עתידה של המדינה כולה.

ראובן ריבלין: הואיל וחבר הכנסת, סגן היושב-ראש מולה, צריך להחליף אותי בניהול ישיבה זאת, אתן לו לדבר ראשון, ולאחר מכן נחזור לרשימה.

ראובן ריבלין: אני רק רוצה לציין שחזר לרשימה חבר הכנסת שכיב שנאן כאחד הדוברים.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת מולה.

ראובן ריבלין: חמש דקות לכל אחד זה מספיק?

שלמה מולה: – – –

ראובן ריבלין: אוקיי.

ראובן ריבלין: אז אני קובע שחמש דקות כל אחד ידבר.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, גברתי סגנית השר, גם את היית סטודנטית, נדמה לי.

שלמה מולה: הגעת לפוליטיקה באמצעות פעילותך הנמרצת כיושבת-ראש אגודת הסטודנטים, נדמה לי, בבאר-שבע.

שלמה מולה: נמצא גם כאן פרופסור אבישי ברוורמן, שהיה נשיא אוניברסיטת בן-גוריון.

שלמה מולה: האמת היא, הכנסת הזאת התברכה בהרבה מאוד אנשים שיש להם נגיעה ישירה לעולם האקדמיה, גם לעולם הסטודנטים.

שלמה מולה: וכשאנחנו באים לציין את יום הסטודנט, זה באמת, אנחנו שואלים הרבה מאוד שאלות: מי הם הסטודנטים בעצם?

שלמה מולה: מי הם הסטודנטים?

שלמה מולה: מה הם עושים?

שלמה מולה: מה תרומתם לחברה ולמדינה?

שלמה מולה: ובמיוחד אני דווקא רוצה לדבר, אדוני היושב-ראש, להעלות על נס את פעילותם של הסטודנטים בקיץ, בסיפור הזה שנקרא "המחאה החברתית".

שלמה מולה: ומי שראה את הסטודנטים בעצם, כשהם מחו, הם מחו בצורה שקולה, בצורה אחראית.

שלמה מולה: אבל הם באו ושמו לנו – לנו במיוחד, לקובעי המדיניות, למחוקקים: רבותי, חלוקת הנטל איננה שוויונית.

שלמה מולה: והם אמרו לנו: חלוקת המשאבים איננה צודקת.

שלמה מולה: הם לא ביקשו דבר למענם ולמען עצמם בלבד, הסטודנטים.

שלמה מולה: הם באו ואמרו: המדיניות הכלכלית-החברתית של מדינת ישראל איננה נכונה, איננה צודקת, אין בה צדק חברתי.

שלמה מולה: אני חושב שהמחאה הזאת שהיתה לנו בקיץ, בהנהגתם של אותם הסטודנטים, היא ראויה לכל שבח.

שלמה מולה: האמת היא, רוב המהפכות האמיתיות בעולם בכלל, בעולם המודרני, באו בכלל באמת מהאוניברסיטאות בעולם.

שלמה מולה: ואני חושב שאנחנו, דווקא כמחוקקים, צריכים להיות קשובים לצורכיהם של הסטודנטים ולסייע להם ככל שנוכל, כדי להקל עליהם – גם שיהיו מובילים, גם שיהיו משני דעת קהל.

שלמה מולה: אבל מעל לכול, שכל סטודנט וסטודנט, שהוא לומד באוניברסיטה ועובד בשעות, גם לא לימודיות, כדי שיוכל לשלם את שכר הלימוד שלו, אבל מעל הכול, הוא בא ואומר: אני רוצה להיות מוביל, אני רוצה להצטיין, להיות איכותי.

שלמה מולה: אני רוצה שבסופו של דבר, אחרי שאני אהיה אקדמאי, התרומה שלי לחברה תהיה לא רק למען עצמי, אלא גם כן להעשיר את החברה כולה.

שלמה מולה: כשאנחנו באים ואומרים, מסתכלים על הסטודנטים שלנו, אדוני היושב-ראש, אנחנו שואלים אם אנחנו מקלים עליהם, אם אנחנו בונים להם מעונות סטודנטים, אם אנחנו נותנים להם יותר, אם אנחנו נותנים להם הקלות במס.

שלמה מולה: הרי הם גם נוטלים את הנטל, בהחלט.

שלמה מולה: אני יודע לציין ולומר גם: בהחלט יש סטודנטים שלומדים באוניברסיטאות, המדינה מתחשבת בהם, נותנת להם מלגות וכן הלאה.

שלמה מולה: אבל למרות הכול, ב"מיינסטרים", הסטודנטים שבאמת הם מחוללי השינוי החברתי שלנו, לא בטוח שהם מקבלים, ולו בתקופה הקצובה הזאת שהם סטודנטים, ושאנחנו מקלים עליהם.

שלמה מולה: אני חושב, אדוני היושב-ראש, הסטודנט הישראלי, למרות שזה קשה לו, הוא סטודנט מצוין, סטודנט מוביל, סטודנט שכל אחד מאתנו – גם כשאנחנו מדברים היום על היי-טק, אנחנו מדברים על טכנולוגיה, במה מדובר בסופו של דבר?

שלמה מולה: באותם צעירים שלנו שיושבים באוניברסיטאות, לומדים ומשקיעים ומביאים לנו סטארט-אפים.

שלמה מולה: מדינת ישראל גאה בהישגים שלהם.

שלמה מולה: קודם כול, זה ההישג האישי שלהם.

שלמה מולה: המובילות שלהם בעצם, ההישגים של כל אחד ואחד, כל סטודנט, שכל ישראלי יכול להיות גאה בו.

שלמה מולה: לפי דעתי, לא רק שהם שותפים לשינוי מדיניות חברתית, כולה, בחברה הישראלית, גם ההישג האישי של כל סטודנט הוא הישג אישי של החברה הישראלית.

שלמה מולה: ואני יודע להגיד לך, אדוני היושב-ראש, דווקא כמי שקיבל סיוע מהסטודנטים, כשאני הייתי סטודנט, אני זוכר שקיבלתי שיעורי חונכות מסטודנט אחר.

שלמה מולה: הייתי עולה חדש, לא ידעתי לדבר עברית, לא ידעתי לכתוב מאמר או לכתוב עבודה בעברית, ואני הייתי נעזר באותו סטודנט, שהיה מקבל סיוע כפר"ח.

שלמה מולה: אבל תראה מה קרה, אני ראיתי באותו חונך שלי אדם שאפשר גם להיעזר בו, שהוא פותח את הדלת.

שלמה מולה: ולכן בסופו של דבר, הסטודנטים לא רק עוזרים לסטודנטים, מקלים על עולים חדשים, אלא במסגרת תוכניות פר"ח, למשל, הולכים ומתנדבים אצל אוכלוסיות חלשות, אצל ילדים במצוקה, מסייעים להם, נותנים להם שיעורי עזר.

שלמה מולה: כל זה בעצם, בסופו של דבר, כשאנחנו משכללים את הישגיו של הסטודנט, אנחנו יכולים להגיד שהתרומה שלהם איננה מסתכמת בתרומה אישית אלא היא תרומה חברתית משמעותית.

שלמה מולה: רק רציתי לציין לך, אדוני היושב-ראש, אפילו בתחרות הדִיבייט העולמית שהיתה בשנה שעברה זכו סטודנטים מאוניברסיטת חיפה.

שלמה מולה: והשנה זכו גם, אלופי הדיבייט הם סטודנטים מאוניברסיטת בן-גוריון.

שלמה מולה: לא רק בטכנולוגיה.

שלמה מולה: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת מולה, שיבוא עוד רגע להחליף אותי על מנת להמשיך לנהל את הישיבה.

ראובן ריבלין: אני מזמין את חבר הכנסת אלכס מילר, ואחריו – את חבר הכנסת הפרופסור אבישי ברוורמן.

אלכס מילר: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי הממשלה, חברי חברי הכנסת, ראשית אני רוצה, ברשותכם, לברך את הסטודנטים במדינת ישראל.

אלכס מילר: כמובן, היום הזה בא לתת הכרה בדרכם הלא-פשוטה.

אלכס מילר: רובנו עברנו את הדרך הזו.

אלכס מילר: וכמובן שהם אותם אלו שהובילו את מדינת ישראל לצמיחה הכלכלית ולצמיחה אמנותית-תרבותית על כל גווניה.

אלכס מילר: אדוני היושב-ראש, אני רוצה גם לברך את כל מי שמייצג את הסטודנטים היום, אם זה ראשי האגודות, הפעילים באגודות הסטודנטים, הנציגים.

אלכס מילר: כמובן, הנהלת התאחדות הסטודנטים והעומד בראשה איציק שמולי.

אלכס מילר: אנחנו נמצאים כאן כחברי כנסת שחלק מאתנו יצא מהעולם הזה, העולם הסטודנטיאלי.

אלכס מילר: יושבת כאן סגנית השר חברת הכנסת גילה גמליאל, שהיתה יושבת-ראש התאחדות הסטודנטים, שבעצם הקימה את שדולת הסטודנטים הראשונה בכנסת.

אלכס מילר: אני החלפתי אותה בתפקיד יושב-ראש השדולה בכנסת הקודמת והמשכנו גם בכנסת הנוכחית, והצלחנו לעשות הרבה דברים.

אלכס מילר: הצלחנו להעביר חקיקה.

אלכס מילר: אני חושב שאחד מהשינויים המהותיים שהכנסת הצליחה לעשות זה חקיקת חוק זכויות הסטודנט במוסדות להשכלה גבוהה – וזה עוד היה בכנסת הקודמת – ועוד כל התיקונים שעשינו לאחר מכן, גם הטבות לסטודנטים המשרתים במילואים, פטור ממס על המלגות.

אלכס מילר: יושב כאן חבר הכנסת אבישי ברוורמן, שגם היה יוזם החוק החשוב הזה, שנתן אוויר לנשימה לכל אותם הדוקטורנטים שמקבלים מלגות מהקרנות שהאוניברסיטאות מחזיקות בהן.

אלכס מילר: וכמובן, אותם החוקים שאנחנו מצליחים לעשות מצביעים על כך שיש אוזן קשבת בכנסת ישראל לחיים הסטודנטיאליים.

אלכס מילר: וכמובן אנחנו נמשיך לעסוק בסוגיה הזאת עוד לא מעט.

אלכס מילר: אדוני היושב-ראש, ברצוני להתייחס לכמה נקודות.

אלכס מילר: הנקודה הראשונה היא מעמד הסטודנט היום במדינת ישראל, יישום אותם החוקים שכרגע ציינתי אותם, החוקים שהצלחנו להעביר אותם בכנסת והפתרונות למצב הכלכלי הלא-פשוט שבו נמצאים הסטודנטים במדינת ישראל.

אלכס מילר: העניין של מעמד הסטודנט – אדוני היושב-ראש, אנחנו באמת הצלחנו להביא למצב שהסטודנטים היום נמצאים בכל אותם המנגנונים שבהם מקבלים החלטות בנוגע לחיים האקדמיים והחיים הכלכליים של הסטודנט בישראל.

אלכס מילר: אם זה מערכות של ההשכלה הגבוהה, אם זה אותן הוועדות שמקימה ממשלת ישראל בעניין של הפתרונות, אם זה הסוגיה של התחבורה הציבורית, אם זה הסוגיה של התשלומים, כאלה ואחרים, למערכת ההשכלה הגבוהה, אותן אגרות – אגרות מאוד לא הגיוניות שהסטודנטים צריכים לשלם מעבר לשכר הלימוד.

אלכס מילר: וכמובן, אני חושב שהפתרון הכי חשוב היום לסטודנטים הוא הנושא של הדיור.

אלכס מילר: אנחנו הצלחנו – והמאבק הזה לקח לא מעט שנים – בעניין של שכר הלימוד.

אלכס מילר: אני חושב שאם אנחנו מסתכלים היום על שכר הלימוד של סטודנט, שגם שירת בצבא או עשה שירות לאומי או אזרחי, שכר הלימוד, אני חושב, הוא אחד מהנמוכים בעולם.

אלכס מילר: וזו הצלחה של שנים רבות, גם בעניין של אותן הסכמות ועדת-וינוגרד.

אלכס מילר: ובסופו של דבר, בעניין זה אכן הצלחנו, אבל באופן כללי החיים הכלכליים של הסטודנטים היום במדינת ישראל מאוד יקרים.

אלכס מילר: וזה כמובן אחד מהנושאים החשובים שעומד בפני הממשלה לפתרון.

אלכס מילר: כמו שציינתי, הנושא של הדיור זה דבר חשוב מאוד, ולתת לזה פתרון.

אלכס מילר: אותם כפרי הסטודנטים, אותם המעונות שאנחנו מדברים, שיש צורך באספקת, גם משאבים – אם זה משאבים כלכליים – לאוניברסיטאות, ואם זה קרקעות שהעיריות חייבות לתת לאוניברסיטאות בשביל שיקימו שם מעונות לסטודנטים.

אלכס מילר: אני יכול לתת רק דוגמה של אוניברסיטת תל-אביב, שיש שם בעיה מאוד רצינית בעניין זה.

אלכס מילר: ואני חושב שדווקא המדיניות שמוביל ראש עיריית תל-אביב היא לא נכונה, כי לא מעודדים שם בניית מעונות.

אלכס מילר: אני חושב שהמדיניות של שליחת סטודנטים לשכירויות היא מדיניות מאוד בעייתית, שגורמת לכך שהסטודנטים משלמים הון תועפות, ובאופן כללי מעלים את המחירים באזור המרכז על השכירות.

אלכס מילר: אני חושב שדווקא הפתרון של המעונות הוא פתרון הרבה יותר יעיל מכל אותן ההצעות שראינו היום על סדר-היום של מקומות שונים בארץ, ויש צורך בהשקעה.

אלכס מילר: יש צורך לפטור את מוסדות ההשכלה הגבוהה מארנונה למעונות הסטודנטים.

אלכס מילר: יש צורך במתן מלגות לאותם הסטודנטים שבאים מרחוק כדי ללמוד במוסדות ההשכלה הגבוהה שנמצאים רחוק מהבית, ובסופו של דבר לתת להם את הפתרון לסוגיה הזו.

אלכס מילר: ובעניין של יישום החוקים – אדוני היושב-ראש, היום אני שמעתי דבר מאוד מוזר לי.

אלכס מילר: כשאני חוקקתי את חוק ההטבות לסטודנטים המשרתים במילואים, מי שהיה השותף הבכיר לחוק הזה – זו היתה הממשלה.

אלכס מילר: אז במשרד החינוך עמדה חברת הכנסת יולי תמיר.

אלכס מילר: היום אנחנו ישבנו בוועדת החינוך, ועדת החינוך ציינה את יום הסטודנט, ואחד מהסטודנטים – תופתע לשמוע, ממכללת שנקר, שהיום מי שעומדת בראש, הנשיאה של מכללת שנקר היא חברת הכנסת לשעבר יולי תמיר, דווקא שם יש טענה שדווקא ביישום חוק ההטבות לסטודנטים שמשרתים במילואים יש בעיה.

אלכס מילר: עכשיו, זה מאוד מפתיע אותי שאותו בן-אדם שיוזם את החוק מגיע למעמד שהוא זה שאחראי ליישום החוק ולא מיישם אותו.

אלכס מילר: אני חושב שזה דבר מאוד בעייתי.

אלכס מילר: אני חושב שכאשר הממשלה – בשני חוקים, גם בעניין של הטבות לסטודנטים במילואים וגם בעניין של הסטודנטיות בהיריון – ביקשה מהכנסת לתת גמישות בכל העניין של פרטי-הפרטים, למה זכאים הסטודנטים ברגע שהם נמצאים או במילואים או בהיריון.

אלכס מילר: ביקשו מאתנו גמישות – נתנו את הגמישות.

אלכס מילר: ברגע שהם קיבלו, במקום לתת יותר, מחפשים איך לתת את המינימום וגם לרדת מזה.

אלכס מילר: אני חושב שזה דבר בעייתי.

אלכס מילר: אני לא חושב שאנחנו צריכים היום לבוא ולהתחיל להיכנס לפרטי-פרטים של כל דבר שצריך לקבל אותו סטודנט, כמה כרטיסי צילום הוא צריך לקבל בגלל שהוא הלך למילואים, אבל חייב להיות פה איזשהו היגיון במה שהמוסדות ביקשו מאתנו.

אלכס מילר: נתנו יותר גמישות, אנחנו חייבים לפעול לכך שכל אותם הסטודנטים שנמצאים וזכאים על-פי החוק להטבות כאלה ואחרות, לתת להם את המקסימום ולא את המינימום, ולא לחפש איך לעקוף את החוק.

אלכס מילר: תודה רבה.

שלמה מולה: תודה רבה, אדוני.

שלמה מולה: אני מבקש להזמין את פרופסור אבישי ברוורמן, חבר הכנסת ברוורמן, השר לשעבר.

שלמה מולה: ואחריו – חבר הכנסת אריה אלדד.

שלמה מולה: הוא פה?

שלמה מולה: טוב, יכול להיות.

שלמה מולה: אני מקווה שהוא יהיה כאן.

שלמה מולה: בבקשה, אדוני.

אבישי ברוורמן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, קודם כול, באמת, לדבר על סטודנטים בשבילי זה גם נותן לי קצת איזו נוסטלגיה.

אבישי ברוורמן: 16 שנה מילאתי תפקיד שגרם לי את הסיפוק הגדול ביותר עד היום בחיי, כנשיא אוניברסיטה.

אבישי ברוורמן: אוניברסיטה קטנה של 5,700, הגיעה ל-17,000, והיום ל-20,000 סטודנטים.

אבישי ברוורמן: סגנית השר גילה גמליאל, תקופה מסוימת היתה יושבת-ראש אגודת הסטודנטים באוניברסיטת בן-גוריון.

אבישי ברוורמן: היא הגיעה לכאן, מעלה-מעלה.

אבישי ברוורמן: ואני מוכרח לספר לכם על שני דברים.

אבישי ברוורמן: החוויה שלי עם הסטודנטים היתה מדהימה.

אבישי ברוורמן: כי מה שהיה מיוחד בבאר-שבע – ואני מדבר כרגע על באר-שבע – שכשה

אבישי ברוורמן: תחלנו בפריצת הדרך לבנות את האוניברסיטה, יצרנו קהילה; קהילה שאנשים עבדו בה ביחד, יצרו בה ביחד, ואני מצדיע לסטודנטים.

אבישי ברוורמן: נדבר תחילה על הסטודנטים היהודים.

אבישי ברוורמן: הסטודנטים היהודים ששירתו במילואים, תלמידים טובים מאוד – ובמקביל, בפר"ח שבאוניברסיטת בן-גוריון.

אבישי ברוורמן: זה הגיע ליותר מ-50% מהסטודנטים, וזה המקום הכי גדול.

אבישי ברוורמן: אתה ראית את הנקודה שבה יש התייחסות לאחר, לעומת הדוגמה האישית שקיימת בדרך כלל, לצערי, גם בפוליטיקה, גם בעסקים הגדולים, גם בתקשורת, שהעיקר זה אני ואני והפרסום שלי והכסף שלי.

אבישי ברוורמן: גם הסטודנטים הבדואים, כשפתחנו את האוניברסיטה, והדרוזים והערבים.

אבישי ברוורמן: נוצרה קהילה שאפשר לעשות משהו אחר של אני ואתה.

אבישי ברוורמן: אבל אני מוכרח לציין שב-16 שנותי, בכל המאבקים שהיו של הסטודנטים, המאבקים היו אך ורק על שכר לימוד, לא היו מאבקים מעבר.

אבישי ברוורמן: והיו לי שיחות עם מנהיגות הסטודנטים, זה תמיד לא היה בנושאים שיוצאים החוצה, למרות שהסטודנטים הציגו, כמו שאמרתי, בהתנהגותם מבחינתי את היופי של החברה הזאת, הרבה פחות ממה שנראה כשאנחנו מסתכלים בחלונות הגבוהים.

אבישי ברוורמן: והנה קרה דבר בארץ הזאת, שגם הפתיע אותי, לגבי המחאה החברתית.

אבישי ברוורמן: חלק מהסטודנטים הצעירים, וגם אני עובד אתם עכשיו יחדיו, יצאו לרחובות.

אבישי ברוורמן: והם לא יצאו – הם הבינו כמובן את השקר שנמצא במדינת ישראל כבר שנים די רבות שהכלכלה החזקה הזאת היא טובה לכולם, והם הבינו שאם הם גומרים כרופאים, כעובדים סוציאליים, כמורים, לא רק שהם לא יגיעו לדירה בעוד 20 שנה, גם ההכנסה שלהם לא תהיה – שיש פה איזה שקר מסוים.

אבישי ברוורמן: והם יצאו לרחובות.

אבישי ברוורמן: אבל כאשר בא ראש הממשלה ואמר: אני מפתה אתכם, אני נותן לכם, כמו שפעם היה, אני מסדר לכם עכשיו עוד קצת את המעונות או את הדברים האחרים, אתם יוצאים מהמשחק, הם אמרו "לא".

אבישי ברוורמן: היו שם כל החבורה של המנהיגות, איציק שמולי ואחרים, הם אמרו "לא".

אבישי ברוורמן: פעם ראשונה הם אמרו: אנחנו כאן נאבקים, כחלק מרוב החברה הישראלית, שמרגישה שאיבדנו את הרצון להיות חברת מופת של כלכלה צודקת, חברה הוגנת עם מנהיגות מוסרית, והדבר הזה נמשך.

אבישי ברוורמן: ואני אומר לכם שמה שנתן לי גם תקווה, וזאת אחת הסיבות שהחלטתי להישאר וללכת בכל הכוח בפוליטיקה הישראלית, אחרי שהיו לי הרהורי כפירה האם בכלל אפשר להשפיע בבית הזה, היו בסופו של דבר אותם סטודנטים צעירים, שחלקם אתי, שלא רק אומרים: לי לא תהיה דירה, אני לא אגיע להכנסה; הם אומרים, עוד פעם אני חוזר: מה מטרתה של מדינת ישראל?

אבישי ברוורמן: האם מדינת ישראל היא מדינה שבה איזה קבוצה באה לשרוד במרחב הזה?

אבישי ברוורמן: מהי מטרתו של העם היהודי?

אבישי ברוורמן: והעניין הזה להיות אור לגויים.

אבישי ברוורמן: בן-גוריון הלך לישעיהו ועמוס, ואם אתה מוריד את זה לפרטים פשוטים, זה אומר חברה עם ערבות הדדית, שאין בה פערי שכר של 1 ל-300, 1 ל-100, ל-150, כמו שהתחלנו, חברה שבה יוקר המחיה הוא לא הגבוה ביותר במערב, חברה שהיא לא האי-שוויונית ביותר במערב להוציא את ארצות-הברית – וכאשר לא רק הסטודנטים, אלא גם המבוגרים הולכים לסופרמרקטים, אפילו בברלין ובציריך זה יותר זול, ושם השכר כפול, שלא לדבר על מיאמי, וושינגטון או ניו-יורק.

אבישי ברוורמן: לכן בפעם הראשונה זה שנים הסטודנטים האלה שואלים את השאלה של מקימי הציונות: בשביל מה כל הסיפור הזה?

אבישי ברוורמן: האם באים פה להיות מדינה שהיא רק לקבוצה של איזה קפיטליזם אוליגרכי, או שבונים חברה, חברה שיש בה צדק?

אבישי ברוורמן: כי גם העם היהודי – דיבר פה מישהו קודם על צחוקה של שרה, אחרי ששרה צחקה ואלוהים נתן את החוזה לאברהם, התנאי היה משפט וצדקה.

אבישי ברוורמן: וצדקה זה לא charity, צדקה זה צדק אדונָי, זה צדק חברתי, זה כלכלה הוגנת וצודקת.

אבישי ברוורמן: ולכן יש לי תקווה גדולה.

אבישי ברוורמן: ומצד שני זה גם ברור שאותם סטודנטים, אותם אנשים צעירים, אם הם לא בנים להורים עשירים, יהיה להם קשה מאוד בחברה הישראלית.

אבישי ברוורמן: כאשר אני באוניברסיטת בן-גוריון החלטתי להחליף את כל אנשי הביטחון בסטודנטים והייתי משתמש בעצמי גם בנהגים וכו', כל האבטחה היתה של סטודנטים – אולי היום זה כבר חזר למקום אחר, יכול להיות – כולם עבדו בשלוש עבודות, בשתי עבודות, והדבר הזה היה לא נכון.

אבישי ברוורמן: לכן, גם אני הבאתי הצעה, שכבר רשומה פה, כדי שיהיה גם לחיילים משוחררים וגם לשירות אזרחי.

אבישי ברוורמן: לא הצעות שרק יעלו להם את השכר, אלא הצעות שיהיו מכוונות כולן להשכלה הגבוהה במובן הרחב של המלה, כולל הכשרה מקצועית, כדי שניתן לדור הזה את האפשרות להתקדם קדימה, כשהדור הזה מזכיר לנו מה היתה מטרתנו.

אבישי ברוורמן: ולכן אני מצדיע היום לסטודנטים, לאותם אלה שבאמת עושים מלאכתם נאמנה, שעדיין מאמינים שבאנו לכאן ואנחנו כאן, מזכירים לנו לבנות כלכלה צודקת, חברה הוגנת, ואכן פוליטיקה שאומרים בה את האמת, למרות שהמלים לא חשובות יותר בבית הזה, פוליטיקה שיש בה מוסר.

אבישי ברוורמן: תודה רבה.

שלמה מולה: תודה רבה, אדוני.

שלמה מולה: נבקש להזמין את אריה אלדד, חבר הכנסת, גם פרופסור, ואחריו – שכיב שנאן, ואחריו – מסעוד גנאים, ואחרון – דב חנין, אם כולם יהיו כאן, לפי התור.

שלמה מולה: בבקשה, אדוני.

שלמה מולה: חמש דקות לרשותך.

אריה אלדד: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, גברתי סגנית השר, חברי חברי הכנסת, אמרו לי פעם שכל הספד טוב מחולק לשלושה חלקים: האחד – המנוח, השני – המנוח ואני, השלישי – אני.

אריה אלדד: חשבתי ללכת על-פי הנוסחה הזאת ולדבר מלה על הסטודנטים, אחר כך על "אני והסטודנטים" ואחר כך עלי, כמו שנהוג במקומותינו, ורציתי לספר לכם על איזה חוק חשוב שרציתי לחוקק למען הסטודנטים שיאריכו להם את תקופת הזכאות לפטור ממס, לא מייד אחרי שהם משתחררים כחיילים, שהפטור לא "יתבזבז" בתקופה שהם לומדים ובקושי מספיקים לעבוד, אלא שידחו להם את זה לאחרי הלימודים, ואיך פקידי האוצר הכשילו את כוונתי הטובה.

אריה אלדד: אבל אז חשבתי שלא מתאים לי נאום מהסוג הזה.

אריה אלדד: כלומר, לספר איך אני דואג לסטודנטים, אז אני אספר מה אני דורש מהסטודנטים.

אריה אלדד: קראתי מאמר מרתק של פרופסור אמריטוס זיוה שמיר ב"כיוונים חדשים" האחרון.

אריה אלדד: היא היתה ראש החוג לספרות עברית באוניברסיטת תל-אביב, ובמאמר היא משקפת את מצב החוגים ללימודי הרוח ומדעי היהדות באוניברסיטאות בן-גוריון, תל-אביב, ירושלים וחיפה, והתמונה היא רעה מאוד.

אריה אלדד: התמונה היא שאדם יכול להיות היום בוגר או מוסמך לימודי ספרות באוניברסיטה מהמובילות בארץ בלי ללמוד את הבסיס: לא עגנון, לא ביאליק, לא טשרניחובסקי, לא אורי צבי גרינברג.

אריה אלדד: מלמדים חוגים אזוטריים לחלוטין, שמנסים להיות פרובוקטיביים ומושכי קהל על-פי ניסוח שם הקורס, והיא הביאה כמה דוגמאות מסמרות שיער של שמות החוגים.

אריה אלדד: את הבסיס כבר לא מלמדים.

אריה אלדד: עכשיו, כשזה משתלב – את זה היא כותבת, ואני בוודאי מצטרף לדעתה – כשזה משתלב בזה שחוגים רבים באוניברסיטאות המובילות שלנו נשלטים היום על-ידי השמאל הקיצוני האנטי-ציוני, ששולל את זכות מדינת ישראל לקיום כמדינת העם היהודי, שקורא בריש גלי להחרים את מדינת ישראל ואת האוניברסיטאות שלה – כשזה מצטרף יחד עם הניסיון להכחיד את התרבות העברית בחוגים הללו, כי זה חלק מסדר-היום שלהם, כי זה חלק מהעובדה שאם אין לנו תרבות ואין לנו ספרות עברית, אז באמת אנחנו יכולים להיות אנטי-ציוניים, והסטודנטים מצביעים ברגליים בחוגים האלה והם בקושי נרשמים אליהם.

אריה אלדד: אני רוצה שהסטודנטים יצביעו גם בידיים וגם ברגליים ולא ייכנעו לפוליטיזציה של חוגי מדעי הרוח ומדעי היהדות באוניברסיטאות המובילות שלנו.

אריה אלדד: מספרת פרופסור זיוה שמיר שהיא קוראת הערות בדפי המשוב של המרצים שלה: המרצה עושה פוליטיזציה של החוג, הוא מצפה ממני לדקלם את התִפלוּת שהוא מלמד בשיעורים במקום ללמד ביאליק ועגנון ואורי צבי גרינברג, הוא מטיף לנו ללכת ולהשתתף בפעילות הפוליטית שלו.

אריה אלדד: הסטודנטים צריכים לחזור לחוגים האלה ולתבוע מהמרצים שלהם ללמד את יסודות הספרות העברית, ולהדיח אותם באמצעות דפי המשוב הללו אם הם אינם עונים על הקריטריונים הבסיסיים ביותר של ייעודו של החוג.

אריה אלדד: היא קוראת למל"ג, שנתן לאוניברסיטאות שונות בארץ רשיון ללמד מקצוע מסוים לפני 30 ו-40 שנה, לשוב ולבדוק את המנדט שהם נתנו, האם האוניברסיטאות עומדות במנדט הזה שניתן להן והאם הם באמת מלמדים את מה שהם התחייבו לו.

אריה אלדד: באוניברסיטת קיימברידג' החוג לספרות אנגלית הוא החוג היוקרתי ביותר ותנאי הקבלה אליו הם המחמירים ביותר.

אריה אלדד: הם מבינים שכך יוצרים קבוצות עילית וקבוצות איכות יוקרתיות של סטודנטים.

אריה אלדד: הדברים הללו חשובים לנו לא פחות מאשר לימודים טכנולוגיים, לימודי כלכלה ולימודי משפטים.

אריה אלדד: אנחנו צריכים לבנות את הנדבך הבא של התרבות הישראלית, היהודית, העברית, בארץ-ישראל על כתפי מה שנלמד ונוצר בארץ הזאת שנים רבות.

אריה אלדד: אדוני היושב-ראש, הילדים שלי כבר כולם סיימו את הפרק האוניברסיטאי שלהם, אבל הנכדים שלי צריכים ללמוד באוניברסיטאות הללו.

אריה אלדד: נדמה לי שיש לי נכד אחד בשם אבשלום שצופה בנו ברגעים אלה.

אריה אלדד: אליו מכוונים הדברים, כדי שגם בדור הבא תהיה לנו תרבות עברית וספרות עברית ולימודי יהדות באוניברסיטאות – –

דוד רותם: – – –

אריה אלדד: – – ועל הנדבכים האלה גם הסטודנטים נדרשים ללכת נגד הזרם – לא רק נגד הזרם במחירי מעונות אלא גם נגד הזרם שמכתיב להם מה ללמוד, איך ללמוד ומה לחשוב.

אריה אלדד: תודה רבה.

שלמה מולה: תודה רבה, אדוני.

שלמה מולה: גם עמדת בזמן, כדרכך בקודש.

שלמה מולה: אני מבקש להזמין את חבר הכנסת שכיב שנאן, ואחריו, אני רואה, את חבר הכנסת מסעוד גנאים.

שלמה מולה: אדוני, בבקשה.

שלמה מולה: חמש דקות לרשותך.

שכיב מוראד שנאן: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, גברתי סגנית השר, חברי חברי הכנסת, אני רצתי עכשיו מכעביה-חלף-טבאש, חתכתי באמצע הסיור במגזר הבדואי יחד עם שר התמ"ת, בשביל להגיע ולכבד את הסטודנטים בנוכחותי.

ליה שמטוב: באיזו מהירות נסעת?

יעקב מרגי: אל תגלה.

שכיב מוראד שנאן: אני לא נוהג, ובדרך כלל אני ישן ליד הנהג, אז אני אף פעם לא מסתכל כמה הוא נוסע.

שכיב מוראד שנאן: אבל אני יודע שיש לי עוזר שיודע לנהוג יפה ועומד במגבלות החוק – לא עולה על 92.

שכיב מוראד שנאן: למען האמת, הנושא הסטודנטיאלי הוא נושא מאוד מאוד קרוב ללבי.

שכיב מוראד שנאן: אני חושב שכל אחד מאתנו שלמד באוניברסיטה זוכר שתקופת הלימודים היא תקופה מאוד מיוחדת שטבועה בזיכרונו ומאוד קרובה ללבו.

שכיב מוראד שנאן: מהתקופה שהייתי סטודנט אני זוכר שבאותה תקופה למד אתי באוניברסיטה שר החינוך גדעון סער, שר הפנים לשעבר אופיר פינס-פז ועוד הרבה מאוד חברים טובים שאני זוכר להם חסד נעורים מתקופת הסטודנטיאליות.

שכיב מוראד שנאן: בדרך כלל, הלימודים הם דבר מאוד יפה.

שכיב מוראד שנאן: לשמחתי הרבה, התקופה שבה אנחנו למדנו שונה מהימים האלה.

שכיב מוראד שנאן: אז היו רק חמש או שש אוניברסיטאות בכל הארץ, והסטודנטים האתיופים הראשונים – אדוני היושב-ראש, זה בשבילך – שהגיעו אז, וזה עוד לפני העלייה, זה בשנות ה-80, לפני שהאתיופים עלו, היו אתנו כמה סטודנטים שהיו החלוצים.

שכיב מוראד שנאן: אני גרתי עם סטודנט אתיופי במעונות באותה דירה, וגר אתנו עוד סטודנט אנגלי.

שכיב מוראד שנאן: אני והאנגלי הצלחנו ללמוד עברית ואנגלית וללמד אחד את השני, אבל לא הצלחנו ללמוד אמהרית.

שלמה מולה: נקיים חוג מיוחד באמהרית.

שלמה מולה: אין בעיה.

שלמה מולה: אפשר ללמד את זה.

שכיב מוראד שנאן: אני אשמח לנצל את תקופת שהותנו יחדיו ללמוד את הנושא הזה.

שלמה מולה: בבקשה.

שכיב מוראד שנאן: אני רוצה גם להתגאות בכך שבשני העשורים האחרונים חלה עלייה גדולה מאוד במספר הסטודנטים מבני המיעוטים בכלל, ערבים.

שכיב מוראד שנאן: אחוז הסטודנטים שהולכים לאוניברסיטאות ולמכללות ואלה שהולכים לבקש לרכוש השכלה אקדמית ולהשתלב באקדמיה, ולהשתלב אחר כך בחיי החברה הישראלית, הולך ועולה.

שכיב מוראד שנאן: אני מסתכל ביציע, ונראה לי שיש קבוצת סטודנטיות ערביות, נכון?

שכיב מוראד שנאן: אני רוצה לקדם אותן בברכה ולהגיד שאחוז הסטודנטיות הערביות והדרוזיות היום במגזר הערבי בכלל הוא קרוב ל-60%, ובמגזר הדרוזי 68% מהסטודנטים שלומדים באוניברסיטאות הם בנות.

שכיב מוראד שנאן: זה מעיד, במלוא הגאווה, על זה שאנחנו מתעתדים להיות מגזר שהאמהות בו הן אמהות משכילות ויכולות לתרום רבות לכל מה שקשור לחינוך בניהן והעלאת רמת האוכלוסייה והקהילה שהן חיות בהן.

שכיב מוראד שנאן: אבל יש לאותן סטודנטיות בעיה אחת קשה מאוד.

שכיב מוראד שנאן: כשהן מסיימות ללמוד הן חוזרות הביתה, ואחרי שהשקיעו גם מאמץ, גם זמן וגם כסף, תולות את תעודות הסיום שלהן על הקירות בבית, והתעודה לא הופכת להיות כלי שיעזור לאותה גברת לממש את חזונה ולהיות שותפה בכלכלת ביתה.

שכיב מוראד שנאן: כולנו יודעים מה ההבדל בין בית שיש בו משכורת אחת לבין בית שיש בו שתי משכורות.

שכיב מוראד שנאן: כולנו יודעים שגם המחקרים לימדו שאמהות משכילות ועובדות בדרך כלל יוצרות בנות ובנים מצליחנים.

שכיב מוראד שנאן: לכן, לסיום – אני רואה שהזמן עובר – אני לוקח על עצמי משימה, ואני רוצה להעביר את זה לציבור הסטודנטים שלא נמצא פה, לקדם את כל הנושא של העסקתן של סטודנטיות בוגרות האוניברסיטאות והמכללות בעולם התעסוקה, כאינטרס של קידום והעלאת הרמה הכלכלית והחברתית של החברה שממנה אני בא.

שכיב מוראד שנאן: אני מקווה שגם בעתיד ירבו וילכו ויגדלו המספרים של אלה שגומרים תארים ושיכולים להשתלב בחברה ולתרום לה.

שכיב מוראד שנאן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

שלמה מולה: תודה רבה, אדוני.

שלמה מולה: אני מבקש להזמין את חבר הכנסת מסעוד גנאים, ואחריו, אם יהיה כאן – חבר הכנסת דב חנין, ואם לא יהיה כאן – תשיב סגנית השרה גילה גמליאל.

שלמה מולה: אדוני, בבקשה.

קריאה: – – –

שלמה מולה: אמרתי "סגנית השר" – "השרה"?

שלמה מולה: סגנית.

מסעוד גנאים: נכון, "השרה".

שלמה מולה: שעת העברית, נראה לי.

שלמה מולה: אדוני, בבקשה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, כבוד סגנית השרה, חברי חברי הכנסת, אני מברך תחילה את ציבור הסטודנטים, אם שומעים אותי או רואים אותי ביום הסטודנט – גם אני חשבתי "הבין-לאומי".

שלמה מולה: הלאומי.

שלמה מולה: זה: יום הסטודנט הלאומי.

מסעוד גנאים: לא משנה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, כולנו היינו סטודנטים, וכולנו יודעים שהחיים האוניברסיטאיים והאקדמיים חשובים לא בגלל הלימודים והתואר אלא בגלל החיים עצמם, משום שהחיים האוניברסיטאיים מושפעים מהמציאות, אם זאת מציאות פוליטית, תרבותית וחינוכית, וגם החיים האוניברסיטאיים מכינים את הסטודנט כבוגר לעתיד ולחיים.

מסעוד גנאים: במישור הזה יש לי שתי הערות.

מסעוד גנאים: הערה ראשונה – אדוני היושב-ראש, נכחתי קצת בוועדת החינוך, והיתה כבוד סגנית השרה.

מסעוד גנאים: כאשר מדברים על השפעתם ותפקידם של סטודנטים בישראל ומדברים על המחאה, באמת, היתה מחאה, וסטודנטים היו, אבל בסוף מה היה?

מסעוד גנאים: מה ההשפעה?

מסעוד גנאים: השתנה משהו?

מסעוד גנאים: לפי דעתי, התנועה של הסטודנטים, ההשפעה של הסטודנטים בישראל על שינוי דרמטי בסדרי העדיפויות מוגבלת.

מסעוד גנאים: לפי דעתי, החסם הראשון, אני ראיתי אותו היום ואני רואה אותו ושומע אותו מכל חבר כנסת – לא מכל, מכמה חברי כנסת.

מסעוד גנאים: רואים בסטודנט קודם כול חייל, מילואים.

מסעוד גנאים: גם בוועדת החינוך דיברו על הסטודנט החייל, מה הוא מקריב, מילואים.

מסעוד גנאים: מה עם הסטודנט האזרח, הבן-אדם, שצריך להיות אזרח אקטיבי שמשנה את המציאות?

מסעוד גנאים: הפוקוס הוא על הסטודנט כאילו הוא חייל לעתיד, או החייל שמשתתף בקרבות ומגן על ביטחון ישראל, ולא מדגישים את זה שהסטודנט הוא אזרח אקטיבי ושהתנועה הסטודנטיאלית יכולה להיות מנוף לשינוי עמוק בחיי החברה.

שלמה מולה: לא.

שלמה מולה: אני חושב – – –

מסעוד גנאים: זה לפי דעתי קושי, וזה חסם.

שלמה מולה: לא, לא.

שלמה מולה: אני רוצה להסביר לך.

מסעוד גנאים: בבקשה.

שלמה מולה: אני חושב שסטודנט ששירת בצבא שלוש שנים, ובכל זאת – מזמנו ומגילו הצעיר, מגיע לו יותר תגמול.

שלמה מולה: אפשר להתווכח על זה.

שלמה מולה: אני חושב שעל זה מדברים.

שלמה מולה: לא – – –

מסעוד גנאים: חבר הכנסת מולה, אני לא מדבר על העניין הספציפי הזה, מה מגיע ומה לא מגיע.

שלמה מולה: אה, אוקיי.

מסעוד גנאים: למרות שלפי דעתי יש בזה אפליה, כי יש סטודנטים ערבים שלא משרתים בצבא, לא משרתים בצה"ל.

שלמה מולה: שישרתו בשירות אזרחי והכול יהיה בסדר.

מסעוד גנאים: לא, אני מדבר על התפיסה.

מסעוד גנאים: באמת, אני מדבר בכלל על התפיסה של סטודנט, מיהו, מה זה סטודנט?

מסעוד גנאים: כאשר מדגישים את זה שהוא חייל, שהוא עשה צבא – לפי דעתי סטודנט, צריך לשים את הפוקוס על זה שיש לו הפוטנציאל והיכולת, וניתן לו לשנות.

מסעוד גנאים: ומה שקרה במחאה החברתית בקיץ שעבר הוא דוגמה.

מסעוד גנאים: היו אלפים.

מסעוד גנאים: בסוף, מה עשתה הממשלה?

מסעוד גנאים: כי השיח הפוליטי-ביטחוני גובר על כל עניין חברתי-כלכלי במדינת ישראל.

מסעוד גנאים: וזה שונה ממדינות אחרות.

מסעוד גנאים: זה לפי דעתי.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, עוד נקודה, משום שאני רוצה לדבר גם על הקשיים העומדים בפני הסטודנטים הערבים באוניברסיטאות.

מסעוד גנאים: האווירה הימנית, האווירה הקיצונית, כל השיח של אזרחות-נאמנות מבית-המדרש של ליברמן או אחרים – גם זה משפיע על החיים האוניברסיטאיים.

מסעוד גנאים: כאשר לא נותנים לסטודנטים הערבים לחיות את יום הנכבה או כל יום אחר; כאשר לא נותנים להם את חופש הביטוי; כאשר, אדוני היושב-ראש, רוב הקרנות והמלגות מותנות בזה, בשירות צבאי; כאשר מכללה ידועה, מכללת צפת, פרסמה שכל אחד שרוצה להיבחר לאגודת הסטודנטים צריך לעשות שירות צבאי, אז מה זה?

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, זו גזענות.

מסעוד גנאים: זו סתימת פיות.

מסעוד גנאים: האוניברסיטאות צריכות להיות המקום שבו פורחת הדמוקרטיה, שבו פורח הכבוד לפלורליזם ולאחר.

מסעוד גנאים: אבל המציאות היא אחרת, לצערי הרב.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, הרבה סטודנטים ערבים נאלצים ללמוד בחוץ-לארץ, אם זה בירדן, אם זה במזרח-אירופה, בכל המדינות האלה.

מסעוד גנאים: אלפים.

מסעוד גנאים: הסיבה העיקרית היא תנאי הקבלה הקשים, במיוחד ברפואה.

מסעוד גנאים: וכל אלה, במיוחד אלה שלמדו בירדן, אדוני היושב-ראש, רפואה, הם לא פחות חזקים, ויש להם הכשרונות, ורובם מצליחים במבחן הרפואה של משרד הבריאות בפעם הראשונה.

מסעוד גנאים: אז לפי דעתי צריך להנהיג מדיניות חדשה, שתקל בתנאי הקבלה של סטודנטים, כדי שסטודנט ערבי יוכל באמת ללמוד בישראל, קרוב לביתו, וגם – אולי הזמן לא נותן לי לדבר גם על קשיי ההעסקה, אחרי שהוא יסיים.

מסעוד גנאים: 60% מהסטודנטים הערבים, אדוני היושב-ראש, וזו נקודה אחרונה, משנים את המקצוע שלהם באוניברסיטה.

מסעוד גנאים: וזה למה?

מסעוד גנאים: לפי דעתי, משום שיש להם הקושי של השפה, וגם קשיים אחרים.

מסעוד גנאים: ויש עוד נקודה חשובה שהיא כל העניין של החינוך לקריירה או הכוונה מקצועית.

מסעוד גנאים: עכשיו למשל, בבתי-ספר תיכון, מי שעושות את ההכוונה המקצועית הזו אלה היועצות החינוכיות, ואני הצעתי לשר החינוך שהחינוך לקריירה או ההכוונה או ההכוון המקצועי צריכים להיות חלק מתוכנית הלימודים, כדי שבאמת בוגר התיכון ידע מה הוא רוצה בסוף באוניברסיטה, ולא ישנה את מקצוע הבחירה שלו.

מסעוד גנאים: תודה, אדוני היושב-ראש.

שלמה מולה: תודה רבה, אדוני.

שלמה מולה: אני מבקש להזמין את חבר הכנסת דב חנין, ואחריו תשיב סגנית השר.

שלמה מולה: בבקשה, אדוני.

שלמה מולה: חמש דקות לרשותך.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך, גברתי סגנית השר, עמיתי חברי הכנסת, ארבע הערות קצרות ליום הסטודנט הזה.

דב חנין: ההערה הראשונה עוסקת באזהרה, ההערה השנייה עוסקת בהערכה, ההערה השלישית עוסקת בהסכמה, וההערה האחרונה עוסקת בדאגה.

דב חנין: נתחיל, אדוני היושב-ראש, באזהרה.

דב חנין: אני קורא, כמו כולנו, את התכנונים של ממשלת ישראל לתקציב השנה הבאה, ואחד היעדים, כך אנחנו קוראים, ואנחנו קוראים את זה בדאגה, זו מערכת ההשכלה הגבוהה בישראל, האוניברסיטאות, והן צפויות, כך אומרים לנו, לקיצוצים משמעותיים בסיוע המדינה להן.

דב חנין: אני רואה את זה בחומרה רבה.

דב חנין: המערכת האקדמית בישראל לאורך השנים עברה דיאטה קשה מדי.

דב חנין: כמי שמגיע מהאקדמיה – לימדתי באוניברסיטה – אני יודע לומר לכם, עמיתי חברי הכנסת, כמה זה קשה, כמה זה מסובך, כמה זה מפריע כאשר אין מספיק תקציב להשקיע בספריות, ברכישת ספרים חדשים, כאשר אין תקציב מספיק לכיתות תרגול, כאשר אין תקציב מספיק לליווי אמיתי ומספק של הסטודנטים במערכת ההשכלה הגבוהה, כאשר אין תקציב מספיק למחקר, כאשר אין תקציב מספיק לחוקרים צעירים שאנחנו רוצים שיישארו אצלנו ולא ילכו למדינות הים.

דב חנין: ולכן חמור מאוד שבין יתר הקיצוצים הממשלה מתכננת גם קיצוץ בתקציבי ההשכלה הגבוהה.

דב חנין: לא קיצוץ אלא הרחבה משמעותית בתקציבי ההשכלה הגבוהה נדרשת לנו, כדי שזו תהיה באמת השכלה גבוהה בעלת רמה, כדי שהמערכת המחקרית תהיה מעולה כפי שאנחנו רוצים, כדי שנוכל להכשיר חוקרים וחוקרות צעירים ולתת להם להתפתח במוסדות האקדמיים, כדי שנוכל לאפשר באמת לסטודנטים הכשרה והשכלה ראויה, עם ספריות מתאימות, עם כיתות תרגול ועם כל הדברים האחרים הנדרשים.

דב חנין: הערה שנייה, אדוני היושב-ראש, עוסקת בהערכה, וההערכה מגיעה לארגוני הסטודנטים, לאגודות הסטודנטים, להתאחדות הסטודנטים.

דב חנין: אני אומר את זה באמת בהרבה התפעלות.

דב חנין: עוד לפני המחאה החברתית הגדולה של הקיץ, אגודות הסטודנטים לקחו תפקיד מוביל במאבק נגד העסקה קבלנית, בהתחלה בתוך האוניברסיטאות ואחר כך בחברה הישראלית בכללותה.

דב חנין: אני גם רוצה להודות לאגודות הסטודנטים ולפעילי אגודות הסטודנטים השונים על ההתגייסות שלהם לצדנו במאבקים למען זכויות ומעמד של עובדי הקבלן, במאבקים למען חוקי ההגנה על עובדי הקבלן שאנחנו נאבקנו עליהם, גם בקדנציה הקודמת וגם בקדנציה הנוכחית.

דב חנין: החוקים האלה נתקלו בהתנגדות מאוד רחבה, גם של המעסיקים, גם של הממשלה, ולמרבה הצער גם של הנהגת ההסתדרות, אבל את חלקם אנחנו הצלחנו להעביר, והצלחנו להעביר אותם בזכות ההתגייסות הציבורית הרחבה בתמיכה בחקיקה מתקדמת יותר להגנת עובדי הקבלן, ובין היתר בזכות תמיכתם והתייצבותם של הסטודנטים.

דב חנין: אגודות הסטודנטים והתאחדות הסטודנטים לקחו חלק חשוב וחיובי במחאה החברתית הגדולה של הקיץ.

דב חנין: איציק שמולי, יושב-ראש התאחדות הסטודנטים, היה אחד מהמנהיגים הבולטים של המחאה החברתית הזאת.

דב חנין: וגם הפרק הזה, עמיתי חברי הכנסת, צריך להיכתב וייכתב באותיות של כבוד בתולדות הסטודנטים הישראלים.

דב חנין: הערה שלישית, אדוני היושב-ראש, עוסקת בדאגה, ואני מתכוון לדאגה לחירויות הביטוי באוניברסיטאות, כפי שאנחנו רואים אותן וכפי שאנחנו שומעים על המתקפות עליהן בתקופה האחרונה.

דב חנין: אנחנו שומעים יותר ויותר על מגבלות על פעולה פוליטית לגיטימית של סטודנטים.

דב חנין: אנחנו שומעים על פגיעה בזכויות המחאה של סטודנטים באוניברסיטאות.

דב חנין: אלה דברים מדאיגים.

דב חנין: אנחנו שומעים גם על פגיעה בזכויות ובחירויות האקדמיות גם של המרצים, ובהקשר הזה אנחנו יכולים לומר ברוח שירו המפורסם של ג'ון דאן:

דב חנין: שום אדם איננו אי, וגם שום מקום איננו אי.

דב חנין: והאוניברסיטה לא תוכל להיות אי של חירויות אקדמיות ופוליטיות וחברתיות בתוך חברה שבה החירויות האלה נמצאות תחת מתקפה כבדה.

דב חנין: ולכן, ההגנה על החירויות של הסטודנטים ושל המרצים ושל האוניברסיטאות היא חלק בלתי נפרד מההגנה על המרחב הדמוקרטי בחברה הישראלית כולה.

דב חנין: והערה אחרונה מאוד בתמצית, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אני רוצה להסכים לדברי חברי חבר הכנסת מסעוד גנאים – אותה מצוקה מאוד גדולה של סטודנטים, במיוחד הכוונה היא לסטודנטים ערבים, שמביאה אלפים רבים מהם למצוא את פתרונות הלימודים שלהם מחוץ לישראל.

דב חנין: אני חושב שאחד האתגרים הגדולים שעומדים בפני מערכת ההשכלה הגבוהה בישראל זה לייצר ולהרחיב פתרונות לצעירים שחיים בארץ כדי שיוכלו ללמוד בארץ, באוניברסיטאות בארץ.

דב חנין: בהקשר הזה אני רוצה, אדוני היושב-ראש, להזכיר במיוחד את התוכניות להקמת האוניברסיטה בנצרת שיכולה להיות מרכז חשוב גם בערבית, גם בעברית, של השכלה והכשרה אקדמית, ובוודאי היא יכולה להיות חלופה מאוד טובה וחיובית לאלפי הסטודנטים הערבים שנאלצים היום ללמוד במדינות השכנות ואין להם מקום כאן.

דב חנין: תודה רבה.

שלמה מולה: תודה רבה, אדוני.

שלמה מולה: תשיב לכל ההצעות לסדר-היום הגברת חברת הכנסת סגנית השר גילה גמליאל שהיא האחראית לענייני צעירים.

שלמה מולה: נכון?

שלמה מולה: בין היתר – סטודנטים וצעירים ונשים, יפה מאוד.

שלמה מולה: בבקשה, גברתי.

שלמה מולה: את לא מוגבלת בזמן.

גילה גמליאל: אדוני היושב-ראש, חברי וחברות הכנסת, אני אומר דברי תשובה להצעות לסדר-היום בנושא של ציון יום הסטודנט הלאומי, של חברי הכנסת אריה אלדד, פרופסור אבישי ברוורמן, אלכס מילר, שלך, כבוד היושב-ראש, של חבר הכנסת דב חנין, של שכיב שנאן ומסעוד גנאים, ואני באמת אנסה להשיב גם על מרבית הדברים שהעליתם כאן היום.

גילה גמליאל: אבל בפתח דברי אני אבקש לברך על הציון של יום הסטודנט הלאומי בכנסת ישראל.

גילה גמליאל: ציון היום במליאת הכנסת, בוועדות, במוסדות השונים מחזק את החשיבות ואת המעמד של ההשכלה הגבוהה בישראל, שהסטודנטים הם לב לבה.

גילה גמליאל: ואני רוצה לברך את חבר הכנסת אלכס מילר כחבר כנסת שיזם את החקיקה שלפיה אנחנו מציינים את יום הסטודנט הלאומי.

גילה גמליאל: ציון היום מבטא את הכרתנו בתרומתו של ציבור הסטודנטים להתפתחותה ולעיצובה של מדינת ישראל והחברה הישראלית בכללותה.

גילה גמליאל: הבוקר נפגשנו, במעמד ראש הממשלה, שר החינוך, שר התחבורה, שרת התרבות והספורט, עם כל יו"רי אגודות הסטודנטים ויו"ר ההתאחדות.

גילה גמליאל: היתה פגישה יעילה ומאוד מאוד מוצלחת.

גילה גמליאל: כאן שמעתי הרבה טענות שבעבר הנהגות הסטודנטים מחו רק על שכר הלימוד, אז בזמן שיש ממשלה שמקפיאה את העלאת שכר הלימוד עד סוף השנה הבאה – תשע"ג – וגם תיכף אני אמנה את הפעילות הרחבה שהסטודנטים והסטודנטיות בישראל נהנים ממנה, אז אני שמחה שיש להם את הזמן, לפַנות, על מנת אכן לקחת חלק גם במחאות.

גילה גמליאל: ציבור הסטודנטים בקדנציה הנוכחית נהנה משורה ארוכה של מהלכים לשיפור מערכת ההשכלה הגבוהה.

גילה גמליאל: הוא גם היה שותף לחלק מהמהלכים.

גילה גמליאל: מפנה חשוב להצלת ההשכלה הגבוהה לאחר עשור קשה במיוחד.

גילה גמליאל: דיבר כאן קודם חבר הכנסת דב חנין על כך שמדברים על פגיעה בתקציבים במוסדות להשכלה גבוהה.

גילה גמליאל: אני רוצה לציין שהתוכנית הרב-שנתית שהיתה, היא הצילה את ההשכלה הגבוהה בישראל עם תקציבים בשווי של מיליארדי שקלים שתועלו למוסדות להשכלה הגבוהה לאחר עשור שבו באמת ייבשו לגמרי את המוסדות להשכלה הגבוהה.

גילה גמליאל: הקמה של מרכזי מצוינות, התגבור התקציבי, שינוי המודל, הקמת בית-הספר לרפואה בצפת, חתימה על הסכמי שכר גם עם הסגל הבכיר וגם עם הסגל הזוטר, והמטרה היתה בראש ובראשונה כמובן להיטיב עם ציבור הסטודנטים שיזכו להשכלה אקדמית איכותית, מצוינת, ולא פחות חשוב – נגישה לכולם.

גילה גמליאל: אני באמת רוצה גם לברך את שר החינוך, את גדעון סער, על כל הפעילות שאני גם אמשיך תיכף ואפרט בנושא ההשכלה הגבוהה.

גילה גמליאל: ביסוד התפיסה שלנו כממשלה, ההשכלה הגבוהה היא המפתח המרכזי להשתלבות בחברה ובשוק העבודה.

גילה גמליאל: מטרתנו היא לחתור לשוויון הזדמנויות תוך שמירה על מצוינות מחקרית ואקדמית ולהגביר את הנגישות של ההשכלה הגבוהה בפריפריה, בפריפריה הגיאוגרפית והחברתית, כמו גם לציבור החרדי, למיעוט הערבי, לבני העדה האתיופית ולאוכלוסיות נוספות.

גילה גמליאל: כבר אני אציין את החוק שעבר בכנסת הנוכחית, שקידמתי אותו, של שנת לימודים חינם לכל בוגרי הצבא, משרתי השירות הלאומי והאזרחי – מי שתורמים למדינה מקבלים מהמדינה – ותוספת לפיקדון שנת לימודים חינם לכל מי שלומדים בנגב, בגליל, ביהודה ושומרון, באשקלון ובבירתנו ירושלים, וחשוב מאוד לציין זאת.

שלמה מולה: כי היה ויכוח לגבי ירושלים.

גילה גמליאל: ירושלים כבר בוודאי.

גילה גמליאל: כבר משנת הלימודים הנוכחית, מי שלומד בירושלים נהנה מהחוק גם כן.

שלמה מולה: אני מציין, כי היום יום ירושלים.

שלמה מולה: אתמול.

גילה גמליאל: נכון, בגלל זה חידדתי גם את בירתנו.

גילה גמליאל: בשנת הלימודים הנוכחית הפעילו מטעם משרד החינוך 29 מרכזי הישגים שנתנו מענה לכ-2,500 צעירים וצעירות בפריפריה החברתית שהינם בעלי פוטנציאל ללימודים אקדמיים.

גילה גמליאל: מדובר במהלך שתקציבו עומד על כ-4.1 מיליון שקלים, ובמסגרתו אף הופנו תלמידים לאקדמיה ולמכינות הקדם-אקדמיות.

גילה גמליאל: כמו כן, תקציב בסך 39.5 מיליון הועברו למכינות הקדם-אקדמיות למימון עלות לימודיהם של התלמידים שהוגדרו כראויים לסיוע ולמימון תמיכת מעטפת עבור תלמידים עולי אתיופיה.

גילה גמליאל: מסעיף זה נהנים כיום כ-12.5 תלמידים במכינות הקדם-אקדמיות.

גילה גמליאל: במסגרת התוכנית הרב-שנתית גם הורחבה הנגישות לסטודנטים בני מיעוטים, פיילוט במכינות הקדם-אקדמיות בתקציב של 7.5 מיליון שקלים, ומהתקציב הזה נהנים כ-5,000 סטודנטים גם כן.

גילה גמליאל: אושרה תוכנית להגברת נגישות ההשכלה גבוהה לבני הציבור החרדי.

גילה גמליאל: המסגרות הראשונות במתכונת מיוחדת עבור אוכלוסייה זו צפויות להיפתח בשנת הלימודים הבאה, תשע"ג.

גילה גמליאל: כיום לומדים 6,000 סטודנטים במסגרות אקדמיות שונות המיועדות לאוכלוסייה החרדית, ולהערכתנו המספר אף יוכפל בשש השנים הבאות.

גילה גמליאל: בשנת תשע"א גדלה קרן הסיוע לסטודנטים ב-50 מיליון שקלים, ובתשע"ב חולקו במסגרת הקרן 18,000 מלגות.

גילה גמליאל: סך הכול מדובר בסכום של כ-105 מיליון שקלים שהוקצו למלגות במסגרת הקרן.

גילה גמליאל: בשנת הלימודים תשע"א 6,500 סטודנטים בעלי לקויות למידה נהנו מתקצוב של 5.9 מיליון שקלים.

גילה גמליאל: כן ניתנו גם מלגות פר"ח בסך של כ-103 מיליון שקלים במהלך תשע"ב, ותוקצבו עוד כ-4,126 מלגות על-ידי משרד החינוך, האוצר והתמ"ת בנושא הזה.

גילה גמליאל: ניתן להוסיף גם את הגדלת הסיוע לסטודנטים המשרתים בשירות מילואים פעיל המבצעים פעילות חברתית במסגרת פר"ח.

גילה גמליאל: בהתאם לכך, חונך פר"ח המשרת במילואים מעל לעשרה ימים בשנה זכאי לתוספת של כ-1,000 שקלים למלגת פר"ח.

גילה גמליאל: מדובר במהלכים בעלי היבטים חברתיים, וכן בחלקם ביטחוניים, שמבטאים את ההערכה לפועלם של המשרתים במילואים והתורמים לחברה.

גילה גמליאל: באפריל האחרון עברה המגמה של לאמץ את ההמלצות להכרה בנקודת זכות אקדמיות.

גילה גמליאל: ההחלטה היתה כי מוסד המכיר במעורבות סטודנטים בפעילות חברתית למען הקהילה, מקנה עבורו נקודות זכות אקדמיות.

גילה גמליאל: יהיו גם רשאים להכיר בשירות המילואים כפעילות המזכה בעוד שתי נקודות זכות אקדמיות לתואר.

גילה גמליאל: ההחלטה הזו בהחלט הינה נדבך חשוב והינה תוספת לשורת כללים שגובשו להתאמות לסטודנטים המשרתים במילואים ששר החינוך יביא לאישור המל"ג בחודש יוני הקרוב.

גילה גמליאל: הכללים התייחסו לזכאות, להיעדרות משיעורים, דחיית קורסים ומטלות, זכאות למועד בחינה נוסף, הארכת הלימודים וסיוע בהשלמת חומר הלימודים.

גילה גמליאל: כפי שאתה רואה, כבוד היושב-ראש, הממשלה, אנו מייחסים חשיבות גדולה למעורבות של סטודנטים בפעילות חברתית איכותית למען הקהילה.

גילה גמליאל: בשנת תשע"ב הוקצו לטובת העניין כ-7.8 מיליון שקלים וכן ניתנו מלגות הצטיינות לסטודנטים ואנשי סגל שהצטיינו בתחום המעורבות החברתית.

גילה גמליאל: ההקלות שנקבעו במסגרת חוק זכויות הסטודנט לסטודנטיות בהיריון – אני חייבת לשתף שוב שאני בעלת ארבעה תארים אקדמיים, שניים בפילוסופיה ושניים במשפטים.

גילה גמליאל: במהלך התואר השני הנוסף במשפטים הייתי בחודש התשיעי בהיריון של בתי הבכורה תהל.

גילה גמליאל: זה דיון ענייני, אבל חשוב להסביר את התוצר שלו.

נחמן שי: היה ניגוד עניינים כי גם היית סטודנטית וגם היית בהיריון.

גילה גמליאל: זה היה נפלא.

שלמה מולה: זה היה פורה.

גילה גמליאל: אבל אז הגעתי למבחן – – –

דוד רותם: איפה עשית תואר שני במשפטים?

גילה גמליאל: את התואר השני במשפטים, בבר-אילן.

גילה גמליאל: אז אני מגיעה למבחן עם בטן בחודש תשיעי, בהיריון מתקדם, ואני אמורה לשבת בכיסא עם שולחן שאמור להיסגר לי על הבטן והוא לא נסגר.

גילה גמליאל: זה באמת העלה אצלי תהיות – מה הן הזכויות של נשים בהיריון, נשים בהיריון בסיכון, בטיפולי פוריות?

גילה גמליאל: מה קורה עם נשים בכלל, שהן בעצם – לאחר הלידה מה קורה עם סטודנטים שנולדו להם זה אך ילדים, מתוך ראייה של הורות שוויונית.

גילה גמליאל: היתה בעיה, לצערנו, עם המוסדות.

גילה גמליאל: בדקתי את זה יחד עם התאחדות הסטודנטים.

גילה גמליאל: פניתי לשר החינוך, והוא הרים ביחד את הכפפה.

גילה גמליאל: העברנו חוק בכנסת, וזה הודות לכולכם ולכולכן.

גילה גמליאל: החוק הזה היום אכן נותן את כל הזכויות לאותן סטודנטיות וסטודנטים ומטיל על המוסדות האקדמיים את החובה לקבוע כללים הנוגעים להיעדרותם של סטודנטיות וסטודנטים הורים מהבחינות, מהלימודים וממועדי הגמר להגשת העבודות האקדמיות בשל סיבות של שמירת היריון וכיוצא בזה.

גילה גמליאל: אני חושבת שבאמת צריך גם כאן

גילה גמליאל: לברך על כל ההיבטים.

גילה גמליאל: במהלך התקופה הזאת, אני רוצה לציין גם את שר התחבורה שביחד אתו ועם הסתדרות הסטודנטים הארצית הובלנו – כבר מעל שנה, והיום התוצאות מקבלות ביטוי והסטודנטים והסטודנטיות נהנים גם מזה – הפחתה של 50% בתחבורה הציבורית ברחבי הארץ, כולל ברכבות.

גילה גמליאל: אני חושבת שזה היה הישג מאוד מאוד חשוב שמסייע רבות לציבור הסטודנטים בישראל.

גילה גמליאל: הקמתי את כפר הסטודנטים בעיר לוד – – –

שלמה מולה: יש מחקר מה אחוז הסטודנטים שמשתמשים בתחבורה ציבורית או שזה – – –

גילה גמליאל: כן.

גילה גמליאל: התאחדות הסטודנטים עכשיו בוחנת, כי זה טרי-טרי מהשנה הנוכחית.

גילה גמליאל: יש היענות גדולה מאוד של סטודנטים שמדברים על כך שהם רוצים למכור את הרכבים שלהם.

גילה גמליאל: זה יוצר מצב – מצד אחד, זה אכן מסייע מבחינת העלות לסטודנטים ולסטודנטיות.

גילה גמליאל: מצד שני, זה גם מאפשר להם להתנייד ולגור בכל מקום שהוא, וזה פותר חלק מהבעיה שהם צריכים להתמודד אתה בהיבט של הדיור.

גילה גמליאל: אבל לא פחות חשוב: אנחנו מחנכים דור חדש של אוכלוסייה שתלמד לצרוך את התחבורה הציבורית בישראל, דבר שלצערי אנחנו לא מספיק חזקים בו, וזה היה מאוד מאוד חשוב גם בפן הלאומי.

גילה גמליאל: הקמתי כפר סטודנטים בעיר לוד.

גילה גמליאל: כפר הסטודנטים הזה הוא פשוט כפר מדהים.

גילה גמליאל: אני רוצה לברך גם את שר האוצר על כך שהוא ביחד אתי הוביל את העניין הזה.

שלמה מולה: איפה הסטודנטים לומדים?

גילה גמליאל: הם גרים בעיר לוד והם לומדים באוניברסיטת תל-אביב, באוניברסיטת בר-אילן, במכללת שנקר ובפקולטה לחקלאות ברחובות.

גילה גמליאל: אנחנו עכשיו פועלים בשיתוף עם משרד התחבורה, משרד החינוך ומשרד השיכון להגדיל את מספר הסטודנטים, להעלות אותו ל-400 סטודנטים.

גילה גמליאל: אני חושבת שזה יהיה הישג מבורך.

גילה גמליאל: התאחדות הסטודנטים הצטרפה אתנו למהלך.

גילה גמליאל: היא מובילה גם לשם סטודנטים, שיגיעו לגור בעיר לוד.

גילה גמליאל: החזון – כתבתי לפני יותר משנה מאמר שמדבר על הפיכת העיר לוד לעיר לצעירים – יוכל גם לקבל את המימוש שלו הלכה למעשה.

גילה גמליאל: אני חושבת שגם כאן צריך לברך גם על זה.

גילה גמליאל: גם פסטיבל הסרטים הבין-לאומי של הסטודנטים ממומן במימון בין-משרדי ומסייע בשילוב – גם ברמה הבין-לאומית – של התרבות שלנו.

גילה גמליאל: לא פחות חשוב, ההחלטה על 10,000 מעונות סטודנטים.

גילה גמליאל: זאת החלטה כל כך חשובה, כי נכון להיום יש רק 17,000 מיטות לסטודנטים בישראל.

גילה גמליאל: מדובר על כמעט, ושואף כבר ל-300,000 סטודנטים, ועל כן, כשאנחנו מדברים על 17,000 מיטות, אנחנו מבינים את המצוקה.

גילה גמליאל: קל וחומר שבעיית הדיור היא בכלל בעיה כללית, קל וחומר גם לציבור הסטודנטים.

גילה גמליאל: החלטה כזאת היא החלטה מאוד מאוד מסייעת, כי 10,000 יחידות של מעונות סטודנטים – מובילה לכך שיהיו מעל 20,000 מיטות.

גילה גמליאל: זה להכפיל את כמות המיטות שקיימות היום עבור ציבור הסטודנטים.

גילה גמליאל: מדובר על מחירים שהם מחירים מוזלים.

גילה גמליאל: אני מאמינה שגם כאן מדובר בבשורה מאוד מאוד טובה.

גילה גמליאל: דיברו כאן קודם על חופש הביטוי במוסדות האקדמיים ושמרגישים שיש בעיה.

גילה גמליאל: הוצג כאן על-ידי אחד הדוברים העניין של יום הנכבה, מדוע לא נותנים – רוצים למנוע את הציון שלו במוסדות האקדמיים.

גילה גמליאל: אני חייבת לציין את העניין שעצם הציון של יום הנכבה הופך את יום העצמאות של מדינת ישראל ליום של אסון.

גילה גמליאל: לטעמי זוהי אנטישמיות מודרנית שגוררת להסלמה, שגוררת לאלימות.

גילה גמליאל: את העיוות צריך לתקן – לתקן את העיוות שקיים היום, למנוע אירועים כאלה כפי שהתרחשו באוניברסיטת תל-אביב.

גילה גמליאל: חוסר הבנה היסטורית, להציג את זה במוסד אקדמי נאור, שקורא בעצם להשמיד את מדינת ישראל.

גילה גמליאל: זה פוגע בביטחון האזרחים של המדינה.

גילה גמליאל: אני חושבת שהמל"ג צריכה להוציא הנחיה מפורשת, ועל כך אני גם מברכת את הממשלה שהגישה גם פנייה בנושא הזה.

גילה גמליאל: אז אני מקווה – יש עוד עבודה רבה, אבל כפי שנוכחתם לדעת, יש פעילות רבה וענפה עבור ציבור הסטודנטים.

גילה גמליאל: ראש הממשלה בפעם הראשונה מינה סגנית שר לקידום סטודנטים בממשלה, ואני שמחה שזאת אני, בהמשך ישיר לפעילות הענפה שלי כיו"ר התאחדות הסטודנטים הארצית, לא רק באוניברסיטת בן-גוריון, שלוש קדנציות.

גילה גמליאל: אני באמת חושבת שיש עוד עבודה רבה לקדם, יש עוד דברים נוספים שצריך להאיר.

גילה גמליאל: אבל בראייה שלנו, של חתירה למצוינות אקדמית ומחקרית וגם בהיבט של הגברת הנגישות לכלל האוכלוסייה, אני מאמינה שהפיכת ההון האנושי בישראל, הצעירים והצעירות, שהם המשאב הלאומי שלנו, לסייע בידם – אלה יבטיחו את עתיד המדינה ויאפשרו גם שוויון הזדמנויות לכולם.

גילה גמליאל: תודה רבה.

שלמה מולה: תודה רבה, גברתי.

שלמה מולה: מאחר שזה ציון יום הסטודנט הלאומי, אני מניח שהכנסת רושמת את הודעתה וסקירתה של סגנית השר, והכנסת תסתפק בכך, אלא אם כן אתם מתעקשים לקיים דיון בוועדה.

דב חנין: אולי נטפל בוועדה.

דב חנין: זה טוב להמשיך לעקוב אחרי זה.

דב חנין: יש הרבה שאלות.

שלמה מולה: מאה אחוז.

שלמה מולה: אז אנחנו נלך להצבעה.

שלמה מולה: מי שבעד, בעד דיון בוועדה, ומי שנגד, אז נגד.

שלמה מולה: נא להצביע.

שלמה מולה: בבקשה.

שלמה מולה: הנושא יעבור לוועדת החינוך, התרבות והספורט.

שלמה מולה: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 9 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

שלמה מולה: רבותי חברי הכנסת, בעד – 9, אין מתנגדים.

שלמה מולה: אכן הנושא ציון יום הסטודנט הלאומי יעבור לדיון בוועדת החינוך של הכנסת.

שלמה מולה: [מס' כ/442; "דברי הכנסת", חוב' כ', עמ' 27404; נספחות.

שלמה מולה: ]

שלמה מולה: אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

שלמה מולה: אנחנו עוברים להצעות חקיקה.

שלמה מולה: אני מבקש להזמין את יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט, חבר הכנסת דוד רותם, להציג את הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 115), התשע"ב–2012, לקריאה שנייה ושלישית; הצעת החוק של נחמן שי ועוד קבוצת חברים, אם אני לא טועה.

שלמה מולה: בבקשה, אדוני.

דוד רותם: גם שלך, אדוני היושב-ראש.

שלמה מולה: גם שלי, כן, גם שלי.

שלמה מולה: בבקשה, אדוני.

דוד רותם: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, על דעת ועדת החוקה, חוק ומשפט, אני מתכבד להביא בפניכם את הצעת חוק לתיקון חוק העונשין של חברי הכנסת נחמן שי, מירי רגב, יריב לוין, אורית זוארץ, מסעוד גנאים, אורלי לוי אבקסיס, שלי יחימוביץ, אברהם מיכאלי, מרינה סולודקין, מיכאל בן-ארי, שלמה מולה ומשה מטלון.

שלמה מולה: נכון.

דוד רותם: החוק הקיים אוסר על מטפל נפשי, שהוא פסיכולוג, פסיכיאטר או עובד סוציאלי, לקיים יחסי מין עם המטופל שלו בתקופת הטיפול ועד תום שלוש שנים מיום סיום הטיפול, כאשר ההסכמה למעשים הושגה תוך ניצול תלות נפשית ממשית שמקורה בטיפול הנפשי.

דוד רותם: העונש הקבוע על העבירה הוא ארבע שנות מאסר.

דוד רותם: עוד קובע החוק היום חזקה, ולפיה בתקופת הטיפול הנפשי כל הסכמה הושגה תוך ניצול תלות, כאמור.

דוד רותם: הצעת החוק שאנחנו דנים בה היום מבקשת לקבוע כי האיסור על קיום יחסים עם מטופל תוך ניצול תלות נפשית ממשית שמקורה בטיפול יחול גם על מטפל שעונה על הגדרת "מטפל נפשי", גם כאשר הוא איננו בעל מקצוע, פסיכולוג, פסיכיאטר או עובד סוציאלי, כי אנחנו יודעים שהיום יש הרבה מטפלים כאלה.

דוד רותם: ראוי שגם על מטפלים שאינם מסוג זה, אלא רק שמציגים את עצמם כמטפלים נפשיים, יחול האיסור לנצל תלות זו, שנוצרה משיטות הטיפול, כדי לקבל הסכמה.

דוד רותם: אדגיש גם כי הצעת החוק מבקשת לאסור על קיום יחסים בהסכמה שהושגה תוך ניצול תלות, שכן בהיעדר הסכמה או בהסכמה שהושגה במרמה יש להעמיד את המטפל לדין בעבירות האינוס.

דוד רותם: הצעת החוק מוגשת ללא הסתייגויות, ואני קורא לכנסת להצביע בעד הצעת החוק בקריאה שנייה ובקריאה שלישית בנוסח שאישרה הוועדה.

דוד רותם: אני רוצה להודות ליועצת המשפטית של הוועדה עורכת-הדין אפרת חקאק, ולדורית ואג מנהלת הוועדה, שהשקיעו מאמץ רב בקידום החוק הזה, כי זה לא פשוט, זה היה חוק מסובך מאוד; וגם לחבר הכנסת נחמן שי, שנתן לנו להגיע להסכמות.

דוד רותם: תודה רבה.

שלמה מולה: תודה רבה, אדוני.

שלמה מולה: אנחנו נחכה לך שתגיע למקומך ואנחנו נצביע על הצעת החוק.

שלמה מולה: כפי שהיושב-ראש אמר, אין הסתייגויות ולכן אנחנו נצביע, ואחרי שאנחנו נצביע בקריאה שנייה, אני אבקש מהיושב-ראש, ואם הוא יאמר לי להצביע בקריאה השלישית, אנחנו נעשה זאת.

שלמה מולה: נא להצביע.

שלמה מולה: בבקשה.

שלמה מולה: הצבעה מס' 3 בעד סעיפים 1–4 – 12 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–4 נתקבלו.

שלמה מולה: בעד – 12, נגד – אין.

שלמה מולה: הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 115), התשע"ב–2012, עברה בקריאה שנייה.

שלמה מולה: האם להצביע בשלישית, אדוני?

דוד רותם: בוודאי.

שלמה מולה: בבקשה.

שלמה מולה: הצבעה מס' 4 בעד החוק – 12 נגד – אין נמנעים – אין חוק העונשין (תיקון מס' 115), התשע"ב–2012, נתקבל.

שלמה מולה: אכן, בעד – 12, אין מתנגדים.

שלמה מולה: הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 115), התשע"ב–2012, עברה בקריאה שלישית והיא תיכתב בספר החוקים של מדינת ישראל.

שלמה מולה: אני מזמין את חבר הכנסת נחמן שי לברך.

שלמה מולה: בבקשה, אדוני.

שלמה מולה: מזל טוב.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני שמח שהצעת החוק הזאת הבשילה והגיעה לכדי לידה חוקית, בעזרת השם, אחרי הרבה חודשים של עבודה.

נחמן שי: אני חושב שהיא חשובה, היא תורמת משהו לספר החוקים שלנו.

נחמן שי: לא את כל הדרך שרצינו ללכת הלכנו, אבל בחיים גם צריך לדעת להתפשר.

נחמן שי: ואני חושב שעשינו פה, אדוני יושב-ראש הוועדה, פריצת דרך מסוימת בכל הנושא של טיפול אלטרנטיבי, שהולך ופושט.

נחמן שי: וכדאי מאוד, גם אם לא כל דבר שנעשה הוא בדיוק בתחום עבירות המין, אבל אין ספק שצריך יהיה לעשות בעתיד סדר בנושאים הללו, והאנשים שעוסקים בכך ודאי צריכים להיזהר מעתה יותר מאשר נזהרו בעבר, מבלי חלילה לפסול את המקצוע הזה.

נחמן שי: זה מה שהצעת החוק הזאת עשתה – היא נכנסה לתחום של ביצוע עבירות מין על-ידי מטפל נפשי.

נחמן שי: זה מזכיר לי חוק דומה שחוקק חברי זבולון אורלב בנושא של סמכות רוחנית וכדומה, וזה נופל לאותה משפחה של השפעות זרות שמשתמשים בהן אנשים, או מפעילים אותן בצורה לא ראויה, וכך אנחנו מתקנים שלב אחר שלב.

נחמן שי: החוק שלך כמובן קדם לחוק הזה.

נחמן שי: אני רוצה להודות ליושב-ראש הוועדה, למנהלת הוועדה, לדורית ואג.

נחמן שי: אני רוצה להודות לחברי חברי הכנסת, כל אלה שהשתתפו בחוק הזה: מירי רגב, יריב לוין, אורית זוארץ, מסעוד גנאים, אורלי לוי אבקסיס, שלי יחימוביץ, אברהם מיכאלי, מרינה סולודקין, מיכאל בן-ארי, שלמה מולה ומשה מטלון; ולחברי ב"מרכז נוגה" מהקריה האקדמית אונו, שתרמו את עזרתם וסיועם לכך.

נחמן שי: ואני מקווה שהחיים שלנו בארץ יהיו טיפה יותר טובים בעזרת החוק הזה.

שלמה מולה: תודה רבה, אדוני.

שלמה מולה: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/459).

שלמה מולה: ]

שלמה מולה: אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

שלמה מולה: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה: הצעת חוק המקרקעין (חיזוק בתים משותפים מפני רעידות אדמה) (תיקון מס' 2) (הקלת התנאים לחיזוק בית משותף), התשע"ב–2012, של חבר הכנסת זבולון אורלב – קריאה ראשונה.

שלמה מולה: את הצעת החוק גם יציג חבר הכנסת זבולון אורלב; בבקשה, אדוני.

שלמה מולה: להצעת החוק יש כמה נרשמים.

שלמה מולה: אם יהיו כאן הם ידברו, ואם לא, אנחנו נעבור להצבעה.

זבולון אורלב: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי השר לשירותי דת, אני מתכבד להציג בפני הכנסת את הצעת חוק המקרקעין (חיזוק בתים משותפים מפני רעידות אדמה) (תיקון מס' 2), שעניינו הוא הקלת התנאים לחיזוק בית משותף.

זבולון אורלב: חוק המקרקעין (חיזוק בתים משותפים מפני רעידות אדמה), התשס"ח–2008, נועד להקל את החיזוק של מבנים מפני רעידות אדמה לפי תוכנית מיתאר ארצית מיוחדת לחיזוק המבנים הקיימים מפני רעידות אדמה, הידועה בשם תמ"א 38.

זבולון אורלב: ההקלה היא באמצעות הורדת הרף של ההסכמה הדרושה על-פי חוק המקרקעין, כשבדרך כלל דרושה הסכמה של כלל הבעלים, ולעניין קידום, חיזוק המבנים המשותפים, הורידו את הרף, בדרך כלל הסכמה של שני-שלישים, כדי לעשות עבודה ברכוש המשותף.

זבולון אורלב: העבודה נעשית מכוח החוק הזה.

זבולון אורלב: אלא שמתברר במהלך הזמן, שחרף התוכנית, שנשמעת הגיונית, נאפשר לבניין משותף זכויות בנייה נוספות, הבעלים של הבית המשותף ימכרו את הזכויות האלה לאיזשהו יזם, ותמורת זכויות הבנייה האלה היזם, על חשבונו, יחזק את המבנה המשותף כך שאותם דיירים לא יצטרכו להוציא מכספם לחזק את המבנים – אגב, החיזוק הזה הוא טוב לא רק לרעידות אדמה אלא גם לסוגיות של מלחמה, כמו למשל הוספת ממ"דים, כך שזה נהנה וזה נהנה.

זבולון אורלב: נכון, לדיירים עכשיו נוספה עוד קומה, ועכשיו לפי התיקון האחרון של המועצה הארצית, נדמה לי, לתכנון ובנייה – – –

שלמה מולה: כן, על-פי הצעת החוק הזו, זאת אומרת, הממשלה תממן את – – –

זבולון אורלב: לא לא לא לא.

דוד רותם: בהצעת החוק הזאת ייקחו את הזכויות של הדיירים, את החניות, ויצמידו את זה – – –

זבולון אורלב: מייד, מייד.

שלמה מולה: בבקשה.

זבולון אורלב: ההקלות האלה נועדו – הן הקלות של פיקוח נפש.

זבולון אורלב: כלומר, אתה צריך לעשות כאן איזשהו איזון בין זכויות קניין, שבדרך כלל הן מוחלטות, לבין זכויות של פיקוח נפש, כי חיזוק המבנים הוא לא חיזוק באספמיה, סתם, אלא כיוון שמדינת ישראל נמצאת בסיכון של רעידות אדמה; ועל כך כבר ישבו ועדות לא מעטות בכנסת במהלך העשור האחרון, וההתרעות חוזרות ונשנות.

זבולון אורלב: רק לפני כשבועיים היתה רעידת אדמה כמה עשרות קילומטרים מהחוף הצפוני שלנו, רעידת אדמה שהורגשה גם בצפון הארץ.

זבולון אורלב: אחת לכמה שבועות אנחנו סופגים זעזוע, אומנם לא מסוכן, בסדר גודל של 3–4 בסולם ריכטר, ולא יותר מכך, אבל ההתרעות חוזרות ונשנות.

זבולון אורלב: לכן הסוגיה הזאת של חיזוק המבנים, צריך לראות אותה בהיבט של פיקוח נפש ולמצוא את האיזון הנכון.

זבולון אורלב: לכן הכנסת קבעה – – –

דוד רותם: מה, אגב, המצב הקיים היום?

זבולון אורלב: אני אומר, הכנסת קבעה לאורך כל הדרך את הסוגיה הזאת של 66%, למרות שאני כשלעצמי, בגלל עניינים של פיקוח נפש, חשבתי שכדאי אפילו להוריד את זה ל-51%.

זבולון אורלב: משרד האוצר מאוד תמך, משרד המשפטים עד היום מאוד מתנגד, כי עדיין אצלו החיתוך בין זכויות קניין לבין הזכות לשמור על הנפש – ושוב אני אומר מה המטרה של חיזוק המבנים נגד רעידות אדמה – הוא עדיין מתנגד וההתנגדות הזאת משאירה עדיין את האחוזים בגבולות של שני-שלישים, של 66%.

זבולון אורלב: תיקון מס' 1 היה גם תיקון שאני הצעתי בזמנו, בשורה של הקלות, באופן שמי שמגיש את התוכנית יוכל להגיש תוכנית מבלי להשקיע הרבה כסף כדי לדעת כבר אם המפקח מוכן ללכת על התוכנית הזאת, ולא אחרי שמשקיעים עשרות אלפי שקלים פתאום מקבלים תשובות שליליות.

זבולון אורלב: זה אומנם קידם, יש תנופה מסוימת, אבל עדיין מדינת ישראל מפגרת מאוד, כלומר יעדי התוכנית של תמ"א 38 לא מתמלאים.

זבולון אורלב: אנחנו לא רואים את בתי ישראל – אתה רואה פה שלט, שם שלט, אבל עדיין מדובר או בכמה עשרות או בכמה מאות בודדות של חיזוק מבנים במסגרת תמ"א 38.

זבולון אורלב: לכן ברור מאוד שצריכים לראות ולבחון הלאה.

זבולון אורלב: הפעם אנחנו מטפלים כמובן בשני נושאים.

זבולון אורלב: נושא אחד הוא סוגיית החניות.

זבולון אורלב: סוגיית החניות, ברור לחלוטין שאם מוסיפים עוד שתי דירות, צריך גם להסדיר את סוגיית החנייה, או לפטור, ובזה אנחנו נחזור ונדון לקראת הקריאה השנייה והשלישית, כפי שכתוב בסוף דברי ההסבר.

זבולון אורלב: אני חושב שזה אולי הכיוון הנכון.

זבולון אורלב: או להוריד את האחוזים הנדרשים, לחלק מחדש שם את החנייה מ-100% ל-66%.

זבולון אורלב: כלומר, דין עצם הבנייה, דין החנייה כדין עצם הבנייה.

מנחם אליעזר מוזס: נכון, זה ההיגיון הבריא.

זבולון אורלב: לא, עד היום, בגלל שאין הסדר על החנייה, אי-אפשר היה לבנות את הבית, זה כל העניין.

זבולון אורלב: העניין הוא שאותם שני-שלישים יכולים להוביל את הבנייה.

זבולון אורלב: הסוגיה השנייה היא במקרה שהמהנדסים אומרים שאין תקנה – צריך להרוס את הבניין ולבנות אותו מחדש.

זבולון אורלב: היו דיונים האם זה יהיה בתהליך של פינוי-בינוי וכדומה.

זבולון אורלב: הגיעו למסקנה שלא, אנחנו נשארים במסלול של תמ"א 38.

זבולון אורלב: אבל מאחר שמדובר פה בפגיעה יותר מהותית ברכוש של הפרט, שמתנגד, זה כבר להרוס את הבניין – כי יכול להיות שלאדם יש סנטימנטים לבניין, יכול להיות שמדובר באדם קשיש שקשור למבנה והתרגל, לכן במקרה הזה לא מסתפקים ב-66% אלא בארבע-חמישיות, כלומר ב-80% שיצטרכו כדי להוביל את זה.

זבולון אורלב: אלה כרגע התיקונים, המזעריים מדי לטעמנו, שמוצעים לתיקון, אבל גם הם יש להם משמעות.

זבולון אורלב: שני החסמים האלה חוסמים עדיין אישורים רבים מאוד של הבנייה.

זבולון אורלב: אני רוצה לנצל את ההזדמנות, גם להודות לעורך-דין יצחק נטוביץ, שמלווה את ועדת הפנים, הוא היה פעם סגן ראש עיריית גבעתיים, והפך להיות מעין היועץ המקצועי של ועדת הפנים בסוגיה הזאת; ולהודות כמובן ליושב-ראש הוועדה חבר הכנסת אמנון כהן ולכל הצוות המקצועי שמלווים.

זבולון אורלב: אני מקווה שכמו שהתיקון הקודם עבר בהסכמה רחבה, גם פה, מפני פיקוח נפש, נעביר את זה בפעם אחת.

זבולון אורלב: חשוב לי גם לומר, אדוני היושב-ראש, שהצעת החוק הזאת משותפת לחבר הכנסת דוד אזולאי, עוד בהיותו יושב-ראש ועדת הפנים, ולי.

זבולון אורלב: ואני חושב שיש לו תרומה מאוד חשובה, לחבר הכנסת דוד אזולאי, בקידום החקיקה הזאת.

זבולון אורלב: תודה.

שלמה מולה: תודה רבה, אדוני.

שלמה מולה: להצעת החוק יש כמה נרשמים, אני אקריא את השמות; אם יש עוד מישהו שרוצה להירשם לדבר לפני שאני סוגר את הרשימה, אנא עכשיו.

שלמה מולה: חברי הכנסת דב חנין, ישראל אייכלר, אורי אריאל, נסים זאב, מגלי והבה ואברהם מיכאלי.

שלמה מולה: אם יש מישהו שרוצה לדבר – אם כן, בבקשה; אם לא, אני סוגר את הרשימה.

שלמה מולה: סגרתי את הרשימה.

שלמה מולה: בבקשה.

שלמה מולה: ראשון הדוברים, חבר הכנסת הרב אייכלר – בבקשה, אדוני.

שלמה מולה: לרשותך שלוש דקות.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה לחזק את חבר הכנסת זבולון אורלב על החוק הזה.

ישראל אייכלר: אני שומע מפי הרבה אנשים, יש הרי היום מצוקת דיור נוראה ואנשים רוצים לעשות את הדברים האלה, והם אומרים שכל החוקים שנבנו על התמ"א 38 לא מאפשרים בפועל ולמעשה לעשות את זה, אם בגלל שהעיריות עושות בעיות, אם בגלל שלקבלנים לא כדאי.

ישראל אייכלר: האמת היא, לא ירדתי לסוף דעתם, וכשראיתי את הצעת החוק הזאת הבנתי שזה יכול לעזור להרבה אנשים – גם, כמו שאתה אומר, פיקוח נפש, וגם אפשרות להתרחב קצת כאשר יש מצוקת דיור כזאת.

ישראל אייכלר: אז תבורך, אנחנו נתמוך בהצעה.

ישראל אייכלר: אבל אם יש לי, ברשותך, בערב חג השבועות כמה דקות, אני רוצה לחזק את מה שעסקו בו היום בעניין הזהות היהודית, פשוט כמה ציטוטים על המעמד של קבלת התורה.

ישראל אייכלר: הזכיר פה חבר הכנסת אורלב את העניין של רעידת אדמה.

ישראל אייכלר: היתה כבר פעם שהאדמה רעדה.

ישראל אייכלר: הגמרא אומרת במסכת שבת – "ארץ יראה ושקטה", כאשר הקדוש-ברוך-הוא נתן את התורה משמים, משמעת הדין, ארץ יראה ושקטה.

ישראל אייכלר: שואלת הגמרא: אם יראה למה שקטה, ואם שקטה למה יראה?

ישראל אייכלר: אלא בתחילה יראה ולבסוף שקטה.

ישראל אייכלר: ולמה יראה?

ישראל אייכלר: אומר ריש לקיש: כי כתוב בבריאת העולם "ויהי ערב ויהי בקר יום הששי"; בה"א.

ישראל אייכלר: למה צריך את הה"א?

ישראל אייכלר: מלמד שהתנה הקדוש-ברוך-הוא תנאי עם מעשה בראשית.

ישראל אייכלר: הקדוש-ברוך-הוא אמר לעולם: אני בורא אתכם, אם ישראל מקבלים את התורה באותו יום שישי לסיוון, אתם מתקיימים, ואם לאו, אני מחזיר אתכם לתוהו ובוהו.

ישראל אייכלר: זאת אומרת, קבלת התורה היתה מעין חיזוק הבריאה כולה וקיומה, ולכן נאמר: "אם לא בריתי יומם ולילה חֻקות שמים וארץ לא שמתי".

ישראל אייכלר: כולם מדברים על החובה, חובות שונות.

ישראל אייכלר: החובה המרכזית של לימוד התורה, יש אנשים שאומרים שאין להם זמן לזה.

ישראל אייכלר: אומר המדרש ב"ילקוט שמעוני" על הפסוק: "קח צנצנת אחת ותן שמה מלא העמר מן" – הרי בני ישראל כשיצאו ממצרים, במדבר ירד להם מן.

ישראל אייכלר: אמר רבי אלעזר, למה שמו את הצנצנת האחת?

ישראל אייכלר: כשירמיהו הנביא אמר, מאות שנים אחר כך, לישראל: מפני מה אין אתם עוסקים בתורה?

ישראל אייכלר: אמרו לו, אם אנחנו עוסקים בתורה, במה נתפרנס?

ישראל אייכלר: ואותה השעה הוציא להם ירמיהו הנביא צנצנת המן ואמר להם: ראו, אבותיכם שהיו עוסקים בתורה במה הם התפרנסו?

ישראל אייכלר: אף אתם עסקו בתורה והמקום יפרנס אתכם.

ישראל אייכלר: ואסיים, אדוני היושב-ראש, במה שכתוב: כשאדם לומד תורה הוא מביא טובה לעולם והוא יכול לבקש רחמים, להתפלל לפני הקדוש-ברוך-הוא, ויבקע את הרקיע בתפילתו ויביא מטר לעולם ויביא טובה לעולם.

ישראל אייכלר: יהי רצון שנזכה באמת לקבל את התורה בשמחה, וכל אחד מבני ישראל יקבל על עצמו קביעת עתים לתורה, ללמוד תורה, כי התורה היא חיינו, ובעזרת השם נזכה לגאולה השלמה.

ישראל אייכלר: תודה.

שלמה מולה: תודה רבה, אדוני.

שלמה מולה: אני מבקש להזמין את חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה.

שלמה מולה: לא יעלה על הדעת שחבר הכנסת נסים זאב לא ידבר, אין דבר כזה.

שלמה מולה: בבקשה, אדוני.

קריאה: – – –

שלמה מולה: חשוב לשמור על המסורת.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כמו שאמר חבר הכנסת זבולון אורלב, אני לא יודע מה זה יכול לשנות במהות, אולי זה יכול לעזור, אולי למעט הוויכוח בתוך השכנים, כשאנחנו יודעים שבניית מרפסת היום, בהתנגדויות הקיימות בכל בניין, לפעמים זה מעכב חודשים רבים, על אחת כמה כשאתה מדבר על הריסת הבניין כולו, ופינוי ובינוי, ובפרט כאשר אתה מגרש אותו מהחנייה שלו.

נסים זאב: צריך להבין, אחד המרכיבים העיקריים לחזק את הבניין, אתה חייב להשתמש בחנייה הפתוחה, כי בעצם החנייה הפתוחה הופכת להיות כבסיס והיסודות מתחת לבניין הזה.

נסים זאב: אני אתן לך דוגמה, יש לידנו בניין על עמודים, בירושלים, וגם שם הכינו תוכנית על-פי תמ"א 38, אבל זה תקוע.

נסים זאב: למה זה תקוע?

נסים זאב: כי יש כאן שני מרכיבים מרכזיים.

נסים זאב: דבר ראשון, צריכים לפנות את החנייה, וכאשר העירייה אומרת, שלם לי כופר חנייה – ואנחנו יודעים את המחירים, את העלויות פה.

נסים זאב: זבולון אורלב, אתה יודע, משהו מאוד מצחיק – בזמנו היתה תביעה נגד עיריית ירושלים על כך שהיא היתה גובה כופר חנייה.

נסים זאב: שאלו לאן דמי הכופר האלה הולכים.

נסים זאב: העירייה טענה, מכיוון שחסרה חנייה במרכז העיר, אנחנו בונים חנייה.

נסים זאב: והנה מתברר שלא דובים ולא יער.

נסים זאב: לקחו את הכסף לקופת העירייה והשתמשו בזה לצרכים כלליים של העירייה, אבל לקחו את הכופר.

נסים זאב: אז בדיוק אותו הדבר כאן.

נסים זאב: ברגע שאתה אומר, אני זקוק לחנייה כדי להשתמש ליסודות ולחזק את הבניין, אתה אומר לי – ואתה מוציא אותי מהחנייה שלי – אתה תשלם על החנייה בגלל שאתה חונה בחוץ.

מגלי והבה: ואיפה הכסף?

נסים זאב: זו באמת בעיה, אנשים לא מוכנים להיות בבחינת לוקה ומשלם – גם תיקח לי את החנייה וגם שאצטרך לשלם על כך.

נסים זאב: דבר נוסף, ושיהיה ברור, לקבלנים היום, חבר הכנסת זבולון אורלב, לא משתלם לבנות קומה אחת.

נסים זאב: אני שמעתי את זה מעשרות קבלנים.

זבולון אורלב: יש אישור עכשיו.

נסים זאב: עכשיו אישרו שתי קומות.

זבולון אורלב: שתיים וחצי, יותר נכון.

נסים זאב: בסדר, אבל חשוב להבין שמבחינה מסחרית, מבחינה כלכלית, אם קבלן לא מרגיש שבסופו של דבר הוא ירוויח מזה, הוא לא יעבוד לשם שמים, זה לא התפקיד שלו.

נסים זאב: לכן השינויים האלה חייבים לגרום להקלה, אחרת – תמ"א 38 כבר קיימת שנים ואי-אפשר ליישם את התוכנית הזו בגלל המורכבות והבעיות שיש בתוך העניין הזה.

שלמה מולה: תודה רבה, אדוני.

שלמה מולה: הדובר הבא הוא חבר הכנסת מגלי והבה, בבקשה.

שלמה מולה: אחריו – חבר הכנסת אברהם מיכאלי, אחרון הדוברים, ואנחנו עוברים להצבעה.

שלמה מולה: בבקשה, אדוני.

קריאה: הפירו מסורת.

שלמה מולה: אני מבין שאנחנו הפרנו מסורת, אבל אנחנו נתקן את זה בפעם הבאה.

שלמה מולה: בבקשה, אדוני.

מגלי והבה: אדוני היושב-ראש, שר הדתות, חברי חברי הכנסת, אני רוצה קודם כול להודות לחברי זבולון אורלב, שתמיד אתה מושיע אותנו בכל מיני הצעות חוק יעילות וטובות ומצליח להביא אותן ליעדן, לקריאה שנייה ושלישית.

מגלי והבה: אומנם זו הקריאה הראשונה, ולצערי הרב, ברוב המקרים יש לנו המון ביורוקרטיות.

מגלי והבה: חוקי התכנון והבנייה, אנחנו רואים אותם, כמה במקום להקל הם מעכבים, ולפעמים הרפורמות שמדובר בהן, לוקח להן יותר זמן מאשר זמן הביצוע, ואף אחד לא יכול להתנבא מה יכול לקרות.

מגלי והבה: אבל הסכנות הקיימות בכל מה שקשור לרעידות אדמה, ראינו את זה בארצות שהיו שם רעידות אדמה ולא היו בניינים שעונים על התקן.

מגלי והבה: אני חושב, חבר הכנסת אורלב, אתה מנסה להאיץ בשביל שכל העכבות בנושא החקיקה לא יהיו מכשול, כי אחרי שיקרה אסון לא יעזור לאף אחד, זה יהיה מאוחר מדי.

מגלי והבה: אני חושב, היום, בעידן האינטרנט ובעידן התקשורת המודרנית, שרואים מיידית כל סכנה שקורית בעולם, אני חושב שאלה שמעכבים ואלה שעושים – – –

שלמה מולה: דרך אגב, מה קורה באמת במגזר הערבי בעניין הזה?

דוד רותם: אין אצלם רעידות אדמה.

דוד רותם: הם לא חוששים.

שכיב מוראד שנאן: לא, רעידות אדמה לא מגיעות לשם.

דוד רותם: בדיוק.

דוד רותם: לא מגיעות לשם.

מגלי והבה: כל הבנייה החדשה, לפי חוק התכנון והבנייה, מצליחים לעמוד ומקפידים על ההנחיות שיהיו בניינים עמידים לרעידות אדמה.

מגלי והבה: זה הוכח – היו בצפון כמה רעידות אדמה, היו בגבול ומעבר לגבול, והבניינים שם הוכיחו את עצמם.

מגלי והבה: אבל גם אין שם בנייה של קומות או בניינים ישנים.

מגלי והבה: אני חושב שהסכנה הזאת מרחפת והיא יכולה להגיע בלי רשות של אף אחד, יכולה להפתיע את אזרחי ישראל.

מגלי והבה: אז אנחנו נתמוך בחוק הזה, אנחנו נסייע בוועדה בכל מקום שאפשר לעזור, שהחוק הזה יצא לאור.

מגלי והבה: לא מספיק שהחוק יצא לאור, צריך שהמשרדים השונים, חברי חברי הכנסת, שאמונים על יישום החוקים האלה, יעשו הכול, גם בהקצאה תקציבית, אפילו להשלים כל מה שצריך, כי היו בעבר החלטות לחיזוק בניינים ולא הגיעו אפילו לאחוז שאפשר – אפשר לציין שבכמה מקומות באמת הצליחו להגיע לשיקום וחיזוק של המבנים, אבל בהרבה מקומות עדיין לא נגעו בזה.

מגלי והבה: אז שוב, אני רוצה לסכם ולהגיד שאנחנו מחזקים את ידי מגיש ההצעה הזאת ואנחנו נעשה הכול שחוקים מסוג הדבר הזה, החוקים הטובים, לטובת הציבור ולטובת בטיחותם וביטחונם, נפעל כולנו ליישם אותם.

מגלי והבה: תודה.

שלמה מולה: תודה רבה, אדוני.

שלמה מולה: אחרון הדוברים – חבר הכנסת אברהם מיכאלי.

שלמה מולה: שוב, אומנם הפרנו את המנהג והאחרון היה אמור להיות נסים זאב, אבל מאחר שאתה מסיעתו זה ייחשב כאילו – – –

שכיב מוראד שנאן: – – –

שלמה מולה: לא, אני סגרתי את הרשימה.

שכיב מוראד שנאן: למה סגרת בלעדי?

שלמה מולה: בבקשה, אדוני.

שלמה מולה: כבר הודעתי שסגרתי אז אני לא יכול לפתוח.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, שיירשם בפרוטוקול שהצעתי לחבר הכנסת נסים זאב לדבר אחרי עוד פעם.

שכיב מוראד שנאן: ואני – – –

אברהם מיכאלי: אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אין ספק שהצעת החוק היא מבורכת, כי אנחנו כבר עשר שנים מתמודדים עם תמ"א 38.

אברהם מיכאלי: עשר שנים התיקון הזה קיים, ואנחנו רואים ברחבי מדינת ישראל שהתיקון הזה לא תופס, התיקון הזה לא מיושם.

אברהם מיכאלי: התיקון הזה, הרשויות, מסיבות כאלו ואחרות, לא מצליחות ליישם אותו.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, חברים הזכירו פה כמה וכמה סיבות, אני יודע על מקרים – – –

דוד רותם: הציבור – – –

אברהם מיכאלי: אני אגיד לך, חבר הכנסת רותם, הציבור הפעם לא אשם.

אברהם מיכאלי: יש, מצד אחד, הצהרה רשמית של השרים האמונים בעניין הזה בממשלת ישראל הנוכחית, שאומרים שאי-אפשר להתכונן לרעידות אדמה, ומכיוון שלא ניתן להתכונן לרעידות אדמה אנשים חושבים: אז מה יש לחזק, בשביל מה לחזק?

אברהם מיכאלי: אבל אני חושב שתמ"א 38 גם באה לתקן מצב באזורים החלשים של מדינת ישראל, שם הבתים האלה מאוד מאוד ישנים, וההזדמנות הזאת היא באמת לבוא ולחזק את אותם בתים ולתת גם רווחה לאותם תושבים שגרים שם.

אברהם מיכאלי: זאת ההזדמנות.

אברהם מיכאלי: לכן כל תיקון שחברי הכנסת אורלב וחבר הכנסת אזולאי יזמו, כל תיקון כזה בא בעצם לתקן את העוול שתמ"א 38 לא לקחה אותו בחשבון.

אברהם מיכאלי: אני חושב שגם השרים האמונים על הדבר הזה היו אמורים לבוא אלינו ולהציע לנו, לכנסת, תיקונים שנוכל לאשר ולהקל במסגרות הסבירות.

אברהם מיכאלי: אני לא אומר עדיין לשנות את הכול, כי זה בלתי אפשרי, אבל אחד הדברים שאני יודע, חבר הכנסת אורלב – יש פרויקטים שאני מכיר בעיר שאני גר בה, אנשים כבר חתמו על הסכמים עם הקבלנים והרשות מעכבת בגלל החניות.

אברהם מיכאלי: הרשות אומרת: איך אני אתן שם לבנות?

אברהם מיכאלי: אפילו שאני אאפשר להם לבנות מעל שתי קומות, איפה יחנו שם רכבים?

אברהם מיכאלי: לכן ההקלות האלה צריכות היו לבוא גם ביוזמת הממשלה, כי הממשלה רוצה ליישם את תמ"א 38, הממשלה רוצה להקל עם האזרחים.

אברהם מיכאלי: לכן התיקונים שאתם מכניסים הם תיקונים מבורכים, אבל עדיין חסרים שם כמה דברים כדי שהציבור יוכל בקלות לגשת ולחתום על אותם הסכמים עם הקבלנים ולהתחיל ליישם את התיקון המבורך הזה.

אברהם מיכאלי: התיקון הזה, אדוני היושב-ראש, יכול להביא גם ביטחון – שבעזרת השם לא תהיה רעידת אדמה – גם ביטחון מסוים לתושבים וגם לתת רווחה.

אברהם מיכאלי: איפה שעשו את ההפעלה של אותה תמ"א 38, הסתובבנו וראינו את אותם בתים, הבתים פתאום הפכו לבתים אחרים.

אברהם מיכאלי: זה כמו שיקום שכונות שהיה בתקופת ממשלת בגין, זיכרונו לברכה.

אברהם מיכאלי: התיקון של תמ"א 38 נועד בעצם לעשות את אותו הדבר, ולכן ודאי שאנחנו נתמוך, ודאי שנחזק את זה.

אברהם מיכאלי: יחד עם זאת, אני קורא לשרי הממשלה האמונים על הדבר להביא את התיקונים הנדרשים, כי הם יודעים בדיוק איפה הבעיה.

שלמה מולה: מאה אחוז.

שלמה מולה: תודה רבה, אדוני.

שלמה מולה: אנחנו עוברים להצבעה.

שלמה מולה: אני רק אחכה שאתה תגיע למקום מושבך ואנחנו נצביע – – –

קריאה: ונשפיע.

שלמה מולה: נצביע, בבקשה.

שלמה מולה: נא להצביע.

שלמה מולה: הצבעה מס' 5 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 9 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק המקרקעין (חיזוק בתים משותפים מפני רעידות אדמה) (תיקון מס' 2) (הקלת התנאים לחיזוק בית משותף), התשע"ב–2012, לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

שלמה מולה: אכן, בעד – 9, אין מתנגדים.

שלמה מולה: הצעת חוק המקרקעין (חיזוק בתים משותפים מפני רעידות אדמה) (תיקון מס' 2) (הקלת התנאים לחיזוק בית משותף), התשע"ב–2012, עברה בקריאה ראשונה.

שלמה מולה: היא תוחזר להמשך דיון בוועדת הפנים והגנת הסביבה.

שלמה מולה: יום הזהות היהודית

שלמה מולה: אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

שלמה מולה: הנושא הבא שלנו הוא: יום הזהות היהודית, הצעות לסדר-היום מס' 8127, 8128, 8139, 8167 ו-8170.

שלמה מולה: הנושא הזה, התקיים עליו דיון היום בוועדות הכנסת; נושא שבאמת כל הוועדות עסקו בו.

שלמה מולה: ראשונת המציגים, ראשונת הדוברים בנושא זה היא חברת הכנסת ליה שמטוב, ואחריה – חבר הכנסת זבולון אורלב, ואחריו – חברת הכנסת ציפי חוטובלי, אם תהיה כאן.

שלמה מולה: בבקשה, גברתי.

שלמה מולה: מאחר שסדר-היום התקצר אני אתן לך חמש דקות במקום שלוש.

ליה שמטוב: תודה.

שלמה מולה: בבקשה.

ליה שמטוב: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, להיות יהודי זה כבוד.

ליה שמטוב: לזכור ולהתנהג כיהודי – זו משימה קשה.

ליה שמטוב: הקושי הזה נובע מאלימות, טרור ואנטישמיות שקיימים גם בארץ וגם בחו"ל.

ליה שמטוב: רק אתמול הושחת בית-הכנסת בווילנה ודברים דומים קורים מדי יום ברחבי העולם.

ליה שמטוב: שנאה כלפי היהודים תמיד היתה, ולצערי הרב, למרות כל המאבקים נגד האנטישמיות, רק אנחנו יכולים וצריכים להגן על עצמנו, גם בישראל וגם בתפוצות.

ליה שמטוב: לדעתי, חשוב מאוד להמשיך לשמור ולזכור את השורשים.

ליה שמטוב: היום דיברו הרבה על ירידה מהארץ ועל כך שיהודים מאבדים את זהותם.

ליה שמטוב: ואני רוצה להדגיש שלמרות שישנה ירידה, רק בשנים האחרונות משרד הקליטה הצליח להחזיר לישראל יותר מ-15,000 ישראלים.

ליה שמטוב: אנחנו חוזרים לישראל כי מרגישים שכאן הבית שלנו, למרות כל הבעיות הכלכליות, החברתיות וכו'.

ליה שמטוב: בחודש אפריל, במסגרת שדולה לחיזוק הזהות היהודית בתפוצות, ביקרתי באוקראינה, בקהילות יהודיות.

ליה שמטוב: הפעילות המתבצעת בתפוצות מהגיל הרך מחזירה את הערכים של היהודים, היהדות ואהבת ישראל לדור הצעיר, ודרכם לדור המבוגר.

ליה שמטוב: כל המסגרות שמפעילים הסוכנות היהודית ו"נתיב" תורמות רבות לחיזוק הקשר של יהודי אוקראינה עם מדינת ישראל.

ליה שמטוב: קיימות תוכניות רבות, כמו "מסע", נעל"ה, סל"ה, "תגלית", שכל אחת מהן פונה לקהל שונה, אבל ההישג הוא אחד: חיזוק הזהות היהודית.

ליה שמטוב: הילדים והנוער אשר משתתפים בתוכניות האלה – ציונים אמיתיים.

ליה שמטוב: יחד עם הילדים, גם ההורים חוזרים לשורשיהם.

ליה שמטוב: הם גאים שהם יהודים, הם גאים בילדיהם שעולים ארצה ומשרתים בצבא.

ליה שמטוב: בסופו של דבר גם הדור המבוגר עולה בעקבותיהם, וזה כבר סוג אחר של עלייה: עלייה שיודעת עברית, כי הם לומדים עברית בצורה רצינית מאוד.

ליה שמטוב: זו עלייה שיודעת את ההיסטוריה של העם היהודי, את החגים.

ליה שמטוב: עוד טרם עלייתם, הם כבר מרגישים חלק בלתי נפרד מהחברה הישראלית.

ליה שמטוב: אני רוצה לציין את ההישגים של תוכנית "מסע", שהיא תוכנית חינוכית וגם מקצועית.

ליה שמטוב: חוץ ממסגרת לרופאים, וכנראה הרבה מכירים את התוכנית, יש גם מסלול לטבחים.

ליה שמטוב: המסלול הזה, אגב, מאוד מוצלח.

ליה שמטוב: באים צעירים לישראל, לומדים עברית ומקצוע של טבח, ואז, אחרי סיום התוכנית, כעבור שנה, כאשר הם מחליטים לעלות לארץ – יש להם גם את השפה וגם את המקצוע.

ליה שמטוב: אני מסיימת.

ליה שמטוב: אני גם רוצה לציין ולהגיד כמה מלים על "תגלית".

ליה שמטוב: דרך "תגלית" מגיעים לישראל צעירים יהודים מכל העולם, והיא מעוררת ביהודי התפוצות לא רק אהבה לישראל אלא גם אהבה לצה"ל, כי מי שמלווים את הקבוצות בזמן שהייתן בישראל אלו החיילים שלנו, ודרך הבילוי המשותף נוצר קשר אשר מחזק את החיילים; ומהצד השני, צעירי "תגלית" מלאי רצון לעלות ארצה ולשרת בצבא.

ליה שמטוב: כולי תקווה שהמדינה תמשיך להשקיע בתוכניות שונות בתפוצות, כי רק ככה יהיה לנו דור צעיר של יהודים אמיתיים.

ליה שמטוב: אני רוצה להודות קודם כול לארגון רבני "צהר", שכבר שנה שנייה מקיימים את יום הזהות היהודית בכנסת, וגם לחבר הכנסת אורלב וגם לחבר הכנסת ציון פיניאן, שלא נמצא פה, וגם לך, חבר הכנסת שלמה מולה.

ליה שמטוב: חשוב שנזכור שאנחנו יהודים, והבית שלנו הוא ישראל.

שלמה מולה: נכון.

שלמה מולה: תודה רבה.

שלמה מולה: דברים מאלפים.

שלמה מולה: אני מבקש להזמין את חבר הכנסת זבולון אורלב.

שלמה מולה: האמת היא, הנושא של הזהות היהודית הוא נושא כל כך חשוב, שבאמת כדאי שמערכת החינוך תעסוק בו הרבה יותר, אולי בצורה רצינית יותר – לתת את המקום הנכון.

שלמה מולה: אני חושב שכדאי באמת שיתקיים על זה דיון קצת יותר מקיף ורחב.

שלמה מולה: בבקשה, אדוני, גם לך חמש דקות.

זבולון אורלב: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, זו השנה השנייה שאני יוזם את קיום יום הזהות היהודית.

זבולון אורלב: השנה עשינו זאת יחד במסגרת שדולת הציונות הדתית עם חברי לראשות השדולה, חבר הכנסת ציון פיניאן, שידיו רב לו, ואני מודה לו על כל שיתוף הפעולה.

זבולון אורלב: יצא שקבענו את היום הזה בשבוע שחל בו חג מתן תורה, חג השבועות, כך שגם מבחינת מעגל השנה היהודי היום נקבע במועד נכון וראוי, מה עוד שהיום ראש חודש, עדיין ראש חודש, עד השעה הקרובה, כך שיש לנו סיבה באמת לציין בסיפוק את קיום היום הזה שבו דנו ועדות הכנסת בסוגיות שונות שעומדות על סדר-היום, אם בוועדת הפנים ביחס להכרה ביהדות של אנשים שעברו גיורים פה בארץ; אם זה בוועדת העלייה והקליטה, אם היעדר השורשים והזהות היהודית מהווה גורם לירידה של יהודים כאן מהארץ; אם זה הוועדה לזכויות הילד, שיש לי הכבוד לעמוד בראשה, בסוגיה של מהו הגבול הנכון ליכולת של הורים להתערב, גם נגד דעת ילדיהם, בכל מה שעושים הילדים בממד הדיגיטלי, הווירטואלי, ב"פייסבוק", ברשתות החברתיות, בצ'אטים ובאימיילים; וגם בוועדת החינוך והתרבות, בכל הסוגיות של קידום לימודי היהדות באקדמיה; ואחר הצהריים אירוע מאוד מאוד מרשים באודיטוריום, בחסותה של שרת התרבות והספורט הגברת לימור לבנת, שבעיקר התמקד בסוגיה של התקשורת והיהדות – ואומר על זה תיכף כמה מלים.

זבולון אורלב: צריך לומר שבשנה שעברה, כתוצאה מהיום הזה, נולדו כמה חוקים שחלקם נכנסו לספר החוקים, חלקם עדיין בתהליך וגם, אני כבר יכול לומר, בשנה הזאת גם הדיונים האלה כנראה יולידו כמה הצעות חוק מאוד מאוד מעניינות.

זבולון אורלב: ובוודאי, כמו שאמר בצדק יושב-ראש הישיבה, ידידי חבר הכנסת שלמה מולה, בוודאי הסוגיה הזאת של הזהות היהודית היא מהסוגיות השורשיות ביותר, היסודיות ביותר – –

שלמה מולה: נכון.

זבולון אורלב: – – שעלינו לקיים בהן דיון.

זבולון אורלב: ביחס לסוגיה של יהדות ותקשורת, אמרנו היום בדיון שתקשורת כמובן מדברת בשפה מיוחדת.

זבולון אורלב: השפה התקשורתית שונה מהשפה הנהוגה בבית-המדרש או בשקלא וטריא בין רבנים.

זבולון אורלב: שפת התקשורת מקצרת מאוד, השיקולים הם שיקולים של רייטינג, בשעה ששפת בית-המדרש היא שפה שונה לחלוטין – שפה ארוכה, מנומקת היטב, מסבירה בלי לחסוך מלים, בהיעדר שיקולי רייטינג.

זבולון אורלב: אני חושב שגם עולם התקשורת וגם עולם היהדות, כל אחד בפני עצמו – בוודאי יש הבדל גדול ביניהם – מהווים בעצם את שני היסודות החשובים לקיומנו כאן כמדינה יהודית ודמוקרטית.

זבולון אורלב: עולם היהדות נותן את העוגן, את הבסיס הרוחני, הבסיס הערכי, הבסיס הציוני, לאופיה היהודי של מדינת ישראל, והתקשורת היא אחד המרכיבים המאוד-מאוד חשובים לקיומנו כמדינה דמוקרטית.

זבולון אורלב: לכן חשוב מאוד שכל אחד יכיר בחשיבותו של רעהו, וכל אחד יתרום את תרומתו מבלי לפגוע איש ברעהו.

זבולון אורלב: אדוני היושב-ראש, מעניין הדבר שבאופן שיטתי כל הסקרים וכל המחקרים בשנים האחרונות – לא בשנתיים, שלוש, ב-20–30 השנים האחרונות – מלמדים כי רוב מכריע של העם היושב בציון רואה את עצמו כבעל זיקה יהודית מאוד מאוד עמוקה, רואה את עצמו מחובר למורשת היהודית, ומקיים, באופן כזה או באופן אחר, אורח חיים יהודי – מסורתי, דתי, אבל עם איזשהם מאפיינים של המורשת היהודית.

זבולון אורלב: אבל צריך להודות שהואיל ורוב מכריע של בוגרי מערכת החינוך במדינת ישראל – ואני מתייחס להערה הנכונה שאמרת, אדוני היושב-ראש – בוגרי מערכת החינוך, בעיקר הממלכתי לדורותיו, לצערי הודרו, ונמנע מהם מלהכיר ולדעת כראוי ובמידה מספקת על מורשתם, על תרבותם, על מקורות היהדות, הם אינם בקיאים, הם אינם יודעים מספיק.

זבולון אורלב: ויש ספרי יסוד של התרבות היהודית, של המורשת היהודית, וקצר הזמן מלפרטם, ספרי יסוד רבים מתקופות קדומות, מתקופות מאוחרות, שהם נשארים חתומים בפני רוב הציבור בישראל שהתחנך במערכת החינוך שאיננה דתית.

זבולון אורלב: וגם מושגי יסוד בלוח השנה העברי, במעגל החיים היהודי, נשגבים מבינתם.

זבולון אורלב: אני חושב, אדוני היושב-ראש, שרבני "צהר" הוכיחו כי היותם נטועים עמוק בעולם התורה וההלכה, והמחויבות המוחלטת שלהם להלכה, זה לא צריך להפריע כדי לבנות עולם תקשורת מעולה עם הציבור כולו – דתיים וחילונים כאחד.

זבולון אורלב: אני חושב שרבני "צהר" מהווים דוגמה של מנהיגות רוחנית שיודעת היטב להבטיח שהציבור כולו – למשל במיזם הנישואים, יתחתן כדת משה וישראל על כל הפרטים והדקדוקים, יחד עם זה שמראים פנים ידידותיות לאותו ציבור שרוצה להינשא באותם נישואים.

זבולון אורלב: יש עוד, כמובן, מיזמים חשובים של רבני "צהר", אם זה בגיור, אם זה בבירור יהדות במכון "שורשים"; אם זו הסוגיה של קיום החקלאות בשביעית, כלומר בהיתר המכירה, וגם הפעולות והמיזמים שלהם במעגל השנה היהודי, כלומר בחגים, לקרוא לעם כולו להגיע לבתי-הכנסת, לפתוח בתי-כנסת במתנ"סים בחגים, כדי לעבור יחד אתם את החוויה היהודית.

זבולון אורלב: וכל אלה זוכים באמת לתמיכה המונית.

זבולון אורלב: חשוב לציין שאמש הכנסת אישרה בקריאה ראשונה את שני החוקים, שאחד מהם הוא של חבר הכנסת עתניאל שנלר, והחוק השני הוא של חברת הכנסת פניה קירשנבאום וחברי כנסת נוספים – מה שאנחנו קוראים "חוק צהר"; חוק שיאפשר לרבני "צהר" לחתן ולערוך חופות בכל רחבי הארץ, מבלי קשר למקום המגורים של הנישאים, והציבור אמר את שלו.

זבולון אורלב: גם אנחנו, כחברי כנסת, נהנים ממיזם החקיקה של רבני "צהר".

זבולון אורלב: ואני רוצה לציין באופן מפורש את הרב אוריאל גנזל, שהוא מנהל "צוהר לחקיקה", והיה גם המארגן הראשי והרוח החיה של ארגון יום הזהות היהודית – הן ברעיונות לנושאים בדיונים בוועדות, הן לגיבוש האירוע באודיטוריום.

זבולון אורלב: ומגיעות לו, מטעם חברי הכנסת בוודאי, הוקרה והערכה רבה מאוד.

זבולון אורלב: אני יודע שהמחלוקות של דת ומדינה לפעמים קורעות מבפנים, כאן, את המליאה, בוויכוחים קשים מאוד.

זבולון אורלב: אבל בדבר אחד אסור שתהיה מחלוקת, אדוני היושב-ראש, וגם על כך רמזת.

זבולון אורלב: אנחנו יכולים להתווכח על מה המשמעות של לשמור, ולעשות ולקיים, כלומר, מהו אורח החיים המחייב, הן מבחינה ציבורית ולפעמים גם מבחינה פרטית.

זבולון אורלב: אבל אין מחלוקת שללמוד יהדות, להכיר יהדות, ללמוד יותר תנ"ך, ללמוד יותר תורה שבעל-פה, ללמוד יותר ראשונים, ללמוד יותר אחרונים – זהו דבר שהוא בקונסנזוס רחב מאוד.

זבולון אורלב: ולצערנו היום שכבות גיל שלמות בחינוך הממלכתי פטורות בכלל מלימוד תנ"ך.

זבולון אורלב: אין חובה של תורה שבעל-פה אלא בחינוך הממלכתי-דתי.

זבולון אורלב: ולכן, מיום כזה צריכה לצאת קריאה גדולה לשר החינוך, שמקדם מאוד את לימודי היהדות ולימודי הציונות.

זבולון אורלב: באמת הוא עושה דברים חשובים מאוד, וחשוב לומר ביום כזה תודה והוקרה לשר גדעון סער.

זבולון אורלב: אבל יחד עם זה, "אין מזרזין אלא למזורזין", לומר לממשלת ישראל: עוד ועוד לימודי יהדות.

זבולון אורלב: ככל שילמדו יותר נדע יותר, נהיה קרובים לזהות היהודית, ולפחות נדע לנהל ויכוחים בשפה היהודית.

זבולון אורלב: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

שלמה מולה: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

שלמה מולה: אני מודה לך.

שלמה מולה: ואני מבקש להזמין את השר לשירותי הדת, את יעקב מרגי, לענות להצעות לסדר-היום.

שלמה מולה: האמת היא, אולי גם זאת הזדמנות קצת להסביר את הוויכוחים שהיו אתמול.

שלמה מולה: אני חושב שככל שלא נגיע לקרע בעם – ייטב.

יעקב מרגי: לא יהיה קרע בעם.

שלמה מולה: אני יודע שאתה אדם מאוד פתוח.

שלמה מולה: בבקשה, אדוני.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, יום הזהות היהודית בכנסת.

יעקב מרגי: הזהות היהודית הינה ייחודית ואין לה מקבילה בעולם כולו.

יעקב מרגי: קשה מאוד ואף בלתי אפשרי לתפוס את העם היהודי במושגי הלאומיות המקובלת.

יעקב מרגי: למשל, אוכלוסיית צרפת מורכבת מתושבי צרפת הדוברים את השפה ומזדהים עם התרבות הצרפתית.

יעקב מרגי: אך צרפתי שסבו היגר מצרפת לאמריקה ומעולם לא ביקר בצרפת, לא דובר את השפה ולא מכיר את תרבותה, לא יוכל להיחשב צרפתי אלא אמריקני לכל דבר.

יעקב מרגי: רק בעם היהודי יכול להתקיים מצב משונה – שאנשים שמתגוררים בארצות שונות, דוברים שפות שונות וחיים על-פי נוהגי תרבות שונים בתכלית זה מזה, נחשבים כולם, למרות הכול, בני עם אחד.

יעקב מרגי: העם היהודי חצוי, לכאורה, לפלגים ולמחנות שונים ומנוגדים.

יעקב מרגי: ובכל זאת, קיים משהו עמוק שקושר את כל בני העם היהודי.

יעקב מרגי: גם יהודים החיים בתפוצות נחשבים בני עם אחד.

יעקב מרגי: וכאן אצלנו במדינה, לשאלה מהי הזהות היהודית קיימות תשובות שונות מאדם אחד למשנהו.

יעקב מרגי: תאמרו שבני העם היהודי שייכים לגזע אחד – אין זה נכון, שכן במשך הדורות הצטרפו לעם היהודי על-ידי גיור כהלכה בני כל הגזעים והאומות והם נחשבים יהודים לכל דבר.

יעקב מרגי: אם כן, אולי אפשר להגדיר את כל היהודים בני אותה דת?

יעקב מרגי: אף זו אינה הגדרה נכונה, שהרי מי שאינו דתי ואינו מקיים לחלוטין את מצוות התורה, הוא עדיין נחשב יהודי.

יעקב מרגי: ואף מי שחס ושלום המיר את דתו נחשב יהודי מומר, ואין הוא נזקק לשום טקס של גיור כדי לשוב ליהדותו.

יעקב מרגי: נשאלת השאלה מהי למעשה הנקודה שקושרת את כל בני העם היהודי.

יעקב מרגי: אכן הזהות היהודית היא ייחודית ואין לה מקבילה בעולם.

יעקב מרגי: בבסיסה לא עומדים הלאום, הגזע, הדת.

יעקב מרגי: הזהות היהודית נובעת מהנשמה המיוחדת שהורישו לנו אבותינו אברהם, יצחק ויעקב ומהברית שנכרתה עמנו כשעמדנו למרגלות הר-סיני וקיבלנו את התורה, ואנחנו בערבו של חג מתן תורה.

יעקב מרגי: במעמד הר-סיני נכרתה ברית מיוחדת במינה בין הקדוש-ברוך-הוא לבין העם היהודי.

יעקב מרגי: הבורא בחר בנו מכל העמים וקבע לנו ייעוד של ממלכת כוהנים וגוי קדוש.

יעקב מרגי: מאתנו יש דרישות אחרות, לכן אנו שונים מכל העמים.

יעקב מרגי: ושם עמדנו כאיש אחד בלב אחד, כפי שכתוב: "כי את אשר ישנו פה עמנו עֹמֵד היום – – – ואת אשר איננו פה עמנו היום".

יעקב מרגי: כולם עמדו באותה ברית במעמד הר-סיני.

יעקב מרגי: היהודי הוא יהודי משום שהמהות הפנימית-נשמתית שלו היא יהודית.

יעקב מרגי: עצם עובדת היות אדם יהודי אינה קשורה במעשיו, בשפתו, במקום מגוריו או בתרבותו, אלא מעצם לידתו הוא נושא את "הנקודה היהודית", הנשמה היהודית, והוא חלק בלתי נפרד מהעם היהודי.

יעקב מרגי: ומעבר לכך, הקדוש-ברוך-הוא העניק גם לגרים את הזכות להצטרף לברית הזו על-ידי גיור כהלכה.

יעקב מרגי: כיום, בשנת 2012, התשובה לשאלת הזהות היהודית סבוכה בשל המתחים בחברה הישראלית, הנמצאים לאחרונה במרכז הדיון הציבורי, על רקע חוקים וסוגיות אקטואליות שונות.

יעקב מרגי: החברה שלנו אומנם רבת תגים ותווים, אנו נוטים לתייג ולסווג בודדים וקבוצות, אך הנקודה המרכזית היהודית שבנו חזקה מכול.

יעקב מרגי: יכול שניתן לבדוק זאת באופן מדעי, אך בפרקטיקה אומר לכם שהמציאות חזקה מכול.

יעקב מרגי: ואני אומר לכם מחוויה אישית, התנסות אישית.

יעקב מרגי: אתה יכול לטייל ברחבי ארצות-הברית ולראות בקניונים, אדוני היושב-ראש, או במרכזי הקניות מאות ואלפים – ואף יותר – של סינים או קבוצות מהגרים אחרות.

יעקב מרגי: ואתה לא נתקל בסיני שמתלהב כשהוא רואה סיני אחר.

יעקב מרגי: לעומת זאת, הסתובבתי בקניונים במסגרת פעילות של זהות יהודית בקמפוסים או בקרב ישראלים יורדים, ואתה מסתובב במרכזי הקניות וכבר בדקות הראשונות פונים אליך ישראלים או יהודים בחיוך מלבב ובהתעניינות – ממתי אתה כאן?

יעקב מרגי: לכמה זמן באת?

יעקב מרגי: לצערנו הרב, מה שהיה ברור ומובן מאליו מאוד באלפיים שנות גלות – מהי הזהות היהודית – כאן בציון, בארץ-ישראל ובמדינתו של העם היהודי, שאלה זו של הזהות היהודית מקבלת פרשנות לעתים פוליטית, או הסבר לפי אג'נדה כזו או אחרת.

יעקב מרגי: שנים רבות מערכות החינוך הממלכתי בישראל הלכו והתרחקו מתכנים בעלי זהות יהודית וקידשו את הממלכתיות החילונית.

יעקב מרגי: היום, לאחר 64 שנים של קיומה של המדינה הריבונית, עם ממשלה יהודית ריבונית, היום כולם מרגישים את החסר בערכים יהודיים.

יעקב מרגי: הצבא, שהוא בלב הקונסנזוס הישראלי, נתקל בתופעות קשות, שחיילים מגיעים לכור ההיתוך הישראלי ללא מושגים בסיסיים ביהדות.

יעקב מרגי: אנו נוטים לשתות בשקיקה את תרבותם של העמים, תוך הפניית עורף למה שמאחד אותנו כעם – הזהות היהודית.

יעקב מרגי: איזה נזק היה קורה לדורות הרבים שהתחנכו במערכת החינוך הישראלית לאורך השנים, אם היו זוכים ללמוד פרקי אבות או מספר רב של מושגים יהודיים או את ההיסטוריה של העם היהודי לדורותיו, על סופריו ועל משורריו, על גאוניו ועל מדעניו, ועל גדולי הרבנים שהיו גם משוררים, גם פילוסופים, גם אסטרולוגים וגם רופאים דגולים; התנ"ך, ספר הספרים.

יעקב מרגי: סך הכול, ההיסטוריה של העם היהודי.

יעקב מרגי: אני רוצה לברך את שר החינוך גדעון סער – ולהצטרף לברכות שאמר חברנו זבולון אורלב – שלאחרונה מעודד את הסיורים בקברי האבות, שמחזק את המורשת, וכן את הלימוד במשנה בפרקי אבות.

יעקב מרגי: לאחרונה הוא הנהיג לימוד משניות, פרקי אבות.

יעקב מרגי: מהי המשנה, פרקי אבות, שכל כולה מידות ודרך ארץ, ערכים יהודיים – אותה משנה שמלמדת אותנו כאן, ונאה לומר את זה כאן, מהפודיום: "הווי מתפלל בשלומה של מלכות, שאלמלא מוראה איש את רעהו חיים בלעו".

יעקב מרגי: רבותי, ללמד זהות יהודית מהי, זה לא חזרה בתשובה.

יעקב מרגי: אל פחד.

יעקב מרגי: אל תחששו.

יעקב מרגי: לימוד זהות יהודית וערכים יהודיים זה המתכון שבשלו שרד עמנו לאורך שנים בגלות.

יעקב מרגי: וכל מי שמנסה לפגוע בזהות היהודית יזכור שבכור ההיתוך יש את הליבה של הכור, הרותחת.

יעקב מרגי: ומסביב הליבה יש תהליכים.

יעקב מרגי: ושלא יתבלבלו ויחשבו שהתהליכים הם הליבה, כי בהיעדר הליבה גם התהליכים לא יהיו.

יעקב מרגי: לכן, כולנו יחד, על כל גוונינו, על כל השוני בגישה, ניתן דגשים לזהות היהודית בליבה, על מנת שזו תחזיק את כל התהליכים ואת כל הסוגים בעם ובחברה היהודית והישראלית.

יעקב מרגי: ואני מודה מאוד ליוזמים, לחבר הכנסת זבולון אורלב ולנשיאות הכנסת שמעלה את הנושא הזה על סדר-היום לרגל יום הזהות היהודית.

יעקב מרגי: הלוואי שהיינו מקדישים דיונים ומשאבים בנושא ההידברות בחברה הישראלית, הורדת המחיצות בחברה הישראלית, הורדת התגיות והתוויות בחברה הישראלית, ולהשקיע יותר באהבת חינם, ולהתמרכז במה שמחזק אותנו, כולנו כאן כאחד – הזהות היהודית.

יעקב מרגי: אני רוצה רק להודיע לחברי הבית, המשרד שלנו בשנים האחרונות עושה פעילות מעולה – ממש, לעקוב אחרי הפעילות – באמצעות ההסתדרות הציונית בגולה, בקמפוסים בקרב יהודים שלא ידעו מה זה – הם יהודים, אבל לא יודעים מה זה זהות יהודית – בקרב ישראלים יורדים, קהילות של ישראלים יורדים.

יעקב מרגי: והפעילות שם היא אדירה, היא מתקבלת בתמימות, ללא תוויות, ללא תגיות.

יעקב מרגי: לא בודקים אותך מי אתה – ספרדי, אשכנזי, ש"סניק, מפד"לניק, ליכוד.

יעקב מרגי: לא בודקים.

יעקב מרגי: שם אתה מתקבל ללא תוויות.

יעקב מרגי: אם שם אפשרי, גם פה בחברה הישראלית אפשר להתאחד סביב כור ההיתוך הזה.

יעקב מרגי: הזהות היהודית היא שתחזיק אותנו גם לעתיד לבוא.

יעקב מרגי: תודה.

שלמה מולה: אדוני השר, אני רוצה להגיד לך שאני חושב שהנושא של הנחלת הזהות היהודית בחוץ-לארץ, זה דבר שיביא בסופו של דבר למניעת ההתבוללות.

שלמה מולה: מי שלא מבין שהעם היהודי היום בגלות נמצא בסכנה קיומית כתוצאה מההתבוללות – – –

יעקב מרגי: לזה כיוונתי כשאמרתי ליבה ותהליכים.

שלמה מולה: אני חושב שהדבר הזה הוא דבר חיוני.

שלמה מולה: אני מברך אותך על כך.

שלמה מולה: תגבירו את הפעילויות, זה דבר חיוני וחשוב.

שלמה מולה: אתה יודע, אני אומר שבישראל, למרות שאנחנו מתווכחים, בסופו של דבר כולנו נישאר יהודים.

שלמה מולה: לא יהיה כל כך פשוט להתבולל.

שלמה מולה: אבל בחוץ-לארץ – אני אומר לך כמי שחווה חוויית גלות – זה מאוד קל.

שלמה מולה: בוודאי ובוודאי כשמדובר בעולם המודרני, בחיים המודרניים.

שלמה מולה: אני חושב שכל פעילות וחיזוק של הזהות היהודית שלנו, שאתם תעשו בקהילות קטנות – בקהילות מבודדות בעיקר – כן תצילו נפשות.

שלמה מולה: לכן, אנחנו נרשום את הודעת השר.

נסים זאב: – – – הצעה אחרת – – –

שלמה מולה: בבקשה, אדוני, הצעה אחרת לחבר הכנסת נסים זאב.

שלמה מולה: אדוני, אתה רוצה להעביר את הנושא לוועדת החינוך או שאתה רוצה שנסתפק בהודעתך?

זבולון אורלב: אנחנו מסתפקים בהודעת השר.

שלמה מולה: בבקשה.

שלמה מולה: בבקשה, בואו נשמע מה הצעתו של – – –

אברהם מיכאלי: בינתיים הוא כבר עלה – – –

שלמה מולה: תראה, אני אגיד ככה, אם הם מסתפקים בהודעת השר אין צורך שאתה תדבר, ולמרות זאת אני נותן לך לדבר.

אברהם מיכאלי: צריך לנעול את המליאה.

שלמה מולה: מאה אחוז.

שלמה מולה: בבקשה, אדוני.

נסים זאב: המן אמר: "ישנו עם אחד מפוזר ומפורד בין העמים".

נסים זאב: עם ישראל במשך אלפיים שנות גלות – מה ששמר על הזהות היהודית שלו זה האמונה, זה התפילות.

שלמה מולה: נכון.

נסים זאב: ואני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש, אם מישהו חושב שאפשר להשאיר את התרבות היהודית בלי לגשר עם הנושא הדתי, הוא פשוט חי באספמיה.

נסים זאב: הוא לא מבין.

נסים זאב: אני מסכים – סיורים, כמו שאמר השר, ששר החינוך מקיים בכותל, או בחברון, או בעיר-דוד, זה דבר טוב.

נסים זאב: אבל צריך שיהיו לזה תכנים, צריך לזה בסיס.

נסים זאב: והבסיס היהודי, אדוני היושב-ראש, צריכים להחדיר לנוער שלנו – שלא מבין אפילו מה זכותנו על ארץ-ישראל פה, הם לא מבינים למה אנחנו פה, מאיזה כוח עם ישראל נמצא פה – וזה השורשים, זה היסודות שלנו.

נסים זאב: ואני מקווה שלא צריכים כל כך לפחד מהחרדים או מהדתיים הלאומיים.

נסים זאב: צריכים להכניס יותר מודעות יהודית בכל בתי-הספר, בפרט בבתי-הספר החילוניים, שירגישו שהם חלק מהעם היהודי ולא רק ישראלים.

שלמה מולה: אתה רואה, אני מסכים אתך על כל מלה.

שלמה מולה: אדוני השר, אנחנו מודים לך גם על הזמן הארוך שישבת, אתה היית השר התורן, והשבת לנו בסוף.

שלמה מולה: אכן, רבותי, כבוד השר, תם סדר-היום.

שלמה מולה: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, ב' בסיוון התשע"ב, 23 במאי 2012, בשעה 11:00.

שלמה מולה: ישיבה זו נעולה.