ישיבת מליאה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 349, 2012-05-21 00:00

ראובן ריבלין: כבוד השר, רבותי חברי הכנסת, היום יום שני, כ"ט באייר תשע"ב, 25 בחודש מאי 2012 למניינם, ואני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת לשבוע זה.

ראובן ריבלין: הודעה למזכירת הכנסת – בבקשה, גברתי.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק למניעת אלימות כלפי עובדי רווחה, התשע"ב–2012, של חבר הכנסת חיים כץ; הצעת חוק תגמולים לחיילים ולבני משפחותיהם (חבלה שלא בעת מילוי תפקיד) (תיקון מס' 2) (הארכת התקופה שבמהלכה אירעה חבלה), התשע"ב–2012, של חבר הכנסת משה מטלון.

ירדנה מלר-הורוביץ: לדיון מוקדם: החל בהצעת חוק מס' פ/4315/18 וכלה בהצעת חוק מס' פ/4336/18 – הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון – דיון בהשתתפות ראש הממשלה), מאת חברי הכנסת ניצן הורוביץ, זהבה גלאון ואילן גילאון; הצעת חוק-יסוד: משק המדינה (תיקון – אישור חקיקה הצריכה תקציב על-פי גודל האופוזיציה), מאת חברי הכנסת זהבה גלאון, אילן גילאון וניצן הורוביץ; הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון – איסור כי מספר השרים יעלה על מספר חברי האופוזיציה), מאת חברי הכנסת זהבה גלאון, אילן גילאון וניצן הורוביץ; הצעת חוק הכנסת (תיקון – כינוס הכנסת בתקופת הפגרה), התשע"ב–2012, מאת חברי הכנסת מוחמד ברכה, חנא סוייד, דב חנין ועפו אגבאריה; הצעת חוק הכנסת (מספר הסגנים ליושב-ראש הכנסת בתקופת כהונתה של הכנסת השמונה-עשרה) (תיקון – ייצוג הסיעות בנשיאות הכנסת), התשע"ב–2012, מאת חברי הכנסת ניצן הורוביץ, זהבה גלאון ואילן גילאון; הצעת חוק סיוע למוסדות התרבות והאמנות בנצרת, התשע"ב–2012, מאת חברי הכנסת חנין זועבי וג'מאל זחאלקה; הצעת חוק הסדרת העיסוק במקצועות הבריאות (תיקון – שינוי המועד להגשת בקשות לפי הוראות המעבר), התשע"ב–2012, מאת חברי הכנסת דוד אזולאי, אחמד טיבי, אריה אלדד, יעקב אדרי, אורלי לוי אבקסיס, אורי מקלב, רחל אדטו, משה מטלון וזהבה גלאון; הצעת חוק עידוד השירות הלאומי בקרב צעירים בסיכון ובעלי מוגבלות, התשע"ב–2012, מאת חברי הכנסת זבולון אורלב, משה מטלון, אורלי לוי אבקסיס, שלמה מולה ויוליה שמאלוב-ברקוביץ; הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון – הבעת אי-אמון בממשלה בעלת רוב של יותר משני-שלישים מחברי הכנסת), מאת חברי הכנסת זהבה גלאון, אילן גילאון וניצן הורוביץ; הצעת חוק הכנסת (תיקון – ראש האופוזיציה), התשע"ב–2012, מאת חברי הכנסת יריב לוין, משה גפני ואורי מקלב; הצעת חוק העברת סמכויות אגף שוק ההון באוצר לבנק ישראל (תיקוני חקיקה), התשע"ב–2012, מאת חבר הכנסת אברהם מיכאלי; הצעת חוק הקאדים (תיקון – תקופת כהונתו של נשיא בית-הדין השרעי לערעורים), התשע"ב–2012, מאת חברי הכנסת גאלב מג'אדלה, דניאל בן-סימון,

ירדנה מלר-הורוביץ: עמיר פרץ, יצחק הרצוג, בנימין בן-אליעזר, אבישי ברוורמן, שלי יחימוביץ, שכיב שנאן, שי חרמש, מאיר שטרית, מירי רגב, אילן גילאון, חיים אמסלם, עתניאל שנלר, זבולון אורלב, משה מטלון, טלב אלסאנע, עפו אגבאריה, דב חנין, דני דנון, יוליה שמאלוב-ברקוביץ, דורון אביטל, אברהם מיכאלי, כרמל שאמה-הכהן, ניצן הורוביץ, אלכס מילר, נסים זאב, איתן כבל, יריב לוין, אריה אלדד, עינת וילף, ישראל חסון, רוברט טיבייב, שלמה מולה, אריה ביבי, אופיר אקוניס, זאב בילסקי, אורלי לוי אבקסיס, יצחק וקנין, אורי מקלב, זאב אלקין, ציון פיניאן, יעקב כץ, נינו אבסדזה, זהבה גלאון, רוני בר-און, דוד אזולאי, ליה שמטוב, יעקב אדרי, מרינה סולודקין, אברהם דואן, רוחמה אברהם-בלילא, חיים כץ וחנא סוייד; הצעת חוק הכנסת (תיקון – ייצוג לסיעות האופוזיציה בוועדות הכנסת), התשע"ב–2012, מאת חברי הכנסת זהבה גלאון, אילן גילאון וניצן הורוביץ; הצעת חוק הגבלת פעולות אנשי דת בלתי מורשים בצבא-הגנה לישראל ובמשטרת ישראל, התשע"ב–2012, מאת חברי הכנסת ניצן הורוביץ, זהבה גלאון ואילן גילאון; הצעת חוק רשות השידור (תיקון – פטור מתשלום אגרת טלוויזיה לנכה הזכאי לגמלה), התשע"ב–2012, מאת חברי הכנסת משה מטלון ואופיר אקוניס; הצעת חוק התקשרות חינם לגופים ולרשויות ממשלתיים, התשע"ב–2012, מאת חבר הכנסת כרמל שאמה-הכהן; הצעת חוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו (תיקון – מתקני חברת החדשות), התשע"ב–2012, מאת חבר הכנסת זבולון אורלב; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (פטור מאגרת רשיון נהיגה ליוצא צבא ולמשרת בשירות לאומי), התשע"ב–2012, מאת חבר הכנסת שלמה מולה; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (ביטול חובת החזקה ושימוש באפוד זוהר), התשע"ב–2012, מאת חבר הכנסת רוני בר-און; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (הסדרי בטיחות בצומת שלא מוצב בו רמזור), התשע"ב–2012, מאת חברי הכנסת חמד עמאר, יריב לוין וליה שמטוב; הצעת חוק פטור מדמי נסיעה בתחבורה ציבורית לחיילי צה"ל בשירות סדיר ובמילואים (תיקוני חקיקה), התשע"ב–2012,

ירדנה מלר-הורוביץ: מאת חברי הכנסת דליה איציק, כרמל שאמה-הכהן ושלמה מולה; הצעת חוק פטור מדמי נסיעה בתחבורה ציבורית לחיילי צה"ל בשירות סדיר ובמילואים (תיקוני חקיקה), התשע"ב–2012, מאת חברת הכנסת מירי רגב.

ירדנה מלר-הורוביץ: כמו כן אבקש להודיע

ירדנה מלר-הורוביץ: כם כי עם פטירתו של חבר הכנסת גדעון עזרא ביום כ"ה באייר התשע"ב, 17 במאי 2012, הצעת חוק מס' פ/3815/18, שהוגשה מטעמו כמציע יחיד, הורדה מסדר-היום.

ירדנה מלר-הורוביץ: כמו כן נמחק שמו מהצעות חוק שהיה שותף להן עם מציעים אחרים.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ראובן ריבלין: תודה למזכירת הכנסת.

בממשלה בשל: 1.

בממשלה בשל: כישלונה בהתמודדות עם סיבות העומק לאלימות והיעדר מדיניות מערכתית משולבת להגברת הביטחון האישי במגזר הערבי;

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו עוברים להצעות האי-אמון, והפעם שתי הצעות אי-אמון לפנינו; ההצעה הראשונה, של הסיעות המרכיבות את הכוח הגדול ביותר בין מגישי הצעות האי-אמון, היא הצעת רע"ם-תע"ל, חד"ש ובל"ד, והיא בעניין כישלון הממשלה בהתמודדות עם סיבות העומק לאלימות והיעדר מדיניות מערכתית משולבת להגברת הביטחון האישי במגזר הערבי, וכן יש לנו הצעת אי-אמון של סיעות מרצ והעבודה.

ראובן ריבלין: את ההצעה של סיעות רע"ם-תע"ל, חד"ש ובל"ד ינמק חבר הכנסת אחמד טיבי.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: אתה לא המנמק?

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: אני קורא לכם לנמק.

ראובן ריבלין: הייתי עם חבר הכנסת טלב אלסאנע, הייתי יחד אתו במפגש עם נערות ונערים הלומדים ב"ספיר", והוא יעלה מייד לבמה כדי לנמק את הצעת האי-אמון כפי שהוקראה.

ראובן ריבלין: אדוני, נא לנמק את הצעת האי-אמון של סיעות רע"ם-תע"ל, בל"ד וחד"ש.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: ישיב כמובן השר אהרונוביץ.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כבוד השרים, אורחים נכבדים, ברשותך, אדוני היושב-ראש, אני מקדם בברכה תלמידים ותלמידות ממכללת "ספיר", כולל המרצים שלהם.

טלב אלסאנע: אהלן וסהלן, יעטיכּם אל-עאפיה.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, האמת היא שנושא הדיון הזה הוא – לא פעם ראשונה שאנחנו מעלים אותו, אבל חשוב להמשיך ולהעלות את הנושא, כי הנושא הזה ראוי, הנושא חשוב, והנושא הזה, מעצם העלאתו, משקף את הלך הרוח ברחוב הערבי, וזו קריאה לעזרה, זה פעמוני אזהרה, זה צלצולים ש – עד כאן.

טלב אלסאנע: ועצם השתיקה על האלימות – זה מעודד אותה, ועצם האירועים שלא מפוענחים מזמינים את האירועים הבאים.

טלב אלסאנע: אלימות איננה רק מלה, זה פשע.

טלב אלסאנע: זה הפך להיות מגפה שפוגעת בכל פינה.

טלב אלסאנע: מדי יום, אחרי שאנחנו שומעים את מצב מזג האוויר, אנחנו שומעים את הדיווח איפה היה רצח ואיפה היה מעשה החבלה או האונס, והחברה צריכה להזדעק, ואנחנו משמיעים את הזעקה.

טלב אלסאנע: בכל פעם שאנחנו מעלים את הנושא, מייד שולחים לנו את השר לביטחון פנים.

טלב אלסאנע: ואני רוצה לציין כאן, מעל הדוכן, שהשר לביטחון פנים עושה עבודה מצוינת בתחום הזה.

טלב אלסאנע: אבל הסוגיה הזאת איננה סוגיה אך ורק של המשטרה.

טלב אלסאנע: אולי המשטרה צריכה לטפל בקצה הקצה של התופעה, כאשר מתבצע מעשה רצח, אבל לפני כן צריכים הרבה גורמים להיות מעורבים, ולכן הכותרת של הצעת האי-אמון – סיבות העומק שגורמות לתופעה.

טלב אלסאנע: האלימות איננה הבעיה, האלימות היא סימפטום של בעיה, סימפטום של מצוקות.

טלב אלסאנע: אנחנו רואים קשר ישיר בין עוני לבין אלימות, בין אבטלה לבין אלימות, בין נשירה לבין אלימות.

טלב אלסאנע: כל הדברים האלה גורמים ומתנקזים לאלימות ופשע, ולאחר מכן המשטרה מעורבת ומתערבת.

טלב אלסאנע: ואני מתחיל מזה, רבותי, שלא יגידו – הציבור הערבי, אתם לא לוקחים אחריות.

טלב אלסאנע: אנחנו קודם רואים את עצמנו אחראים.

טלב אלסאנע: אנחנו מקבלים אחריות לתופעה, כי זה נוגע ופוגע בנו בראש ובראשונה.

טלב אלסאנע: הילדים שנהרגים זה הילדים שלנו, והנשים שנהרגות ונרצחות אלה הנשים שלנו, כל פעם תחת שם אחר או כותרת אחרת – אם זה כבוד – ולדעתי אין שום כבוד ברצח; רצח זה פשע, ואי-אפשר למצוא שם כבוד, שם יש חוסר כבוד מוחלט – ועניין של הקטטות והאלימות, ואני רוצה להתחיל מזה, רבותי, מבית-הספר.

טלב אלסאנע: בתחום הזה יש בעיות אמיתיות כאשר אין חינוך לזהות הערבית, אין חינוך לערכים; לא מספיק שיש הישגים בבחינות הבגרות, הבגרות לא צריכה להיות תכלית הכול, והתחרות הזאת, כאילו הכול מותר בשם התחרות, והחומריות.

טלב אלסאנע: צריך לחנך גם לערכים, גם לסובלנות, גם לכבד את הזולת, גם אם הוא שונה, דעה שונה, שייכות לאומית אחרת, לכבד אותו כפי שהוא, בלי לדרוש ממנו להיות דומה לאחרים.

טלב אלסאנע: לכבד את הזהות של הציבור הערבי.

טלב אלסאנע: והגיע הזמן שהממשלה והשלטון המרכזי יתחברו לתרבות הערבית.

טלב אלסאנע: אי-אפשר להכחיש אותה או לעשות דה-לגיטימציה לזהות הלאומית הערבית.

טלב אלסאנע: זה לא פשע להיות ערבי במדינת ישראל.

טלב אלסאנע: ולכן המסר הזה, כאילו אם אנחנו נזכיר "נכבה" זה קורא תיגר על מדינת ישראל או על קיומה, זה שטות, אבל לזה יש חשיבות; כאשר אתם עושים דה-לגיטימציה, כאשר אתם שוללים ממנו – להזדהות עם עצמו, עם התרבות שלו, עם ההיסטוריה שלו, הוא הופך להיות אדם ללא זהות, זר לזהות ולתרבות שלו, וזה אחת הבעיות של השלטון המרכזי.

טלב אלסאנע: תופעות של נשירה במגזר הערבי, והתופעות של החינוך הפורמלי, היעדר מסגרות מתאימות; תחום התרבות – אין שום ספורט אחר חוץ מכדורגל במגזר הערבי.

טלב אלסאנע: מדוע?

טלב אלסאנע: למה?

טלב אלסאנע: מה קרה?

טלב אלסאנע: למה אין תיאטרון?

טלב אלסאנע: למה אין מוסדות תרבות?

טלב אלסאנע: למה אין מגוון סוגי הספורט השונים כדי שהצעירים במקום שיסתובבו בקניונים בהיעדר מסגרת יהיו להם מסגרות מתאימות והם ינווטו את האנרגיות שלהם לכיוון חיובי, לכיוון בונה, לא לכיוון שלילי?

טלב אלסאנע: עניין התעסוקה – אנחנו כולנו יודעים ש-50% – וזה אחד הנתונים שציינת, כבוד השר – מעבירות הרצח – יכול להיות שאני טועה, אבל למיטב זיכרוני, היו במגזר הערבי.

אחמד טיבי: יותר מ-60%.

טלב אלסאנע: וגם עניין של – יותר מ-80% מעבירות הירי היו במגזר הערבי, כולל עבירות שוד.

טלב אלסאנע: זה בושה, אני מתבייש.

טלב אלסאנע: אני מתבייש שאלה הממצאים, אבל אני תובע שינוי, ואני דורש שינוי.

טלב אלסאנע: אני תובע שינוי גם מהמשטרה, שהיא תפעל, כי אי-אפשר בלי אכיפה, אי-אפשר בלי ענישה, אי-אפשר בלי הרתעה.

טלב אלסאנע: זה דבר חשוב מאוד, כי אם אדם מגיע לבית-חולים במצב נואש, קודם כול מייצבים את המצב, אחר כך מטפלים בבעיה האמיתית.

טלב אלסאנע: קודם כול צריך לתת תחושה של ביטחון אישי, לשלוט במציאות, והשליטה הזאת אפשרית אך ורק על-ידי גורמי אכיפה, אפשרית אך ורק על-ידי המשטרה, ואי-אפשר להגיד – – –

ראובן ריבלין: רבותי, עם כל – ויש הרבה כבוד, אנחנו חייבים לשמור פה על השקט.

ראובן ריבלין: חייבים לשמור על השקט.

ראובן ריבלין: רבותי הסדרנים, אנחנו חייבים לשמור על השקט.

ראובן ריבלין: בבקשה.

טלב אלסאנע: ולכן, אדוני, השר לביטחון פנים, כדי לאפשר את הטיפול המערכתי, אם בחינוך ואם בתעסוקה – ואני רואה קשר ישיר; אם יש לנו 50% מהמשפחות מתחת לקו העוני ו-50% מהעבריינים מהמגזר, אז יש קשר ברור, שקוף, בין אחוזי העבריינות לאבטלה, לעוני, למצוקות.

טלב אלסאנע: אבל כדי לטפל – ומשרדי הממשלה ייקחו אחריות, משרד החינוך בתחום התכנים ושינוי התכנים ושינוי זיקה; משרד הרווחה, משרד התעסוקה – אז קודם כול זה המשרד לביטחון הפנים שצריך לתת את האיזון, לייצב את המצב בצורה סבירה ומתקבלת, כאשר אי-אפשר להשלים עם כל מקרה של רצח, ולאפשר מדיניות משולבת מערכתית.

טלב אלסאנע: אני נגד זה שכל פעם יזרקו את הטיפול בתופעות האלה אך ורק לפתחו של המשרד לביטחון הפנים, ואי-אפשר להגיד – המשטרה, או שזו בעיה של המגזר הערבי.

טלב אלסאנע: הבעיות האלה במגזר הערבי לא יישארו נחלתו של היישוב הערבי.

טלב אלסאנע: כל דבר שמתחיל ביישוב הערבי מגיע ליישובים אחרים, מה גם שזה קיים בלאו הכי גם ביישובים במגזר היהודי – האלימות בצורה מזעזעת, שכולנו צריכים להתקומם נגדה.

טלב אלסאנע: אלא מה?

טלב אלסאנע: אנחנו שומעים שהמשטרה קיימה פעילות, הוסיפו תקנים, אבל לא רואים מדיניות מערכתית, משולבת, של כל משרדי הממשלה ביחד, מה הולכים לעשות, כאשר רואים ארבע-חמש שנים ובוחנים לאן הגענו ועושים הערכה אם יש הצלחה או אין הצלחה.

טלב אלסאנע: משרד ממשלתי אחד לא ייתן את המענה לתופעה.

טלב אלסאנע: דרוש טיפול משולב, מערכתי, של משרדי הממשלה השונים.

טלב אלסאנע: הדבר האחרון שאני רוצה להתייחס אליו, רבותי, זה האלימות של השלטון המרכזי.

טלב אלסאנע: אי-אפשר להבחין בין אלימות לבין אלימות כאשר, אדוני השר, אנשים רואים שכוחות משטרה מגיעים והורסים בתים.

טלב אלסאנע: לפני ימים מספר הגיעו ליישוב לקיה.

טלב אלסאנע: הילדים שלי חזרו מבית-הספר ואמרו שהבית של ילדה בכיתה שלהם נהרס.

טלב אלסאנע: כל פעם רואים ניידת משטרה ואומרים, איזה בית הולכים להרוס.

טלב אלסאנע: מקשרים בין המשטרה לבין הריסת בתים.

טלב אלסאנע: הריסת בתים זו אלימות.

טלב אלסאנע: תופעות של איבוד אדמות, כל מיני תופעות אחרות שלדעתי מזוהות עם אלימות של השלטון המרכזי, מעבירות מסר שלילי.

טלב אלסאנע: לא פעם, אנשים שיש להם בעיה לא מצליחים להתמודד עם מקור הבעיה, ואז מעבירים או משליכים את הבעיה לגורם אחר, חלש יותר, כמו שהמורה מרביץ לתלמיד, אז התלמיד מרביץ לתלמיד אחר, חלש יותר, והשני גורם נזק לרכוש של בית-הספר, כי הוא מעביר את הכעס והתסכול בצורה מאוד שלילית.

טלב אלסאנע: ואם אנחנו בוחנים גם מבחינה כלכלית, גם מבחינת הכדאיות הכלכלית – אם היו משקיעים, עושים את המשוואה בין התוצאה של האלימות, הנזק לחברה בכל הצורות, אם אלימות נגד גוף, אם אלימות נגד רכוש, ורואים מה היקף הנזקים שנגרמים לחברה או למדינה, ולעומת זאת מה היה נחסך אילו המדינה היתה משקיעה מבעוד מועד, אז המדינה היתה יוצאת נשכרת.

טלב אלסאנע: הממשלה היתה עושה עבודה מצוינת.

טלב אלסאנע: אנחנו יודעים מה העלות של אחזקת אסיר לעומת עלות של השקעה בתלמיד בבית-הספר.

טלב אלסאנע: כולנו יודעים שאם אתה פותח בית-ספר, אתה סוגר בית-סוהר; ואם אתה סוגר בית-ספר, אתה פותח בית-סוהר.

טלב אלסאנע: השאלה היא מה סדר העדיפויות, מה סולם העדיפויות.

טלב אלסאנע: הגיע הזמן להציב את הסוגיה הזאת ראשונה בסולם העדיפויות.

טלב אלסאנע: בהקשר הזה – ההתמודדות עם תופעת האלימות והפשע – יש אחדות דעים, אין מחלוקת, והתביעה והדרישה הן להציב מדיניות משולבת, מקיפה, שלא מתמקדת אך ורק בזה שהמשטרה תעשה את כל המלאכה.

טלב אלסאנע: יש ממשלה לפני המשטרה.

טלב אלסאנע: דורשים מדיניות של ממשלה ולא מדיניות של משטרה.

טלב אלסאנע: דורשים שהמשטרה תהיה אולי גורם אכיפה, אבל לא הגורם שמעצב מדיניות.

טלב אלסאנע: הוא מבצע מדיניות, אבל שואלים איפה המדיניות של הממשלה בהתמודדות עם האלימות.

טלב אלסאנע: לאור כישלון הממשלה עד היום בהתמודדות עם התופעה הזאת, עם הפשע העולה וגואה, אנחנו מגישים אי-אמון בממשלה מתוך תקווה שיום יבוא והממשלה תבוא לכאן ותציג מדיניות משולבת, מערכתית, של משרדי הממשלה השונים בכל שלב ושלב, הן ברמה של מערכת החינוך, התעסוקה, חינוך לא פורמלי, אכיפה, בתי-משפט, ענישה, כל הדברים האלה, ואז אנחנו נשקול את המדיניות.

טלב אלסאנע: זכותה של הכנסת לדון באותה מדיניות שלא קיימת עד היום.

טלב אלסאנע: ברשותך, אדוני היושב-ראש, אני מקדם בברכה את אחינו מהמגזר הדרוזי.

טלב אלסאנע: אהלן וסהלן, יעטיכּם אל-עאפיה.

טלב אלסאנע: מית אהלן וסהלן.

טלב אלסאנע: תודה רבה, כבוד היושב-ראש.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: רבותי, ישיב על הצעת האי-אמון של סיעות רע"ם-תע"ל, חד"ש ובל"ד השר אהרונוביץ, השר לביטחון הפנים.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

יצחק אהרונוביץ': אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת טלב אלסאנע, לפני ימים מספר פנית אלי – זה לא סוד, אמרת את זה גם פה עכשיו – ואמרת, אני מקווה שהשר לביטחון פנים לא יעלה ולא ייתן את התשובה על האי-אמון, וקבעה מזכירות הממשלה שאני אענה.

יצחק אהרונוביץ': אז לקחתי את התיק, אני גם אתן תשובה, אולי לא מושלמת, אבל אני אנסה לענות על השאלה.

יצחק אהרונוביץ': אני חייב להסכים אתך – לא בכול אני מסכים אתך, אבל עם חלק מהדברים אני מסכים לחלוטין.

יצחק אהרונוביץ': הבעיות של המגזר הערבי, שהוא כ-20% ממדינת ישראל, בסוף בסוף מגיעות למשרד לביטחון הפנים – טיפול המשטרה, טיפול שירות בתי-הסוהר וגופי אכיפה נוספים – לצערי אני אומר את הדברים האלה – והממשלה כולה צריכה לתת את הדעת על הדברים האלה.

יצחק אהרונוביץ': מערכת הבריאות, מערכת החינוך, תחבורה, יש הרבה דברים שבסוף זה מגיע, ואותם נערים, אותם ילדים ואותם מבוגרים מגיעים לפשע, לאלימות, וזה לא טוב.

יצחק אהרונוביץ': זה יוצר בעיות קשות מאוד גם במגזר, גם בתוכם.

יצחק אהרונוביץ': אמרתי את זה גם פה.

יצחק אהרונוביץ': אתם, חברי הכנסת, יותר ויותר שותפים לדחיקה, לאי-הסכמה למה שקורה היום במגזר, וזה טוב וזה נכון וכך צריך להוביל את הדברים.

יצחק אהרונוביץ': זה עלה בישיבות ממשלה, לפחות על-ידי, פעמים מספר; זה עלה בדיון שחבר הכנסת אחמד טיבי קיים פה בכנסת עם ראש הממשלה, דיון שהשתתפתי בו וגם שם דיברו.

יצחק אהרונוביץ': גם שם ראש הממשלה באופן אישי שמע את הדברים והבטיח גם פתרונות.

יצחק אהרונוביץ': אני עושה כמיטב יכולתי ואני לא מטיל את האשמה ולא דוחק את הדברים ממני.

יצחק אהרונוביץ': יש לי אחריות ואני אדבר גם על הדברים האלה.

יצחק אהרונוביץ': אבל בהחלט, יש פה בעיה לאומית, אני אומר את זה, וזו לא בעיה של המשרד לביטחון פנים מול המגזר הערבי.

יצחק אהרונוביץ': לא צריך לראות את זה בצורה כזאת.

יצחק אהרונוביץ': לצערי, אני אומר.

יצחק אהרונוביץ': אני רוצה להציג נתון נוסף, שלא קשור רק למגזר הערבי, שהנזק הכלכלי למדינת ישראל, אדוני היושב-ראש, כתוצאה מהפשע, האלימות, הוא מעל 13 מיליארד לשנה.

יצחק אהרונוביץ': הנזק מתאונות דרכים – גם רכב, גם פגיעה באנשים, פצועים .etc, הוא מעל 10 מיליארד.

יצחק אהרונוביץ': תראו את הכובד הזה.

יצחק אהרונוביץ': ואני אמרתי לא פעם, תנו לי מיליארד אחד או שניים, שימו לי מדדים, אני מודיע לכם שאני מוריד וחוסך למדינת ישראל את ההוצאה הזאת.

יצחק אהרונוביץ': אז אני אומר ואני עושה – עכשיו באתי גם מראש הממשלה, ישבתי בדיון על נושא לא פחות חשוב, הוא חשוב, נושא המסתננים, שדרך אגב הוא לא אצלי – אני תמיד בסוף המערכת – ועל הנושא של המגזר הערבי.

יצחק אהרונוביץ': גם שם השגתי עוד קצת הישגים, ולא בגלל הדיון היום.

יצחק אהרונוביץ': כמעט שבוע אחרי שבוע אחרי שבוע יושב אתו כדי לקדם את הדברים.

יצחק אהרונוביץ': כך שבאמת צריך לראות את התמונה הכללית.

יצחק אהרונוביץ': הערה נוספת לך, חבר הכנסת אלסאנע, לגבי הריסות – המשטרה לא הורסת.

יצחק אהרונוביץ': אני אומר את זה כבר כמה פעמים.

יצחק אהרונוביץ': המשטרה מסייעת לגופי האכיפה, וזה לא משנה, שמורות הטבע או משרד הפנים.

יצחק אהרונוביץ': היא מסייעת.

יצחק אהרונוביץ': כמו שהיא מסייעת בנגב, היא מסייעת ביהודה ובשומרון, היא מסייעת בגליל ובכל מקום אחר.

יצחק אהרונוביץ': קל מאוד לבוא למשטרה, למה אתם נמצאים?

יצחק אהרונוביץ': כי המשטרה מסייעת לאותם גופי אכיפה, אבל צריך לדעת את החלוקה; לא שאני בעד ולא שאני נגד, אני רק אומר, חוק לכולם.

יצחק אהרונוביץ': לגבי הנושאים שהעלית, בראשית דברי אני מבקש לומר כי משטרת ישראל אינה חוסכת במשאבים ומשקיעה את מיטב היחידות והאמצעים הטכנולוגיים לפענוח מקרי האלימות במגזר הערבי.

יצחק אהרונוביץ': חברי חברי הכנסת מהסיעות הערביות, אני אומר לכם, הנושא של פענוח תיקי רצח הוא אחד הנושאים הקשים המונחים לפתחה של משטרת ישראל.

יצחק אהרונוביץ': בשבועות האחרונים נעצרו חשודים במספר תיקי רצח בעלי הד ציבורי: ביפו, בלוד, באום-אל-פחם, בבאקה-אל-ע'רביה, בג'לג'וליה, בענה ונצרת.

יצחק אהרונוביץ': רבותי, מגיעה גם מלה טובה למשטרה, ואני אומר אותה פה.

יצחק אהרונוביץ': יש פה גילויים יפים בשבועות האחרונים של תיקים מאוד קשים.

יצחק אהרונוביץ': עדיין לא כל התיקים הגיעו לפענוח.

יצחק אהרונוביץ': אציין מקרה חמור אחד בעיר טייבה; ידידי חבר הכנסת אחמד טיבי גר שם.

יצחק אהרונוביץ': פעלו מיטב היחידות המשטרתיות שם לשם הורדת המצלמות הבלתי-חוקיות שהוצבו בעיר, מחסומים, מחסומי עפר, רכבים שמנעו תנועה חופשית של תושבי העיר וטיפול ממוקד באחת ממשפחות הפשע.

יצחק אהרונוביץ': היו חילופי אש, נהרג צעיר, שבאמת היה מיותר שייהרג.

יצחק אהרונוביץ': מיותר כל הרוג.

יצחק אהרונוביץ': כאשר הוא שלף את נשקו הכוחות הגיבו בהתאם.

יצחק אהרונוביץ': אותם רעולי פנים באו עם נשקים שלופים אל מול השוטרים שפעלו בהתאם לחוק ולפי נוהלי המשטרה לפתיחה באש.

יצחק אהרונוביץ': הדברים האלה גם נחקרים בימים אלו.

יצחק אהרונוביץ': אבל זה מיותר.

יצחק אהרונוביץ': מעבר לכך, כדי להתמודד עם האלימות במגזר הערבי מוביל המשרד לביטחון הפנים כמה פרויקטים במסגרת המאמץ האזרחי, ואני אציין אותם שוב.

יצחק אהרונוביץ': הקמתי אגף לשיטור קהילה.

יצחק אהרונוביץ': בין הפרויקטים ניתן למנות את פעילות האגף "מצילה" למניעת פשיעה.

יצחק אהרונוביץ': פרויקט "עיר ללא אלימות", השיטור העירוני.

יצחק אהרונוביץ': נוסף על כל אלו, מקיים המשרד פעילות מניעה והסברה באמצעות הרשות הלאומית למלחמה בסמים ואלכוהול.

יצחק אהרונוביץ': גופים אלו פועלים, כפי שיפורט להלן, על מנת לקדם מעורבות קהילתית במניעת פשיעה – נושא המניעה מאוד חשוב – ולמזער את גורמי הסיכון בקרב ילדים ובני נוער; לעודד התנדבות, לסייע ביד הרשויות המקומיות באכיפת החוק.

יצחק אהרונוביץ': אגף "מצילה" – – –

ראובן ריבלין: רק שנייה, כבוד השר.

ראובן ריבלין: מה למעשה המשטרה עשתה בחודשיים האחרונים – כי אדוני כבר היה פה פעמים מספר – בקשר לאיסוף נשק לא חוקי?

ראובן ריבלין: הקהילה עצמה זועקת את הזעקה הזו.

ראובן ריבלין: אני שומע את זה כמעט כל שבוע ונדמה לי שאדוני ער לזה.

יצחק אהרונוביץ': אני אגיד כמה – לא באתי היום עם המספרים.

יצחק אהרונוביץ': אנחנו מדברים פה על מאות כלי נשק שנאספו.

יצחק אהרונוביץ': נמצאו עשרות מטענים, מאות רימונים, טילי "לאו", מקלעים.

יצחק אהרונוביץ': להגיד לך שאנחנו מדברים באחוזים מאוד נמוכים – כי המגזר הערבי רווי בנשק וצריך להמשיך בזה.

יצחק אהרונוביץ': אני אגיד גם מה אני מתכונן לעשות.

יצחק אהרונוביץ': אבל יש לנו בעיה עם חלק קטן מהמגזר, שלוקח את החוק לידיים ופועל באמצעים אלימים מאוד.

יצחק אהרונוביץ': ברשותכם, אני אמשיך: לגבי החלק האזרחי, התחום המניעתי – מתוך 76 רשויות, 29 במגזר הלא-יהודי.

יצחק אהרונוביץ': שימו לב לפרופורציות, כמה אני נותן למגזר הזה כדי לטפל.

יצחק אהרונוביץ': בתוכנית הלאומית "עיר ללא אלימות", מתוך 98 רשויות, 38 רשויות במגזר הערבי.

יצחק אהרונוביץ': פועלים שם כרגע במודל הפעלה ייחודי למגזר הלא-יהודי ואנחנו ממשיכים לטפל.

יצחק אהרונוביץ': יועץ מקצועי חיצוני – בימים אלה יצא קול קורא להרחיב את הפרויקט ב-20 רשויות נוספות ב"עיר ללא אלימות" וכמובן המגזר הלא-יהודי ישולב שם.

יצחק אהרונוביץ': שירות לאומי – ב-2011 הגיע היקף המשרתים ל-463 שוטרים, סוהרים, כל מה שקשור לשירות הלאומי לטובת הקהילה.

יצחק אהרונוביץ': פיילוט השיטור העירוני – 13 ערים, בתוכן לוד, טירה, נצרת, ואני מתכונן לעבור לעוד שתי ערים, רמלה ושפרעם.

יצחק אהרונוביץ': בימים אלו התחיל המשרד, יחד עם משטרת ישראל, להוביל מהלך משמעותי לחיזוק שירותי המשטרה במגזר הערבי, וזאת על-ידי הקמת כוחות משימה.

יצחק אהרונוביץ': לזה התכוון היושב-ראש.

יצחק אהרונוביץ': לעבור בית-בית, חצר-חצר, לאסוף את הנשק.

יצחק אהרונוביץ': זה כבר נמצא בעבודה, רבותי, הכוחות האלה כבר פועלים.

יצחק אהרונוביץ': צריך לזכור את זה.

יצחק אהרונוביץ': פתחנו בטירה, כוח משימה אחד כבר פועל בטירה.

יצחק אהרונוביץ': טירה זה לא רק טירה, זה טייבה, ג'לג'וליה, כל המשולש.

יצחק אהרונוביץ': כוח שני בנצרת, כבר פועל.

יצחק אהרונוביץ': שני הכוחות, מעל 60 לוחמים, אנחנו מדברים, הם לא מתעסקים בעבודת המשטרה, אלא לעבור ולהתעסק בעיקר בפשיעה הקשה, בנשק הלא-חוקי, כפי שהזכיר היושב-ראש.

יצחק אהרונוביץ': תל-שבע, ביר-הדאג' וערוער, שחבר הכנסת אלסאנע מכיר.

יצחק אהרונוביץ': הוספתי עשרות תקנים שישפרו את השירות לאזרח ויתרמו לתחושת הביטחון.

יצחק אהרונוביץ': בימים אלו – ולכן הייתי אצל ראש הממשלה – אני מקים עוד מאחז נוסף באזור כרמיאל והאזור, באזור ואדי-עארה והאזור, ואני חושב שאנחנו, בכוחות המשימה האלה באמת בכפרים ניתן יותר נוכחות, בולטות וטיפול בפשיעה הקשה.

יצחק אהרונוביץ': לסיכום אני מבקש להדגיש כי המשרד לביטחון הפנים והמשטרה לבדם לא יכולים לטפל בכל הבעיות שהזכיר חבר הכנסת אלסאנע, וציינתי אותן פה.

יצחק אהרונוביץ': נדרשת מעורבות מלאה של כל משרדי הממשלה שהזכרתי פה, ואני מצפה גם מהם לסייע, באמת, כדי שהילדים, הנוער, המבוגרים, ארגונים, כל אלה לא יגיעו לפשע, לאלימות.

יצחק אהרונוביץ': חייבים לעשות את הדברים האלה.

יצחק אהרונוביץ': אני אמשיך כמובן ללוות את כל מה שהתחייבתי ללוות, אבל בהחלט יש פה מערכה די קשה, שבשנים האחרונות לא טופלה כראוי, ואני אמשיך ללוות את זה.

יצחק אהרונוביץ': תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לשר לביטחון פנים.

ראובן ריבלין: אין אפשרות.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים להצעת אי-אמון שאותה ינמק חבר הכנסת ניצן הורוביץ בשם סיעות מרצ והעבודה, שכותרתה: הממשלה המנופחת בתולדות המדינה רומסת את הדמוקרטיה ומתעמרת בחיי אזרחי ישראל.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

ניצן הורוביץ: תודה, אדוני.

ניצן הורוביץ: ובנוסף על "הממשלה המנופחת בתולדות המדינה", יש לנו עכשיו גם מלך.

ניצן הורוביץ: מלך.

ניצן הורוביץ: המלך ביבי הראשון.

ניצן הורוביץ: העיתון "TIME", שהוא שבועון נחשב, יש לו מיליוני קוראים, הכתיר את ראש ממשלתנו בתואר "מלך".

ראובן ריבלין: האי-אמון הוא ב"TIME" או בממשלה?

ניצן הורוביץ: האי-אמון – תראה, שבוע קודם, המגזין השני קרא לאובמה "הנשיא ההומו הראשון".

ניצן הורוביץ: אז השבוע הזה, המגזין "TIME" קרא לראש ממשלתנו "המלך ביבי הראשון".

ניצן הורוביץ: אז אתה יודע, אפשר לבחור.

ראובן ריבלין: הוא לא אמר "הראשון".

אילן גילאון: המלך דוד.

ניצן הורוביץ: המלך ביבי.

ראובן ריבלין: ביבי קינג.

ראובן ריבלין: הוא אמר.

ניצן הורוביץ: קינג ביבי.

ראובן ריבלין: אבל הוא לא אמר "הראשון".

ניצן הורוביץ: תשמע, אדוני היושב-ראש, כמו שהכנסת נראית, האמת, שאנחנו בסוג של דרך לאיזה מין מונרכיה כזו.

ניצן הורוביץ: הרי אתה עצמך, אדוני, אמרת שהפרלמנטריזם פה מתנוון עם כזו קואליציה ענקית.

ניצן הורוביץ: אני לא יודע אם עוד אפשר באמת, ברצינות אני אומר – – –

ראובן ריבלין: עלול, עלול להתנוון.

ניצן הורוביץ: פתחתי בבדיחותא, אבל אני באמת לא יודע אם אפשר לכנות את זה דמוקרטיה.

ניצן הורוביץ: תראה אפילו איך הקואליציה ממשיכה לבזות את הבית הזה.

ניצן הורוביץ: הרי הסיפור הזה של הוועדה לביקורת המדינה – את מי מינו?

ניצן הורוביץ: הקואליציה מינתה כנציג האופוזיציה לוועדה לביקורת המדינה את חבר הכנסת אורי אריאל מהאיחוד הלאומי, שהוא נומינלית מסיעת האופוזיציה, אבל האם הוא מייצג אותי?

ניצן הורוביץ: מייצג את מפלגת העבודה?

ניצן הורוביץ: מייצג את הסיעות האחרות באופוזיציה?

ניצן הורוביץ: הוא, אגב, אדוני, גם נציג האופוזיציה בוועדה למינוי שופטים.

ראובן ריבלין: לבחירת, לבחירת.

ניצן הורוביץ: לבחירה.

ניצן הורוביץ: אז זה היה בהצבעה חשאית.

ניצן הורוביץ: עכשיו, מה שנקרא, כבר אין בכלל, מחסום הבושה נפרץ, ואורי אריאל הוא גם – – –

רוברט אילטוב: הוא מייצג אותך בדיוק כמו שאתה מייצג אותו.

ניצן הורוביץ: סליחה, אבל אני לא – – –

ראובן ריבלין: אבל, צריך לדעת – – –

ניצן הורוביץ: יש איזה מינימום – – –

ראובן ריבלין: אני אתן לך את הזמן, אבל צריך לדעת, חבר הכנסת הורוביץ, שלא יכול להיבחר ליושב-ראש ועדה, אלא איש מהאופוזיציה.

ראובן ריבלין: ומה אפשר לעשות כאשר בוועדה לביקורת המדינה אין נציג לאופוזיציה פרט לחבר הכנסת אורי אריאל.

ניצן הורוביץ: למה אי-אפשר למנות נציג נוסף?

ראובן ריבלין: אפשר במאה אחוז, אבל מה קרה?

ראובן ריבלין: התברר שהיו נציגים לסיעות שנמצאות באופוזיציה והם המירו את זה בוועדה אחרת.

ניצן הורוביץ: אתה יודע, אדוני, אני זוכר שכשהיא – – –

ראובן ריבלין: אבל אני חושב שצריך לתקן את זה תיכף ומייד.

עפו אגבאריה: למה לא האופוזיציה תבחר את הנציג שלה?

ראובן ריבלין: אין היגיון, אבל גם אין היגיון שסיעה שהיא היום באופוזיציה – אני אתן לך את כל הזמן – תוותר על מקומה בביקורת המדינה.

אילן גילאון: אין היגיון שיש קואליציה – – –

ראובן ריבלין: קודם כול, ההיגיון של אחד יהיה האי-היגיון של השני.

ראובן ריבלין: אבל, רבותי, עכשיו הורוביץ רק – – –

ניצן הורוביץ: אבל, אדוני, זה נושא רציני.

ראובן ריבלין: בוודאי רציני.

ניצן הורוביץ: תראה, אני לא אוהב להרגיש כסוג של עלה תאנה על ערוותה האנטי-דמוקרטית של הכנסת הזאת.

ניצן הורוביץ: ואתה יודע, לכאורה אנחנו מנהלים כאן איזה דיון, אנחנו לכאורה מגישים הצעת אי-אמון, מתפקדים בתור אופוזיציה.

ניצן הורוביץ: אם אין לנו הכלים הבסיסיים להתנהל פה בתור אופוזיציה, אז אני שואל את עצמי מה הטעם במשחק הזה, מה, כדי שאלה יגידו שיש פה דמוקרטיה?

ניצן הורוביץ: שהמלך ביבי יגיד – שיבחר, או שהוא מלך או שיש פה דמוקרטיה.

ניצן הורוביץ: תראה, זה דבר – – –

ראובן ריבלין: האם אדוני מרמז שכפו על קדימה להיכנס לקואליציה?

ניצן הורוביץ: תראה, חברת הכנסת – – –

ראובן ריבלין: הרי פה באים חברי כנסת מפה – – –

ניצן הורוביץ: אדוני, אדוני, חברת קדימה אורית זוארץ כינתה את המהלך "סחר בבני-אדם".

ניצן הורוביץ: היא יושבת-ראש הוועדה למניעת סחר בנשים, כמדומני, והיא אמרה שמה שעשה מופז היה סחר בבני-אדם, כשלקח 28 חברי כנסת ומכר אותם לקואליציה.

ניצן הורוביץ: היא אמרה, לא אני.

עפו אגבאריה: מכירת סוף עונה.

ניצן הורוביץ: אז יותר מזה?

ניצן הורוביץ: אני, מה אני אגיד לך?

ניצן הורוביץ: כמו שנראית הכנסת וכמו שנראית הקואליציה כך נראים גם הדברים שיוצאים מתחת ידי הקואליציה הזאת.

ניצן הורוביץ: תראה במה הממשלה עסוקה, בכל מיני ניסיונות, למשל, לעקוף את בג"ץ.

ניצן הורוביץ: לא מספיק שיש מלך, ויש ממשלה כזאת מנופחת, ויש קואליציה פה מקיר לקיר, עם כוח בלתי מוגבל, עכשיו גם מנסים לעקוף את פסיקת בג"ץ כדי למנוע כיבוד של פסקי-דין – ואני מתכוון כמובן לפסקי-הדין בנושא גבעת-האולפנה וגם אולי בנושא מגרון.

שי חרמש: אל תדאג, זה לא יהיה.

ניצן הורוביץ: מה לא יהיה?

שי חרמש: לא יהיה.

שי חרמש: לא יהיה.

ניצן הורוביץ: לא יהיה חוק עוקף – זאת אומרת, יפנו?

אילן גילאון: הוא יודע, הוא בקואליציה.

ניצן הורוביץ: עכשיו אתה בקואליציה.

שי חרמש: לא תהיה הסכמה כזאת – – –

ניצן הורוביץ: והחבר לצדך, הוא מסכים אתך?

שי חרמש: לא יהיה.

עתניאל שנלר: אני מסכים עם דבר אחד, שהשמחה שלך לריב, למלחמת אחים, היא גדולה ושזורה בהמון נחת שאתה עושה לנו פה.

ניצן הורוביץ: כן?

ניצן הורוביץ: ואותך – – –

ראובן ריבלין: טוב, תודה רבה.

ראובן ריבלין: רבותי, גם אני שומע את מה שהוא אומר, אני לא חייב להסכים לכל מה שהוא אומר – – –

עתניאל שנלר: משום שהוא שאל אותי – – –

ניצן הורוביץ: לא, חברך – – –

ראובן ריבלין: אתה צודק שענית, וגם – – –

עפו אגבאריה: זו לא מלחמת אחים, זו מלחמת כיסאות.

ניצן הורוביץ: חברך לסיעה אמר שלא יקום ולא יהיה חוק פה בכנסת שיבטל פסק-דין של בית-המשפט.

ניצן הורוביץ: אז עכשיו אתה אומר לי שאולי כן יהיה, כי לך אולי מבית-המשפט לא אכפת, ואולי מהרשות השיפוטית לא אכפת לך, כי אתם פה בקואליציה שלכם לא יודעים גבולות.

ניצן הורוביץ: לא יודעים גבולות.

עתניאל שנלר: קראת את מה שאמרה השופטת?

ראובן ריבלין: למה, למה, למה, חבר הכנסת הורוביץ, כל מה שאמר – – –

עתניאל שנלר: לא, שידע, שידע.

ראובן ריבלין: אני אעזור לך, אני אעזור לך – – –

ניצן הורוביץ: כשיש מלך, למה צריך שופטים?

ניצן הורוביץ: למה צריך אופוזיציה?

עתניאל שנלר: השופטת כתבה שמה שעומד היום לרשות כולם זה המחוקק, הרשאי כרצונו לעשות כך או אחרת, בלי קשר בכלל אם אני בעד או נגד בהתייחסות לשאלה הזאת, אבל השופטת העבירה את זה לכנסת.

ראובן ריבלין: טוב, תודה רבה.

ראובן ריבלין: לא, גם בית-המשפט אמר שהממשלה אמרה מתי היא תהרוס, אז אם היא לא משנה את עמדתה היא צריכה לקיים את מה שהבטיחה.

ראובן ריבלין: אבל הממשלה לא ביקשה, למשל, לקיים את – לא לקיים את פסק-הדין, אלא לאפשר להמשיך להחזיק באותו נכס, משום שהוא נבנה בתום לב.

ראובן ריבלין: איש לא ביקש.

ראובן ריבלין: כל מה שבית-המשפט כרגע אמר זה שהממשלה אמרה שבעוד שנה היא תהרוס, אז שתדע להרוס.

ראובן ריבלין: וחבר הכנסת הורוביץ רשאי לפרש אותו כפי שהוא רוצה, וגם אני אתן לו את כל הזמן והדקות שאנחנו לוקחים ממנו.

ניצן הורוביץ: אדוני, זה היה עניין מספיק מביש – – –

ראובן ריבלין: לא עוקפים שום דבר.

ניצן הורוביץ: – – – מספיק מביש, שבאו נציגי הפרקליטות לבית-המשפט העליון, ובצדק זרק אותם השופט גרוניס מכל המדרגות כשביקשו לבטל פסק-דין חלוט של בית-המשפט.

ניצן הורוביץ: ואם הכנסת הזאת, או הממשלה הזאת, תעז להעביר כאן חוק שמבטל פסק-דין של בית-המשפט העליון, אני אומר לך, אדוני, זה סוף הדרך.

ניצן הורוביץ: זאת אומרת, זה באמת, אין טעם – – –

ראובן ריבלין: אם הכנסת תעשה?

ראובן ריבלין: לא הממשלה?

ניצן הורוביץ: אדוני, לא, סליחה.

ניצן הורוביץ: תאר לך אתה שאתה לא תקיים פסק-דין, כאזרח; מה תגיד כשהמדינה לא מקיימת פסק-דין?

ניצן הורוביץ: מה תגיד?

ראובן ריבלין: חלילה.

ראובן ריבלין: אבל אם למשל, חבר הכנסת הורוביץ, קיים בית – – –

ניצן הורוביץ: ואתה, אדוני, היית עורך-דין, ואתה יודע, למשל, מה חשיבות הקניין הפרטי.

ראובן ריבלין: בוודאי, אין על זה ויכוח, וגם הקניין הפרטי הוא מקודש, וכל הדברים האלה הם ברורים.

ראובן ריבלין: אבל אם למשל יש בית באום-אל-פחם, שהוא בנוי 20 שנה על תלו, והיום מבקשים להרוס אותו, ואתה חושב, חבר הכנסת ניצן הורוביץ, שזה אבסורד, משום שזה אי-צדק משווע – הבעלים 20 שנה או עשר שנים שתק, ואתה אומר: אין לי ישועה, משום שבית-המשפט אין לו ברירה, אלא על-פי החוק הוא דורש.

ניצן הורוביץ: אז סליחה, אדוני היושב-ראש, אני רוצה להגיד לך – –

ראובן ריבלין: אתה בא ואומר: החוק לא צודק, אני אשנה את החוק.

ניצן הורוביץ: – – אני רוצה להגיד לך שהמשוואה הזאת שכאן עשית לא מקובלת עלי.

ראובן ריבלין: טוב.

זהבה גלאון: המצב לא דומה.

זהבה גלאון: המצב לא דומה.

ניצן הורוביץ: קודם כול, צודקת חברתי זהבה גלאון – –

ראובן ריבלין: שם זה ברור שזה לא צודק.

ניצן הורוביץ: – – זה להשוות מחט – – –

עתניאל שנלר: שם זה לא צודק כי שם זה הפרטי.

ניצן הורוביץ: לא, אני אגיד לך למה זה לא צודק.

עתניאל שנלר: כאן הממשלה בנתה.

עתניאל שנלר: שם פרטי זה לא צודק.

עתניאל שנלר: שם משהו אחר – – –

ניצן הורוביץ: כי מה שאתה אומר – – –

ראובן ריבלין: מספיק.

ראובן ריבלין: חברי הכנסת.

ראובן ריבלין: מרגע זה, רק הורוביץ.

ניצן הורוביץ: כי מה שאתה אומר זה צביעות.

ניצן הורוביץ: אבל אני רוצה להשיב.

ניצן הורוביץ: קודם כול, אדוני, באום-אל-פחם ובכפרים הבדואיים ובכל מיני מקומות אחרים הורסים בתים; הורסים בתים שאנשים גרים בהם.

ניצן הורוביץ: הורסים אותם.

יעקב אדרי: אתה לא מעודכן.

זהבה גלאון: ולא עושים תוכניות מיתאר.

זהבה גלאון: לא עושים.

ניצן הורוביץ: או, סליחה, אולי לא הורסים, אולי לא הורסים את כולם – –

ראובן ריבלין: חברת הכנסת זהבה גלאון, את רוצה לבקש מהורוביץ?

ראובן ריבלין: חברת הכנסת גלאון מבקשת ממך.

ניצן הורוביץ: – – אבל אתה יודע, אני במו-עיני – הייתי באותו כפר שנקרא אל-עראקיב, ש-13 פעם הרסו אותו.

עפו אגבאריה: 37 עד כה.

אחמד טיבי: 33.

ניצן הורוביץ: אז אני, הנה, אני מעדכן; אני יודע על 13 פעם שהרסו אותו.

ניצן הורוביץ: ודבר נוסף, אדוני, כשתושבי אום-אל-פחם, או אל-עראקיב, יבנו להם, ויממנו להם, ויסבסדו להם, וייתנו להם את מה שנותנים לאנשים שיושבים בבית-אל, או השד יודע איפה, אז נדבר.

ניצן הורוביץ: אז נדבר.

ראובן ריבלין: מה זה שייך?

ניצן הורוביץ: מה זה שייך?

ניצן הורוביץ: אז אני אומר לך שקודם כול הורסים, ודבר שני גם לא נותנים.

זהבה גלאון: חבר הכנסת הורוביץ, כשיעשו תוכניות מיתאר באום-אל-פחם ובכפרים הערביים, ויאפשרו להם לבנות, ויבנו בצורה לא חוקית, אז אני מציעה להרוס, אבל כשלא נותנים תוכניות מיתאר, ושם כל אחד עושה – – –

ראובן ריבלין: שם מותר, אז שם מותר.

ניצן הורוביץ: לא מותר.

ניצן הורוביץ: אבל לא מותר, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: אם בית-המשפט יש לו פסק-דין – מוטב.

ראובן ריבלין: זה לא צודק, לא צודק, אז תציעי חוק.

ניצן הורוביץ: אני לא מבין מאיפה – – –

ראובן ריבלין: אז את תציעי בוודאי חוק שיאמר: איפה שאין תוכניות מיתאר מותר לבנות ואסור להרוס.

ראובן ריבלין: החוק – אם הכנסת תקבל, בוודאי החוק יהיה חוקי.

ראובן ריבלין: זה לא יהיה עוקף בג"ץ.

ראובן ריבלין: בג"ץ עוקף את החוק, ואנחנו מחויבים בפסיקותיו.

ראובן ריבלין: כאשר הוא עוקף את החוק אנחנו יכולים לשנות את החוק.

ניצן הורוביץ: אתה יודע, אדוני, מה זה מזכיר לי, ההשוואות האלה?

ניצן הורוביץ: היה, ועוד יהיה – – –

ראובן ריבלין: הנה, עכשיו אני נותן לך חמש דקות תמימות, ועכשיו – – –

ניצן הורוביץ: לא לא, אני לא צריך חמש דקות, אני אגיד את זה – – –

ראובן ריבלין: לא, אבל אתה – אף אחד לא יפריע.

ניצן הורוביץ: מאה אחוז.

ניצן הורוביץ: זה מזכיר לי – – – היה ועוד יהיו מצעדי גאווה ברחבי הארץ, שלי יש זכות – אני מאוד גאה – להשתתף בהם.

ניצן הורוביץ: למשל, מצעד גדול בירושלים.

ניצן הורוביץ: אומרים לי ואמרו לי: למה אתם עושים פה מצעד כזה פרובוקטיבי, ואתם מתנגדים שכהנא יצעדו באום-אל-פחם או ביפו?

ניצן הורוביץ: אני אגיד לך בדיוק מה ההבדל, אדוני, וזה בדיוק ההבדל בכל דבר אחר.

ראובן ריבלין: הבדל גדול.

ניצן הורוביץ: כשאני צועד בירושלים אני לא רוצה לגרש אף אחד מהבית, ואני לא רוצה לפגוע באף אחד, ואני לא בא להגיד שאתה אזרח סוג ב' ואתה בכלל צריך לעוף פה מהמדינה או לעוף מהבית שלך.

ניצן הורוביץ: אבל אלה שהולכים באום-אל-פחם, זה בדיוק מה שהם רוצים.

ניצן הורוביץ: הם רוצים לסלק מפה את הערבים, הם רוצים לסלק מפה אותי, הם רוצים שלא תהיה פה דמוקרטיה, הם רוצים במדינה שהיא לא דמוקרטית, ולתפיסתי גם לא יהודית.

ניצן הורוביץ: וזה בדיוק ההבדל.

ניצן הורוביץ: זה ההבדל, אדוני, בין ההתנחלויות האלה, שאנחנו עכשיו מדברים עליהן, לבין בנייה או פיתוח במקום אחר.

ניצן הורוביץ: זה בדיוק ההבדל.

ניצן הורוביץ: זה מה שמונח בשורש הדברים – איך אתה רואה את המכלול, איך אתה רואה את שכניך, איך אתה רואה את הקיום שלך פה בארץ הזאת.

ניצן הורוביץ: היה אתמול יום ירושלים.

ניצן הורוביץ: אני רוצה להגיד לך, אדוני, אתה איש ירושלים, אולי תוכל להסביר לי – אני טיילתי בשכונת אבו-תור, זה ליד הסינמטק, שכונה, לכאורה, חוברה לה יחדיו.

ניצן הורוביץ: עד היום, כשאתה הולך ברחוב – נדמה לי שהוא נקרא המפקד, אם אני לא טועה, אתה יכול לראות ממש את מספר הבית שבו עבר הקו.

ניצן הורוביץ: זאת אומרת, הקו – איך אתה יכול לראות בדיוק איפה ברחוב עבר הקו שחילק בזמנו את השכונה הזאת?

ניצן הורוביץ: מהמקום ההוא ומעלה המדרכה משובשת, יש בורות בכביש, פחי אשפה עולים על גדותיהם.

ניצן הורוביץ: עכשיו תבין, אני באמת רוצה להבין, העיר חוברה לה יחדיו, כל הססמאות האלה: סלע קיומנו, הם משלמים ארנונה, עיריית ירושלים, ניר ברקת – איך זה שעד היום בן-אדם יכול לראות בעין איפה עבר הקו לפי ההזנחה והזלזול בצד הזה, המזרחי לכאורה, שהוא כל כך יקר בעיניך.

ראובן ריבלין: אני מסכים אתך במאה אחוז.

ראובן ריבלין: דרך אגב – – –

ניצן הורוביץ: מה זה אומר?

ראובן ריבלין: יש שכונות בירושלים – –

ניצן הורוביץ: מה זה אומר?

ראובן ריבלין: – – שהן לא חלילה שיתפו פעולה, אלא הן רצו להשתלב, וכל המערכות – אתה תסתכל בראס-אל-עמוד: יש מדרכות, יש כבישים, בכל מקום שבו באמת העירייה, לפי דעתי, וממשלת ישראל היו צריכות להשקיע את כל המאמצים ליצירת תשתיות ולהשוואת תשתיות במזרחה של העיר על מנת לומר: העיר חוברה לה יחדיו.

ראובן ריבלין: לא בססמאות, אני מסכים אתך במאה אחוז.

ניצן הורוביץ: אדוני, אם אנחנו נבדוק את ההשקעה של העירייה והממשלה בתשתיות במזרח-ירושלים לעומת ההשקעה במערב-ירושלים, אני חושב – – –

ראובן ריבלין: מסכים אתך במאה אחוז.

ניצן הורוביץ: – – – אני באמת, אני – אז רגע, אז אפילו לשיטתך, אדוני, אתה אומר: בירתנו מאוחדת, בלתי מחולקת, לנצח נצחים, מה שאתה רוצה – אז מדוע לא עושים זאת כבר 45 שנה?

ניצן הורוביץ: אבל – –

ראובן ריבלין: – – –

ניצן הורוביץ: – – מה כן עושים?

ניצן הורוביץ: את כל המצעדים – –

ראובן ריבלין: עשו משהו.

ניצן הורוביץ: – – האלה עם הדגלים, עם כל – שמה מטרתם?

ניצן הורוביץ: מה מטרת הדברים אם לא לנשל שם את האנשים?

ניצן הורוביץ: אתה, אדוני, אתה באמת חושב שמטרת המצעדים האלה וכל החגיגות זה קירוב לבבות, חיבור, פיוס, שכנות טובה, או בדיוק ההיפך?

ניצן הורוביץ: אני שואל אותך.

ניצן הורוביץ: מה לדעתך?

ניצן הורוביץ: כאילו, בהכירך את העניין.

ראובן ריבלין: כאשר מרצ והליכוד, שתיהן אחזו עד 1999 במצען, שירושלים אסור לה שתחולק פעם נוספת, באמת היו השקעות רבות במזרחה של ירושלים.

ראובן ריבלין: אני מוכרח לומר, אני אתך במאה אחוז.

ניצן הורוביץ: אוקיי.

ניצן הורוביץ: אני רוצה לסיים, אדוני, בנקודה אחרונה – –

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

ניצן הורוביץ: – – וזו סוגיית – הכותרת של אי-האמון שלנו:

ניצן הורוביץ: הממשלה המנופחת בתולדות המדינה רומסת את הדמוקרטיה ומתעמרת – זו השורה – באזרחי המדינה.

ניצן הורוביץ: ואני רוצה להתייחס לנושא שעליו דיבר השר המכובד אהרונוביץ לפני, נושא הפשיעה.

ניצן הורוביץ: אני מאוד מעריך את השר אהרונוביץ – –

ראובן ריבלין: אבל – – –

ניצן הורוביץ: – – ובאמת הוא אחד השרים המצטיינים, אבל אני רוצה להגיד שהשר אהרונוביץ מתמודד פה עם מצב שהוא בלתי אפשרי בגלל ההקטנה העקבית המתמדת ביחס, בחלק של התקציבים שהולכים למשטרה, בהשוואה לסך הגידול ולסך התקציב הלאומי שלנו.

ניצן הורוביץ: והעניין הזה משקף, אדוני, את מה שאנחנו אומרים גם ביחס לחינוך ולבריאות ולדיור – מה שנקרא ההוצאה הציבורית.

ניצן הורוביץ: אז כשאני אומר: ההוצאה הציבורית קטנה ביחס להוצאה הפרטית, זה נשמע ככה משעמם – "הוצאה ציבורית".

ניצן הורוביץ: הדברים האלה, אדוני, אחר כך נמדדים בחיילים, בשוטרים, בניידות, במוקדנים, בהיערכות בשטח, בכל האמצעים האלה שצריך שיהיו במשטרה, בשכר של השוטרים, בכל הדברים האלה.

ניצן הורוביץ: לכן, כשאנחנו מדברים על המדיניות הזאת של הממשלה, שהיא מקטינה את ההוצאה הציבורית, אז היא מקטינה את זה בבריאות, היא מקטינה את זה בחינוך והיא גם מקטינה את זה בביטחון, כפי שאנחנו רואים במשטרה.

ניצן הורוביץ: אמר לי ניצב בדימוס בתל-אביב – אני לא בדקתי, אבל זה מה שהוא אומר, היום גם יש לו תפקיד בכיר במקום אחר – שמבחינת מחוז תל-אביב, מבחינת הסד"כ של מחוז תל-אביב, היכולת של מחוז תל-אביב להתמודד עם האירועים במחוז תל-אביב, גם בגלל הגידול במספר התושבים, הוא אומר שהיחס רק קטן.

ניצן הורוביץ: זאת אומרת, חל גידול במספר השוטרים במחוז תל-אביב, אבל בגלל הגידול הכל-כך גדול באוכלוסייה, היחס קטן.

ניצן הורוביץ: ולכן כשמצלצלים, עד שהמשטרה מגיעה – אין מספיק כוח-אדם.

ניצן הורוביץ: לכן, אני מעריך את השר אהרונוביץ ואני יודע שהוא והמשטרה עושים מאמץ, אבל יש כאן מדיניות, יש כאן מדיניות מכוונת של הממשלה לייבוש המגזר הציבורי, שפוגעת באזרח, ובסופו של דבר על זה מתים אנשים, כי זה חיי אדם.

ניצן הורוביץ: ולכן אנחנו אמרנו שזאת ממשלה שמתעמרת באזרחיה.

ניצן הורוביץ: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת ניצן הורוביץ.

ראובן ריבלין: ישיב השר מיכאל איתן – בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: לאחר מכן נתחיל בדיון הכללי שבו ישתתפו חברי הכנסת, שבהם ראשון הדוברים יהיה דניאל בן-סימון.

מיכאל איתן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, במדינה דמוקרטית, ובמיוחד במדינה שהמשטר שלה הוא פרלמנטרי, לאופוזיציה יש תפקיד חשוב מאוד והיא צריכה להיות זאת שמציגה בפני הציבור אלטרנטיבות, שמשיגה על הקו של הרוב על-ידי הצגת חלופות, מבקרת את הפעולות של הרוב, של הממשלה, על-ידי שאילתות, הצעות לסדר-היום, דיונים בכנסת וגם הצבעות אי-אמון.

מיכאל איתן: נכון שבמסורת שלנו הצבעות האי-אמון הפכו להיות אחת מנקודות העוצמה של הממשלה.

מיכאל איתן: מדוע?

מיכאל איתן: כל יום שני היו כאן הצבעות אי-אמון.

מיכאל איתן: ומה היתה התוצאה?

מיכאל איתן: בסופו של כל יום שני הממשלה קיבלה אמון.

מיכאל איתן: לא אמון סתם, אמון רחב מאוד.

מיכאל איתן: ובכל אופן, מפלגות האופוזיציה, כולל קדימה, שהיתה מפלגת האופוזיציה הראשית, לא הרפו מהנוהג הזה פעם אחר פעם, לבוא בכל יום שני ולאתגר את הממשלה בהצבעות אי-אמון, כאשר התוצאה היתה ברורה וידועה מראש.

מיכאל איתן: למה אני מכוון?

מיכאל איתן: אני רוצה לומר שכוחה של האופוזיציה הפרלמנטרית הוא לא בהכרח בהשגת התוצאה שבה היא רוצה, אלא ביכולת שלה לאתגר את הממשלה בחלופות איכותיות ולהתמודד כאן בכנסת על דעת הקהל, כי ידוע שלא יצא כלום מהצבעות האי-אמון, אבל אמרו: הבמה הזאת בכנסת נותנת לנו אפשרות להצליף בממשלה ולנסות לשכנע את דעת הקהל.

מיכאל איתן: מה לעשות?

מיכאל איתן: במבחן המעשה, גם בעניין הזה כנראה לא היתה הצלחה כל כך גדולה, כי על-פי הסקרים הסתבר שדווקא פעילויות הממשלה זוכות להערכה בציבור הרחב ומבשרות על ניצחון של מפלגות הקואליציה, ולאופוזיציה לא היתה כנראה עדנה ולא היתה אוזן קשובה, והם לא כל כך הצליחו להביא לאיזה שינוי בדעת הקהל.

מיכאל איתן: אבל אני רוצה לומר לעמיתי, חבר הכנסת ניצן הורוביץ, תראה, יש לך תקווה בגלל דבר אחד, כי איפה שלא הצליחו מספרים יותר גדולים, אולי דווקא אופוזיציה ממוקדת שמציעה אלטרנטיבות תקבל משקל יותר גדול.

מיכאל איתן: כי בסופו של דבר מדינת ישראל היא מדינה דמוקרטית, ובמדינה דמוקרטית האופוזיציה האמיתית היא לא רק בתחום המספרים שמרכיבים כאן בכנסת את ההרכב של בית-המחוקקים, כי בית-המחוקקים עם כל היותו נציג העם כולו, הוא עדיין לא העם כולו.

מיכאל איתן: יש מוקדי הכרעה והשפעה נוספים שמשפיעים גם על בית-המחוקקים.

מיכאל איתן: ואנחנו יודעים יפה מאוד מהם המוקדים האלה: יש לנו מדינה דמוקרטית שבה התקשורת, העיתונות, היא חופשית, וכאשר היא שומעת נימוקים טובים, גם של אופוזיציה שהיא לא גדולה, אבל היא איכותית ומעלה נושאים, היא נותנת לנושאים האלה גיבוי.

מיכאל איתן: האופוזיציה יכולה להעלות נושאים שמגיעים לדעת הקהל דרך התקשורת, דרך גורמים באקדמיה שמשפיעים, דרך – מה שאמרתי – דעת הקהל הכוללת ודרך בתי-המשפט, שגם שם זה מוקד, שעם כל הרלוונטיות לחילופי ההערות שנשמעו פה, אי-אפשר לבטל אותו כמוקד שמשפיע גם על דעת הקהל, אבל גם משפיע על הממשל, על ההתנהגות של הממשל.

מיכאל איתן: כאשר בא מיעוט פרלמנטרי עם נושא צודק, שיש בו היבט שפוגע בחוק, בית-המשפט יהיה הסעד שלו, ויחד עם האופוזיציה יכול להוות אופוזיציה לעמדות הממשלה כאשר היא עוברת על החוק.

מיכאל איתן: אני מקבל את ההערה של יושב-ראש הכנסת בוויכוח שהיה כאן, שלכנסת יש סמכות לשנות את החוקים.

מיכאל איתן: אין ויכוח שבית-המשפט הוא הפרשן של החוק.

מיכאל איתן: הוא הפרשן של המצב המשפטי.

ראובן ריבלין: ודאי.

מיכאל איתן: אי-אפשר שאנשי סיעות הבית כאן יגידו: החוק אומר ככה והחוק אומר ככה; כל אחד לפי העמדה הפוליטית שלו.

גאלב מג'אדלה: לא הבנתי.

מיכאל איתן: לצורך הפרשנות של החוק יש לנו בית-המשפט, ובית-המשפט אומר מה המצב המשפטי בכל עניין ועניין, והוא הסמכות שאי-אפשר לשנות אותה ואי-אפשר להחליף אותה.

מיכאל איתן: לא הכנסת, בהצבעות רוב, יש לה סמכות, ולא הממשלה.

מיכאל איתן: בית-המשפט קובע מה המצב המשפטי.

מיכאל איתן: אומר יושב-ראש הכנסת: אבל יש מצבים שכאשר הכנסת רואה שבית-המשפט העליון מפרש את החוק ואומר שהפרשנות של החוק היא כך וכך וכך – סמכותה המלאה של הכנסת לבוא ולתקן את החקיקה, על מנת שהפרשנות של בית-המשפט תשתנה.

מיכאל איתן: כי בית-המשפט, בסופו של דבר, אינו מייצר חוקים, הוא רק מפרש אותם.

עינת וילף: – – –

מיכאל איתן: אבל-אבל-אבל הוא יכול לפרש והוא יכול לקבוע הלכות.

ראובן ריבלין: הוא – על פי חוק – פסק-דין חלוט.

עינת וילף: לא, אבל – – –

ראובן ריבלין: את יכולה – – – את החוק.

מיכאל איתן: בית-המשפט יכול לפרש – –

ראובן ריבלין: – – – זה לא חוקתי.

מיכאל איתן: – – ובכוח הפרשנות שלו הוא גם קובע תקדימים שהם חלק מהדין הנוהג כל זמן שהם קיימים והכנסת לא שינתה את החוק.

מיכאל איתן: אני רק רוצה לומר שההערה שהעיר יושב-ראש הכנסת – – –

ראובן ריבלין: חברת הכנסת וילף, בית-משפט – יש הבדל בין פסק-דין חלוט לאמירת בית-המשפט.

ראובן ריבלין: בית-המשפט אמר: הממשלה אמרה שהיא תהרוס את המבנה עד תאריך זה וזה.

ראובן ריבלין: היא לא ביקשה ממני לשנות את הודעתה, היא רק ביקשה ממני פסק זמן על מנת לשקול אם לשנות את דעתה.

ראובן ריבלין: אני לא נותן להם פסק זמן, היה להם מספיק זמן.

ראובן ריבלין: אתם רוצים לשנות את דעתכם – תאמרו.

מיכאל איתן: אני רוצה רק להעיר – – –

ראובן ריבלין: יכול להיות שגם אז היתה אומרת: לא, זה חלוט.

מיכאל איתן: אדוני היושב-ראש, אני רוצה רק להעיר הערה שאני יודע שהיא מקובלת עליך, אבל היא צריכה להיכנס לקונטקסט שאני חושב שבלעדיו ההערה שלך חסרה.

מיכאל איתן: אני חושב שמקובל עליך שגם הכנסת מוגבלת בחקיקה.

ראובן ריבלין: בוודאי ובוודאי.

מיכאל איתן: כלומר, יכולים להיות מצבים שבהם – – –

ראובן ריבלין: איזו שאלה, הכנסת לא יכולה לחוק חוק בניגוד לחוק שלה.

ראובן ריבלין: היא לא יכולה.

מיכאל איתן: היא יכולה לחוקק חוק המתקן את החוק שלה.

ראובן ריבלין: נכון.

מיכאל איתן: אבל, למשל, היא לא יכולה – נניח לרגע אחד שהכנסת תחוקק מחר חוק, ברוב של 120 חברי כנסת, שאין יותר בחירות, אלא תפקיד חבר הכנסת עובר בירושה.

ראובן ריבלין: היא לא יכולה.

ראובן ריבלין: היא לא יכולה.

מיכאל איתן: לכאורה, טכנית, היא מחוקקת חוק.

מיכאל איתן: באופן מעשי, היא פוגעת בעקרונות הדמוקרטיים הבסיסיים, שלא כתובים בחוק אחר.

מיכאל איתן: אבל כולם מבינים וכולם יודעים שיש עקרונות של השיטה הדמוקרטית שאותם הכנסת לא יכולה לעקוף.

מיכאל איתן: ויש דברים או נהלים שקרובים מאוד לעקרונות האלו, שגם בהם הכנסת צריכה אם לא להימנע, לפחות להיזהר מאוד מלקבל החלטות.

מיכאל איתן: למשל, כאשר יש פסיקה ספציפית בעניין מסוים, הכנסת יכולה לשנות את החוק על-ידי יצירת תקדים מכאן ולהבא.

מיכאל איתן: אבל היא לא יכולה לשנות ולקבוע בחוק שינוי של פסק-דין ספציפי כזה או אחר, כי על-ידי כך היא פולשת למקום שבו הדמוקרטיה מקצה את העדיפות ואת ההגמוניה לרשות השופטת.

מיכאל איתן: חיסול המצב הזה של עצמאות הרשויות הוא כשלעצמו לא פחות לא דמוקרטי כמו חקיקה שמחוקקים כאן ש-120 חברי כנסת מהיום והלאה תהיה להם זכות להוריש את מקומותיהם כאן בכנסת.

מיכאל איתן: לכן – – –

ראובן ריבלין: באה חברת הכנסת זהבה גלאון – אדוני השר – השאלה היא חשובה יותר מכל מה שאנחנו מדברים – גם חבר הכנסת הורוביץ – ואומרת בצורה פשוטה: כשיש חוק בלתי צודק – למשל, לא נותנים תוכניות בניין ערים, לא נותנים זה, לא נותנים זה – אנחנו מחויבים לעשות חוק שבמקרים כאלה צו הריסה לא יחול.

מיכאל איתן: אני הייתי, אדוני היושב-ראש – – –

ראובן ריבלין: היא אמרה – – –

מיכאל איתן: אני הייתי אומר שהמלה "צודק" כאן היא מלה בעייתית מההיבט הזה שהכנסת יכולה לשנות חוקים גם כשמישהו סבור שהם לא צודקים או שהשינוי שלהם לא צודק.

מיכאל איתן: זה חלק מהפרקטיקה היומיומית כאן:

מיכאל איתן: אנחנו באים עם השקפות עולם שונות, עם רצון להגשים ערכים שונים, עם סדרי עדיפויות, וברור שכאשר יחוקקו חוק מסוים, אז חלק יגידו שהוא צודק וחלק אחר יתלוננו שהחוק הזה מאוד-מאוד לא צודק.

ראובן ריבלין: מאה אחוז.

ראובן ריבלין: הנה אני נותן לך דוגמה מוחשית.

ראובן ריבלין: יושבים כאן ביציע אורחים רבים שהם מעוספיא או מדאלית-אל-כרמל.

ראובן ריבלין: בעוספיא נבנו בתים שהם לכאורה בניגוד לתוכנית בניין ערים, ולא נותנים להם עד היום חשמל – – –

מיכאל איתן: אני אענה – – –

ראובן ריבלין: לא, לא, אני אומר, באה הממשלה ואמרה: צריכים – בא שר הפנים כאן מעל הבמה ואמר: אנחנו מבינים את המצוקה.

ראובן ריבלין: היא ניתנת לתיקון.

ראובן ריבלין: היא ניתנת לתיקון.

ראובן ריבלין: ומנעו את הצורך בהריסתם.

ראובן ריבלין: היא ניתנת לתיקון.

ראובן ריבלין: השאלה היא, האם הכנסת רשאית לבוא במצב שבו יש איזו אי-בהירות לגבי תקינותו של החוק מבחינת המקרה הספציפי – היא יכולה לבוא ולומר את דברה.

ראובן ריבלין: יכול לומר בית-המשפט, מכאן ולהבא: אין אני רואה בחוק חוקתי מספיק.

ראובן ריבלין: הרי יכול לבוא ולומר: הדברים האלה נוגדים את שלטון החוק.

ראובן ריבלין: יכול לומר הרבה דברים.

ראובן ריבלין: אבל מה שאמר בית-המשפט באותו נושא שעליו דיברנו היה שהממשלה לא ביקשה דבר.

ראובן ריבלין: ולכן, אם היא מבקשת דחייה, אני לא מסכימה.

ראובן ריבלין: אני יודע זאת כי קראתי את פסק-הדין.

זאב בנימין בגין: אדוני היושב-ראש, עם כל הכבוד, אנחנו מדברים באותו עניין.

ראובן ריבלין: קרוב לוודאי.

ראובן ריבלין: בלי ספק.

זאב בנימין בגין: יש הבדל גדול בין בנייה ללא היתר כדין על אדמת המדינה לבין בנייה על קרקע פרטית.

ראובן ריבלין: אין ספק.

זאב בנימין בגין: יש דברים הניתנים לתיקון, ויש שגיאות, התנהגויות ומעשים שפשוט אינם ניתנים לתיקון בדרך החוקה, והם פוגעים בעקרונות אחרים יסודיים.

זאב בנימין בגין: בייחוד אחרי פסק-דין.

זאב בנימין בגין: לו לפחות היה לפני פסק-דין.

זאב בנימין בגין: אני מצטער – – –

ראובן ריבלין: הערתך היא הערה מצוינת, אלא אם כן הבעלים – שהוא אותו בעלים אפשרי של הקרקע – שתק, והוא מושתק על-ידי שתיקתו, ונתן ואפשר לבנות בתים.

ראובן ריבלין: אני לא מדבר על המקרה הספציפי, אני מדבר על מקרים תיאורטיים.

ניצן הורוביץ: בית-המשפט – – –

ראובן ריבלין: גם בנושא הקניין יכולה הכנסת לומר: בעניין זה ישלם פי-ארבעה, פי-חמישה או פי-עשרה.

ראובן ריבלין: זאת אומרת, כל הדברים האלה שמדברים בעניין של צדק – אני לא מדבר על פולש, אני לא מדבר על אדם שהוא מסיג גבול, אני לא מדבר על אדם שהוא גזלן מתוך כוונה, אלא אדם שבטעות קנה.

ראובן ריבלין: הרי דברים כאלה קרו כבר מעולם.

ראובן ריבלין: הם קרו מעולם.

זאב בנימין בגין: כבוד היושב-ראש, כנסת ישראל לא חוקקה חוק בענייני מקרקעין אשר חל מחוץ לגבולות ישראל.

זאב בנימין בגין: לא חוקקה.

ראובן ריבלין: נכון.

מיכאל איתן: אני אפילו הייתי מרחיק לכת – – –

זאב בנימין בגין: – – – הצעת חוק אישית על ישראלים – כן.

זאב בנימין בגין: בענייני מקרקעין – לא הייתי – – –

ראובן ריבלין: לא היא לא – – –

זאב בנימין בגין: – – – הלוואי שיכולנו – – –

ראובן ריבלין: לא, הממשלה יכולה לעשות זאת כהרף עין על-ידי החלת החוק הישראלי ביהודה ושומרון.

זאב בנימין בגין: – – –

מיכאל איתן: אדוני היושב-ראש, אולי מותר גם לי להגיד משהו.

מיכאל איתן: לא נעים לי – – –

ראובן ריבלין: ברגע זה אני קורא את יושב-ראש הכנסת לסדר, ומייד, ומאפשר לשר איתן לענות את דבריו.

מיכאל איתן: אני רציתי לומר – – –

זאב בנימין בגין: בכל זאת זה דיון של שלושה שמאלנים בליכוד.

ראובן ריבלין: כן, נכון.

ניצן הורוביץ: אם אתם שמאלנים, אז מה אני?

מיכאל איתן: לממשלה ולכנסת, אדוני היושב-ראש, היתה פתוחה דרך מסוימת, שבמשך כל הממשלות ומאז 1967, לא משנה מי היה – –

ראובן ריבלין: אני מסכים אתך.

ראובן ריבלין: אני מסכים אתך.

מיכאל איתן: – – הממשלה אף פעם אחת לא תמכה בהחלת החוק הישראלי על יהודה ושומרון.

ראובן ריבלין: צודק.

ראובן ריבלין: אני חושב שהיא עשתה את זה – – –

מיכאל איתן: וגם הכנסת לא עשתה את זה.

מיכאל איתן: כאשר הכנסת נמנעה מלעשות את זה – בגלל סיבות שאנחנו לא ניכנס אליהן כאן – אני חושב שזה היה מוצדק.

מיכאל איתן: לא היתה אפשרות.

מיכאל איתן: אולי היה רצון של כולנו, הרצון הזה לא – – –

ראובן ריבלין: היא לא עשתה זאת מהחוכמה הפוליטית, מהחוכמה המדינית – לא מהחוכמה המשפטית.

מיכאל איתן: בסדר.

מיכאל איתן: מה אמרה הכנסת?

ראובן ריבלין: אולי, אמרתי.

מיכאל איתן: מה אמרה הכנסת?

מיכאל איתן: מה היה המסר של הכנסת באמירה הזאת, שאנחנו שומרים את המצב המשפטי ביהודה ושומרון כפי שהוא, שאנחנו לא מחילים את החוק הישראלי שם?

מיכאל איתן: המשמעות היתה שהכנסת אומרת שאנחנו נמנעים מחקיקת חוקים הנוגעים לא לאנשים, כפי שנאמר כאן, אלא לטריטוריה, שעליה אנחנו לא מחילים את החוק.

עפו אגבאריה: כי זה שטח כבוש, זה שטח כבוש.

עפו אגבאריה: אסור להחיל את החוק בשטחים כבושים.

מיכאל איתן: בסדר, אני לא – – –

עפו אגבאריה: אז תודה שזה שטח כבוש וזהו.

מיכאל איתן: לך, על-פי שיטתך, לא רצוי, לא צודק.

מיכאל איתן: על-פי שיטה אחרת, צודק אבל אי-אפשר.

עפו אגבאריה: אבל זה שטח כבוש.

עפו אגבאריה: כל העולם נגד הכיבוש.

מיכאל איתן: על-פי שיטה שלישית – – – זה לא משנה.

מיכאל איתן: אני לא מציג כרגע עמדה אם זה טוב או רע, או מה עמדתי.

גאלב מג'אדלה: לא, זה רע.

גאלב מג'אדלה: זה רע.

גאלב מג'אדלה: זה רע.

מיכאל איתן: עמדתי היתה שנים רבות.

עפו אגבאריה: הכיבוש משחית.

מיכאל איתן: "הכיבוש משחית" זה עניין פוליטי.

עפו אגבאריה: זהו בדיוק – – –

מיכאל איתן: אנחנו מדברים עכשיו – "הכיבוש משחית" זה עניין פוליטי.

מיכאל איתן: ההתנחלות – –

ראובן ריבלין: ציון הנכבה הוא לא לגבי מלחמת ששת הימים.

מיכאל איתן: – – ההתיישבות משרתת את האינטרס הלאומי של ישראל.

ראובן ריבלין: גם כיבוש.

מיכאל איתן: זה משפט שאנחנו מאמינים בו, אבל הוא גם משפט פוליטי.

מיכאל איתן: אנחנו במציאות כרגע – אני מדבר על המצב המשפטי שבמסגרתו יש מגבלות על יכולת הכנסת לחוקק חקיקה אלא אם כן היא קודם תקדים ותחוקק את חוק החלת המשפט, המינהל, על אותם שטחים.

מיכאל איתן: בהיעדר חקיקה מוקדמת כזאת גם יכולת החקיקה של הכנסת לחוקק חוק שקודם אמרתי שיש בו בעייתיות מול פסיקת בג"ץ, אבל עכשיו יש בו גם מגבלה נוספת – היכולת הזאת כרגע אינה קיימת.

מיכאל איתן: ומאחר שהיא אינה קיימת אני גם שמח שיש מנגנונים כאן שמונעים את החקיקה הזאת.

מיכאל איתן: לסיום הנקודה הזאת אני רוצה לומר לחבר הכנסת הורוביץ, שעזב אותנו – –

ראובן ריבלין: לא לא, הוא פה.

ראובן ריבלין: הוא פה, הוא פה.

מיכאל איתן: – – חשבתי שהוא שמע שיש – –

ראובן ריבלין: לא לא, הוא נמצא במליאה.

מיכאל איתן: – – משקל היום לאופוזיציה חוץ-פרלמנטרית אז הוא נסע לכיכר מלכי-ישראל אולי – הוא הסיק את המסקנה לאסוף את האופוזיציה החוץ-פרלמנטרית, אבל אני רואה שהוא כאן, אז אני רוצה לומר לו – אני אעשה את זה בקצרה: חבר הכנסת הורוביץ, אנחנו מעריכים מאוד – אני אומר לו את זה בכנות, ואני חושב שאני משקף את עמדת כל חברי בקואליציה, לפחות את חברי בליכוד – אנחנו זוכרים יפה מאוד את הביטוי שטבע מנחם בגין "לשרת את העם באופוזיציה", וגם היינו פעמים רבות באופוזיציה.

מיכאל איתן: והיו תקופות שהיינו מיעוט די קטן גם בפרלמנט, וידענו שלאופוזיציה יש חשיבות, ואנחנו מעריכים ולא משנים את דעתנו כיום; אתם ממלאים את תפקידכם, ולא לחינם יש מעמד רשמי לראש האופוזיציה, לא חשוב גודלה.

מיכאל איתן: והסיכויים שלכם תלויים בדבר אחד – ביכולת שלכם לשכנע בצדקת

מיכאל איתן: כם את העם, שיכריע בסופו של דבר, על-ידי הבעת דעתו בקלפי ובאמצעים שעליהם אני דיברתי.

מיכאל איתן: אני רוצה לומר עכשיו לגבי עצם הגדלת הממשלה והצורך בקואליציה הרחבה.

מיכאל איתן: בואו נהיה הגונים: ראש הממשלה נטל סיכון כשהוא החליט על דחיית הבחירות.

מיכאל איתן: כאשר הוא הכריז על הקדמת הבחירות הוא הלך על מסלול שעל-פי הנתונים שיש לנו היום – אף אחד מאתנו לא יודע מה עומד להתפתח, אבל על-פי הנתונים שהיו לנו היום, המסלול הזה היה מסלול מקוצר של שלושה חודשים, בעוד שלושה חודשים היו אמורות להתקיים בחירות.

מיכאל איתן: אין טוען – לא היה אפילו טוען לכתר שהתייצב מולו.

מיכאל איתן: הסיכוי שהוא היה מפסיד בבחירות היה נמוך מאוד; היה זוכה בתום שלושה החודשים האלה לתקופת כהונה נוספת, עם אפשרות לטווח של יותר שנים, עם יכולות הרבה יותר נוחות לקיים את המדיניות שלו.

מיכאל איתן: אבל ראש הממשלה נטל סיכון.

מיכאל איתן: הוא נטל סיכון – –

גאלב מג'אדלה: מחושב.

מיכאל איתן: – – כי הוא לא יודע, הוא לא יודע ואף אחד מאתנו לא יודע, מה יקרה בעוד שנה וחצי.

מיכאל איתן: ולכן אני חושב שצריך לשאול את עצמנו למה הוא נטל את הסיכון, והתשובה לכך נעוצה בהסכם שהוא עשה עם סיעת קדימה, מתוך העדפה של תוכנית מסוימת, שהוא חושב שיש לו שעת כושר לבצע אותה בנסיבות הקיימות, ואנחנו נעבור במהירות על הנקודות, ואנחנו נשאל את עצמנו אם כדאי, לעת הזאת, שתהיה לנו קואליציה רחבה שתוכל לקדם את הנקודות שעליהן חתמו בהסכם שני הצדדים.

גאלב מג'אדלה: הראשון – לפרק את קדימה.

גאלב מג'אדלה: הראשון – לפרק את קדימה.

מיכאל איתן: תראה, הוא לא היה צריך לפרק את קדימה.

מיכאל איתן: אם הבחירות היו בעוד שלושה חודשים יש לי רושם שהסקרים היו די אמינים בכך שקדימה היתה במצב קשה.

מיכאל איתן: הוא לא היה צריך את זה.

מיכאל איתן: הוא לא היה צריך.

מיכאל איתן: הוא היה יכול להגיע למטרה הזאת גם על-ידי בחירות.

מיכאל איתן: אבל הוא העלה כמה נושאים, ואני אומר אותם במהירות.

מיכאל איתן: הנושא הראשון – לא לפי הסדר; הנושא הראשון זה שינוי שיטת הממשל.

מיכאל איתן: דווקא הנקודה שהעלית – 64 שנה לקיום המדינה, 32 ממשלות, שנתיים לכל ממשלה.

מיכאל איתן: דווקא הממשלה הנוכחית היא ממשלה שתחזיק כנראה, לפי כל ההסתברויות, לפחות ארבע שנים.

מיכאל איתן: כפול מתקופת כהונה ממוצעת.

מיכאל איתן: היא יוצאת דופן בעניין הזה.

מיכאל איתן: ולמה היא מחזיקה מעמד?

מיכאל איתן: אחד הגורמים זה גם מספר רב של שרים.

מיכאל איתן: למה זה קורה?

מיכאל איתן: כי שיטת הממשל שלנו מחייבת יצירת יציבות באמצעים מלאכותיים כמו ממשלה גדולה, וזאת לא הפעם הראשונה שהתרגיל הזה מתבצע.

מיכאל איתן: אני יכול לומר שאני תומך, תמכתי בעבר בהגברת יכולת המשילות של הממשלה והיציבות, אבל אני רוצה בהערה אישית שלי – אני מקווה, מתפלל ואיאבק על כך שהגברת המשילות ויכולתה של הממשלה תהיה מלווה גם בהעצמת האזרח, גם בשמירה על חירויות האזרח וגם במצב שבו תהיה מגילת זכויות לאזרח.

מיכאל איתן: כשמצד אחד מחזקים את הממשלה, אנחנו רוצים גם לחזק את האזרחים.

מיכאל איתן: אם אתם מסתכלים, חברי חברי הכנסת, על מה שקורה בעולם הגדול, תראו דבר מוזר: המדינות שבהן הממשלות חזקות מאוד, ויציבות, ואין להן בעיה עם בג"ץ, ועם דעת קהל, ועם אופוזיציה פרלמנטרית, הן המדינות החלשות בעולם.

מיכאל איתן: ואילו המדינות שבהן לממשלות יש כל מיני בעיות, והאזרחים חזקים, ויש להם כוח, ויש להם זכויות, ויש להם עוצמה, הממשלות קצת יותר חלשות, האזרחים יותר חזקים, התוצאה – מדינות יותר חזקות.

מיכאל איתן: שם המדינות החזקות נמצאות.

מיכאל איתן: לכן אני חושב שאם הולכים לכיוון של המשילות – ויש מקום לחזק את היציבות והמשילות – אסור לנו לשכוח שבמדינת ישראל הדמוקרטית עדיין אין לנו מגילת זכויות לאזרח, והצעדים האלה צריכים ללכת בד בבד.

מיכאל איתן: אני רוצה להתייחס למטרות הנוספות.

מיכאל איתן: הרבה דובר על הנושא של שוויון בנטל, של השתתפות, של צירוף קבוצות נוספות באוכלוסייה למה שהמדינה צריכה כדי שאזרחיה גם כן יהיו מועצמים, כמו שאמרתי, ואני חושב שהמטרה הזאת, שתוביל לפתרון, היא מטרה שיש בה היבטים כלכליים, אבל יש בה, יותר חשוב מכך, היבטים של יצירת הסכמה יותר רחבה בדבר השותפות של כל אזרחי ישראל גם בנטל שהמדינה צריכה לשאת, כדי שהיא, כמדינה חזקה, תוכל להעצים את האזרחים אחד לאחד.

מיכאל איתן: אני רוצה לומר שבמטרות הנוספות נכלל הנושא של ביטחון הפנים, שמאוד אקטואלי, התהליך המדיני, הביטחון הכלכלי, והמטרה שאני מניח שעליה אין מחלוקת בבית הזה – קידום חלוקה שוויונית יותר של משאבי המדינה ליצירת רשת ביטחון כלכלית וחברתית לאלה שזקוקים לכך.

ראובן ריבלין: תודה רבה לשר איתן.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מג'אדלה, אם לא הבנת – – –

גאלב מג'אדלה: לא, הבנתי והשתכנעתי.

ראובן ריבלין: לא, היה חכם גרוזיני לפני 2,500 שנה – בן-סימון יספר לך – שאמר במאמר גדול, שיותר טוב לחיות עשיר ובריא מאשר למות עני וחולה.

גאלב מג'אדלה: הבנתי והשתכנעתי.

ראובן ריבלין: קשה להבין את זה.

גאלב מג'אדלה: זה לא קשה.

גאלב מג'אדלה: מיקי איתן אדם ברור, חד וישר.

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: הודעה למזכיר הכנסת.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיעכם, כי מונחים בזה על שולחן הכנסת צו תעריף המכס והפטורים ומס קנייה על טובין (תיקון מס' 26 והוראת שעה), התשע"ב–2012, וצו תעריף המכס והפטורים ומס קנייה על טובין (תיקון מס' 27 והוראת שעה), התשע"ב–2012, שלגביהם הונחה החלטת ועדת הכספים ביום כ"ב באייר התשע"ב, 14 במאי 2012.

נאזם בדר: תודה.

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אכרם חסון, אשר לצערנו הרב – לא שהוא מגיע; אנחנו שמחים בהגעתו – בנסיבות קשות של פטירתו של חברנו גדעון עזרא, יישבע אמונים מייד לאחר הדיון, וכאשר המליאה תהיה מלאה, ואז נשביע אותו ברוב עם, לפני שנציין גם את יום ירושלים.

ראובן ריבלין: אדוני השר לשעבר אדרי, סגן היושב-ראש, בבקשה.

בממשלה בשל: 1.

בממשלה בשל: כישלונה בהתמודדות עם סיבות העומק לאלימות והיעדר מדיניות מערכתית משולבת להגברת הביטחון האישי במגזר הערבי;

יעקב אדרי: בבקשה, חבר הכנסת דניאל בן-סימון.

דניאל בן-סימון: תודה, אדוני היושב-ראש.

דניאל בן-סימון: תודה רבה לכבוד השר על התשובה הארוכה והמפורטת ולעתים הסוחפת.

דניאל בן-סימון: קיבלנו את כל הסיבות האפשריות.

דניאל בן-סימון: ישבתי מרותק.

דניאל בן-סימון: אני רוצה לברך באותה הזדמנות את החברים שבאו לברך את אכרם חסון – ברכות לך וכל הכבוד וברוך הבא.

דניאל בן-סימון: חשבתי, אדוני, רבותי השרים, שהרחבת הקואליציה תמתן מעט את הלהט – אם לא האידיאולוגי, הצווחני של חלק מחברי הקואליציה, כפי שבא לידי ביטוי אתמול במדיניות הפה הגדול של שר הפנים וההתנהגות המופקרת של החבר מהאיחוד הלאומי, שהשתולל אתמול וגרם לנו לבושה גדולה.

דניאל בן-סימון: אדוני היושב-ראש, יש בעיה היום בחברה הישראלית, שאנחנו דנים בה, והיא קיימת כבר באירופה – זה קוקטייל רצחני, קטלני.

דניאל בן-סימון: כשאתה שם מצוקה כלכלית יחד עם מהגרים, אתה מקבל קוקטייל לא טוב, והנוף הפוליטי באירופה משתנה, הולך לימין הקיצוני הודות לקוקטייל הזה.

דניאל בן-סימון: הרבה מדינות נופלות קורבן לדמגוגיה הזאת, שבעצם, מי אשם בכל הצרות – הזרים, המהגרים וכל אלה שלא שייכים לעם.

דניאל בן-סימון: לכן אצלנו, עם כל הבעיה הזאת על 40,000–50,000 המסתננים, יש פה "עליהום" יוצא דופן שמפחיד אותי בגישה שלו, בסגנון שלו, וחשבתי שאנשי קדימה שמצטרפים לקואליציה הקיצונית הזאת, ימתנו אותה, ימתנו גם את הדיבור.

דניאל בן-סימון: לא כך מדברים.

דניאל בן-סימון: לא עם של מגורשים יכול לדבר כך על אחרים, לא עם של מנודים יכול לדבר כך על אחרים – באותו סגנון, באותה התלהמות, ואין איש שסותם את הפה לשר הפנים.

דניאל בן-סימון: מה זה הסגנון הזה?

דניאל בן-סימון: ממתי מדברים כך?

דניאל בן-סימון: במכלאות לאסור אותם, לסגור אותם.

דניאל בן-סימון: חברי בש"ס, זו לא דרכנו.

יצחק כהן: קח אותם הביתה.

דניאל בן-סימון: לכן אני אומר, אדוני – תראה, זו לא מורשת ספרד שאני מכיר.

יעקב אדרי: אז מה אתה מציע?

יעקב אדרי: כולם: לא, לא ולא.

יעקב אדרי: מה אתה מציע?

יצחק כהן: קח שניים הביתה, תארח אותם.

גאלב מג'אדלה: ומה אתך?

דניאל בן-סימון: סגן השר הנכבד, לפני שבאים לפתרון צריך לדבר גם בסגנון מנומס ותרבותי.

דניאל בן-סימון: שר, סגן ראש ממשלה לא יכול לדבר ככה, כמו פרחח ברחוב.

דניאל בן-סימון: הנושא השני, יום ירושלים אתמול, די בוזה בידי חבר האיחוד הלאומי, האיש המופקר הזה, שקוראים לו חבר הכנסת בן-ארי, שהוביל תהלוכה מבישה, מעליבה, דווקא ביום ירושלים, שצריך לחגוג אותו באמת בצורה תרבותית, ברוב עם, ופה היתה התלהמות – שוב, הפעם כל מיני ססמאות, כל מיני קריאות גנאי וקללות נגד המיעוט הערבי.

דניאל בן-סימון: לכן, אדוני היושב-ראש, הצטרפתם לקואליציה.

דניאל בן-סימון: אני לא יודע מה עשיתם, אם יצא לכם משהו מזה, אבל תמתנו אותה, תכניסו קצת בינה באנשים האלה, תמתנו את הסגנון, ואולי הציבור יגיע למסקנה שטוב עשיתם – הגודל הזה של הקואליציה הבלתי-אפשרית הזאת, יכול להיות, ברגע שהוא מיתן, ברגע שהוא הביא למשהו חיובי, יגידו: אדרבה.

דניאל בן-סימון: תודה רבה לכם.

יעקב אדרי: תודה לחבר הכנסת בן-סימון.

יעקב אדרי: יעלה חבר הכנסת עתניאל שנלר, בבקשה.

יעקב אדרי: אחריו – חבר הכנסת אלכס מילר.

נסים זאב: כל אחד חושב שהבינה אצלו, כל אחד ממונה על החוכמה.

עתניאל שנלר: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני רוצה קודם כול לברך את חבר הכנסת החדש, אכרם חסון – ברוך הבא.

עתניאל שנלר: מלה אחת לדברים האחרונים ששמענו מחבר הכנסת דניאל בן-סימון – הוכחת בדיוק עכשיו איך אסור לדבר, אף שטענת שצריך סגנון דיבור.

עתניאל שנלר: אם אתה קראת לשר פנים: כמו פרחח ברחוב, מופקר, קטלני, צרחני, קוקטייל, סתימת פיות, מכלאות, איש מופקר – על חבר כנסת אחר – הסר את הדברים, תסתכל מול המראה, ונתרסן כולנו, גם אם אנחנו נורא כועסים.

עתניאל שנלר: הדבר נכון שבעתיים על הדברים שאמר חבר הכנסת הורוביץ באי-אמון, שטען על ממשלה מורחבת.

עתניאל שנלר: הנה כי כן כוח הוסף לממשלה, 28 מנדטים, ובסך הכול תיק אחד, ולכן לפחות לא להגיד את זה היום.

עתניאל שנלר: בא יושב-ראש קדימה, וויתר על הכול בשביל לא להרחיב את הממשלה, לחזק את הממשלה, והיום מעלה מרצ ממשלה מורחבת.

עתניאל שנלר: זה פשוט לא הגון מבחינה אינטלקטואלית.

עתניאל שנלר: לא הוסיפו לממשלה כמעט מאום עם 28 חברי כנסת.

עתניאל שנלר: אני רוצה להתייחס לנקודה השנייה שהעלה הורוביץ בהקשר של הבנייה או החלטת בג"ץ.

עתניאל שנלר: ובכן, אנחנו ככנסת חייבים לקבל כל החלטת בית-משפט, אחרת נהפוך להיות מדינה שאינה יכולה ומסוגלת להתקיים.

עתניאל שנלר: אבל כשישנה החלטה, וכשהשופטת אומרת: הכדור חוזר לכנסת ישראל, נדרשת הרבה יותר תבונה מהצטדקות; נדרשת הרבה יותר תבונה משנאה עצמית, ונדמה לי, אדוני השר, שיש מקום עדיין להימנע מהצורך בחקיקה כזאת.

עתניאל שנלר: עם קצת יותר תבונה ופחות רצון, כמו שחבר הכנסת הורוביץ רוצה לראות דם – הוא לא מבין, לא מבינים שפעילות קשה ומשבר אמון בחברה הישראלית ירחיקו את השלום יותר מכל דבר אחר.

עתניאל שנלר: לא יהיה שלום בסגנון הזה.

עתניאל שנלר: הסגנון הזה לא יוביל לשלום; יוביל לשלום עם הושטת יד בתוכנו פנימה, ואולי אפשר לבחון הקפאת מצב על-ידי, למשל, מגורים חלופיים באופן זמני, אולי, עד בירור הדבר על-ידי שאלת הבעלות האמיתית ובנייה חלופית באותו מקום, מקום סמוך, איכותית יותר, גדולה יותר, בהיקפים גדולים יותר, על מנת לוודא שהממשלה, שום ממשלה לא מפקירה את ערכי ההתיישבות כערך, על-פי החוק.

עתניאל שנלר: לא מפקירה את הנכסים של המדינה – של כל המדינה – גם אם לא רוצים להיות שם בעידן של שלום, חלק מאתנו, כי זה חלק מהתפיסה הציונית שלנו.

עתניאל שנלר: ונדמה לי, אדוני השר, שאפשר עדיין, אפשר עדיין, בתבונה, לא להיכנע ללחץ של תקשורת או אחרים, הלוחצים, בתבונה, לשמור מכל משמר את החוק, אבל לא ליצור משבר כמו שהיה בעמונה, בהתנתקות, משברים שהובילו כמעט למלחמת אחים – –

יעקב אדרי: תודה.

עתניאל שנלר: – – בגלל שנאה לשלום.

עתניאל שנלר: כי מי שהולך למה שהיה בעבר – מרחיק את השלום.

עתניאל שנלר: מי שמחבק את ההתיישבות, מי שמחבק את ערכי הציונות, מי שמחבק את המתנחלים, יוביל לשלום מבית, שהוא יוביל לשלום עם שכנינו.

עתניאל שנלר: תודה רבה.

יעקב אדרי: תודה לחבר הכנסת עתניאל שנלר.

יעקב אדרי: בבקשה, חבר הכנסת אלכס מילר, בבקשה, ואחריו – הרב יעקב אייכלר.

יעקב אדרי: בבקשה.

ישראל אייכלר: ישראל.

יעקב אדרי: ישראל אייכלר.

יעקב אדרי: ייקרא שמו ישראל.

גאלב מג'אדלה: בלי טעויות, אלכס.

גאלב מג'אדלה: דיר באלכ.

אלכס מילר: אדוני היושב-ראש, תודה, כבוד השר, אדוני היושב-ראש, הצביעות כאן פשוט חוגגת.

אלכס מילר: כשאני רואה את הצעת האי-אמון מאותן הסיעות הערביות, ומי שעומד בראש הצעת האי-אמון – אותו חבר הכנסת טלב אלסאנע – אדוני היושב-ראש, מצער לשמוע, כאשר אותם חברי הכנסת עוסקים יום-יום בהסתה שגורמת לאותה אלימות.

אלכס מילר: כאשר אנחנו מעלים את הסוגיות של שירות לאומי, הדבר היחיד שאנחנו שומעים זה איומים על כל אותם אלו שעוסקים בדבר.

אלכס מילר: זה לא הסתה?

אלכס מילר: זה לא אלימות?

אלכס מילר: כאשר אנחנו רואים את כל החגיגות שראינו בתל-אביב ובאוניברסיטה העברית ביום הנכבה, זה לא הסתה?

אלכס מילר: זה לא אלימות?

אלכס מילר: אדוני היושב-ראש, אני חושב שאנחנו באמת נמצאים במצב אבסורדי, כאשר אותם אלו מסתתרים מאחורי הכותרות של כביכול הפעילות החברתית, פעילות למען הרווחה, למען החינוך, לוקחים את הכסף של אותם המשרדים, כשכביכול אנחנו בטוחים שהכסף אמור ללכת באמת לאותן המטרות שהמשרדים – –

יעקב אדרי: חבר הכנסת – – –

אלכס מילר: – – מתכוונים אליהן, וזה חינוך, רווחה, כל הפעילות עם אותם נערים שנמצאים במצוקה, ומה אנחנו בסופו של דבר רואים?

אלכס מילר: שימוש בכספי משלמי המסים כדי לקדם הסתה, כדי לקדם גזענות, כדי לקדם שנאה, ואחר כך באים ומעלים לנו כאן הצעות אי-אמון בנושא של אלימות בחברה.

אלכס מילר: אני חושב, אדוני היושב-ראש, שמן הראוי שאותם המנהיגים שיושבים כאן וכביכול מצהירים על עצמם כאלו שמנהיגים את החברה הערבית היו חושבים פעמיים.

אלכס מילר: הנה חבר הכנסת טיבי, המסית הראשון, שכל פעם, בכל הזדמנות שיש לו, מברך על כל דבר שבא נגד המדינה שבה הוא אזרח, נגד המדינה שפועלת בכל כוחה כדי לבוא ולחזק ולהיטיב ולעשות כמה שהיא יכולה למען אותה החברה שכביכול נמצאת במצוקה, ומה שחבר הכנסת טיבי עושה – הוא עושה דבר הפוך; כל יום שאנחנו שומעים על איזה מדינה שבאה לפגוע, אם בעניין הכלכלי, אם בכל עניין אחר, במדינת ישראל, ראשון הקופצים זה חבר הכנסת טיבי.

אלכס מילר: רק אתמול שמעתי אותו מברך את דרום-אפריקה על אותו החרם שהם מטילים על המוצרים שמייצרים בשטחי יו"ש.

אלכס מילר: חבר הכנסת טיבי, למה, מי עובד שם?

אלכס מילר: מי עובד שם?

אלכס מילר: על מי אתה מברך – –

אחמד טיבי: הלב היהודי הרחום ממש נוגע ללבי.

אלכס מילר: – – את מי אתה מברך?

אלכס מילר: שאותם האנשים – –

יעקב אדרי: חבר הכנסת טיבי.

יעקב אדרי: חבר הכנסת טיבי, תן לו, בבקשה.

אלכס מילר: – – שכביכול אתה מנהיג אותם יישארו מחר בלי עבודה, על זה אתה מברך?

אלכס מילר: אז אולי באמת אותם האנשים שאתה כל כך רוצה לקבל מהם קולות, אולי ישמעו את האמת.

אחמד טיבי: לא רוצה שתעסיקו פלסטינים.

אחמד טיבי: תצאו משם ואל תעסיקו פלסטינים.

אלכס מילר: אני מברך אותך שסוף-סוף הפנים האמיתיות שלך נחשפות, על שאתה בא – –

אחמד טיבי: – – –

אלכס מילר: – – כזה שרוצה לקדם את השוויון בחברה הערבית – –

יעקב אדרי: תן לו לסיים.

אלכס מילר: – – שרוצה שיהיו עבודות, שבא ומקים – –

אחמד טיבי: וואלכ, תעסיקו ערבים בארץ, לא בשטחים.

אחמד טיבי: בארץ.

אחמד טיבי: – – ועדת חקירה על שילוב ערבים בכל המשרדים הממשלתיים, ובעצמו מברך על כך שלא תהיה עבודה באותם השטחים – –

יעקב אדרי: תודה.

אלכס מילר: – – שבהם האנשים האלה עובדים.

אחמד טיבי: – – – לא רוצים עבודה.

יעקב אדרי: תודה.

יעקב אדרי: חבר הכנסת טיבי, תן לו לסיים.

אלכס מילר: אדוני היושב-ראש, הצביעות כאן חוגגת, ואני חושב שהגיע הזמן שבאמת אותם האנשים שמצביעים לאותן הסיעות ידעו את הפרצוף האמיתי שלהן.

אלכס מילר: תודה רבה.

יעקב אדרי: תודה.

יעקב אדרי: חבר הכנסת יעקב אייכלר, ואחריו – חבר הכנסת וקנין.

יעקב אדרי: בבקשה.

קריאה: – – –

יעקב אדרי: ישראל אייכלר.

יעקב אדרי: סליחה.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, היום בש"ס מדברים שניים, אני והרב וקנין.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת יעקב אדרי, כתוב בתורה: "לא יקרא שמך עוד יעקב כי אם ישראל יהיה שמך".

ישראל אייכלר: יש לי, ברוך השם, אח יעקב, ואני גאה בו, אבל שמי ישראל.

ישראל אייכלר: אני רואה פה את הנכבדים, בני העדה הדרוזית, שבאו לברך את חבר הכנסת החדש, ועם כל הצער על פטירתו של חבר הכנסת גדעון עזרא, אנחנו רואים כאנשים מאמינים מה זה נקרא השגחה פרטית.

ישראל אייכלר: הכנסת הזאת לא היתה אמורה כבר להתקיים, רק לפני שבוע הלכו לפזר אותה, אבל אם נגזר על חבר הכנסת החדש, אכרם חסון – – –

יעקב אדרי: ד"ר אכרם חסון.

ישראל אייכלר: – – – ד"ר אכרם חסון, לבוא ולשבת בכנסת, הכול יתהפך והוא יהיה פה.

ישראל אייכלר: זאת אמונה בהשגחה פרטית.

ישראל אייכלר: שיהיה לו בהצלחה.

נסים זאב: – – –

יעקב אדרי: חבר הכנסת נסים זאב, מה זה צריך להיות?

יעקב אדרי: מה זה צריך להיות?

נסים זאב: – – –

יעקב אדרי: סליחה.

ישראל אייכלר: לעצם העניין.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש – – –

יעקב אדרי: מה זה מחיאות הכפיים, נסים?

יעקב אדרי: לאן הגענו?

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אנחנו מצויים כרגע בערב ראש חודש סיוון, זה החודש שבו קיבלנו את חוקת התורה מסיני.

ישראל אייכלר: יש אנשים שאומרים היום תפילה מיוחדת להצלחה בחינוך הילדים לתורה, ליראת שמים, שהיא תכלית קיומנו בעולם, בלעדיה אין טעם לקיום האנושי בכלל, ומותר האדם מן הבהמה זה הנשמה הטהורה.

ישראל אייכלר: התורה והמצוות מעניקות לנו את טעם החיים ונותנות משמעות לקיומו של עם ישראל, וזאת התורה היא ההצדקה המוסרית להתנחלותנו בארץ-ישראל.

ישראל אייכלר: וכשאני מדבר על התנחלות אני מתכוון בעיקר לשכונות שיח'-מוניס, שעליה ניצבת אוניברסיטת תל-אביב, ואדמות שיח'-באדר, שעליהן עומדת הכנסת – ובג"ץ – בירושלים.

ישראל אייכלר: זאת התורה שהוליכה אותנו במשך אלפי שנים, גם במדבר, גם בארץ-ישראל, גם בזמן שבית-המקדש היה קיים וגם בגלות בבל, גם בשיבתנו לארץ בימי בית שני, גם במשך אלפיים שנות גולה, עד ימינו אלה.

ישראל אייכלר: כל נשמות ישראל בכל הדורות עמדו במעמד הר-סיני וכרתו ברית עם ה' אלוקי ישראל.

ישראל אייכלר: אנחנו יודעים ששום דבר אחר לא מאחד את העם המפוזר והמפורד והמסוכסך שלנו, רק התורה, היא המאחדת את כל נשמות ישראל, כי בלי תורת ישראל אין עם ישראל ואין הצדקה מוסרית לקיומה של מדינת ישראל בארץ-ישראל.

ישראל אייכלר: והתורה אומרת: "ועתה אם שמֹע תשמעו בקולי ושמרתם את בריתי והייתם לי סגֻלה מכל העמים כי לי כל הארץ ואתם תהיו לי ממלכת כהנים וגוי קדוש".

ישראל אייכלר: ועל זה אמרו ישראל: נעשה ונשמע, ורק אחר כך קיבלנו את עשרת הדיברות.

ישראל אייכלר: כי עם ישראל לא היה ולא יהיה עם ככל העמים, ולא תהיה לו תורה אחרת וחוקים אחרים שסותרים את חוקת התורה.

ישראל אייכלר: אנחנו צריכים לזכור ולהזכיר שבפרשה הקודמת נאמר שאדם שעובר על התורה, ולא למד ולא עשה, גם מואס באחרים העושים, ושונא את החכמים ומונע את האחרים וכופר במצוות וכופר בעיקר.

ישראל אייכלר: אני לא מכיר אנשים במדינה הזאת שאכפת להם שיש אנשים צמחונים שאוכלים חסה, אבל הם לא יכולים לסבול שילדים לומדים תורה בארץ-ישראל, שיהודים שומרים שבת, וחיים בעוני ובמסירות נפש לקיים את התורה.

ישראל אייכלר: אבל עם ישראל שמר על התורה במסירות נפש, בעוני ובדוחק, ויותר מששמרו ישראל את התורה, שמרה התורה על ישראל.

ישראל אייכלר: ולכן אני מאחל לעם ישראל קבלת התורה בשמחה, בחג השבועות, בשמחה ובנחת, לכל בית ישראל.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

יעקב אדרי: תודה.

יעקב אדרי: חבר הכנסת יצחק וקנין, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת שכיב שנאן.

נסים זאב: סיכמנו כל אחד דקה וחצי.

יעקב אדרי: חבר הכנסת זאב, אני מאוד מבקש, אל תסייע לי.

יעקב אדרי: אני מאוד מודה לך.

יצחק וקנין: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת נסים זאב – מסיעתי, אתה כל שבוע מדבר, עד שאני עולה לדבר פעם אחת אתה רוצה לקחת לי דקה וחצי?

נסים זאב: – – – אז תגיד לי תודה רבה.

יצחק וקנין: רבותי, אחת מהצעות האי-אמון היא בנושא של הטיפול בנושא המסתננים.

יצחק וקנין: בשבוע האחרון, בשבועות האחרונים, אנחנו יותר ויותר – –

יעקב אדרי: רבותי, להירגע שמה.

יצחק וקנין: – – אנחנו יותר ויותר מתייצבים בפני הבעיה הכאובה הזאת, לצערי הרב, שמביאה אותנו למצב בלתי אפשרי.

יצחק וקנין: אני שמעתי פה חבר כנסת – את ידידי חבר הכנסת דניאל בן-סימון, שתקף את שר הפנים.

יצחק וקנין: רבותי, אני מבין את אותם אנשים שמדברים על מדיניות הומניטרית, עד כמה אנחנו צריכים להיות אלה שקולטים את אותם אנשים, שחלקם הגדול בורחים כי יש סכנה לחיים שלהם, אבל, רבותי, אני שואל שאלה: הרי אותם אנשים לא מגיעים ישר למדינת ישראל, הם עוברים דרך איזו מדינה כדי להגיע לפה.

יצחק וקנין: למה הם לא נשארים במצרים?

יצחק וקנין: למה הם מגיעים לכאן?

יצחק וקנין: רבותי, אני רוצה לשבח פה את ידידי חבר הכנסת יעקב כץ, שכאשר היה יושב-ראש הוועדה לעובדים זרים הוא העלה את הבעיה הזאת כל שני וחמישי, אני חושב כבר שנתיים, והוא היה זועק וזועק וזועק.

יצחק וקנין: אני ישבתי בוועדה הזאת כמה פעמים; לאנשים זה עבר ליד העיניים שלהם כאילו לא ראו, לא שמעו.

יעקב כץ: היושב-ראש – – –

יצחק וקנין: אני עד לכך, אני אומר את זה כי נכחתי בכמה ישיבות, ואני אומר לכם, רבותי, כל אלה שמדברים על מדיניות הומניטרית אינם מבינים שאנחנו יורים לעצמנו ברגליים, בידיים, וגם בראש.

יצחק וקנין: אי-אפשר על חשבון אותם עובדים ישראלים – ואני אומר לכם, המגזר שנפגע הכי הרבה מכניסתם של המסתננים זה מגזר המיעוטים; מגזר המיעוטים משלם מאוד ביוקר.

יצחק וקנין: אני אומר לכם את זה – בבתי-מלון – אני נמצא בבית-מלון פה, בירושלים – כל העובדים אריתריאים.

יצחק וקנין: אין עובד – כולם היו עובדים, או פלסטינים שקיבלו אשרת כניסה ועבדו פה, או ערבים ממזרח-ירושלים.

יצחק וקנין: מיעוטים.

יצחק וקנין: רבותי, הם לוקחים את העבודה, וזה החורבן הגדול ביותר, כיוון שאלה שלוקחים להם את הפרנסה – בסופו של דבר בטלה מביאה לידי חטא.

יצחק וקנין: אם אדם יושב בביתו, אין לו ממה להתפרנס, בא מישהו אחר ולוקח לו את העבודה, מה רוצים, שמדינת ישראל תוצף?

יצחק וקנין: הרי זה בלתי אפשרי.

יצחק וקנין: אני אומר את זה לאלה שתוקפים את שר הפנים – ההיפך, הם צריכים לעלות לפה ולשבח אותו על כך שהוא מציף את הבעיה במלוא חומרתה.

יצחק וקנין: רבותי, אי-אפשר להשאיר את המצב כפי שהוא.

יצחק וקנין: עכשיו, אתם יודעים מה?

יצחק וקנין: אנחנו גומרים פה את הדיון, כל אחד הולך הביתה, אבל הוא לא רואה את המציאות, את הקטסטרופה שהם חיים בה, בתל-אביב, בתחנה המרכזית, איך הם ישנים.

יצחק וקנין: רבותי, זו סכנה שאי-אפשר לעבור עליה לסדר-היום.

יצחק וקנין: אנחנו צריכים לקחת אותם, ואני אומר את זה פה, בלי למצמץ אפילו, להעלות אותם למטוסים ולהעביר אותם מהמדינה.

יצחק וקנין: אין לזה שום הצדקה בזמן שזה בא על חשבון אזרחי מדינת ישראל, ולכן, טוב לעשות את זה שעה קודם.

יצחק וקנין: כל אלה שמדברים על הומניטריות – איפה ההומניטריות כלפי אזרחי מדינת ישראל?

יצחק וקנין: מה, אין לנו אחריות?

יצחק וקנין: תודה.

יעקב אדרי: תודה.

יעקב אדרי: חבר הכנסת שכיב שנאן, בבקשה.

יעקב אדרי: יש לך שלוש דקות.

יעקב אדרי: בבקשה.

שכיב מוראד שנאן: אדוני היושב-ראש, כבוד השרים, חברי חברי הכנסת, אני תכננתי לדבר בנושא של האי-אמון אבל המראה המלבב של כיסויי הראש של הנשים המכובדות והשיח'ים המכובדים שנמצאים ביציע הכבוד לרגל יום חגו של חבר יקר, ד"ר אכרם חסון, שהולך להיות מושבע לחבר כנסת בעוד כמה דקות, גרם לי לשנות את הנוסח ולהגיד – מכל הלב – אני פונה לד"ר אכרם חסון, מאחל לו הרבה מאוד הצלחה, ומקדם בברכה את כל השיח'ים והגברות והחברים הנכבדים שנמצאים ביציע הכבוד, כולל כבוד הכמרים שבאו לכבד אותך – מי שמכבד אותך מכבד אותנו, וזה רגע מאוד מאוד יקר ללבנו, שאתה הופך להיות חבר הכנסת הדרוזי השישי שמצטרף למשכן.

שכיב מוראד שנאן: אני בטוח שהמשכן הזה והאנשים שאתה ואנחנו יחד מייצגים תמיד ירוו הרבה נחת מפועלך, מאחל לך הרבה מאוד הצלחה, מכל הלב, לאשתך, ולמשפחה, ולאחים, ולכל החברים שבאו אתך; אני שותף מלא בלבי לשמחתך, שהיא שמחתנו כולנו.

שכיב מוראד שנאן: ולעניינה של הצעת האי-אמון – בשביל ד"ר אכרם חסון אני מבקש, כדי שלא לקצר את תקופת כהונתו, שהיא תהיה כהונה מלאה – אנחנו, בסיעת העצמאות, כמובן דוחים את הרעיונות העולים מהצעות האי-אמון, ועדיין חושבים ומאמינים שההרכב הטוב ביותר שיכול כיום להוביל את מדינת ישראל זה ההרכב הקיים בממשלת ישראל, ואני מאחל לה שתמצה את ימיה עד יומה האחרון.

שכיב מוראד שנאן: והייתי רוצה לעדכן את הקהל הנכבד שנמצא פה, שהיום בבוקר התקיים דיון בוועדת הכספים בנושא של חיבור החשמל לכפרים דאלית-אל-כרמל ועוספיא, ואנחנו, בוועדת הכספים, נתנו ארכה של שבועיים בלבד למשרד הפנים ומשרד המשפטים לחזור עם תשובות מספקות, שבהן נוכל בסופו של דבר בתוך שבועיים, אני מקווה, להביא בשורה לאנשי הכרמל, שרוב הבתים שאינם מחוברים כיום לחשמל יקבלו חיבור חשמל חוקי ולגיטימי בהסדר מיוחד שנוביל בוועדת הכספים ובמליאה למען הקהילה שלנו.

שכיב מוראד שנאן: שוב, ברוכים אתם, שוב – הרבה הרבה איחולי הצלחה לד"ר חסון, ונשמח שהאולם הזה יתמלא תמיד בצבע לבן ויפה כפי שזה נראה כרגע.

שכיב מוראד שנאן: תודה.

יעקב אדרי: תודה.

יעקב אדרי: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, הערה לסדר: נדמה לי שלא יעלה על הדעת שבממשלה שמספר חבריה גדול ממספר חברי האופוזיציה לא יהיה שר נוכח במליאה.

אורי אריאל: יש, יש שר.

יעקב אדרי: לא לא, יש.

יעקב אדרי: השר מיקי איתן.

יעקב אדרי: השר מיקי איתן.

אחמד טיבי: אבל זה הפרלמנט היחידי בעולם שבו מספר חברי הממשלה גדול יותר ממספר חברי האופוזיציה.

אחמד טיבי: אתה מכיר עוד פרלמנט כזה, חבר הקואליציה החדש?

זאב בילסקי: אותי?

זאב בילסקי: אתה מדבר אלי?

שלמה מולה: – – –

יעקב אדרי: אגב, יש.

יעקב אדרי: אבל לא חשוב.

יעקב אדרי: השר מיקי איתן.

יעקב אדרי: השר איתן, חבר הכנסת טיבי מבקש שתשמע אותו.

מיכאל איתן: אני פה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, אני אפתח בברכות לאחינו מהכפר עוספיא ומהמגזר הדרוזי, בית-ג'ן וכולם, וברכות לחבר הכנסת החדש אכרם חסון.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, הצעת האי-אמון שלנו, של סיעת רע"ם-תע"ל, מתייחסת לאלימות, לפשיעה ביישובים הערביים.

אחמד טיבי: זה נושא כאוב, נושא שהעלינו אותו כמעט בכל פורום אפשרי, כאן בכנסת ומחוץ לה, בתקשורת, בכנסים, בוועדות.

אחמד טיבי: השיא היה, אדוני היושב-ראש, בכנס מיוחד שנערך בוועדת החקירה הפרלמנטרית לקליטת ערבים, בנוכחות ראש הממשלה, בנוכחות השר לביטחון הפנים, בנוכחות המפכ"ל, שר החינוך, שר האוצר ויושב-ראש הכנסת.

אחמד טיבי: זאת היתה ישיבה חשובה.

אחמד טיבי: אני גאה על קיומה, ובעיקר בנוכחות משפחות שכולות, שבאו לשטוח את כאב המשפחות ולחפש מזור לטענות הקשות שיש להן כלפי השלטון המרכזי, ובעיקר בשל היעדר ביטחון אישי ביישובים.

אחמד טיבי: אני רוצה לומר בצורה ברורה ביותר: אני לא בא כאן, כמו שאמרתי בעבר, לגלגל אחריות על אחרים.

אחמד טיבי: חלק גדול מהבעיה הזאת נעוץ בנו, בתוך החברה הערבית.

אחמד טיבי: אנחנו מתווכחים, אנחנו מנהלים דיאלוג, ביקורת עצמית – – –

אלכס מילר: – – –

אחמד טיבי: אתה מוכן לבלום את פיך כשאני מדבר?

אחמד טיבי: לבלום.

יעקב אדרי: חבר הכנסת טיבי – – –

אחמד טיבי: לבלום, לבלום.

אחמד טיבי: לא לסתום, לבלום.

אחמד טיבי: רק לבלום.

אלכס מילר: – – –

אחמד טיבי: או לנצור את לשונך.

יעקב אדרי: אוה, זה נשמע יותר טוב.

אחמד טיבי: תודה.

אחמד טיבי: נדמה לי שהביטוי "לבלום את פיך" לא מעליב.

אחמד טיבי: לסתום – – – אדוני היושב-ראש, עשרות משפחות שכולות בגלל הבעיה של הפשיעה.

אחמד טיבי: אמרתי, חלק נעוץ בנו, אנחנו מנהלים ויכוח פנימי נוקב על הבעיה הזאת, על הסיבות, על המחיר הכבד שאנחנו משלמים.

אחמד טיבי: יש אחריות גם לשלטון המרכזי, למשטרה.

אחמד טיבי: אכיפת חוק.

אחמד טיבי: למשל, האם, אדוני היושב-ראש, אדוני השר, משטרת ישראל מתייחסת למעשה רצח בטייבה או באום-אל-פחם כמו למעשה רצח ברעננה או בתל-אביב?

אחמד טיבי: התשובה קטגורית היא – לא.

אחמד טיבי: אני אתן לך דוגמה.

אחמד טיבי: אני גיניתי כאן, מעל הדוכן, את הרצח שהיה באיתמר.

אחמד טיבי: ראינו כתבה, לפני שבועיים, איזה אמצעים מתוחכמים הפעילו המשטרה ורשויות החוק כדי לפענח את המקרה, DNA של יישוב שלם.

אחמד טיבי: יישוב שלם, עשו לו בדיקות DNA.

אחמד טיבי: אמצעים אלקטרוניים, מדעיים – –

יעקב אדרי: יש לך עוד – – –

אחמד טיבי: – – טכניים שעוד לא היו.

אחמד טיבי: ובסוף אף אחד לא אמר: לא היה שיתוף פעולה של האוכלוסייה.

אחמד טיבי: ברור שלא היה.

אחמד טיבי: פה, ביישובים הערביים, תמיד התשובה: אין שיתוף פעולה של האוכלוסייה.

אחמד טיבי: יש רוצח, יש מקרה רצח, יש מז"פים, אבל משום מה – –

נסים זאב: אחמד טיבי, אתה – – –

אחמד טיבי: – – רוב מעשי הרצח לא מפוענחים.

אחמד טיבי: בטייבה, למשל – ואני שואל את השר – – –

נסים זאב: אתה מוכן שבטייבה יעשו – – –

יעקב אדרי: חבר הכנסת נסים זאב, תן לו לסיים את הדברים.

אחמד טיבי: תירגע, נסים, קח את ה"רגיעון" – – –

קריאה: שהוא לא – – –

נסים זאב: אתה מוכן שבטייבה יעשו – – –

יעקב אדרי: חבר הכנסת נסים זאב.

אחמד טיבי: למי שחשוב הרצח, זה בכל מקום.

נסים זאב: – – –

אחמד טיבי: למי שחשוב הרצח בכל מקום, ולא יישוב שלם – – –

נסים זאב: – – – תעשו את הבדיקות – – –

יעקב אדרי: חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה.

אחמד טיבי: תגיד, אתה לא מבין עברית?

אחמד טיבי: אני מוכן להעביר לך קורס בעברית.

נסים זאב: – – –

אחמד טיבי: דיברתי ברור, דיברתי ברור, מה אתה לא מבין?

אחמד טיבי: תשתדל להבין.

יעקב אדרי: חבר הכנסת טיבי, הוספתי לך כבר שלוש דקות.

אחמד טיבי: מי לא נגד מלחמה בפשיעה?

אחמד טיבי: אבל יש בעיה כאשר יורים באמצע היום ליד בתי-ספר, ליד אזרחים, מכניסים פניקה באנשים, אנשים נוטשים את היישוב.

אחמד טיבי: זה בעייתי.

אחמד טיבי: השאלה מה האמצעים ומה העניין שהמשטרה מגלה בפשיעה בתוך יישובים ערביים.

אחמד טיבי: אין יחס דומה, האפליה היא לא רק בתשתיות, בזכויות, בתקציבים, אלא ביחס לחיי אדם.

אחמד טיבי: אתם יודעים איפה יש העדפה מתקנת או ערבים שווים?

אחמד טיבי: לאחרונה בבג"ץ, אדוני היושב-ראש – ותקשיב, אדוני השר: בג"ץ קבע שהמדינה חייבת – חברת הכנסת גלאון, חייבת – לתת תקציב פרופורציוני עם העדפה מתקנת לבתי-הקברות של מוסלמים.

אחמד טיבי: מה, ערבי חייב למות כדי להיות שווה?

יעקב אדרי: חבר הכנסת טיבי, תודה.

אחמד טיבי: ערבי חייב למות כדי להיות שווה?

אחמד טיבי: מדינה מטומטמת.

יעקב אדרי: אני מציע לך לא לדבר בצורה כזאת.

אחמד טיבי: – – –

נחמן שי: אבל ככה אתה לא יכול לדבר על המדינה.

אחמד טיבי: אני יכול.

יעקב אדרי: טוב, אני מגנה את הדברים האלה של חבר הכנסת טיבי.

יעקב אדרי: מעל הדוכן, להגיד – חבר הכנסת טיבי, אני מציע שתחזור בך, תמצא את הדרך.

יעקב אדרי: ככה לא מדברים.

יעקב אדרי: חבר הכנסת אריאל.

אלכס מילר: יש לו רשות – – –

יעקב אדרי: אתה אומר, בג"ץ אומר מה שהוא אומר, ואתה אומר באותה נשימה את מה שאמרת.

מיכאל איתן: ברור שהטיעון שלו – – –

אלכס מילר: בעזה יותר חכמים.

אחמד טיבי: ההחלטה מטומטמת.

אחמד טיבי: מדינה אכזרית והחלטה מטומטמת.

יעקב אדרי: – – – המדינה מטומטמת כפי שאמרת.

יעקב אדרי: אני מקווה שתחזור בך.

אחמד טיבי: מה קרה?

אחמד טיבי: אמרתי "מדינה מטומטמת".

אחמד טיבי: מה קרה?

יעקב אדרי: טוב.

אחמד טיבי: מדינה מטומטמת.

יעקב אדרי: הציבור ישפוט אותך.

אורי אריאל: אדוני היושב-ראש, לא חייבים לתת לחבר הכנסת טיבי הלאה במה.

אורי אריאל: מספיק, שמענו.

אורי אריאל: אתה יכול לעזוב את הפרלמנט.

אורי אריאל: ברמאללה אמרו לי ששריינו לך מקום.

אורי אריאל: כבודו ילך למדינה המתוקנת ברמאללה – –

אחמד טיבי: – – –

אורי אריאל: – – היות שעכשיו – – –

אחמד טיבי: – – – מטומטמת.

אורי אריאל: – – – היות שהרמקול אצלי, ממילא לא ישמעו מלה ממה שתאמר – –

אחמד טיבי: – – – מהשטח.

אורי אריאל: – – ואני לא מתכוון שישמעו אף מלה ממה שאתה אומר.

אורי אריאל: אתה לא נתת לאחרים קודם, עכשיו אתה תתאפק.

אורי אריאל: תנצור את לשונך.

אורי אריאל: חברים, ברשות היושב-ראש, השר, חברי הכנסת – –

אחמד טיבי: מי שבא אחרון יוצא ראשון.

אורי אריאל: – – אני רוצה לדבר על חגה של ירושלים, שעוד מעט גם יצוין פה, במליאה.

אורי אריאל: כיושב-ראש השדולה לירושלים, יחד עם חברי, והם כמה וכמה, ועוד רבים וטובים שיתווספו, אנחנו מזהים בסוף, בשורה התחתונה, אחרי הרבה מליצות שייאמרו פה היום – ונאמרו, דרך אגב, כבר אתמול בגבעת-התחמושת, ובהרבה מקומות, כפי שראוי לעיר בירה של כל מדינה, וכפליים נטלה ירושלים, שהיא משוש לבנו, יפה נוף משוש כל הארץ וכן הלאה וכן הלאה.

אורי אריאל: בסוף, כשבוחנים את העניין בירושלים, הנתונים הם שיש דמוגרפיה שלילית; זאת אומרת, יש יותר שעוזבים מאלה שבאים.

אורי אריאל: הנתון הזה הוא לא נתון של שנה אחת.

אורי אריאל: הוא מדאיג כי כבר כמה שנים זאת מגמה, שאני יודע שראש העיר מר ברקת נאבק בה, ומנסה יחד עם אחרים, רבים וטובים.

אורי אריאל: והסיבה המרכזית – ואין על זה מחלוקת, השר מיכאל איתן – זה שלא בונים בירושלים.

אורי אריאל: תבדוק את המספרים, כפי שאני עשיתי ב-2011.

אורי אריאל: במקרה הטוב – תלוי איך סופרים בדיוק – אם זה שווק, אם זה יצא למכרז – השאלה היא איפה, אתה מכיר את הדברים האלה – זה מאות יחידות במקרה הטוב.

אורי אריאל: ב-2012, השנה, בינתיים כ-1,000.

אורי אריאל: בשנים קודמות היו בונים אלפים רבים, בין 3,000 ל-5,000–6,000 יחידות דיור.

אורי אריאל: המחירים עולים, השכירות עולה – אנשים עוזבים.

אורי אריאל: פעם עוד היה מוצא – – –

מיכאל איתן: – – – ביתר – – –

אורי אריאל: זה בדיוק מה שאני הולך להגיד, אדוני השר.

אורי אריאל: פעם היה מוצא.

מיכאל איתן: קריית-ספר.

אורי אריאל: לא, הם לא עוזבים היום למקומות שאתה אומר, כמו קריית-ספר וביתר.

אורי אריאל: זה היה פעם, לפני הממשלה הזאת, לפני היות ראש הממשלה מר נתניהו.

אורי אריאל: כי גם בביתר כל מה ששחררתם זה כ-320 יחידות.

אורי אריאל: פעם היו בונים שם 1,000 ויותר.

אורי אריאל: אותו הדבר בקריית-ספר, אותו הדבר בבנימין, בשומרון.

אורי אריאל: אלא מה, אתם מתלחששים, איך אנחנו גונבים את האמריקנים, הם לא יודעים, בונים גם בהתיישבות הכפרית קצת, פה קצת.

אורי אריאל: הסיבה המרכזית להגירה מירושלים, לדמוגרפיה השלילית, היא חוסר בנייה בירושלים ובנותיה.

אורי אריאל: גם פה לא בונים מספיק, גם פה לא בונים מספיק – התוצאה היא האמרת מחירים.

יעקב אדרי: תודה.

אורי אריאל: מה, "תודה"?

אורי אריאל: מה קרה?

אורי אריאל: התחלתי עכשיו.

יעקב אדרי: אורי.

אורי אריאל: אני מסיים, בסדר.

אורי אריאל: אני אגיד עוד שני משפטים, ברשות היושב-ראש.

אורי אריאל: אני מציע לשר להסתכל היום בעיתון "גלובס" ולראות את הנתונים על יהודה ושומרון, שלקוחים מהלמ"ס ומנתונים ממשלתיים, לא שלי.

אורי אריאל: לצערי, אני אפילו לא רוצה להגיד אותם פה.

אורי אריאל: הם קרוב למחרידים, מה קורה ביו"ש בבנייה, שלא לדבר על ההתעסקות – – –

מיכאל איתן: אני מקבל את הנתונים מכצל'ה.

אורי אריאל: טוב, לא מכצל'ה, בסדר.

אורי אריאל: אני מבקש ממך לראות את הנתונים ב"גלובס", גם לאחרים אני מציע.

אורי אריאל: ואני מסיים בכך שלא זאת אף זאת, הם לא נותנים תשובות מניחות את הדעת, לא בגבעת-האולפנה בבית-אל ולא במקומות אחרים, ולכן אני מציע לחברי להצביע אי-אמון בממשלה.

יעקב אדרי: תודה.

יעקב אדרי: חבר הכנסת עפו אגבאריה, בבקשה, ולאחר מכן – חברת הכנסת זהבה גלאון.

עפו אגבאריה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, תרשה לי קודם – (אומר בשפה הערבית: אנו מברכים את האורחים.

עפו אגבאריה: ברוכים הבאים, שיח'ים, אחים, נשים וגברים.

עפו אגבאריה: ) אדוני היושב-ראש, ברצוני לדבר על האלימות שדיברנו עליה כל כך הרבה זמן וכל כך הרבה פעמים בדיוק מהמקום הזה.

עפו אגבאריה: בכל פעם אנחנו נתקלים בתגובות של מספר רב של חברי כנסת שאומרים לנו: אתם תדאגו למגזר שלכם; מה לכם ולמה שמתרחש בשטחים?

עפו אגבאריה: ואני בטוח שכל חברי הכנסת הערבים דיברו על העניין הזה במקום הזה.

עפו אגבאריה: כבר שלוש שנים – שאני פה – שהם מדברים ודואגים למגזר שלהם מנקודת המבט הזאת, שהיא מאוד כואבת למגזר שלנו, ומבקשים מהממשלה: תוציאו את הנשק מהמגזר הערבי.

עפו אגבאריה: נוכחות הנשק היא אחד הגורמים העיקריים לגאות של האלימות.

עפו אגבאריה: אבל אנחנו שמענו שהשר לביטחון פנים אומר שהמגזר הערבי רווי בנשק.

עפו אגבאריה: אז הוא יודע שהוא רווי בנשק, ואנחנו יודעים שהנשק, אי-אפשר להביא אותו בייבוא אישי, לא מייבאים אותו מחוץ-לארץ.

עפו אגבאריה: והוא אומר: יש גם פצצות ויש תחמושת ויש אקדחים ויש רובים ואפילו טילי "לאו".

עפו אגבאריה: טיל "לאו" זה ייצור ישראלי פרופר, לא מחוץ-לארץ.

עפו אגבאריה: אז איך הוא מגיע לאנשים?

עפו אגבאריה: איך הוא מגיע לארגוני הפשע?

עפו אגבאריה: דרך החיילים?

עפו אגבאריה: דרך השוטרים?

עפו אגבאריה: האם באמת המשטרה או גורמי אכיפת החוק לא יכולים להגיע לאנשים האלה, כאשר אנחנו יודעים שכל התארגנות, אפילו של סטודנטים שמאלנים באוניברסיטה, אז מחדירים ביניהם כל מיני אנשים, אבל לארגוני הפשע הם לא יכולים להגיע?

עפו אגבאריה: זה דבר אבסורדי.

עפו אגבאריה: הדבר השני, אם יש הפשעים האלה שנוצרים ועוברים את העבירות האלה, מדוע האנשים האלה לא מובאים למשפט?

עפו אגבאריה: זה כבר הצד השני של המטבע.

עפו אגבאריה: הצד הראשון, שהם מעלימים עין, המשטרה ומוסדות הביטחון מעלימים עין מזה שיש זליגה של נשק ממקורות רשמיים למקורות בלתי רשמיים.

עפו אגבאריה: והדבר השני, אכיפת החוק.

עפו אגבאריה: מדוע אין אכיפת חוק?

עפו אגבאריה: כנראה זה טוב למדינת ישראל שהאוכלוסייה הערבית תטבע בבעיות כאלה, ואז היא תשכח מהבעיות העיקריות שלה, שזה בעיית תשתיות, בעיית אפליה, בעיית בתי-ספר, בעיית בתי-חולים, כל הדברים האלה שאנחנו באמת זקוקים להם וצריכים אותם.

עפו אגבאריה: אז את מי אנחנו נאשים?

עפו אגבאריה: כמובן את מדיניות הממשלה.

עפו אגבאריה: ואם המדיניות הזאת מופנית רק כלפי הערבים, תראו מה קורה.

עפו אגבאריה: כשהאלימות גואה, גם בקרב האוכלוסייה הערבית, אנחנו רואים איך זה מחלחל גם לשאר האוכלוסיות.

עפו אגבאריה: כולם ישלמו מחיר, כולל האוכלוסייה היהודית, וכבר השבוע היו כל כך הרבה מקרים של אלימות גם במגזר היהודי.

עפו אגבאריה: תודה.

יעקב אדרי: תודה.

יעקב אדרי: חברת הכנסת זהבה גלאון, בבקשה.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי חברי הכנסת, ראשית, אני רוצה לנצל את ההזדמנות לברך את חבר הכנסת הנכנס, ד"ר אכרם חסון.

זהבה גלאון: ברכות.

זהבה גלאון: אתה תראה פה כנסת, וואו וואו.

זהבה גלאון: אין רגע משעמם, תאמין לי.

זהבה גלאון: אתה נכנס לתקופה מעניינת.

זהבה גלאון: אחרי ההשבעה שלך כאן עכשיו יתקיים דיון על יום ירושלים.

זהבה גלאון: אתמול צוין יום ירושלים, ותיכף תוכל לשמוע את ראש הממשלה ואת יושב-ראש הכנסת ואת יושבת-ראש האופוזיציה, כולם ידברו על העיר שאוחדה לה יחדיו.

זהבה גלאון: כל השימוש הזה ברטוריקה הזאת במילון המושגים – – –

גאלב מג'אדלה: מאוחדת על הנייר.

זהבה גלאון: סליחה.

זהבה גלאון: אני לא שומעת.

גאלב מג'אדלה: מאוחדת על הנייר.

זהבה גלאון: מאוחדת על הנייר – חבר הכנסת גאלב מג'אדלה, כמה אתה צודק.

זהבה גלאון: ירושלים יקרה לכולנו, אנחנו אוהבים את ירושלים, אבל כל הדיבורים האלה על המאוחדת – מאוחדת על הנייר, כמו שאמר חבר הכנסת מג'אדלה.

זהבה גלאון: זו ממש עיר לא מאוחדת, זו עיר מפוררת, מפורקת, שיש בה כיבוש וגזענות והדרת נשים ועוני ואפליה.

זהבה גלאון: זו עיר שחברי הכנסת של הימין מתחרים ביניהם מי יצהיר יותר נאמנות לירושלים – אתמול עלו שבעה חברי כנסת להר-הבית במטרה להתפלל על הר-הבית.

זהבה גלאון: אדוני, אין ויכוח על הזכות שלנו להתפלל על הר-הבית, אבל יש ויכוח על התבונה במימוש הזכות, ומי שעולה על הר-הבית, ויש כאן קבוצה של חברי כנסת – אורי אריאל וקבוצה אחרת – שמבקשים להביא לפיצוץ בעיר הזאת.

זהבה גלאון: אנחנו נשמע כאן עכשיו איך העיר הזאת חוברה לה יחדיו ואיך היא שלנו לנצח נצחים.

זהבה גלאון: והרי כולם יודעים, חברי חברי הכנסת, שכשההורים שלנו או הסבים שלנו או הדודים שלנו שרו "נפש יהודי הומייה", הם ממש לא התכוונו לא לוולג'ה ולא לשועפאט ולא לכל המקומות האלה שאנחנו שומעים חדשות לבקרים איך ממשלת ישראל, בזה שהיא רוצה לטרפד כל סיכוי להסדר עתידי בירושלים, מאפשרת עוד ועוד היתרי בנייה, עוד ועוד היתרי בנייה, כדי לקבוע או להכתיב בירושלים את גבולות הקבע תוך יצירת עובדות בשטח.

זהבה גלאון: אנחנו רואים איך בונים מובלעות יהודיות בלב שכונות פלסטיניות – בשיח'-ג'ראח, בסילואן, בראס-אל-עמוד, באבו-דיס וברובע המוסלמי של העיר העתיקה.

זהבה גלאון: הרי כאן זה לא איזה פעילות ספוראדית רק של כל מיני מתנחלים קיצונים – אורי אריאל והחברים שלו.

זהבה גלאון: מדובר כאן בפעילות ממשלתית, מתוכננת, שהמטרה שלה היא לכתר את השכונות הערביות ולנתק אותן מהגדה המערבית, כי מדינת ישראל רוצה ליצור שליטה ישראלית מלאה על ירושלים המזרחית.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, גם ראש הממשלה וגם יושב-ראש הכנסת, שינאמו כאן תיכף, יודעים שאין ולא יהיה הסדר קבע עם הפלסטינים בלי חלוקת ריבונות בירושלים.

זהבה גלאון: כל ההתחייבויות האלה שאומרים: אנחנו נמשיך לחזק את ירושלים, אנחנו נשאיר אותה שלמה ומאוחדת, אנחנו נמשיך לבנות בכל חלקי העיר – כל הדיבורים האלה הרי הם דיבורים באוויר, אין להם שום היתכנות.

זהבה גלאון: הרי לא יהיה פתרון, לא יהיה הסדר קבע – אני מייד מסיימת, אדוני – בלי פשרה בירושלים.

זהבה גלאון: ואנחנו יודעים שכבר יש כל מיני פתרונות – יש מתווה קלינטון ויש מתווה ז'נבה.

זהבה גלאון: אני מציעה לקבל את מתווה קלינטון שקבע: מה שליהודים – ליהודים, ומה שלערבים – לערבים, ובשאלת העיר העתיקה, שזו הסוגיה הכי רגישה והכי בעייתית, יצטרך להתקבל איזה פתרון משותף ישראלי-פלסטיני וגורמים בין-לאומיים.

יעקב אדרי: תודה.

זהבה גלאון: הבעיה שלנו, אדוני היושב-ראש, שיש כאן קבוצה של חברי כנסת שחוששת מהסיכוי שיהיה כאן אי-פעם הסדר.

זהבה גלאון: ואני אומרת לכם, חברי חברי הכנסת: לא יהיה הסדר ללא פשרה בירושלים.

זהבה גלאון: תודה רבה.

יעקב אדרי: תודה.

יעקב אדרי: חברת הכנסת חנין זועבי, בבקשה.

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, אולי זו הפעם ה-20 ומשהו שאנחנו עולים לכאן ומדברים על אותה בעיה ועל אותה סוגיה של האלימות בחברה הערבית ומדברים אותם דיבורים וגם שומעים את אותן טענות מכבוד השר לביטחון פנים.

חנין זועבי: אנחנו לא מדברים כאן, כמובן, בשם חברי הכנסת הערבים.

חנין זועבי: אנחנו פה, כמו בשאר הנושאים, כן מייצגים את החברה שלנו.

חנין זועבי: כאשר אנחנו מדברים על אלימות, אלימות בחברה שלנו, אלימות נגד נשים, בעיות פשע בחברה הערבית, אז אנחנו גם מדברים בשם הקורבנות.

חנין זועבי: אני רוצה גם פה לדבר בשם עלאא, ועולא, יסמין, שיפא, נרמין ואמאל.

חנין זועבי: כל אלה הן קורבנות של האלימות בחברה הערבית וגם אחרות.

חנין זועבי: אני מודה שאולי הדברים שלנו פה לא ישנו מאומה.

חנין זועבי: לא ישנו דבר.

חנין זועבי: לא לגבי האלימות, לא לגבי הפשע, לא לגבי הגזענות, לא לגבי האפליה.

חנין זועבי: אני מודה, דיבורים בכנסת, לבד, לא עושים כלום.

חנין זועבי: גם העלאת הנושאים עשרות פעמים לא תעשה כלום.

חנין זועבי: זו החברה שלנו גם שצריכה להגיב.

חנין זועבי: כל החברה צריכה להגיב.

חנין זועבי: זה אוהל המחאה בעכו, שהתקיים לפני עשרה ימים, כאשר אום-אדהם נרצחה והגופה שלה נשרפה והתושבים של עכו אומרים שהם לא יפסיקו את המחאה שלהם עד אשר המשטרה תתפוס את הפושע.

חנין זועבי: נמאס לנו מהדיבורים, לשמוע את אותן טענות והצדקות.

חנין זועבי: אולי צריכים – – –

יעקב אדרי: רבותי, זה מפריע.

יעקב אדרי: בבקשה.

חנין זועבי: – – – החברה שלנו צריכה, אנחנו צריכים, יחד עם החברה, להפגין, להתחיל ולהפגין מול תחנות המשטרה.

חנין זועבי: לא פחות מזה.

חנין זועבי: החברה שלנו כבר יודעת שהמשטרה היא חלק מהבעיה, אדוני היושב-ראש.

חנין זועבי: תאמין לי שהזעם, לא רק אצל חברי הכנסת הערבים, גם הזעם ברחוב, נגד המשטרה, שלא מרתיעה, שסוגרת תיקים, שלא מפענחת תיקים, שלא מעמידה לדין, אינו פחות מהזעם שמופנה כלפי הפושעים עצמם.

חנין זועבי: אדוני השר לביטחון פנים אינו פה, אדוני השר, היושב-ראש, אני רוצה, אנחנו רוצים, שהשר לביטחון פנים יתייחס ברצינות לטענה שאולי תחנות המשטרה עצמן, גם בעכו, גם בנצרת, גם בטייבה, מסתירות מהשר עצמו עובדות כל כך מסוכנות על אודות התנהלותה של המשטרה והתנהלות החקירות נגד הפשעים האלה.

חנין זועבי: אני רוצה לפנות לשר לביטחון פנים ולבקש ממנו פעם נוספת שבעצמו, הוא צריך בעצמו לחקור את הצורה שבה המשטרה מנהלת את התיקים, ושיחקור את הסוגיה הזו של סגירת תיקים, גם בעכו – התיק של עלאא, אני מתעקשת על התיק של עלאא ופאיז מעכו והתיק של עלאא מחיפה, כי אני עקבתי אחריהם.

חנין זועבי: אני רוצה שהשר לביטחון פנים ישאל את תחנת המשטרה בעכו למה נסגר התיק כאשר כולם – – –

יעקב אדרי: תפני אליו שאילתא, בבקשה.

חנין זועבי: כן, אני פונה אליו, אני גם שלחתי אליו מכתבים, גם שלחנו למבקר הפנים, שיחקור את הסוגיה.

יעקב אדרי: בבקשה לסיים.

חנין זועבי: אוקיי.

חנין זועבי: אני מסיימת.

חנין זועבי: אני לא חושבת שהפושעים הערבים יותר מתוחכמים, יותר חכמים מהפושעים שרוצחים בחברה היהודית, אדוני היושב-ראש.

יעקב אדרי: אותו דבר.

חנין זועבי: הם, בוא נגיד, אותו IQ.

חנין זועבי: אז למה את אלה שהורגים וגם שהרגו את הלן, את אולגה, את קתרינה, את תמר, למה הם נתפסו ואלה שהרגו את עלאא, יסמין ואמאל לא נתפסו?

חנין זועבי: אם אנחנו מדברים על אותה משטרה, על אותם תקציבים.

יעקב אדרי: תודה.

חנין זועבי: אם אנחנו מדברים על אותם תקציבים, אבל אנחנו לא מדברים על אותם תקציבים.

יעקב אדרי: תודה.

חנין זועבי: אנחנו לא נרפה.

חנין זועבי: לא רק מהדיבורים פה בכנסת, אלא גם מפעילות בתוך החברה שלנו.

חנין זועבי: המחאה שלנו צריכה להיות כלפי המשטרה.

יעקב אדרי: תודה.

יעקב אדרי: סגן השר איוב קרא, שגם הוא בטח יצטרף לברכות לידידנו ד"ר אכרם חסון, שכולנו מאחלים לו בלב שלם הרבה הצלחה ודרך צלחה.

איוב קרא: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ראשית כול אני מצטרף לברכות לקרוב משפחתי, זה לא רק משפחתי, אלא קרוב משפחתי, אני שייך למשפחה הזו, ואני מאחל לו מכל הלב הצלחה גדולה, הרבה אושר, שמחה, והרבה עשייה משותפת עם כל החברים שנמצאים כאן, על אחת כמה וכמה כתושב המקום.

איוב קרא: אני רוצה לברך את השיח'ים שבאו, בראשות השיח' אבו מוחמד, וכל החברים שבאו מכל העדות, חברים שבאו, נמצאים פה הרבה מאוד חברים חשובים וטובים ואני מברך אותם אחד אחד.

איוב קרא: אני רוצה להתייחס לנושא האלימות שהעלו הסיעות הערביות בבית הזה.

איוב קרא: אדוני היושב-ראש, אין ספק שישנה אלימות בלתי נסבלת בכל מה שקשור לטיפול של המשטרה בכפרים הערביים.

איוב קרא: אבל זה לא רק אשמת המשטרה.

איוב קרא: חד-משמעית, כסגן השר לביטחון הפנים לשעבר, בכבוד, אתה בטח יודע, שיש בעיה קשה מאוד בכל מה שקשור לשיתוף פעולה עם המשטרה.

איוב קרא: אנחנו עדים, יום-יום, שעה-שעה, למצב של אלימות, וכשקורים מקרים, חלילה, קשים, יש בעיה לבוא ולשתף פעולה עם המשטרה.

איוב קרא: כך לצערי הרב נסגרים תיקים, מבלי שאיש יודע לאן בדיוק מובילה הפרשה הזו.

איוב קרא: אני רוצה לברך את חבר הכנסת החשוב אחמד טיבי, שלפני כמה שבועות יזם עם ראש הממשלה דיון מקיף, יסודי, ערכי, בכל מה שקשור לתופעת האלימות במגזר.

איוב קרא: אני אומר לכם, זו היתה הפעם הראשונה שהרגשתי נחת, שיש אנשים שבאמת דואגים לאוכלוסייה שממנה באו, וזה דבר מאוד חשוב.

איוב קרא: כשאני מסתכל על שתי דוגמאות במשולש, כאשר מדובר בטייבה זה משהו וכשמדובר באום-אל-פחם זה משהו.

איוב קרא: אתה רואה שיש מנהיגות באום-אל-פחם, באמת, ששמה לה למטרה למגר את תופעת האלימות, ואתה רואה חד וחלק, נושא האלימות באום-אל-פחם ירד לאין ערוך לעומת המצב בטייבה, ותקן אותי, חבר הכנסת טיבי, אם אני לא צודק.

ראובן ריבלין: צריך לסיים.

איוב קרא: אני מדבר על העיקרון.

איוב קרא: לכן, חברים, חשוב מאוד, אדוני היושב-ראש, שיהיה שיתוף פעולה בין האזרח לבין המשטרה, ואם צריך להיכנס ולדאוג, שיהיה שירות אזרחי, שישתפו פעולה עם המשמר האזרחי.

איוב קרא: זה דבר נחוץ, זו לא בושה.

איוב קרא: אנחנו רק דואגים בכך לחברה וכך יוצאים כולם נשכרים.

איוב קרא: אני מאחל שוב לידידך, חבר הכנסת החדש חסון, הרבה הצלחה, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת – סגן השר איוב קרא.

ראובן ריבלין: אני מזמין את השר זאב בנימין בגין להשיב בשם הממשלה את הערותיו.

ראובן ריבלין: לאחר מכן, לפני ההצבעה על הצעות האי-אמון, אנחנו נשביע את חבר הכנסת החדש, אשר מצטרף אלינו, בנסיבות לא קלות לכנסת ולמשפחת עזרא.

ראובן ריבלין: אבל יחד עם זאת, אנחנו את חובתנו נעשה.

ראובן ריבלין: כבוד השר יעלה ויבוא.

ראובן ריבלין: בבקשה, כבוד השר.

זאב בנימין בגין: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, לו יכולתי להיות במצב שבו הדברים שאני עומד לומר הם כחומר ביד היוצר, ברצותו מאריך וברצותו מקצר, היה לי יותר נוח.

זאב בנימין בגין: אבל כידוע לכבודו, על-פי הנוהג הפרלמנטרי כנראה לא אוכל מאוד לקצר.

זאב בנימין בגין: לא אומר שתפקידי דווקא להאריך, אבל הקיצור איננו תלוי, כידוע, רק בי.

זאב בנימין בגין: אני מבקש להצטרף לברכות, המוקדמות בדקות אחדות, לחבר הכנסת החדש שהצטרף אלינו, ד"ר אכרם חסון.

ראובן ריבלין: אכרם חסוּן.

זאב בנימין בגין: חסוּן, וגם לחברים הרבים שגודשים את היציע כדי להיות נוכחים ברגע החשוב הזה.

זאב בנימין בגין: אבל כמובן, כפי שהעיר היושב-ראש, הנסיבות אינן פשוטות, ואני מבקש, אדוני, ברשותך, לומר דברים אחדים מחוץ לכל הדיון, על חברנו גדעון עזרא, שהלך לבית-עולמו לפני ימים אחדים, לאחר שנאבק בגבורה רבה במחלה קשה.

זאב בנימין בגין: היו לו תקוות, מעבר לכך, האופטימיות לא נטשה אותו, ועשה – גם בתקופות קשות, בעת מחלתו, כמיטב יכולתו.

זאב בנימין בגין: גם הרבה לשבת כאן, במליאה, אתנו, וגם לעתים, כשיכול היה, עלה על הדוכן והשמיע הצעות והערות חשובות.

זאב בנימין בגין: גדעון עזרא תרם תרומה רבת חשיבות לביטחון ישראל בעת שירותו הארוך בשירות הביטחון הכללי, בתפקידיו הרבים כאן באזור ירושלים, ועד לתפקיד סגן ראש השירות, ואחר כך, בתפקידיו הציבוריים.

זאב בנימין בגין: הוא היה חף מכל גינונים.

זאב בנימין בגין: הוא היה שר בתפקידים אחדים, ללא גינונים מיותרים.

זאב בנימין בגין: הגישה אליו היתה ישירה, וגישתו לציבור היתה ישירה.

זאב בנימין בגין: הכרנו את גדעון, אולי ראשית כול, כאיש טוב, כאדם טוב-לב, כאיש שעוזר, הכול בצניעות, ואני גם אוכל להוסיף, מתוך היכרותי, שהייתי יחד אתו חבר בוועדת המשנה לשירותים החשאיים בוועדת החוץ והביטחון, ומדי פעם התפעלתי מן העובדה שגם בדיונים לא שגרתיים הצליח להביא בפנינו מחשבה מקורית ורעיונות שלא עלו על דעת המשתתפים, אם מן הממשלה ואם חברי הכנסת קודם לכן.

זאב בנימין בגין: ועל כן אנחנו, כמובן, גם ברגעים האלה, של טרם הצטרפותו של חבר הכנסת החדש, וגם בעתיד, אנחנו את גדעון נזכור בחיבה רבה.

זאב בנימין בגין: אבקש להציג פדות, אדוני היושב-ראש, בין הדברים האלה לבין התשובה המתבקשת על דברים אחדים ששמענו כאן בעת הדיון.

זאב בנימין בגין: רוצה לומר משהו לגבי האלימות, כפי שאנחנו קוראים על אודותיה, בערים, ביישובים – אין להתעלם מן החדשות, אין להתעלם מן המספרים, אני רק מציע לחברים להיזהר בהסקת מסקנות.

זאב בנימין בגין: בסופו של דבר צריך לראות מעבר לכותרות הקשות והמרעישות, והמדאיגות, ולעתים מחרידות, את התמונה הכוללת, והתמונה הכוללת היא – למרות כל הביקורת – שמשטרת ישראל עושה עבודה נאמנה ומוצלחת במיגור חלקים נכבדים מן הפשע במדינת ישראל.

זאב בנימין בגין: עד כדי כך, שלמרות הבעיות האופייניות למדינת ישראל ואינן מצויות במדינות חשובות מערביות אחרות, ברישום השנתי והרב-שנתי, למשל לגבי מקרי רצח, הטבלה – כמו שאומרים, אדוני היושב-ראש, אתה מכיר את זאת היטב כאן מירושלים – בסופו של דבר הטבלה לא משקרת, ואם אנחנו משווים את מקרי הרצח בארצות אחרות, רבות-אזרחים מאשר מדינת ישראל, משווים על יסוד החלוקה, כמקובל, ל-10,000 נפש בשנה, מספר מקרי הרצח בישראל דומה מאוד למספרם במדינה מתוקנת ושלווה כמו קנדה, בפחות משניים.

זאב בנימין בגין: אנחנו לא יכולים להשתבח בכך, לא יכולים להסתפק בכך, צריך למגר כל פשע וכל רשע, אבל בכל זאת צריך לראות גם את המספרים ואת התמונה הכוללת.

זאב בנימין בגין: אני אתן דוגמה נוספת – אנחנו מתרשמים מדי פעם ממה שקרוי, ובצדק אולי, הקטל בדרכים.

זאב בנימין בגין: אנחנו קוראים את הכותרות – הנה, משפחה נספתה בכביש הערבה; עוד משפחה נהרסה בכביש אחר.

זאב בנימין בגין: אבל כשמסכמים במשך השנה – כשמסכמים במשך השנה – אנחנו רואים במשך העשור האחרון, למעשה ב-20 השנים האחרונות, ירידה כמעט מתמדת במספר ההרוגים בתאונות הדרכים, ודאי וודאי כאשר משווים את מספר ההרוגים למרחק המצטבר של הנהגים, על-פי המונח העברי המודרני – לנסועה.

זאב בנימין בגין: לכן אני מציע, שוב, זהירות מהתרשמות יתר מן הכותרות.

זאב בנימין בגין: אסור כמובן לנוח ולשקוט כאשר המצב הוא כפי שאנחנו רואים אותו.

זאב בנימין בגין: הערה אחרונה, לגבי אלימות; אגלה את דעתי, אין בה חידוש רב: יסודה של אלימות במידה רבה הוא בעוני, והדרך הכוללת לטפל בבעיות אלימות בחברה היא על-ידי טיפול יעיל, רחב, עמוק, בעוני.

זאב בנימין בגין: גם בעניין זה אני חושב שהממשלה עושה לא מעט, ואנחנו מקווים שהטיפול של המשטרה, בשילוב עם הגורמים האחרים, יסייע להורדה נוספת בעקומת הפשיעה בישראל.

זאב בנימין בגין: אדוני היושב-ראש, בתנאים אלה, כפי שנוצרו במליאה בדקות האחרונות, אני חושב שאוכל לקצר.

זאב בנימין בגין: אני מאוד מודה, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: תודה רבה לשר זאב בנימין בגין, שסיכם את הדיון מטעם הממשלה.

ראובן ריבלין: רבותי, בטרם נקיים את ההצבעות על הצעות האי-אמון, אדוני ראש הממשלה, השרים, חברי הכנסת, אני מתכבד להודיע לכנסת, שעל-פי סעיף 43(א) לחוק-יסוד: הכנסת, עם פטירתו של חברנו חבר הכנסת והשר לשעבר גדעון עזרא, זיכרונו לברכה, יבוא במקומו חבר הכנסת אכרם חסון, ייבדל לחיים ארוכים וטובים, מסיעת קדימה.

ראובן ריבלין: בהתאם לסעיף 15 לחוק-יסוד: הכנסת, אני מזמין את חבר הכנסת אכרם חסון לעלות לדוכן.

ראובן ריבלין: מר חסון, חבר הכנסת, אקרא לפניך את הצהרת האמונים של חבר הכנסת, ואתה תשיב: "מתחייב אני".

ראובן ריבלין: וזה נוסח ההצהרה: "אני מתחייב לשמור אמונים למדינת ישראל ולמלא באמונה את שליחותי בכנסת".

אכרם חסון: מתחייב אני.

ראובן ריבלין: ברכות לחבר הכנסת אכרם חסון, שהוא חבר הכנסת השישי מהעדה הדרוזית הנמצא כאן היום.

ראובן ריבלין: רבותי, בכנסת לא מוחאים כפיים, תנו לו להתרגל להיות חבר כנסת.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חסון, הבמה לרשותך לכמה מלים.

אכרם חסון: אדוני היושב-ראש, אדוני ראש הממשלה, השרים, חברי הכנסת המכובדים, קהל נכבד, אני גם, בהזדמנות זו, רוצה לברך את כל מי שבא אתי, מכל העדות; יש כאן אחינו היהודים, הנוצרים, המוסלמים, וכמובן לבני עדתי – הדרוזים הגיעו, במיוחד השיח'ים, כדי לברך אותי וגם לתת כבוד לכנסת.

אכרם חסון: ישנו כאן גם ראש מועצת דאלית-אל-כרמל, כרמל נסראלדין, וראש מועצת בוקעאתא אוסאמה זהוה, שהגיע מרחוק יחד עם השיח'ים ועם החברים הרבים.

אכרם חסון: אני רוצה גם לברך את החיילים והחיילות, וכל מי שהגיע לכאן.

אכרם חסון: כמובן, אני לא יכול להגיד שאני שמח היום, כי השמחה שלי מהולה בעצב.

אכרם חסון: אני איבדתי חבר יקר מאוד, חברי וידידי גדעון עזרא, זיכרונו לברכה, היה ידיד המשפחה מאז 1989, ליווה אותי כמעט בכל התפקידים הציבוריים שעשיתי, כסגן וכממלא-מקום ראש מועצת דאלית-אל-כרמל, וגם כראש עיר-הכרמל, ותרם תרומה גדולה מאוד.

אכרם חסון: הכרתי אדם שמעולם לא סגר פלאפון, תמיד היה זמין, אדם שדיבר בגובה העיניים; יכול להיות שהוא לא היה פוליטיקאי, אבל היה אדם, אדם שכיבד את כולם, היה קרוב למגזר, האמין בדו-קיום ועשה למען הדו-קיום, ואין ספק, קשה לי מאוד להיכנס לנעליו.

אכרם חסון: אני משתתף בצער הכנסת, בצער המשפחה ובצערנו, כי אנחנו איבדנו חבר יקר.

אכרם חסון: אדוני היושב-ראש, אני התחלתי את דרכי בפוליטיקה כאשר הייתי בן 18, ונכנסתי לפוליטיקה הישראלית כישראלי גאה, בגלל שני אנשים; קודם כול בגלל מנחם בגין, עליו השלום, האיש שהאמנתי בו, הערצתי אותו ואהבתי אותו, ובגלל חבר הכנסת לשעבר יושב-ראש בית "יד לבנים" בדאלית-אל-כרמל, אמל נסראלדין, שעשה המון לשילוב בני העדה הדרוזית ולמתן זכויות, יחד עם מנחם בגין וכל האנשים שכיהנו בתקופה ההיא.

אכרם חסון: מובן שהייתי ראש העיר הראשון שעזב את הליכוד, אחרי שהייתי כ-20 שנה חבר מרכז פעיל, כי לא יכולתי לסבול קיצוניות.

אכרם חסון: אני גם, ככדורגלן לשעבר – שיחקתי 20 שנה בליגה – תמיד שיחקתי באמצע.

אכרם חסון: אני לא אוהב קיצוניות, גם בעדה שלי, גם בכל העדות, גם במפלגות.

אכרם חסון: אני אוהב להיות באמצע ולתרום לכולם.

אכרם חסון: אני שמח מאוד שהצטרפתי לקדימה, והלכתי עם אריאל שרון, ואני מאחל לו חיים ארוכים, ולאחר מכן הלכתי עם אהוד אולמרט, האמנתי באיש, ולעניות דעתי הוא היה אחד מראשי הממשלה שתרמו רבות לעם ישראל ולמדינת ישראל.

אכרם חסון: כיום אני מלווה כשבע שנים את שאול מופז; אני מאמין באיש, שהקריב 40 שנה למען מדינת ישראל, שהוא יוכל לתרום רבות עם החברים המכובדים.

אכרם חסון: אני קטונתי, כמובן, מלדבר ציונות עם חברי הכנסת; אני יכול להגיד לכם, כאיש ציבור שעשה את כל התפקידים האפשריים בתוך היישוב שלו, כאדם שהיה מנהל מחלקת נוער, מנהל מחלקת ספורט, מנהל מתנ"ס, סגן ראש מועצה, ממלא-מקום ראש מועצה, ראש אופוזיציה, מנהל מוסד אקדמי וראש עיר – אני יכול להגיד לכם שהצעירים היום לא מתלהבים מאוד מחברי הכנסת.

אכרם חסון: כנראה אנחנו צריכים לשנות את דפוס ההתנהגות שלנו.

אכרם חסון: תמיד האמנתי שפוליטיקה זה חינוך, זה תרבות וזה אורח חיים, וזה גם הקרבה ויושר אישי.

אכרם חסון: אני לא באתי לכאן – אני לא מבין הרבה בכיסאות – לחמם את הכיסא, אני לא באתי בשביל משכורת ולא באתי בשביל הכבוד, להגיד – חבר הכנסת.

אכרם חסון: אני באתי להקריב, ואני מאמין שאני אעשה רבות.

אכרם חסון: מלה אחרונה, אדוני היושב-ראש:

אכרם חסון: היום הגעתי ונכנסתי לתוך הסערה של חוק טל.

אכרם חסון: ואני שואל את חברי הכנסת, הרי יש עדה מלפני קום המדינה, ואחרי קום המדינה, ומאז 1956 היא נוטלת נטל גדול מאוד למען ביטחונה וקיומה של מדינת ישראל, כי אנחנו אחים, ואנחנו נאמנים למדינה, ואנחנו משרתים את המדינה נאמנה, ואנחנו מחנכים את הבנים שלנו שלשרת את המדינה זה זכות ולא רק חובה.

אכרם חסון: אבל האם אחרי 64 שנים באים לדבר על הנטל כאשר החיילים המשוחררים שלנו בלי חשמל והרפתות והלולים במושבים עם חשמל?

אכרם חסון: על מה אנחנו מדברים?

אכרם חסון: אנחנו צריכים לתת סדר עדיפויות נכון.

אכרם חסון: אנחנו צריכים שהעם יאמין בנו.

אכרם חסון: אני מקווה שאני אתרום את תרומתי יחד אתכם.

אכרם חסון: אני מודה לכולם, מאחל להם הרבה בריאות, המון כוח והמשך עשייה.

אכרם חסון: תודה לכולכם.

אכרם חסון: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: ברכות לחבר הכנסת אכרם חסון, ואני שמח שאתה משתתף בישיבה הראשונה שנושאה: יום ירושלים.

ראובן ריבלין: אני מאפשר לחברי הכנסת לברך אותו, ומייד נתחיל בישיבה המיוחדת לירושלים, כשעל הבמה ועל היציע, יציע האורחים, נמצא גם ראש עירנו, ראש העיר ברקת, ראש העיר ירושלים, עם ממלא-מקומו כחלון – לא כחלון, השר שלנו, אלא כחלון, ממלא-מקום ראש העיר ירושלים.

ראובן ריבלין: טוב.

ראובן ריבלין: לברך בבקשה, כל מי שבירך יחזור למקומו, כדי שנוכל להמשיך בסדר-היום, רבותי.

ראובן ריבלין: כל מי שבירך יחזור למקומו, רבותי.

ראובן ריבלין: נא לשבת במקומות.

ראובן ריבלין: נא להוביל את חבר הכנסת חסון למקומו, ואז אנחנו נוכל להתחיל, כי עד שהוא לא ישב על מקומו, סביבו תתכנס – אדוני חבר הכנסת חסון, אבקש ממך לשבת על מקומך, ואז אנחנו נוכל להמשיך.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: נא להוביל את חבר הכנסת חסון למקומו, בפעם הראשונה ובפעם האחרונה, כי מעתה הוא ידע בעצמו את מקומו.

בממשלה בשל: 1.

בממשלה בשל: כישלונה בהתמודדות עם סיבות העומק לאלימות והיעדר מדיניות מערכתית משולבת להגברת הביטחון האישי במגזר הערבי;

ראובן ריבלין: כבוד ראש הממשלה בנימין נתניהו, גברתי ראש האופוזיציה שלי – סליחה, סליחה, אני מאוד מודה למזכירת הכנסת; בלהט ההשבעה אני שכחתי להצביע על הדברים המחויבים על-פי החוק, ואנחנו נצביע על הצעות האי-אמון.

ראובן ריבלין: הצבעת האי-אמון הראשונה – – –

יולי יואל אדלשטיין: – – –

ראובן ריבלין: נכון, צודק השר אדלשטיין.

ראובן ריבלין: הצעת האי-אמון הראשונה היא הצעה מטעם סיעות רע"ם-תע"ל–חד"ש ובל"ד, שנומקה על-ידי חבר הכנסת טלב אלסאנע, בנושא:

ראובן ריבלין: כישלון הממשלה בהתמודדות עם סיבות העומק לאלימות והיעדר מדיניות מערכתית משולבת להגברת הביטחון האישי במגזר הערבי.

ראובן ריבלין: רבותי, נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד האי-אמון?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 1 בעד הצעת סיעות רע"ם-תע"ל–חד"ש–בל"ד להביע אי-אמון בממשלה – 16 נגד – 62 נמנעים – 1 הצעת סיעות רע"ם-תע"ל–חד"ש–בל"ד להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: 16 בעד האי-אמון, 62 נגד האי-אמון, אחד נמנע.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת האי-אמון של סיעות רע"ם-תע"ל–חד"ש–בל"ד, שנומקה על-ידי חבר הכנסת טלב אלסאנע, לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת זוארץ, בגלל חילופי המקומות בסיעת קדימה, הצביעה על מקומה של – –

אורית זוארץ: שמאלוב.

ראובן ריבלין: – – של שמאלוב-ברקוביץ, בעוד שהיא היתה צריכה להצביע – אני מחשב את הקול שניתן לשמאלוב-ברקוביץ.

ראובן ריבלין: ואותו דין – טיבייב הצביע איפה?

רוברט טיבייב: באינרציה, באינרציה.

ראובן ריבלין: אתה לא הצבעת?

רוברט טיבייב: הצבעתי בעד, אבל באינרציה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת, אתה הצבעת בעד?

ראובן ריבלין: מה, אתה מודיע לי שהצבעת בעד?

ראובן ריבלין: אין צורך להודיע כך, אנחנו ראינו שהצבעת בעד.

יואל חסון: לא, הוא אומר "בטעות".

מגלי והבה: הוא אומר "בטעות", הוא טעה.

ראובן ריבלין: הוא אומר, טעות, שיאמר לי, אני – – –

רוברט טיבייב: אמרתי עכשיו.

ראובן ריבלין: טעית?

רוברט טיבייב: כן.

ראובן ריבלין: אתה רוצה לומר שרצית להצביע נגד והצבעת בעד?

רוברט טיבייב: כן.

ראובן ריבלין: שמעתי את הערתך, לא משנה את ההצבעה כי ייתכן שלחצו עליך לומר את זה.

ראובן ריבלין: רבותי, חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצעת האי-האמון של סיעות מרצ והעבודה, כפי שנומקה על-ידי חבר הכנסת ניצן הורוביץ, בנושא: הממשלה המנופחת בתולדות המדינה רומסת את הדמוקרטיה ומתעמרת באזרחי ישראל.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, נא להצביע – מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 2 בעד הצעת סיעות מרצ–העבודה להביע אי-אמון בממשלה – 15 נגד – 62 נמנעים – 3 הצעת סיעות מרצ–העבודה להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: בעד האי-אמון – 15, 62 נגדה ושלושה נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת האי-אמון של סיעות מרצ והעבודה לא נתקבלה וירדה מסדר-היום.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אדוני ראש הממשלה, גברתי ראש האופוזיציה שלי יחימוביץ, שרים, חברי כנסת, אדוני ראש העיר ירושלים ניר ברקת, סגני ראש העיר, אדוני ממלא-מקום ראש העיר וחברי מועצת העיר ירושלים, יקירי העיר ירושלים בעבר ובהווה, חיילים, תלמידים, וביניהם מתיכון "הרטמן" ומ"בית חינוך", אוהבי ירושלים, לוחמיה וחולמיה, גבירותי מורותי, מורי ורבותי, מכובדי כולם, אני שמח לפתוח ישיבה חגיגית זו לציון 45 שנים לשחרורה של ירושלים.

ראובן ריבלין: התכנסנו כאן היום להעלות את ירושלים על ראש שמחתנו, לשוב ולהישבע לה אמונים, גם היום, גם כעת; להצהיר על אהבתנו ומחויבותנו לירושלים ביום חגה, מתוך חשבון נפש אמיתי על מיקומה של ירושלים בחיינו כלאום וכעם.

ראובן ריבלין: מכובדי, לפני שנים מספר אמר שגריר אש"ף בלבנון עבאס זכי כי "כשהיהודים יעזבו את ירושלים, הרעיון הציוני יתחיל להתמוטט.

ראובן ריבלין: הוא יגווע לתוך עצמו באופן טבעי" – כך אמר.

ראובן ריבלין: אנחנו לא צריכים את זכי כדי לדעת את האמת ההיסטורית, התרבותית והדתית הזו, אבל אולי אנחנו זקוקים לו כדי שיזכיר לנו את האמת הזו.

ראובן ריבלין: שכן, באופן אירוני כמעט, זכי השכיל לבטא בצורה טבעית ופשוטה כל כך את מה שאני חושש שילדינו לא יודעים לומר גם בהרבה מלים.

ראובן ריבלין: זכי אמר: כשהיהודים יצאו מירושלים, הרעיון הציוני יגווע לתוך עצמו באופן טבעי, מהסיבה הפשוטה שאומה שמוותרת על הסמלים שלה היא אומה שמאבדת את עצמה לדעת; היא אומה שמתנתקת ממקור החמצן שלה, ממקור ההשראה שלה, מרחם החיות שלה.

ראובן ריבלין: אותו "ויתור על ירושלים" שאליו אני מתייחס איננו חלילה ויתור טריטוריאלי או כזה שנובע מהכרעה פוליטית, אלא הוא ויתור שלא מדעת; הוא ויתור שנובע מהיעדר זיקה, מהזנחה של ביסוס הקשר החי, העכשווי והרלוונטי עם הסמלים שלנו, עם המסורת שלנו, עם הנקודה הארכימדית שלנו.

ראובן ריבלין: צאו וראו את הקהילה האתיופית "ביתא ישראל" אשר היינו אתמול בכינוס שלה ביום ירושלים.

ראובן ריבלין: שכן, הם בחרו לזכור את כל אותם אלה אשר עלו לארץ ונספו בדרכם ביום ירושלים, כי אל ירושלים כיוונו את כל מעייניהם וגם העפילו אליה.

ראובן ריבלין: יום ירושלים הוא יום הזיכרון של העדה הזו לבניה שנקטפו בדרך העולה ירושלים.

ראובן ריבלין: צאו וראו מה עשו צירי הקונגרס השישי לאחר שנודע להם על האפשרות של מקלט מדיני באוגנדה, איך קרעו בגדיהם ושמו אפר על ראשם, איך לא הניחו להרצל, עד שחזר ונשבע: "אם אשכחך ירושלים תשכח ימיני".

ראובן ריבלין: צאו וראו את ציבור חובשי הכיפות שחוגג לבדו ברחובה של עיר את חגה של ירושלים.

ראובן ריבלין: שכן, מעל לכל המחלוקות הפוליטיות והוויכוחים האידיאולוגיים: הר-הבית של אבן השתייה והאדם הראשון; הר-הבית של אברהם אבינו ועקדת יצחק; הר-הבית של בית-המקדש והסנהדרין; הר-הבית הוא הנקודה הארכימדית שלנו – הוא הראשית של כולנו, לשם התפללנו כל הדורות.

ראובן ריבלין: מחלוקת על ירושלים היא קשה מנשוא, אבל אדישות לגורלה של ירושלים היא כישלון של המפעל הציוני; היא פשיטת רגל של החינוך היהודי.

ראובן ריבלין: היעדרה של ירושלים מהזהות הישראלית של בני דורנו ושל ילדינו איננה כישלון פוליטי מימין ומשמאל, אלא היא פגם מהותי בזהות שלנו.

ראובן ריבלין: זהו כישלון שמעיד שבזמן שעסקנו בצרת היהודים, טיפחנו במו-ידינו את צרת היהדות.

ראובן ריבלין: שכן, כפי שאמר אחד העם: עלינו לייסד "לא רק מדינת יהודים, כי אם מדינה יהודית באמת".

ראובן ריבלין: הציונות ההרצליאנית, המדינית, הביטחוניסטית, הרואה את הכול מבעד למשקפי השרידות, עוסקת בקיום שלנו, אך לא מבטיחה את הזהות שלנו.

ראובן ריבלין: עבורה השאלה תמיד תהיה: מה מקנה לנו יותר ביטחון?

ראובן ריבלין: עם שארם-א-שיח' או בלעדיה?

ראובן ריבלין: עם ירושלים או בלעדיה?

ראובן ריבלין: ובשעה, חברי, שחלילה התשובה תהיה שעדיף לנו שלום בלי ירושלים, ממילא הציונות תגווע לתוך עצמה בתהליך הטבעי, כפי שאמר זכי.

ראובן ריבלין: לכן, רבותי, אדוני ראש העיר, פוסט-ירושלמיות היא פוסט-ציונות.

ראובן ריבלין: מכובדי, בל נטעה, היעדר הזיקה לירושלים איננו נובע מכך שהיא עיר המצטנפת בעליבותה.

ראובן ריבלין: להיפך, בשנים האחרונות ירושלים זוכה לפריחה, לתנופת פיתוח אדירה, משהו טוב קורה בירושלים.

ראובן ריבלין: במהלך כהונתך, ראש העיר, החלה לפעול בירושלים הרכבת הקלה ממזרחה למערבה; אירועים תרבותיים ממלאים את העיר: פסטיבלים, מרתונים, הרצאות, ואת כל מגוון תושביה של העיר אפשר למצוא שם: יהודים, ערבים, מוסלמים, נוצרים, כל העדות אשר עלו לירושלים, התיישבו בה במשך דורות; מרכז העיר פורח, קהילות צעירות, חילוניות ודתיות מחיות מחדש את העיר.

ראובן ריבלין: נכון, צודקת חברת הכנסת זהבה גלאון, צודקת, אנחנו צריכים להשקיע הרבה יותר בפיתוחן של השכונות במזרח העיר ולא להסתכל עליהן כסרח העודף, שכן הן ירושלים כמו כל שאר שכונותיה.

ראובן ריבלין: רכבת מהשפלה עומדת, אדוני שר התחבורה, לחבר את ירושלים בקרוב לתל-אביב.

ראובן ריבלין: וניכר שיפור מסוים, אם כי לא מספיק, בחינוך, ורמת התברואה במזרחה של העיר ורמת החינוך עלו בו בשנים האחרונות בצורה מעוררת כבוד.

ראובן ריבלין: אכן, משהו טוב קורה בירושלים גם בזכותך, ממלא-מקום ראש העיר כחלון – לא משה.

ראובן ריבלין: אבל מיתוג מחדש, חיוני ומוצלח ככל שיהיה, איננו תחליף לחינוך, לגיבוש זהות ולהעמקת התודעה.

ראובן ריבלין: זה איננו תחליף לצורך שלנו לחדד, לברר ולהעמיק את מקומה של ירושלים בזהות היהודית שלנו, היום בשנת 2012.

ראובן ריבלין: קראתי לאחרונה ידיעה על פתיחתה של ישיבה חילונית חדשה בירושלים.

ראובן ריבלין: נראה לי כי מכל המתנות שקיבלה ירושלים ליום חגה, זו היפה ביותר.

ראובן ריבלין: אני, יהודי "מתנגד", אורתודוקסי, חושב שיפה שעולים לירושלים ופותחים בה ישיבות הנקראות ישיבות חילוניות, שכן מתוך לשמה יצא לשמה עוד יותר.

ראובן ריבלין: אני חולם על ירושלים שבה יהודים חילונים ויהודים דתיים, יהודים ישראלים ויהודים מהעולם כולו רואים בירושלים את הליבה של הזהות שלהם; את המקום שבו הם בוחנים ומבררים את זהותם יחד ובנפרד; כמקום שבו הם מעצבים את הזהות היהודית שלהם מתוך חיבור עמוק לעבר, להווה ולעתיד.

ראובן ריבלין: כך נוכל לשקם את יחסנו לירושלים.

ראובן ריבלין: כך נוכל להחזיר אותו למרכיב מרכזי ודומיננטי בזהות היהודית שלנו ושל ילדינו.

ראובן ריבלין: יום ירושלים איננו חג של דתיים, ואסור שיהיה כך.

ראובן ריבלין: יום ירושלים גם איננו חג של ימנים, ואסור שיהיה כך.

ראובן ריבלין: כל ניסיון לנכס את ירושלים ואת יום ירושלים לציבור מסוים או לאג'נדה פוליטית מסוימת עושה שירות דוב לירושלים ומרחיק אותה עוד יותר מליבת הזהות היהודית של כולנו.

ראובן ריבלין: בירושלים מתלכדים האדמה עם הרוח, המקדש ובית-התפילה עם הריבונות.

ראובן ריבלין: בירושלים נבחנות הרוח היהודית לצד האחריות הפוליטית והמוסרית.

ראובן ריבלין: ירושלים וקיומנו חד הם.

ראובן ריבלין: ממנה נובעת זכות השיבה של היהודי לביתו, למורשתו, לזהותו.

ראובן ריבלין: ממנה נובעת כמיהתם ועלייתם של הורינו וזקנינו לארץ-ישראל, כי הם כיוונו פניהם לירושלים.

ראובן ריבלין: לא נוכל להימלט ממפגש אמיץ עם זהותנו בירושלים.

ראובן ריבלין: אדוני ראש העיר, אדוני ראש הממשלה, יום ירושלים שמח.

ראובן ריבלין: אני מזמין את ראש הממשלה לשאת את דברו.

ראובן ריבלין: תודה.

בנימין נתניהו: אדוני היושב-ראש, איש ירושלים, ראובן ריבלין, ידידי חברי הכנסת, ראש עיריית ירושלים וחברי הנהלת העירייה, יקירי ירושלים, חיילי צה"ל, ואני מבין שיש ביציע גם כמה תלמידים מבית-הספר "הרטמן" ובית-הספר "בית-חינוך".

בנימין נתניהו: אני מבקש לספר לכם שב-5 ביוני 1967 התעוררתי בדירה ששכרתי אז בבית שגבל ב"בית-חינוך", ממש לפני עליית "המצורעים" – התעוררתי משום שהתפוצצו פגזים בחוץ.

בנימין נתניהו: במקום שבו נמצא היום בית-ספרכם, בית-הספר "הרטמן", ו"בית-חינוך", היה בסיס צבאי קטן.

בנימין נתניהו: אדוני היושב-ראש, אתה זוכר אותו היטב.

ראובן ריבלין: הוא הופגז באותו יום.

בנימין נתניהו: הוא הופגז.

בנימין נתניהו: אבל גם הבית שהייתי בו הופגז, כי המרחק היה בערך – זאביק – 7 מטרים; ליד ביתך, לא רחוק, ליד מוזיאון הטבע.

זאב בילסקי: נכון.

רוני בר-און: נדמה לי שהם חיפשו את זאביק.

בנימין נתניהו: יכול להיות שהם חיפשו את זאביק.

בנימין נתניהו: אבל התפזורת היתה כזאת שחשבתי שהמקום הבטוח ביותר למצוא בו מקלט היה "בית-חינוך", כי היה לו חלק תת-קרקעי, וכך הכרתי יותר מקרוב את בית-ספרכם, אף-על-פי שגבל בבית-ספרי, שנקרא אז "הדרום".

בנימין נתניהו: הם היו גדר ליד גדר.

בנימין נתניהו: ובכן, ירושלים של אז היתה שונה מאוד מירושלים של היום.

בנימין נתניהו: ירושלים של ערב מלחמת ששת הימים היתה – אני לא רוצה להגיד כפר קטן, אבל היא היתה עיירה קטנה ואינטימית, לא מפותחת מדי, בלשון המעטה.

בנימין נתניהו: ואני זוכר את השבועות שקדמו למלחמת ששת הימים, מה שאנחנו קוראים היום "תקופת ההמתנה".

בנימין נתניהו: באותם ימים הייתי ערב גיוסי לצה"ל, ואני זוכר את הדאגה שעטפה את כל תושבי המדינה ואת תושבי ירושלים בפרט.

בנימין נתניהו: אני זוכר את המצוקה הגדולה ששררה בירושלים.

בנימין נתניהו: באותם ימים התנדבתי – ורבים אחרים עשו כמוני – למלא שקי חול להגנה מפני ירי צלפים והפגזות של האויב.

בנימין נתניהו: באותה מידה אני רוצה לומר שלצד התחושות הקשות אני גם זוכר את הרגשת האחדות; אחדות מופלאה.

בנימין נתניהו: אני זוכר את הערבות ההדדית ששררה בחברה הישראלית באותם ימים.

בנימין נתניהו: אני זוכר איך שאבנו עידוד איש מרעהו, ומעל הכול אני זוכר את ההרגשה – ההתרגשות הכבירה שאחזה בי, כמו אצל כולם, כששמענו את מוטה גור מכריז שהר-הבית בידינו.

בנימין נתניהו: מי לא חשב אז על תולדות ירושלים ותולדות עמנו – תולדות ירושלים מדוד המלך עד יהודה המכבי, ומישעיהו עד אחרון הנביאים, ונבואות החורבן, ונבואות התקומה והנחמה?

בנימין נתניהו: זה לא רק שירושלים אוחדה, באותם ימים, ירושלים גם איחדה; במשך 3,000 שנה היא איחדה את העם היהודי, ובמשך 45 השנים שחלפו מאז היא מאחדת את אזרחי ישראל.

בנימין נתניהו: האיחוד הפיזי הזה של העיר, בצד האחדות בעם בעניין ירושלים, הביאו להתפתחות עצומה בעיר.

בנימין נתניהו: אני אומר "אחדות בעם" – יש בוודאי יוצאים מן הכלל, אבל רוב העם מאוחד ברצון לפתח את ירושלים, לשמור על ירושלים מאוחדת, והיא מתפתחת בקצב מדהים.

בנימין נתניהו: אמרתי שהיא היתה אז עיירה מנמנמת, והיום היא הגדולה בערי ישראל.

בנימין נתניהו: היא עכשיו חוצה, אם אינני טועה, 800,000 תושבים – –

ראובן ריבלין: 802,000 תושבים.

בנימין נתניהו: – – ובקרוב היא תעבור את המיליון.

בנימין נתניהו: אנחנו – הירושלמים בינינו – יש פה די הרבה, דרך אגב: נחמן – אנחנו זוכרים את רחוב יפו הדהוי.

בנימין נתניהו: לא רוצה להגיד מט לנפול, אבל הוא היה דהוי, והיום הוא פורח.

בנימין נתניהו: ירושלים כבישים סביב לה, וגם רכבת קלה.

מיכאל בן-ארי: מה עם הבנייה בירושלים?

מיכאל בן-ארי: הבנייה – – –

בנימין נתניהו: יש בנייה, בלי עין הרע.

מיכאל בן-ארי: – – –

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: זו ישיבה מיוחדת.

מיכאל בן-ארי: תפרט על הבנייה – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-ארי – – –

מיכאל בן-ארי: אל תספר לי היסטוריה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-ארי, אתה לא שומע מה אני אומר לך?

ראובן ריבלין: זו ישיבה מיוחדת, אין קריאות ביניים.

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: אפשר לומר מלה לשבח, אבל לא – – –

מיכאל בן-ארי: לשבח?

מיכאל בן-ארי: – – –

ראובן ריבלין: אתה תוכל אחרי זה להציע אי-אמון.

ראובן ריבלין: אתה באופוזיציה, אין לך שום בעיה.

בנימין נתניהו: אתה יכול לשבח את הבנייה בהר-חומה.

בנימין נתניהו: אני זוכר את הר הרוחות, היה ריק שם.

בנימין נתניהו: אני זוכר את ההחלטה שקיבלתי.

מיכאל בן-ארי: זה דבר חשוב מאוד.

בנימין נתניהו: אתה מוזמן לשבח גם דברים אחרים, אבל אנחנו לא מתעקשים על כך.

בנימין נתניהו: בכל אופן – רכבת קלה בתוך העיר, ועכשיו רכבת שנחצבת בהר, שתחבר את תל-אביב לירושלים ב-28 דקות, אוניברסיטה שהיא אחת מהטובות בעולם; חלק ניכר מהמדע בישראל, מהמחקרים המדעיים בישראל, מתבצעים בירושלים, מוזיאונים שהולכים ומתפתחים, בתי-חולים מן הטובים בעולם, רפואה, ותעשיית חיים, וטכנולוגיה, ארכיאולוגיה, עם ממצאים חדשים חדשות לבקרים, ותיירות.

בנימין נתניהו: אתמול קיבלנו בישיבת הממשלה המיוחדת כמה וכמה החלטות, אבל אני מציין שתיים: האחת, להפוך את ירושלים לעיר התנ"ך.

בנימין נתניהו: לפתח פה אתרים למורשת התנ"ך.

בנימין נתניהו: למשוך מיליוני תיירים, לא פחות.

בנימין נתניהו: ולצד זה גם החלטה לבנות את מוזיאון איינשטיין.

בנימין נתניהו: וזה החיבור של העבר והעתיד, של המורשת והמדע.

בנימין נתניהו: זה כל כך מתאים לירושלים, זה כל כך מבטא את המהות היסודית שלה.

ישראל אייכלר: שכחת כמה בתי-כנסת וישיבות יש בירושלים.

בנימין נתניהו: אתה צודק.

בנימין נתניהו: לא שכחתי, אבל לא ציינתי ואתה הקדמת אותי.

בנימין נתניהו: אבל יש מספר שיא של תלמידים שלומדים את מורשת עמנו, ומספר שיא של חוקרים שמכינים את העתיד לכולנו.

בנימין נתניהו: אבל האיחוד הזה – – –

ניצן הורוביץ: למה כל כך הרבה חילונים עוזבים את ירושלים אם זה כל כך מצוין?

זהבה גלאון: עסקים נסגרים – העיר הזאת ענייה – –

בנימין נתניהו: יספר לכם ראש העיר על השינוי שמתחולל כרגע.

זהבה גלאון: – – על מה אתם מדברים פה?

זהבה גלאון: איזה "מאוחדת"?

בנימין נתניהו: יספר לכם ראש העיר על השינוי הדרמטי שמתחולל בשנתיים האחרונות; בשנה האחרונה מספר התלמידים בבתי-הספר הממלכתיים והממלכתיים-דתיים גדל ועבר את השקע שהוא היה בתוכו, ואנשים חוזרים, וירושלים מתפתחת.

בנימין נתניהו: וזכרו את הישיבה הזאת, את דבריו של היושב-ראש ואת דברי שלי; ראו מה מתרחש סביבנו, באמת תנופת פיתוח בלתי רגילה.

בנימין נתניהו: האיחוד והאחדות טובים לירושלים, אבל הם גם טובים לא רק לנו.

בנימין נתניהו: הם טובים לשלום בין הדתות.

בנימין נתניהו: טדי קולק היה נוהג לומר שרק – והוא צדק, דרך אגב – שרק תחת שלטון ישראל בירושלים, מאז עליית האסלאם וקודם לכן עליית הנצרות – רק תחת שלטון ישראל בירושלים הובטח חופש הפולחן לכל הדתות.

בנימין נתניהו: ומי שמציע שאנחנו ניקח את לב לבה של ירושלים, את הר-הבית, ונוציאו מידינו, והדבר הזה יביא לשלום, אני אומר לא רק שהוא טועה, טועה טעות פטאלית, משום שהדבר הזה יביא – – –

אריה אלדד: – – – את חופש הפולחן – – –

בנימין נתניהו: – – – הדבר הזה יביא באבחה להידרדרות, לאפשרות – ועוד בזמן של עליית האסלאם הקיצוני באזורנו ובעולם – הדבר הזה יכול להביא להידרדרות קשה מאוד של מלחמת דתות, ומה שמונע את זה, חד וחלק, בירושלים – תסתכלו מסביבנו מה קורה באזורנו במקומות אחרים, ראו את ההבדל בקילומטר הרבוע הזה, פחות מקילומטר רבוע, שיש שם המקומות הקדושים ביותר ליהדות, מקומות מקודשים לאסלאם ולנצרות – מסגד אל-אקצא, כנסיית הקבר – וראו את הפלא הזה, של השלום הבין-דתי, שנשמר הודות לאחדותה של ירושלים בריבונות ישראל.

זהבה גלאון: אתה יודע – ריבונות בירושלים.

זהבה גלאון: הרי אתה יודע את זה – – –

בנימין נתניהו: הכוח של ירושלים – – –

זהבה גלאון: איזה סיפורים.

בנימין נתניהו: סיפורים – כשאנחנו לא נהיה שם, כשאנחנו לא נהיה אחראים לריבונות – –

זהבה גלאון: צריכה להיות – – –

בנימין נתניהו: – – והריבונות זה קודם כול האחריות לביטחון – כשאנחנו נוציא את האחריות לביטחון מידינו, בהר-הבית, מי ישורנו?

בנימין נתניהו: מי ישורנו – לחשוב, לנתח, לראות, לצפות.

בנימין נתניהו: הרי זה לא שאנחנו מדברים דברים בעלמא.

בנימין נתניהו: זה לא שאנחנו לא רואים דברים אחרים ממש ליד הבית.

בנימין נתניהו: הר-הבית בידינו – במובן העמוק הזה הוא יישאר בידינו.

בנימין נתניהו: ידידי, הכוח של ירושלים הוא ייחודי, כי ירושלים היא לא עוד בירה.

בנימין נתניהו: היא כמובן בירה של מדינת ישראל – בירתה של מדינת ישראל, אבל יש בה משהו נוסף; ירושלים היא גם רעיון, אידיאה, אידיאל.

בנימין נתניהו: היא מבטאת את הכוח של החזון, היא המעיין הנובע של ערכים נשגבים של עמנו ושל האנושות כולה.

בנימין נתניהו: ועם כל הדברים שאנחנו צריכים לעשות בירושלים, ויש עוד רבים, והתוכניות רבות, אפילו גם התקציבים מצטרפים אליהן – עם כל הדברים שאנחנו צריכים לעשות בירושלים, אנחנו צריכים, לדעתי, לעצור יום אחד בשנה, ולהבין שאנחנו חוזים וחווים את התגשמות חזון הנביאים, את הכמיהה לציון, את שיבת ציון ואת תקומת ציון.

בנימין נתניהו: אתה הזכרת, אדוני היושב-ראש, את תוכנית אוגנדה; סבי היה ציר באחד הקונגרסים היהודיים, והוא התנגד בתקיפות לתוכנית אוגנדה, מן הטעמים שאמרת – –

ראובן ריבלין: אני בטוח שגם הסבא של זהבה גלאון התנגד בכל תוקף.

בנימין נתניהו: – – אבל אנחנו צריכים להבין שהרצל – – –

זהבה גלאון: לא שמעתי מה אמרת.

ראובן ריבלין: אמרתי שאני בטוח שגם סבא שלך בווילנה התנגד לתוכנית אוגנדה, אם היה בקונגרס.

רוני בר-און: סבא מצד אמא.

זהבה גלאון: כן, אבל אני בטוחה שאם סבא שלי, עליו השלום, היה מגיע לפה, שומע את החזון של השלום של ראש הממשלה, הוא לא היה – – –

ראובן ריבלין: לא לא לא לא, אנחנו לא מדברים – קודם כול הוא היה בא לכאן כי זה ירושלים.

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: נא לא להפריע.

זהבה גלאון: – – –

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני מצטער.

אילן גילאון: אתה עירבת משפחה, מה אתה רוצה?

ראובן ריבלין: לא לא, משפחה.

אילן גילאון: אתה התחלת.

קריאה: בלי הורים.

ראובן ריבלין: כבוד ראש הממשלה, בבקשה.

רוני בר-און: לא אמר "הורים".

רוני בר-און: אמר "סבא".

בנימין נתניהו: לא הורים.

בנימין נתניהו: סבים.

ראובן ריבלין: סבים.

ראובן ריבלין: אמרתי.

ראובן ריבלין: אמרתי "הסבא שלה".

ראובן ריבלין: לא אמרתי הורים.

בנימין נתניהו: אבל אני רוצה לומר, להגנתו של הרצל, שהוא הרי ראה את הבעיה, והוא ראה את הפתרון כתחנת ביניים, כמקלט לילה, אבל הוא לא ויתר על ציון.

בנימין נתניהו: ובסיום אותו קונגרס בבאזל, ב-1903, הוא הרים את ידו הימנית, חוזה המדינה, ואמר, נשבע: "אם אשכחך ירושלים תשכח ימיני".

בנימין נתניהו: ובכן, היום אנחנו מרימים את ידינו באותה שבועה, אנחנו נשבעים לירושלים הבנויה, העיר שחוברה לה יחדיו, בירת ישראל לנצח.

בנימין נתניהו: חג שמח, ירושלים.

ראובן ריבלין: תודה רבה לראש הממשלה.

ראובן ריבלין: אני מזמין את ראש האופוזיציה, חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אייכלר, כאשר היינו בווילנה, משלחת של הכנסת, חבר הכנסת בר-און ואני, ביקשו לשאול אם אנחנו רוצים להקים את בית-הכנסת ואת הישיבה של תלמידי הגר"א.

ראובן ריבלין: אמרנו להם: אל תדאגו, הקמנו בירושלים – של בעלז, ושל גור, וכל המרכזים היהודיים באירופה, לתפארת במדינת ישראל.

ראובן ריבלין: גברתי, ראש האופוזיציה.

שלי יחימוביץ': אדוני ראש הממשלה בנימין נתניהו, אדוני יושב-ראש הכנסת רובי ריבלין, שרים, חברי כנסת, ראש עיריית ירושלים ניר ברקת, חברי מועצת העיר, חברי מחזיק תיק קשרי החוץ ותיק התיירות, מזכ"ל מפלגת העבודה חיליק בר, חיילים, תלמידים, בשירו "תיירים" כותב יהודה עמיחי כך: "פעם ישבתי על מדרגות ליד שער במצודת דוד / את שני הסלים הכבדים שמתי לידי / עמדה שם קבוצת תיירים סביב המדריך, ושימשתי להם נקודת ציון/ אתם רואים את האיש הזה עם הסלים?

שלי יחימוביץ': קצת ימינה מראשו נמצאת קשת מן התקופה הרומית / 'אבל הוא זז, הוא זז', אמרתי בלבי / הגאולה תבוא רק אם יגידו להם: אתם רואים שם את הקשת מן התקופה הרומית?

שלי יחימוביץ': / לא חשוב, אבל לידה, קצת שמאלה ולמטה ממנה, יושב אדם שקנה פירות וירקות לביתו".

שלי יחימוביץ': יהודה עמיחי מדבר על הערבוב הירושלמי התמידי הזה בין קודש לחול, בין המשא הכבד והעתיק של היסטוריה דתית ורוחנית, לעתים קרובות עקובה מדם, שנח על עיר הבירה הנצחית שלנו שכבה על גבי שכבה ובין החיים הנורמליים, אלה של בני-אדם רגילים שעובדים, מתפללים, לומדים, מבלים, אוהבים, קונים ירקות ופירות בשוק.

שלי יחימוביץ': זה אתגר קבוע ולא פשוט, לכבד את העבר, להכיר בכך שהוא חלק מהמבנה הנפשי שלנו כעם וכפרטים, לשאוב ממנו תעצומות נפש שהן מעבר לזמן ולמקום, אבל לא לשכוח בצלו וגם לאורו של העבר לפתח כאן חיים של שגשוג ורווחה, תרבות והשכלה, חירות, שוויון ושלום.

שלי יחימוביץ': זו משימה שרובצת תמיד על כתפיו של המפעל הציוני, אבל בירושלים היא מתחדדת ונעשית עזה יותר וחריפה יותר, כי ירושלים היא הלב הפועם והעתיק שלנו כעם וכמדינה.

שלי יחימוביץ': בגלות, כשהסבים שלנו והוריהם, והורי הוריהם, קראו בליל הסדר "לשנה הבאה בירושלים הבנויה", הם לא התכוונו רק לתחום הפיזי, שנמצא היום באחריות המוניציפלית שלך, אדוני ראש העיר, לבנייני האבן או לנוף המרהיב שנשקף מפסגת הר-הצופים.

שלי יחימוביץ': הכיסופים העזים האלה לעיר איגמו בתוכם היסטוריה ומורשת, תחושת זהות קולקטיבית וזיכרון לאומי עתיק של חיים ריבוניים במדינה משלנו, זיכרון שמקץ אלפיים שנות גלות ורדיפות ניעור מתרדמתו, קרם עור וגידים והפך לרעיון הציוני של תקומת העם היהודי בארצו, וכינונה של המדינה שלנו, שירושלים היא בירתה, כפי שהיתה מאז ומעולם וכפי שתהיה תמיד.

שלי יחימוביץ': ולא רק בירה דתית, מטאפיזית וסימבולית, לא רק עריסת מורשת מפוארת מימי המקרא עד ימינו, אלא גם עיר עם הווה ועתיד, שחשובים לא פחות מהעבר; עם בית-משפט עליון שהוא מעוזו של שלטון החוק, עם הבית הזה, הכנסת, שנבחרת שוב ושוב בבחירות דמוקרטיות, בידי ציבור מגוון ובלא הבדל גזע, דת, מין ומעמד סוציו-אקונומי, עם האוניברסיטה העברית, מהטובות בעולם, ראש חץ במחקר ובמדע, וגם – כן, חבר הכנסת אייכלר – גם עם ישיבות משובחות ומעולות, וגם עם בתי-כנסת.

שלי יחימוביץ': כיבושה של ירושלים ושחרורה מידי הירדנים, הגם שאנחנו חוגגים זאת היום, נכפו בעצם על מדינת ישראל.

שלי יחימוביץ': בתקופת ההמתנה המתוחה למלחמה, הממשלה בראשות לוי אשכול השקיעה הרבה מאוד אנרגיה ומאמצים למנוע מלחמה; לשכנע את הירדנים שפנינו לשלום, שאנחנו לא רוצים במלחמה בזירה הזאת, שלא נתקוף.

שלי יחימוביץ': אבל היום לפני 45 שנים ועוד שישה ימים רעמו התותחים הירדניים לאורך החזית כולה.

שלי יחימוביץ': הם פגעו, בין היתר, גם במשכן הכנסת, סמל הריבונות של המדינה הצעירה, ובתוך שלושה ימים של קרבות, במלחמת אין-ברירה, נכבשו הכותל המערבי, הר-הבית, ועמם ירושלים המזרחית כולה.

שלי יחימוביץ': דמעות הצנחנים בכותל לא היו רק דמעות שמחה של לוחמים צעירים שכבשו יעד אחרי קרבות קשים; אלה היו דמעות של עם שלם, שידע אימת מלחמה לא פשוטה, וכעת, בצד האבל על הנופלים, חווה הקלה עצומה, שמחת ניצחון, וגם תחושת שלמות היסטורית בין-דורית.

שלי יחימוביץ': יום ירושלים הוא יום ישראלי, יהודי וציוני באופן מובהק.

שלי יחימוביץ': ודווקא מתוך העוצמה שלנו, ומתוך הלאומיות שלנו, אנחנו מחויבים לחוש חרדת קודש כלפי העובדה שירושלים אינה קדושה רק לנו.

שלי יחימוביץ': היא קדושה למוסלמים, לנוצרים ולבני דתות רבות.

שלי יחימוביץ': ריבונותה הרוחנית היא קוסמופוליטית.

שלי יחימוביץ': מחציתה של האנושות נושאת אליה עיניים כלות ורואה בה מוקד רוחני ודתי.

שלי יחימוביץ': ומתוך העיר שבעת הקרבות הזאת, שבה מתערבבים קולות של תקיעת שופר, קריאת מואזין ונגינת עוגב, אנחנו מחויבים במסר של צדק ושל שלום.

שלי יחימוביץ': "אור לגויים" הוא ציווי, לא פריווילגיה; הוא חובה.

שלי יחימוביץ': רק אתמול שמענו ברחובות ירושלים את הקריאות הברבריות והנואלות "מוחמד מת", קריאות שהן ההיפך המוחלט מכל ציווי יהודי ומוסרי של סובלנות ושל כיבודן של דתות אחרות.

שלי יחימוביץ': ריבוי הדתות, הלאומים, התרבויות והעדות כאן, בעיר הזאת, יכול להתקיים בהרמוניה, רק אם ייסוב סביב ציר עמוק של סובלנות.

שלי יחימוביץ': מוטלת עלינו החובה להפוך את ירושלים למגדלור מוסרי של סובלנות, רדיפת צדק וחתירה לשלום.

שלי יחימוביץ': 45 השנים שחלפו מאז שחרורה של העיר ואיחודה הפכו את רוב אזרחי ישראל, למעט שוליים קיצוניים, מפוכחים יותר ורומנטיים פחות.

שלי יחימוביץ': גם אם הסיטואציה הפוליטית כרגע עלולה לתעתע, ולהציג מצג משונה ושונה מאוד מרצונו האמיתי של הבוחר, הרי שבשנים האלה התכנס רוב-רובו של הציבור בישראל סביב הבנה ופיכחון שהקיום שלנו כאן, במזרח התיכון, הוא מורכב, ודורש פתרונות מורכבים, שאינם אבסולוטיים.

שלי יחימוביץ': הוא דורש מאתנו להיות חזקים, כן, בעלי יכולת להיות אדונים לגורלנו ובעלי כושר הרתעה עצום, אבל גם דורש פרגמטיות, ופשרנות ריאלית, ולא מאפשר לנו להיות עם לבדד ישכון.

שלי יחימוביץ': דווקא על הבירה שלנו, האחת והיחידה, זו שידעה אלפי שנים קרבות עקובים מדם, מוטלת החובה להיות עיר שלא יוצרת ומלבה סכסוכים, אלא פותרת אותם בתעוזה וביצירתיות.

שלי יחימוביץ': מוסר הנביאים מחייב אותנו לעסוק לא רק בסוגיית הגבולות, אלא גם, ובעיקר, במה שבתוכם.

שלי יחימוביץ': זה היה חזונו של זכריה הנביא: עוד ישבו זקנים וזקנות ברחובות ירושלים, ואיש משענתו בידו מרוב ימים, ורחובות העיר ימלאו ילדים וילדות משחקים ברחובותיה.

שלי יחימוביץ': נבואת הנביא היא על אודות עיר של חברה נורמלית ובריאה, של צדק, של לכידות חברתית ושל ערבות הדדית, חברה שבה זקנים וזקנות מזדקנים בנחת ובביטחון סוציאלי; חברה שבה ילדים זוכים לחינוך איכותי גם בלי להיוולד להורים עשירים; חברה שבה מתפרנסים בכבוד, ולא בתנאי עבדות; חברת לומדים ועובדים, חברה של לבלוב, פיתוח, יצירתיות, בריאות טובה, ביטחון תזונתי וקורת גג לכול.

שלי יחימוביץ': זה חזון של עיר שמחה ומלאת חיים, כזאת שאינה שוכחת את עברה ואינה מפקירה את עתידה.

שלי יחימוביץ': בקיץ האחרון ניטעו מאהלי המחאה לא רק בשדרות-רוטשילד בתל-אביב אלא גם בגן-הסוס הירושלמי.

שלי יחימוביץ': שוועתם של הירושלמים, שמבקשים תיקון בסדר הכלכלי-חברתי הקיים, נשמעה עד למישור החוף.

שלי יחימוביץ': בלילות ישבו המוני צעירים במעגלי שיח, לימוד ודיון, ובבוקר, בעיניים אדומות מחוסר שינה, יצאו לרחובות.

שלי יחימוביץ': בשם אהבתם לעיר, בשם רצונם העז להמשיך לחיות בה, ולהקים בה משפחות, ולא להצטרף לגל ההגירה השלילי, התריעו צעיריה מפני חומר הנפץ הכלכלי-חברתי בעירם, זה המתקתק תקתוק עיקש ומסוכן לא פחות מחומר הנפץ הדתי והפוליטי שטמון באתרי המחלוקת בין הדתות, בגשר המוגרבים או במנהרות הכותל.

שלי יחימוביץ': כן, העוני, הפערים, האי-שוויון, ההעסקה הנצלנית, זו הקיימת למרבה הבושה גם ובעיקר במשרדי הממשלה בבירה – כל אלה קיימים בכל רחבי הארץ, תוצאה של מדיניות כלכלית שמאמינה שהממלכה צריכה לצמצם את אחריותה ככל האפשר, ולהפקיר את האחריות הזאת לכוחות השוק בלבד.

שלי יחימוביץ': אבל בירושלים כמו בירושלים, הכול חריף יותר, עז יותר, כואב יותר – העוני, הפערים, המתח העז בין חילונים לחרדים, בין יהודים לערבים, בין ימין ושמאל, בין שמרנות עזה ובין הומניזם חילוני וחופשי.

שלי יחימוביץ': אתמול נפגשתי עם נשיא המדינה שמעון פרס, והוא אמר לי משפט שמאוד מצא חן בעיני; הוא אמר: אנשים מתפלגים בגלל אינטרסים ומתאחדים בגלל חזון משותף.

שלי יחימוביץ': ירושלים מועדת מעצם טיבה לשסע הזה בין הקבוצות השונות.

שלי יחימוביץ': ההיסטוריה מצווה עלינו, החתירה לחברה צודקת מחייבת אותנו, והיום-יום והנורמליות קוראים לנו לעמול כל הזמן על אותו דבק מאחד, על אותו חזון משותף, שהוא לאומי ואוניברסלי כאחד.

שלי יחימוביץ': תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה לראש האופוזיציה.

ראובן ריבלין: עד כאן סעיף זה בסדר-היום.

ראובן ריבלין: אני מודה לראש העיר ניר ברקת; אני מודה לממלא-מקומו קובי כחלון; אני מודה לחברי מועצת העיר, לסגנים, לכל יקירי ירושלים, לחיילים ולתלמידים, אשר הואילו בטובם לכבד את ירושלים יחד עם הכנסת.

ראובן ריבלין: אדוני ראש העיר.

ראובן ריבלין: [מס' כ/453; "דברי הכנסת", חוב' כ"א, עמ' 27646; נספחות.

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: רבותי, ברשותכם, ראש הממשלה והשרים, אנחנו נמשיך בסדר-היום.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים להצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 191), התשע"ב–2012, קריאה שנייה ושלישית.

ראובן ריבלין: אין הסתייגויות.

ראובן ריבלין: מיהם מבקשי רשות הדיבור?

ראובן ריבלין: יושב-ראש הוועדה, שהוא יושב-ראש מכובד מאוד, לא יכול להחליט אם הם ידברו או לא, אנחנו צריכים לשאול אותם.

ראובן ריבלין: בקשות דיבור – חבר הכנסת אלקין, האם אדוני רוצה לדבר?

ראובן ריבלין: אינו נוכח.

ראובן ריבלין: אתה רוצה לדבר?

ראובן ריבלין: רק תגידו לי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אורי אריאל, חבר הכנסת מוחמד ברכה, חבר הכנסת חנא סוייד, דב חנין ועפו אגבאריה.

ראובן ריבלין: נמצא פה רק זאב אלקין.

ראובן ריבלין: אם אתה רוצה לדבר, תדבר.

ראובן ריבלין: טוב.

ראובן ריבלין: יושב-ראש הוועדה הנכבד, אנא הצג את החוק לקריאה שנייה ושלישית.

ראובן ריבלין: אני אקריא את שמות החברים אשר יימצאו באולם, ואם לא יהיו דוברים אנחנו נצביע.

משה גפני: אדוני יושב-ראש הכנסת, אדוני ראש הממשלה, רבותי חברי הכנסת, אני מתכבד להגיש לפני הכנסת הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 191), התשע"ב–2012, הצעה שנדונה בקריאה הראשונה בכ"ה באדר התשע"ב, 19 במרס 2012, והועברה לוועדת הכספים.

משה גפני: אנחנו מגישים את הצעת החוק הזאת מהוועדה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

משה גפני: הצעת החוק באה לתקן את סעיף 9(2)(ב) בהגדרת "מטרה ציבורית".

משה גפני: סעיף 46 לחוק מאפשר לעמותות שהמטרות שלהן הן חינוך, רווחה, בריאות, ספורט, דת – הגדרות שמופיעות בחוק – שתרומות שניתנות לעמותות האלה, שעומדות בכל הקריטריונים שמשרד האוצר קובע או קבע, זכאי התורם לקבל פטור ממס הכנסה עד 35% מגובה התרומה.

שלמה מולה: זה חוק שבא לשרת את ההתנחלויות.

שלמה מולה: דיברנו על זה הרבה פעמים.

משה גפני: רגע, רגע, אני אסביר.

משה גפני: רגע.

משה גפני: באו חברי הכנסת זאב אלקין וציון פיניאן והציעו מטרה נוספת.

משה גפני: המטרה הנוספת שהיתה כתובה בחוק המקורי היתה עידוד ההתיישבות, והוזכר שמה גם – יהודה ושומרון.

משה גפני: משרד האוצר ביקש להרחיב את ההגדרה, שההגדרה בעצם תצמצם מאוד את מתן הפטור.

משה גפני: אנחנו בוועדה לא הסכמנו לא לזה ולא לזה.

משה גפני: אמרנו שיש הגדרה של חינוך.

משה גפני: הגדרה של חינוך – זה לא משנה היכן זה.

משה גפני: החינוך יכול להיות ביהודה ושומרון, החינוך יכול להיות בנגב, יכול להיות במרכז הארץ.

משה גפני: אם הוא עומד במטרה שלשמה ניתן – – –

דורון אביטל: – – –

משה גפני: זאת האמת.

משה גפני: בכלל לא קשור לאינטליגנציה.

דורון אביטל: תשוו את התוכן, איפה ההתיישבות – – –

משה גפני: עידוד ההתיישבות יכול להיות כפרי סטודנטים בגליל.

דורון אביטל: חינוך זה כמו תוכן.

שלמה מולה: אוי, נו באמת, הרב גפני – – – בגליל ובנגב – – –

ראובן ריבלין: רבותי, הייתם הרי יכולים להתווכח על עניין זה בוועדה – –

שלמה מולה: התווכחנו אתו, זה לא עזר לנו.

ראובן ריבלין: – – ולחלופין או לחלופי חלופין, להגיש הסתייגויות.

משה גפני: כתבה לי, אדוני יושב-ראש הכנסת, כתבה לי פרופסור פרנסס רדאי.

משה גפני: היא כתבה לי שהחוק הזה, נדמה לי שבין היתר – אני עניתי לה תשובה – החוק הזה נוגד את האמנות הבין-לאומיות, מעודד את הכיבוש או דברים מהסוג הזה.

משה גפני: זה ממש לא נכון, ממש לא נכון.

קריאה: זה לא מטעם זה.

משה גפני: אני לא איש ימין.

משה גפני: אני לא איש ימין, אני איש חרדי.

עתניאל שנלר: זה לא קשור לשום כיבוש.

משה גפני: אין לזה באמת, לפי דעתי – אם היה כתוב יהודה ושומרון אתם צודקים.

משה גפני: אם היה כתוב שההגדרה היא לעודד את ההתיישבות ביהודה או לעודד את ההתיישבות בשומרון – כן.

משה גפני: הורדנו את זה.

משה גפני: זה עידוד ההתיישבות.

משה גפני: שאלנו כמה פעמים גם את הייעוץ המשפטי, גם של משרד המשפטים וגם של הוועדה, ואותי משרד המשפטים פחות מעניין, אבל הייעוץ המשפטי של הוועדה כן מעניין.

משה גפני: והם אמרו לי, פעם אחר פעם, אמרו את זה גם בוועדה: מדובר על עידוד התיישבות, שזה באמת יכול להיות גם ביהודה ושומרון.

משה גפני: אבל ביהודה ושומרון, גם אם תהיה עמותה – – –

עתניאל שנלר: אבל למה אתה צריך להתנצל?

משה גפני: אני מתנצל, מותר לי.

עתניאל שנלר: למה אתה מתנצל?

משה גפני: מפני שאני עכשיו הולך עם קדימה, הם בקואליציה.

קריאה: יש פה ויכוח על התוכן של החוק.

עתניאל שנלר: אתה לא צריך להתנצל.

רוברט טיבייב: לאן אתה הולך עם קדימה?

קריאה: – – –

עתניאל שנלר: אני יודע.

עתניאל שנלר: גם אני הייתי שם אתמול, אבל אתה היית היום.

ראובן ריבלין: אני רוצה רק לומר לכם, שהציונות, המדיניות שלה היא מדיניות מתנחלת.

משה גפני: כן, נכון.

ראובן ריבלין: בנהלל, בכל מיני מקומות.

ראובן ריבלין: היו פעמים שהתיישבו בנהלל – – –

משה גפני: טוב, אני – לא, אבל – – –

עתניאל שנלר: גם בבני-ברק.

ראובן ריבלין: בירושלים, נו.

משה גפני: על כל פנים, אני עניתי לפרופסור, אני גם אמרתי את זה בוועדה, ואני מוצא לנכון להגיד את זה גם במליאה – – –

ראובן ריבלין: לפעמים אומרים על אנשים "מתנחלים".

ראובן ריבלין: לא אמרת איזה קללה.

ראובן ריבלין: אם היו אומרים שאני מתנחל, הייתי מתגאה.

ראובן ריבלין: לצערי הרב, לא אומרים.

שלמה מולה: הרב גפני, אתה אמרת שאתה הולך עם קדימה.

שלמה מולה: השאלה לאן אתה הולך.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מולה, חבר הכנסת מולה, אני אסביר לך.

ראובן ריבלין: יש שלושה כפתורים, כאשר הוא יגמור לדבר, להצביע.

ראובן ריבלין: הירוק זה בעד החוק שהוא מציע, הצהוב זה אם אתה לא יודע, מהסס – תימנע, ובאדום, שאתה לא מכיר אותו בכלל, אתה יכול להתנגד לחוק, בזה נגמור עניין, מה קרה.

נינו אבסדזה: אבל הוא מתייחס אלינו מפני שאנחנו בקואליציה, אז אנחנו גם רוצים להיות נורא מנומסים.

ראובן ריבלין: תשמעו, קודם כול קואליציה זה לא דבר שהוא – יש משמעת, זה דבר חשוב – –

משה גפני: זה נכון.

ראובן ריבלין: – – אבל אני בניגוד למצפוני אף פעם לא אצביע מפני שאלקין יאמר לי להצביע.

ראובן ריבלין: אני אצביע כי אני חושב שזה נכון.

ראובן ריבלין: אם בניגוד למצפוננו – אנחנו, מיקי ואני, לא כל דבר שאומרים לנו, מוכרחים, אנחנו מצביעים.

ראובן ריבלין: אם אנחנו יכולים לחיות עם זה אף שאנחנו לא אוהבים, אז לפעמים נצביע.

ראובן ריבלין: אם אנחנו לא יכולים, אנחנו אף פעם לא נצביע.

ראובן ריבלין: אז אני מציע לכולכם להצטרף לתנועת ז'בוטינסקי ולהצביע לפי מצפונכם, זה הכול.

משה גפני: אני מבקש, אדוני היושב-ראש, אני מעריך שייתכן שהגברת הזאת, הפרופסור, תרצה להגיש בג"ץ.

משה גפני: אני מעריך כך, לפי תוכן המכתב, כך נראה לי.

משה גפני: ולכן אני אומר במליאת הכנסת כמו שאמרתי בוועדה – –

ראובן ריבלין: חשוב.

משה גפני: – – אין בסיס משפטי או חוקי כלשהו לטיעון במכתב שלה.

משה גפני: אין בסיס חוקי לטיעון במכתב שלה.

ראובן ריבלין: אתה עוד מדבר הרבה?

ראובן ריבלין: אז אני מחליף.

משה גפני: לא, אני כבר יוצא, אני כבר מסיים.

משה גפני: ולכן אני סבור, רבותי חברי הכנסת, אני סבור שאין להגדרה הזאת הגדרה פוליטית, ימנית או שמאלית או מרכז.

משה גפני: ההגדרה היא האם אנחנו סבורים שצריך להוסיף למטרות של חינוך ורווחה ובריאות ודת וכל מה שקיים בסעיף הזה, האם גם עידוד ההתיישבות.

משה גפני: לא הסכמתי, לא להוסיף מלים נוספות ולא לגרוע מהן.

משה גפני: ולכן אני, מכיוון שאין הסתייגויות, אני מבקש מחברי הכנסת – – –

עתניאל שנלר: החוק הזה מופיע ברישא של פרשת בחוקותי.

אופיר אקוניס: אנחנו השתכנענו, אדוני.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת גפני, אנחנו משוכנעים.

אופיר אקוניס: תודה, תודה, תודה, זה לא דיון עכשיו.

אופיר אקוניס: אם סיימת לשכנע אותנו, אנחנו לא בדיון.

משה גפני: אני מבקש מחברי הכנסת לתמוך בהצעת החוק הזאת.

אופיר אקוניס: מאה אחוז.

משה גפני: ואני הייתי מסכים, חבר הכנסת שנלר, לשים בחוק את מה שכתוב בפרשת בחוקותי, אבל אתה יודע שלא הייתי מצליח להעביר את זה פה היום.

עתניאל שנלר: אתי היית מעביר את זה.

משה גפני: אתך כן.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך, אדוני.

אופיר אקוניס: כפי שאתה אמרת, להצעה הזאת אין הסתייגויות, אבל יש בקשות לרשות דיבור.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת אריאל.

אופיר אקוניס: אחריו – חבר הכנסת מוחמד ברכה.

אופיר אקוניס: אם לא יהיה פה – חבר הכנסת חנא סוייד.

אופיר אקוניס: אם לא יהיה פה – חבר הכנסת חנין.

אופיר אקוניס: ואחרון הדוברים – חבר הכנסת עפו אגבאריה.

אופיר אקוניס: חמש דקות לכל דובר.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני.

אורלי לוי אבקסיס: חמש דקות לכל דובר?

אופיר אקוניס: כן, גברתי.

אופיר אקוניס: אבל חמש, על השנייה.

אורי אריאל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק היא יותר מראויה.

אורי אריאל: יש הרבה חוקים שאנחנו מעבירים פה, אבל אני שמח שחברי הכנסת פיניאן ואלקין, ונוספים אולי, אני לא זוכר, מובילים את החוק הזה יחד עם יושב-ראש ועדת הכספים לעבר אישור.

אורי אריאל: אני חושב ומציע לעמיתי, לחברי חברי הבית, לא להצביע נגד החוק הזה.

אורי אריאל: יש דברים רבים משותפים, ולא צריך לראות צל הרים כהרים.

אורי אריאל: זה לא נועד לחזק דווקא את בית-אל או ענתות או את שילה וחברון.

אורי אריאל: זה חוק שנועד למטרות כלליות, שוות, אחידות לכולם, וכל מי שעונה להגדרה של החוק יוכל ליהנות מההטבות הגלומות בו.

אורי אריאל: ההתיישבות היא ערך לא מימי הביל"ויים ולא מימי "השומר", ולא מימי "ההגנה" ולא מימים של "גוש אמונים".

אורי אריאל: ההתיישבות היא מתחילת היות העם היהודי, מאברהם אבינו, יצחק, יעקב ובניו, עד היום הזה ועד עולם.

אורי אריאל: אנחנו חלק משרשרת ארוכה של התיישבות, או כפי שכתוב בספר יהושע: התנחלות.

אורי אריאל: מבחינתי המלה מתנחלים, התנחלות, היא מלה של כבוד, של הערכה, של עשייה.

אורי אריאל: אצלנו, כשהייתי אומר, נניח, לידידי יושב-ראש הסיעה כצל'ה, שהוא מפא"יניק, זהו תואר כבוד; "מערכניק" זה כבר משהו אחר.

אורי אריאל: אנחנו מכבדים את ההתיישבות.

אורי אריאל: אנחנו תלמידים של המתיישבים במאה האחרונה, של ההוזים והחוזים והמיישבים, ובעזרת השם נמשיך להתיישב בכל חלקי ארצנו, מאילת ועד קצרין, מבית-אל ועד עמונה, ובעזרת השם עלה נעלה, בעזרת השם, ונוכל לה.

אורי אריאל: תודה.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך, אדוני.

אופיר אקוניס: השארת עודף לפעם – יש לנו פה חקיקה עד הלילה, אז אתה יכול – יכול להיות שנשקול לתת לך את זה בהצעת חוק אחרת.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת ברכה – אינו נוכח.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת חנא סוייד – אינו נוכח.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת דב חנין – בבקשה, אדוני.

אופיר אקוניס: חמש דקות.

אופיר אקוניס: אחריו – אני לא רואה פה את חבר הכנסת אגבאריה.

אופיר אקוניס: אם יהיה – ידבר, אם לא – נעבור להצבעה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, רבותי השרים, עמיתי חברי הכנסת, אין סיבה, אין צורך ואין טעם להתחבא.

דב חנין: חבר הכנסת אריאל אמר לנו פה בצורה פשוטה, בצורה גלויה ובעברית אמיתית: החוק הזה עוסק בהתנחלות.

דב חנין: הוא לא מוצא טעם להסתתר, הוא לא מוצא טעם להתחבא.

דב חנין: ואני מציע לכולנו להפסיק להסתתר ולהתחבא כי עדיף להתווכח כאשר יש ויכוח, אבל לומר בגלוי, על השולחן, על מה אנחנו מתווכחים.

דב חנין: חבר הכנסת גפני, אני שמעתי בקשב רב את דבריך, ואתה יודע שאני מאוד מעריך אותך כפרלמנטר וגם כיושב-ראש ועדת הכספים, אבל אני רוצה לומר לך ולעמיתי חברי הכנסת שהכוונה של החקיקה הזו מתחילת הדרך היתה ברורה וגלויה.

דב חנין: המטרה של החקיקה הזו היתה לייצר ערוץ נוסף שיאפשר לעודד העברת כספים לטובת בנייה ופיתוח של התנחלויות.

דב חנין: ואני אומר, עמיתי חברי הכנסת – אגב, היוזמים לא הסתירו את זה בהגינותם.

דב חנין: לא הסתירו את זה.

דב חנין: נכון שהמבנה של החוק כפי שאושר, אדוני יושב-ראש ועדת הכספים, בוועדה שבראשותך, הוא כללי.

דב חנין: לא מוזכרים שם שטחים כאלה או אחרים.

דב חנין: אבל הכוונה היא כוונה ברורה והמהלך הפוליטי שמאחוריה הוא מהלך ברור.

דב חנין: ואני אומר לכם, עמיתי חברי הכנסת: מה שמדינת ישראל השקיעה ומשקיעה בהתנחלויות בצורה ישירה ובצורה עקיפה יכול לעורר רק קנאה של מי שנמצא במדינת ישראל, כי בעצם יש פה כבר מזמן שתי מדינות לשני עמים: יש מדינה אחת שנמצאת מעבר ל"קו הירוק", בהתנחלויות, ושם יש, עמיתי חברי הכנסת, שירותי רווחה ושירותי חינוך, ושבעה עד עשרה תלמידים בכיתה, ובאמת, תנאים נפלאים מכל בחינה ואופן, ומי שעובר לגור באותן התנחלויות גם יכול לקבל דירה בזיל הזול, כמו שחבר הכנסת כץ יאשר לנו – –

אריה אלדד: סטלין גם שמש העמים, לא?

דב חנין: זה לא נכון.

דב חנין: זה לא נכון, חבר הכנסת אלדד.

דב חנין: אבל חבר הכנסת כץ בכל זאת יכול – – –

אריה אלדד: לא מתאים לך, לא מתאים לך, פרופגנדה זולה.

דב חנין: למה זולה?

דב חנין: היא דווקא יקרה.

דב חנין: אבל הדירות הן זולות.

דב חנין: דירות בשטחים הן זולות והסבסוד שמדינת ישראל נותנת להתנחלויות הוא סבסוד מסיבי, כאשר בתוך ישראל שירותי הרווחה מקוצצים, מערכות החינוך מופרטות ועוברות דיאטה רצחנית, הבריאות מצטמצמת.

דב חנין: אותם אנשים שנמצאים בהתנחלויות זוכים לתנאים אחרים משופרים, מועדפים, בכל פרמטר ומכל בחינה.

דב חנין: ועמיתי חברי הכנסת, עכשיו מציעים לנו עוד ערוץ של תגבור, עוד ערוץ שיאפשר עוד עידוד ותמיכה והעברת כספים לטובת המערך הזה של ההתנחלויות.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, הבעיה הגדולה מאחורי כל המהלך הזה איננה, כמובן, רק הבעיה המשפטית, וצדקה פרופסור רדאי שפנתה ליושב-ראש ועדת הכספים בעניין הזה, כי לתמיכה בהתנחלויות ולתמיכה כספית בהתנחלויות יש משמעות משפטית חד-משמעית וברורה.

דב חנין: לא צריך לחזור ולומר פה מעל במת הכנסת, אבל אני אומר את זה פעם נוספת, שהתנחלויות מנוגדות לחלוטין לאמנת ז'נבה השלישית, שאוסרת לחלוטין על מפעל כמו מפעל ההתנחלויות.

דב חנין: אבל מעבר לשאלה המשפטית, מעבר לעמדתו של המשפט הבין-לאומי בעניין הזה עומדת שאלת האינטרס – הרי למה נועדו ההתנחלויות האלה?

דב חנין: למה עושים אותן ולמה בונים אותן?

דב חנין: המטרה שמאחורי בניית ההתנחלויות ידועה וברורה לכולנו: המטרה היא לייצר עובדות בשטח, לשנות את המציאות, לגרום לכך שהסדר שלום ישראלי-פלסטיני שמבוסס על שתי מדינות לשני עמים, על חלוקת הארץ, על מדינה פלסטינית בצדה של מדינת ישראל – הסדר כזה לא יתאפשר.

דב חנין: ולכן, עמיתי חברי הכנסת, הצעת החוק הזו היא לא רק הצעת חוק בלתי שוויונית מכיוון שהיא מקבעת ומחזקת את המעמד המועדף של תושבי ההתנחלויות לעומת אזרחי ישראל, הצעת החוק הזו היא לא רק בעייתית מבחינת אי-הלימתה למשפט הבין-לאומי ולהתייחסות הבסיסית שלו להתנחלויות כדבר בלתי אפשרי, בלתי מותר, מנוגד לדין הבין-לאומי של דיני המלחמה, אלא הצעת החוק הזאת מנוגדת לחלוטין לאינטרס של כל בני-האדם שחיים בארץ הזאת אם אנחנו חפצים בשלום, בשלום אמיתי, שלום של צדק והגינות לשני העמים.

דב חנין: כי ההתנחלויות האלה, עמיתי חברי הכנסת, מוקמות בשטחים שבהם צריכה לקום אותה מדינה פלסטינית, שרק ההקמה שלה בצד מדינת ישראל תבטיח, עמיתי חברי הכנסת, שלום וביטחון אמיתי לשני העמים.

אופיר אקוניס: תודה.

דב חנין: ולכן, עמיתי חברי הכנסת, בשמי ובשם סיעתי אני מציע להתנגד לתיקון המוצע, התיקון המזיק, הבעייתי, המסוכן והמיותר הזה.

דב חנין: תודה רבה.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך, אדוני.

אופיר אקוניס: משום שאין הסתייגויות לחוק אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה.

אופיר אקוניס: אני מעמיד להצבעה את הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 191) – בקריאה השנייה.

אופיר אקוניס: הצבעה מס' 3 בעד סעיף 1 – 31 נגד – 13 נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

אופיר אקוניס: ובכן, 31 בעד, 13 מתנגדים, אין נמנעים.

אופיר אקוניס: הצעת החוק עברה בקריאה השנייה.

אופיר אקוניס: אדוני יושב-ראש ועדת הכספים, האם לעבור לקריאה השלישית?

אופיר אקוניס: באישורו של היושב-ראש אנחנו נעשה זאת.

אופיר אקוניס: הצבעה מס' 4 בעד החוק – 33 נגד – 13 נמנעים – אין חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 191), התשע"ב–2012, נתקבל.

אופיר אקוניס: ובכן, הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 191) עברה ברוב של 33 חברי כנסת, 13 התנגדו, אין נמנעים.

אופיר אקוניס: החוק ייכנס לספר החוקים של מדינת ישראל לאחר שעבר בקריאה השנייה ובקריאה השלישית.

אופיר אקוניס: [מס' כ/413; "דברי הכנסת", חוב' כ"ה, עמ' 28423.

אופיר אקוניס: ]

אופיר אקוניס: לבקשתו של יושב-ראש הקואליציה אנחנו משנים לרגע את הסדר ועוברים לסעיף מס' 8 בסדר-היום.

אופיר אקוניס: לא, אדוני.

אופיר אקוניס: אתה רוצה להחליף את יושב-ראש הקואליציה?

אופיר אקוניס: אין לי בעיה.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, יושב-ראש הקואליציה, לשר האוצר יש בקשות?

אופיר אקוניס: נא לתאם לפני.

אופיר אקוניס: אני הודעתי שאנחנו עוברים לסעיף 8.

אופיר אקוניס: הוא מבקש לעבור לסעיף 9.

אופיר אקוניס: יופי.

אופיר אקוניס: מצוין.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לשר האוצר.

אופיר אקוניס: אדוני, אני מצטער, אנחנו בסעיף 8, הצעת חוק שירותי תעופה (פיצוי וסיוע בשל ביטול טיסה או שינוי בתנאיה), קריאה שנייה ושלישית.

אופיר אקוניס: אני הודעתי, חבר הכנסת חנין, עוברים לסעיף 8 בסדר-היום.

דב חנין: מה זה עוברים?

דב חנין: מה קרה לכל הסעיפים – – –

אופיר אקוניס: מייד נחזור אליהם.

אופיר אקוניס: אל תדאג, לא נפסח על שום סעיף.

אופיר אקוניס: ובכן, הצעת חוק שירותי תעופה (פיצוי וסיוע בשל ביטול טיסה או שינוי בתנאיה) – אנחנו בהשלמת הצבעה בקריאה השנייה, ואנחנו מצביעים על סעיפים 11–25 שטרם הוצבעו.

אופיר אקוניס: נצביע עליהם בקריאה שנייה, ולאחר מכן נשלים את ההצבעה בקריאה השלישית.

אופיר אקוניס: ובכן, אנחנו באבחת חרב מצביעים על 11–25.

אופיר אקוניס: מי בעד?

אופיר אקוניס: מי נגד?

אופיר אקוניס: זו קריאה שנייה.

אופיר אקוניס: הצבעה מס' 5 בעד סעיפים 11–25 – 32 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 11–25 נתקבלו.

אופיר אקוניס: ובכן, 32 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

אופיר אקוניס: הצעת חוק שירותי תעופה – סעיפים 11–25 עברו כנוסח הוועדה בקריאה השנייה.

אופיר אקוניס: יושב-ראש הוועדה לא נמצא פה, אבל הוא כבר נתן את הסכמתו בסיבוב הקודם לקריאה שלישית.

אופיר אקוניס: התקבלה הסתייגות.

אופיר אקוניס: הוא לא נמצא אתנו, אז אנחנו נעבור עכשיו לקריאה שלישית.

אופיר אקוניס: הצבעה מס' 6 בעד החוק – 35 נגד – אין נמנעים – אין חוק שירותי תעופה (פיצוי וסיוע בשל ביטול טיסה או שינוי בתנאיה), התשע"ב–2012, נתקבל.

אופיר אקוניס: 35 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

אופיר אקוניס: אני קובע שהצעת חוק שירותי תעופה (פיצוי וסיוע בשל ביטול טיסה או שינוי בתנאיה) התקבלה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית, והחוק ייכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

אופיר אקוניס: [מס' מ/534, פ/1867/18, פ/1911/18, פ/2192/18; "דברי הכנסת", מושב שני, חוב' ל"ו, עמ' 12226, עמ' 12227, עמ' 12228; נספחות.

אופיר אקוניס: ]

אופיר אקוניס: אנחנו חוזרים לסדר-היום – לסעיף 6 על סדר-היום: הצעת חוק הדיור המוגן.

אופיר אקוניס: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות חבר הכנסת חיים כץ.

אופיר אקוניס: איפה הוא?

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני.

אופיר אקוניס: אתה כבר פה, אתה זריז מאוד, לא ראיתי שהתקדמת בינתיים.

אופיר אקוניס: כולל לוח התיקונים.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני.

אופיר אקוניס: קריאה שנייה וקריאה שלישית.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מתכבד להציג בפניכם את הצעת חוק הדיור המוגן, התשע"ב–2012, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

חיים כץ: אנחנו עומדים פה על הדוכן ומציגים הצעות חוק, ואני רוצה להגיד לכם שהצעת חוק כזאת מורכבת לא זכורה לי הרבה מאוד זמן; הצעת חוק של 35 עמודים, עם מאות סעיפים, מעין הצעת חוק "מסחרית", בין אלה ששמים את מיטב כספם בדעה צלולה, ובוררים להם שינוי צורת חיים בדיור מוגן, לבין אלה שנותנים להם את הדיור המוגן, ואיך מבטיחים גם את הכסף וגם את תנאי החיים ואת רמת החיים אחר כך, ואת כל התנאים.

חיים כץ: הצעת החוק הזאת – שלוש שנים, אם לא יותר, לפחות בוועדה, עם שעות של דיונים, וזה לא היה קל – וזה לא היה קל, וזאת הצעת חוק ממשלתית ששולבו בה שלוש הצעות חוק פרטיות; של גדעון עזרא, זיכרונו לברכה – עדיין בשבעה – ואנחנו פה מעלים הצעת חוק שהוא היה אחד מיוזמיה, כמו כן חבר הכנסת אורי אריאל, שייבדל לחיים ארוכים, וכל אלה שאני נוקב בשמם עכשיו, שהצטרפו להצעה הזאת, שייבדלו לחיים ארוכים, זה איתן כבל, ציון פיניאן ויעקב אדרי, ואני רוצה לברך אותם על יוזמתם הברוכה.

חיים כץ: כמו כן אני רוצה לברך את חבר הכנסת בוז'י הרצוג, שהיה שר הרווחה, וגם כן דחף לכיוון הצעת החוק הזאת.

חיים כץ: בהצעת החוק הזאת, המונחת לפניכם, מוצע להסדיר בחקיקה את פעילותם של בתי הדיור המוגן, בשל המאפיינים הייחודיים של המגורים בבתי הדיור המוגן.

חיים כץ: הדיירים בהם הם אנשים מבוגרים אשר עוזבים את דירת מגוריהם ועוברים להתגורר בבית הדיור המוגן ורואים בו את ביתם.

חיים כץ: בין הדיירים למפעילי בית הדיור המוגן נכרת הסכם ארוך-טווח אשר מסדיר את ההיבטים המהותיים לגבי מגוריו של דייר בבית הדיור המוגן בעשרות השנים הבאות, ובחלק ניכר מהמקרים יכולת המיקוח של הדיירים לגבי אותם חוזים היא מעטה.

חיים כץ: כמו כן, יש צורך להבטיח כי לדיירים בבית הדיור המוגן יינתנו תנאים הולמים, שיבטיחו את שלומם ואת רווחתם.

חיים כץ: אפרט את ההוראות העיקריות שבחוק המוצע: א.

חיים כץ: חובת הרישוי – בהתאם למצב כיום, כל אדם יכול להפעיל בית דיור מוגן, ללא רשיון, ללא פיקוח ובקרה של משרד הרווחה והשירותים החברתיים.

חיים כץ: בהצעת החוק מוצע לקבוע חובת קבלת רשיון כתנאי להפעלת בית דיור מוגן ואת התנאים למתן הרשיון.

חיים כץ: ב.

חיים כץ: חובת מסירת מסמך גילוי לדייר לפני חתימה על הסכם התקשרות – כדי למנוע מצב שבו הדייר חותם על הסכם בן עשרות עמודים שבו חבויים סעיפים מהותיים ללא שהדייר מבין את מהותם, מוצע לקבוע כי לדייר יימסר לפני החתימה על ההסכם מסמך גילוי, ערוך לפי טופס שקבע השר, ובגודל אותיות מסוים, שבו יפורטו כל ההסדרים המהותיים בהסדר ההתקשרות בצורה ברורה וחד-משמעית.

חיים כץ: הסכם ההתקשרות שייחתם בהמשך עם הדייר יהיה מבוסס על ההסדרים שפורטו לדייר במסמך הגילוי.

חיים כץ: במסמך הגילוי יפורטו בין היתר העניינים הבאים: התשלומים לבית הדיור המוגן, תנאים למעבר למחלקה סיעודית, אם יצטרך במהלך השנים, לרבות העלות הכרוכה בכך, השירותים שיספק בעל הרשיון לדייר בבית הדיור המוגן, הפיקדון, החזרי פיקדון, אם צריכים, וכן הלאה.

חיים כץ: ג.

חיים כץ: תשלומים לבית הדיור המוגן – בחלק מהסכמי ההתקשרות שנערכו בין הדיירים לבין בית הדיור המוגן נקבעו הוראות שמאפשרות למפעילי בית הדיור המוגן להעלות את גובה התשלומים לפי שיקול דעתם.

חיים כץ: ברור כי הדייר מפתח תלות בבית הדיור המוגן, ואינו חופשי לעוזבו, ויכולתו לעשות כן הופכת קשה יותר משנה לשנה בשל גילו וההשקעה שהוא השקיע בבית.

חיים כץ: לפיכך על ההסכם לספק לדייר את הביטחון והוודאות גם מבחינה כלכלית, כדי שהדייר ידע עם כניסתו לבית הדיור המוגן מהי עלות הדיור בבית הדיור המוגן ויוכל לכלכל את צעדיו בהתאם, כדי שלא ייאלץ לעזוב את בית הדיור המוגן בערוב ימיו בשל חוסר יכולתו לעמוד בתשלומים.

חיים כץ: כדי להבטיח זאת מוצע לקבוע בחוק את ההוראות האלה: 1.

חיים כץ: לא ייגבה מדייר תשלום שלא פורט בהסכם ההתקשרות עמו, אלא אם כן הדייר נתן את הסכמתו לכך; 2.

חיים כץ: דמי האחזקה לא יעלו מעבר לשיעור עליית המדד, אלא בהתאם לשינוי בעלויות התפעול השוטף של בית הדיור המוגן, ובכל מקרה, לא יותר מהשיעור המרבי שנקבע בהסכם ההתקשרות.

חיים כץ: ד.

חיים כץ: בטוחות להשבת כספי הפיקדון – בדרך כלל נדרש דייר להפקיד בידי בעל רשיון הפעלה, עם כניסתו לבית הדיור המוגן, תשלום חד-פעמי המכונה פיקדון, אם כתשלום שעל בית הדיור המוגן להשיבו, כולו או חלקו, על-פי מנגנון שחיקה הקבוע בהסכם, במקרה של עזיבת בית הדיור, ואם כתשלום אשר ניתן כבטוחה לעמידתו של הדייר בתנאי ההסכם.

חיים כץ: כיום אין הפיקדונות הללו מבוטחים, על-פי דין.

חיים כץ: קיים חשש כי אם בית דיור מוגן ייקלע לקשיים לא יוכלו הדיירים לקבל חזרה את הסכומים ששילמו כפיקדון.

חיים כץ: על כן מוצע לחייב את בעל רשיון ההפעלה לתת לדייר בטוחות כדי להבטיח את הכספים במקרה של חדלות פירעון, אלא אם הדייר ביקש בכתב לוותר על קבלת הבטוחות.

חיים כץ: הבטוחות המוצעות הן: ערבות בנקאית, ביטוח הדייר בחוזה ביטוח, העברת 40% מהפיקדון לנאמן או רישום משכנתה ראשונה על המקרקעין לטובת הדייר.

חיים כץ: מוצע לקבוע כי המפעיל של בית דיור מוגן יישא ב-20% מהעלות הכרוכה במתן הבטוחות וביתרת העלות יישא הדייר.

חיים כץ: ה.

חיים כץ: זכותו של דייר לשכן מטפל בדירה כפוף לתנאים הקבועים בחוק המוצע.

חיים כץ: ו.

חיים כץ: הגבלות על פינוי דייר מבית הדיור המוגן – בשל העובדה שבעבור האוכלוסייה המבוגרת המתגוררת בבתי דיור מוגן הדירה בבית הדיור המוגן מהווה בית לכל דבר ועניין, ובשל התוצאות הקשות אשר עשויות להיות לפינויו של דייר מדירתו בבית הדיור המוגן אשר עלול למצוא עצמו ללא קורת גג, מוצע להגביל את האפשרות לפנות דייר מבית הדיור המוגן לעילות הקבועות בחוק וכפוף לתנאים הקבועים בחוק, לרבות לעניין השהיית הפינוי לפי בקשת הדייר, או זכות לערעור על החלטת הפינוי בנסיבות מסוימות.

חיים כץ: ז.

חיים כץ: חובת הקמת מחלקה סיעודית בבית דיור מוגן שבו 250 דירות.

חיים כץ: אני רוצה לציין כי החוק המוצע נתקבל בוועדה, רובו ככולו, תוך הסכמות בין כל הצדדים הרלוונטיים: הדיירים, מפעילי בתי הדיור המוגן ומשרדי הממשלה, לאחר שהיו מחלוקות רבות בין הצדדים.

חיים כץ: ולפיכך אני יכול לקוות כי החוק הוא חוק מאוזן, הוא יצליח להגן כראוי – רוברט טיבייב, החוק הזה, תאמין לי – –

קריאה: חשוב מאוד.

חיים כץ: – – הוא רשום על לפחות שלושה – – – אל תשכנעי אותו, הוא יכול להצביע נגד אם הוא רוצה.

חיים כץ: – – – על-ידי שלושה-ארבעה חברי סיעתך שבאו לישיבות והקדישו מזמנם; הקדשנו כולנו.

שלמה מולה: אני בין היוזמים.

אופיר אקוניס: זה גם חוק – – – אדוני יושב-ראש הוועדה, זה גם חוק – – –

חיים כץ: אמרתי את זה, שלמה מולה.

חיים כץ: אמרתי שאתה בין היוזמים, ובישיבה האחרונה, בשעה 21:00 אמרת לי: אני יכול ללכת?

חיים כץ: אמרת שאתה סומך עלי.

חיים כץ: אמרתי: אתה יכול ללכת.

חיים כץ: אתה זוכר?

חיים כץ: ואללה.

אופיר אקוניס: זה גם חוק שאף אחד מאתנו כמעט לא יכול – זאת אומרת, רבים מאתנו יגיעו לגיל שבו יצטרכו דיור – – –

חיים כץ: ואני מקווה שנהיה שם.

אופיר אקוניס: בדיוק.

חיים כץ: והחוק מאוזן והוא הצליח להגן כראוי על זכויות הדיירים בבתי הדיור המוגן תוך שמירה על חופש העיסוק ויכולת הניהול של בתי הדיור המוגן.

חיים כץ: אני קורא לכם לאשר את הצעת החוק בקריאה השנייה ובקריאה השלישית.

חיים כץ: החוק היה מורכב, ואני רוצה למסור תודה לצוות המסור של ועדת העבודה, הרווחה והבריאות וליועצת המשפטית של הוועדה שמרית גיטלין-שקד ששקדה ימים ולילות לקדם את החוק.

חיים כץ: ותודה גם לרינת ויגלר ונועם פליק ממשרד הרווחה, לרוני נויבואר והילה דוידוביץ ממשרד המשפטים, שגם כן ישבו וטרחו, שעמלו רבות ועשו לילות כימים בעבודה על החוק, ולכל מי שעזר בקידומו של החוק.

חיים כץ: ואם אנחנו מדברים על תודות אי-אפשר בלי יו"ר הוועדה המיתולוגית וילמה מאור והבנות – – –

אופיר אקוניס: יו"ר הוועדה?

אופיר אקוניס: אתה יו"ר הוועדה המיתולוגי.

אופיר אקוניס: היא מנהלת הוועדה המיתולוגית.

חיים כץ: ואללה, היא מנהלת הוועדה והיא מנהלת אפילו את יו"ר הוועדה.

אופיר אקוניס: אוקיי, הבנתי.

אופיר אקוניס: מאה אחוז.

חיים כץ: ולבנות ענת, אתי ומעיין, וכן לעוזרי הפרלמנטריים אילן מרסיאנו, שהיה – – –

קריאה: מעיין המתגבר.

אופיר אקוניס: אילן, בוודאי.

אופיר אקוניס: לא הבנתי, לא היה חוק בעניין הזה לפני כן?

אופיר אקוניס: בעניין הדיור המוגן.

חיים כץ: מה?

חיים כץ: לא.

חיים כץ: לא, לא היה חוק.

חיים כץ: זה הצעת חוק ממשלתית.

יעקב אדרי: פעם ראשונה – – –

אופיר אקוניס: לא ייאמן.

חיים כץ: הצעת חוק ממשלתית – –

אופיר אקוניס: חשובה.

חיים כץ: – – שאני אומר לך, באה תוך כעס של כולם – –

אופיר אקוניס: נכון.

חיים כץ: – – אבל הסכמה של כולם: דיירים, מפעילים.

אופיר אקוניס: יפה.

אופיר אקוניס: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: – – –

אופיר אקוניס: כן, הוא אמר, הוא אמר.

אופיר אקוניס: הוא אמר שהיו הרבה תיקונים.

אופיר אקוניס: ו-500 עמודים אמר?

אופיר אקוניס: כמה אמרו?

חיים כץ: 35 עמודים ומאות סעיפים, מאות סעיפים בהצעת החוק.

אופיר אקוניס: מאות סעיפים, מאות סעיפים ו-35 עמודים.

חיים כץ: תשמע, זה מין חוק הסדרים.

חיים כץ: אם זה היה חוק הסדרים, זה היה נגמר וכולם כועסים.

חיים כץ: ופה אני אומר לך, זה היה חוק מאוזן, שבשורה התחתונה כולם שמחו – –

אופיר אקוניס: – – – מחוק ההסדרים.

חיים כץ: – – ופעם נוספת, אני לא יודע אם יצא לי להיות פה ולהגיד על הצעת חוק של גדעון עזרא, שגם כן היה רוח פעילה ובא לישיבות על הצעת החוק הזאת.

חיים כץ: אז הנה אני יכול פה לעמוד ולהגיד שהוא היה בין היוזמים ובין התורמים לעיצובו של החוק המסובך הזה, ואני מקווה שהחוק הזה יקבל תמיכה במליאה.

חיים כץ: תודה רבה.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך, אדוני.

אופיר אקוניס: לחוק הזה לא התקבלו הסתייגויות, אבל נרשמו שתי בקשות דיבור.

אופיר אקוניס: הראשונה – של חבר הכנסת שלמה מולה; בבקשה, אדוני, חמש דקות.

אופיר אקוניס: והשנייה – של חבר הכנסת אורי אריאל, שאם לא יהיה פה נעבור מייד להצבעה.

יעקב אדרי: – – – לדבר במקומו.

אופיר אקוניס: מה זאת אומרת?

אופיר אקוניס: לא נרשמת.

אופיר אקוניס: אין לך הסתייגות דיבור.

יעקב אדרי: לא, אני רוצה לברך אותו.

יעקב אדרי: זה חוק לא פשוט.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, קודם כול, אני בהחלט מצטרף לצער של משפחת עזרא.

שלמה מולה: והאמת היא, גדעון הוא זה שרתם גם אותי להיות שותף להצעת החוק הזו.

שלמה מולה: הצעת החוק הזאת בעצם, לפחות בצד שלנו, נולדה אחרי שאנחנו ראינו כתבה בטלוויזיה על איזה בית-אבות באחד היישובים במרכז הארץ, לא רוצה להגיד את שם היישוב, וראינו בעצם – מכיוון שאותו בית-אבות היה בית-אבות פיראטי, שלא היה לו רשיון הפעלה ואנשים בעצם שמו את מיטב כספם במקום הזה, בן-לילה גילו: לא ניתנו להם, לא שירותים, אין אף גוף שיכול להיות האחראי בכלל, ומשרד העבודה והרווחה העביר את זה למקום אחר, את האחריות.

שלמה מולה: משרד אחר העביר את זה למקום אחר.

שלמה מולה: בעצם התעוררנו ושאלנו שאלות:

שלמה מולה: איך יכול להיות שדווקא אותם אנשים שבנו את המדינה הזאת, נתנו את כל חייהם, את זמנם, באמת באמת למען השירות של המדינה הזו, דווקא כשהם מזדקנים המדינה לא מגינה עליהם; כשהפכו להיות מחזקים ליותר חלשים המדינה בעצם התנערה מהם.

שלמה מולה: אני בהחלט השתתפתי בדיון פעיל שערך יושב-ראש הוועדה, באמת כדרכך בקודש.

שלמה מולה: עשית באמת, ברגישות המתבקשת, ועברת בין סעיף לסעיף.

שלמה מולה: רצית להעביר הכול בהסכמה, גם עם הדיירים.

שלמה מולה: הזמנת את הדיירים, את הנציגות שלהם.

שלמה מולה: גם את אלה שבאמת מתכוונים להפעיל, שירגישו שהם מפעילים אבל תמורת זה בכל זאת מקבלים משהו.

שלמה מולה: גם המדינה, שבאמת לא תיסוג מהאחריות הכוללנית שלה.

שלמה מולה: אני רוצה להודות לך, באמת באופן אישי, על שגילית רגישות רבה כשאמרת: אנחנו נחזור, נקיים הצבעה ודיון בכל סעיף.

שלמה מולה: קודם כול, בואו נלך על מה שמוסכם.

שלמה מולה: ואחר כך הושבת את האנשים גם כן כדי שיגיעו להסכמה – שלא נכפה עליהם כמחוקקים אלא שהדברים יעברו באמת בהסכמה.

שלמה מולה: אני רוצה להודות לך, חיים כץ, באמת מכל הלב.

שלמה מולה: גם בשעות הלילה – אני יודע, אפילו באותו ערב, כשידענו שאולי הכנסת הולכת להתפזר, באותו לילה אמרת: הכנסת הזאת לא תתפזר לפני שאנחנו נעביר את החוק.

שלמה מולה: אכן, הושבת – – –

אופיר אקוניס: עכשיו הבנו למה, עכשיו הבנו למה הכנסת לא התפזרה.

אופיר אקוניס: לא הבנו איך זה, אדוני היושב-ראש.

שלמה מולה: אפילו באותו – – –

חיים כץ: – – –

אופיר אקוניס: עכשיו הבנו.

אופיר אקוניס: כל הפרשנים הפוליטיים טעו.

אופיר אקוניס: עכשיו הבנו למה הכנסת לא התפזרה – –

שלמה מולה: אפילו הזמין לנו – – –

אופיר אקוניס: – – הודות ליושב-ראש ועדת העבודה והרווחה.

אופיר אקוניס: בכלל אתה – – –

חיים כץ: – – – הסנדוויצ'ים.

שלמה מולה: אפילו הזמין לנו סנדוויצ'ים בלילה – –

אופיר אקוניס: זה בכלל פריווילגיה, כל הכבוד.

שלמה מולה: – – הזמין לנו סנדוויצ'ים כדי שבאמת נוכל גם לא להיות רעבים לפחות כשאנחנו באמת עוברים על כל סעיפי החוק, ותודה רבה לך.

שלמה מולה: אבל מעל לכול, אדוני היושב-ראש, באמת באמת, בחקיקה הזאת מי שיצאו נשכרים, מי שירוויחו באמת, זה אותם אנשים קשישים.

שלמה מולה: בעצם מה שהם מבקשים – שמים כסף, אבל רוצים שכספם יהיה בטוח.

שלמה מולה: הוא לא יורד לטמיון אלא תמורתו הם מקבלים את השירות הטוב ביותר עד שבעצם בסופו של דבר יצטרכו.

שלמה מולה: כנראה אף אחד מאתנו לא יחיה מעל 120 שנים, אבל לפחות שיהיו בטוחים שהמדינה ערבה גם לכספם, גם לשירות שמגיע להם.

אופיר אקוניס: אל תהיה בטוח, כי תוחלת החיים עולה בישראל כל הזמן, והיא עולה נורא – אתה יודע.

אופיר אקוניס: אז תהיה – – –

שלמה מולה: אין לי בעיה שגם תוחלת החיים בישראל – אתה יודע מה?

שלמה מולה: אבל הסעיפים, כשאתה עובר אחד-אחד – באמת גם ההגנה על כספם של אנשים, הרגישות, השירות שהם מקבלים.

שלמה מולה: ואני חושב שהצעת החוק הזאת – ראו, אפילו אין לה מתנגדים בתוך הבית הזה.

שלמה מולה: זאת אומרת, החוק עובר בקונסנזוס, בהבנה מוחלטת של כל הבית הזה.

שלמה מולה: אני מודה לך, אדוני היושב-ראש.

שלמה מולה: שוב, גם לצוות, באמת צוות הוועדה, על המסירות ועל גילוי הרגישות ועל העברת החוק.

שלמה מולה: אני מוכרח להגיד: אילולא היו שתי הצעות חוק פרטיות לא בטוח שמשרד העבודה והרווחה היה רץ והיה הולך ובאמת יוזם הצעת חוק.

שלמה מולה: לפעמים גם בהצעות חוק פרטיות – תמיד יש הישגים כלשהם.

שלמה מולה: אנחנו הופכים להיות זרז של הממשלה.

שלמה מולה: לחוקק חוק זה דבר חשוב.

שלמה מולה: תודה רבה.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך, אדוני.

אופיר אקוניס: בבקשה, חבר הכנסת יעקב אדרי, אחד היוזמים.

אופיר אקוניס: מותרת לו על-פי התקנון דקה להודות – בבקשה, אדוני, לפני הקריאה.

אופיר אקוניס: אחרי?

אופיר אקוניס: לא חשוב, הוא כבר עלה.

אופיר אקוניס: דקה, דקה.

יעקב אדרי: אני לא יודע למה סגן היושב-ראש – אני לא רוצה להגיד מתנכל, אבל – – –

אופיר אקוניס: חס וחלילה, חס וחלילה.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני.

קריאה: – – –

יעקב אדרי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, טוב – – –

אופיר אקוניס: נהוג אחרי, אבל אנחנו, לפנים משורת הדין, נתנו לך לפני.

יעקב אדרי: לא, זה לפי התקנון.

אופיר אקוניס: אומרת המזכירה שאחרי, אבל זה ממש לא חשוב.

יעקב אדרי: טוב, אני מאוד מודה לך, אדוני סגן יושב-ראש הכנסת, על שאפשרת לי לעלות ולדבר.

יעקב אדרי: אני לא מהדברנים הגדולים פה, אבל מצאתי לנכון לעלות ולומר כמה מלים.

יעקב אדרי: אני חושב שאם הכנסת, בסופו של דבר, חבר הכנסת חיים כץ, טוב שלא התפזרה, אז זה אולי בגלל אחד החוקים – אולי טוב שהכנסת לא התפזרה וטוב שאפשר להעלות את החוק.

חיים כץ: גם אם היא היתה מתפזרת היינו מעבירים אותו.

יעקב אדרי: לא יודע, לא יודע.

יעקב אדרי: יכול להיות, לא יודע.

קריאות: – – –

שלמה מולה: היה מוכן, דרך אגב.

אופיר אקוניס: נכון, אתה צודק.

יעקב אדרי: אפשר?

יעקב אדרי: אני לא יודע.

יעקב אדרי: המבינים אומרים שאפשר – –

אופיר אקוניס: ממשלתיות היה אפשר להעביר עד לבחירות.

אופיר אקוניס: כך קבעה הנשיאות.

אופיר אקוניס: אתה צודק.

יעקב אדרי: – – ואני אומר, טוב שלא נתנו לחוק הזה להיעלם, או אני לא יודע מה היו עושים בכנסת הבאה, ואני לא יודע מה היה קורה.

יעקב אדרי: אני רוצה לומר כבר בתחילת הדברים שלי שאני לא הייתי בהרבה דיונים.

אופיר אקוניס: במקרה הזה תחילת הדברים הם גם סוף הדברים, אז תשים לב.

יעקב אדרי: אני לא הייתי בהרבה מן הדיונים, הייתי מעט מאוד.

יעקב אדרי: אבל החוק הזה הוא אחד החוקים החשובים שוועדת העבודה והרווחה חוקקה, ואני הייתי ממש בשניים-שלושה דיונים וראיתי באיזה להט התווכחו, וכמה היה קשה, וכמה התווכחו על כל סעיף.

יעקב אדרי: אבל אני חושב שהיושב-ראש, בתבונה רבה, בנחישות רבה וביכולות המקצועיות שלו הצליח להביא היום לסיום מוצלח של העניין הזה.

יעקב אדרי: אני באמת רוצה להודות לך בשם אלפי אנשים.

יעקב אדרי: החוק הזה משרת אלפי אנשים ובעתיד ישרת גם אותנו, אם אפשר להגיד ככה.

חיים כץ: אין לנו כסף – – –

יעקב אדרי: כן.

יעקב אדרי: אני חושב שטוב עשה יושב-ראש הוועדה שהזכיר גם את חבר הכנסת גדעון עזרא, זיכרונו לברכה – – –

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: יש לך עוד דקה.

יעקב אדרי: דקה?

יעקב אדרי: אני רוצה לסיים ולומר תודה מקרב לב לך, לצוות הנהדר שלך, שעשה עבודה חשובה והוציא מתחת ידו חוק כל כך טוב לעתיד של עם ישראל.

יעקב אדרי: תודה לכולם.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך, אדוני.

אופיר אקוניס: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה השנייה, כולל לוח התיקונים, בהצעת חוק הדיור המוגן.

אופיר אקוניס: קריאה שנייה – נא להצביע.

אופיר אקוניס: הצבעה מס' 7 בעד סעיפים 1–58 – 36 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–58 נתקבלו.

אופיר אקוניס: 36 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

אופיר אקוניס: אני קובע שהצעת חוק הדיור המוגן עברה בקריאה השנייה.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, בוודאי תסכים לעבור לקריאה השלישית.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: אנחנו נעבור לקריאה השלישית.

אופיר אקוניס: אמרתי שזה כולל לוח התיקונים.

אופיר אקוניס: אמרתי.

אופיר אקוניס: הצבעה מס' 8 בעד החוק – 36 נגד – אין נמנעים – אין חוק הדיור המוגן, התשע"ב–2012, נתקבל.

אופיר אקוניס: ובכן, 36 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

אופיר אקוניס: הצעת חוק הדיור המוגן, התשע"ב–2012, כולל לוח התיקונים, עברה בקריאה השנייה והשלישית והיא תיכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

אורי אריאל: – – –

אופיר אקוניס: גם אתה בין היוזמים?

אופיר אקוניס: חבר הכנסת יעקב אדרי ביקש – אתה היית רשום, אבל אנחנו לא יכולים.

אופיר אקוניס: [נספחות.

אופיר אקוניס: ]

אופיר אקוניס: נעבור עכשיו לבקשתו של יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה.

אופיר אקוניס: אתה רוצה להציג?

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני; מציג את החלטת הוועדה בדבר תיקון טעויות בחוק להגברת האכיפה של דיני העבודה.

אופיר אקוניס: מייד לאחר מכן נצביע ונאשר את בקשתך.

אופיר אקוניס: זה סעיף 17 בסדר-היום, ואנחנו מקדימים אותו לבקשתך.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מתכבד להביא בפניכם החלטה על תיקון טעויות שנפלו בחוק להגברת האכיפה של דיני העבודה, התשע"ב-2011, בנוסחו שהתקבל בכנסת ביום ט"ז בכסלו התשע"ב, 12 בדצמבר 2011.

חיים כץ: הטעויות, שוועדת העבודה, הרווחה והבריאות אישרה כי הן טעויות טכניות בלבד שנפלו בסעיף 56 לחוק, כפי שאפרט עתה: 1.

חיים כץ: בשל שיבוש העתקה, נוצרה כפילות בכותרת השוליים של סעיף 2ב לחוק עסקאות גופים ציבוריים, התשל"ו–1976, שתוקן בסעיף 56 האמור; 2.

חיים כץ: נפלה טעות של פליטת קולמוס כך שבסעיף 56 האמור סומנה פסקה (1) וכן סוכמו פסקאות המשנה בהתאם, חרף העובדה שאין באותו סעיף פסקאות נוספות.

חיים כץ: בהתאם לסעיף 10א לפקודת סדרי השלטון והמשפט, התש"ח–1948, מוצע בהחלטה שבפניכם לתקן את הטעויות, וכן מוצע כי תחילתו של תיקון הטעויות תהיה ביום תחילתו של החוק, קרי ביום כ"ט בסיוון התשע"ב, 19 ביוני 2012.

חיים כץ: אני קורא לכם להחליט על תיקון הטעויות בהתאם להחלטה שבפניכם.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך.

אופיר אקוניס: אנא שוב למקומך ואז נצביע כנדרש.

אופיר אקוניס: אנחנו מצביעים על החלטת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות בדבר תיקון טעויות בחוק להגברת האכיפה של דיני העבודה.

אופיר אקוניס: בבקשה.

אופיר אקוניס: נא להצביע.

אופיר אקוניס: הצבעה מס' 9 בעד ההחלטה – 27 נגד – אין נמנעים – אין החלטת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות בדבר תיקון טעויות בחוק להגברת האכיפה של דיני העבודה, התשע"ב–2011, נתקבלה.

אופיר אקוניס: ובכן, 27 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

אופיר אקוניס: אני קובע שהחלטת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות התקבלה.

אופיר אקוניס: [מס' כ/452; "דברי הכנסת", חוב' כ"א, עמ' 27723; נספחות.

אופיר אקוניס: ]

אופיר אקוניס: אנחנו עוברים להצעה הבאה על סדר-היום: הצעת חוק המפלגות (תיקון מס' 18), התשע"ב–2012, קריאה השנייה והשלישית.

אופיר אקוניס: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת הכנסת חבר הכנסת יריב לוין.

): תודה רבה.

): אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, כבוד השרים, אני מתכבד להציג את הצעת חוק המפלגות (תיקון מס' 18) לקראת הקריאה השנייה והשלישית.

): הצעת החוק נועדה לאפשר למפלגות המקיימות בחירות מקדימות, שבהן משתתפים רוב חברי המפלגה, לאמת את פרטי חברי המפלגה, שמות וכתובות, מול מרשם האוכלוסין, לשם יצירת קשר עם חברי המפלגה וניהול הבחירות המקדימות.

): כידוע, סעיף 39 לחוק הבחירות לכנסת מאפשר כבר היום למפלגות לקבל את פרטיהם המזהים של כל בעלי זכות הבחירה לכנסת, אולם המידע כאמור נמסר למפלגות רק בסמוך לבחירות לכנסת ואיננו מתעדכן באופן שוטף ותדיר, כאשר המפלגות נזקקות לו שוב לקראת קיום הליכי בחירות מקדימות.

אופיר אקוניס: לא מקבלים.

): נכון.

): הצעת החוק מאפשרת למפלגה שמקיימת הליך פריימריז לפנות לשר המשפטים במהלך 75 הימים שלפני קיומן של אותן בחירות לצורך עדכון ואימות הפרטים המזהים של חברי המפלגה, תוך שהיא מבטיחה כי המידע יימסר בזמן קצר שיאפשר עדכון ועריכה של פנקס בוחרים מעודכן.

): שמנו דגש, אדוני היושב-ראש, על כך שהפרטיות והמידע בדבר חברי המפלגה יישמרו.

): לכן הצעת החוק קובעת כי לבקשה של המפלגה תצורף התחייבות בכתב שלפיה לא ייעשה שימוש במידע והוא לא יועבר לאחר אלא לשם יצירת קשר עם חברי המפלגה וניהול הבחירות המקדימות.

): שימוש במידע או העברתו בניגוד לחוק יהוו גם עבירה פלילית.

): יתר על כן, אנחנו קבענו שההליך יבוצע בדרך כזאת שלא יישארו בידי הרשם הנתונים והפרטים של חברי המפלגות, כך שלא יהיה מצב שבעצם השלטון מחזיק בידיו ומנהל מרשם של חברי המפלגה.

): אני מבקש להדגיש שההצעה איננה מפרטת את המנגנון הטכני שבאמצעותו יאומת המידע שבידי המפלגות מול מרשם האוכלוסין.

): העניין הזה צריך להיקבע בתקנות של שר הפנים שאמורות להיות מותקנות בהסכמת שר המשפטים ובאישור ועדת החוקה, חוק ומשפט.

): כל זאת כמובן כפוף לכך שזהות חברי המפלגה לא תישמר ולא תהיה בחזקת ובידיעת מוסדות השלטון.

): אבל אני רוצה לומר כאן, אדוני היושב-ראש, אני הסכמתי להכליל את הסעיף הזה בחשש גדול, כי המציאות מלמדת שלא אחת התקנות לא מותקנות ואז החוק לא ניתן לביצוע.

): אני קורא מכאן לשרים הנוגעים בדבר לדאוג לכך שהתקנות תותקנה במועד ובזמן.

): אנחנו נשתדל לעקוב – –

אופיר אקוניס: האם החוק חייב את זה בלוח זמנים?

): – – גם מכיווננו.

): אני מקווה שכך אכן יהיה ולא נידרש – – –

אופיר אקוניס: אבל בחוק אין לוח זמנים לקביעת התקנות.

): יש, בתוך שנה.

אופיר אקוניס: כמה?

): בתוך שנה.

אופיר אקוניס: אז זה הרבה.

): נכון, זה הרבה, כי העניין מורכב טכנולוגית ולכן הוא מחייב זמן, אבל שנה זה זמן מספיק גם כדי להיערך וגם כדי לאשר את התקנות.

): אני מקווה שאכן כך יהיה.

): על כן, כאמור, החוק ייכנס לתוקפו בעוד שנה עם השלמת התקנת התקנות.

): בהקשר הזה חשוב לציין שהצעת החוק אושרה בהסכמה רחבה, ללא התנגדויות, מבלי שהוגשו לה הסתייגויות.

): אני מבקש גם להודות לשותפי ליוזמה הזאת, לחברי הכנסת איתן כבל ויוחנן פלסנר, כאשר ביחד אנחנו מייצגים את שלוש המפלגות הגדולות שבהן מתקיימים תהליכים של בחירות מקדימות בקרב מספר משתתפים גדול; להודות ליועץ המשפטי של הליכוד, עורך-דין אבי הלוי, שבעצם העלה בפני את הנושא והיה אחד הכוחות הדוחפים לקידום הצעת החוק הזאת ולאישורה; לצוות של ועדת הכנסת – אתי בן-יוסף, לנועה בירן-דדון ששבה אלינו מחופשת הלידה, לעאליה עודה.

): ובהזדמנות גם לומר תודה למור בן-אהרון שמילאה את מקומה של נועה; ליועצת המשפטית ארבל אסטרחן ולעוזרים שלי – לילך שלי, רועי שרעבי ומיכל גרסטלר.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך, אדוני.

): אני מבקש לאשר את החוק בקריאה השנייה והשלישית.

אופיר אקוניס: בהחלט.

אופיר אקוניס: כפי שאמרתי, תודה.

אופיר אקוניס: להצעת החוק אין הסתייגויות ואין גם בקשות דיבור.

אופיר אקוניס: כשיושב-ראש ועדת הכנסת יגיע למקומו נעבור להצבעה.

אופיר אקוניס: בבקשה, קריאה שנייה.

אופיר אקוניס: הצבעה מס' 10 בעד סעיפים 1–2 – 21 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–2 נתקבלו.

אופיר אקוניס: בעד – 21, נגד – אין, נמנעים – אין.

אופיר אקוניס: הצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

אופיר אקוניס: נעבור, אדוני, לקריאה שלישית, ברשותך.

אופיר אקוניס: הצבעה מס' 11 בעד החוק – 21 נגד – אין נמנעים – אין חוק המפלגות (תיקון מס' 18), התשע"ב–2012, נתקבל.

אופיר אקוניס: שוב, בעד – 21, אין מתנגדים, אין נמנעים.

אופיר אקוניס: אני קובע שהצעת חוק המפלגות (תיקון מס' 18) – מסירת פרטים מזהים של חברי מפלגה ממרשם האוכלוסין – עברה גם בקריאה השלישית והיא תיכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

אופיר אקוניס: עכשיו רק נותר, אדוני יושב-ראש ועדת הכנסת, לבקש מהמתפקדים, בכל המפלגות שבהן יש פריימריז, לבוא להצביע.

אופיר אקוניס: מה שפעם היה קרוי "לכו להצביע", אז זה "בואו להצביע".

אופיר אקוניס: עכשיו הכול בא על מקומו בשלום.

אופיר אקוניס: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/687).

אופיר אקוניס: ]

אופיר אקוניס: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה, הצעת חוק איסור הלבנת הון (תיקון מס' 11) (נותני שירות עסקי).

אופיר אקוניס: בשם שר המשפטים יעקב נאמן, שנמצא בכנס לשכת עורכי-הדין באילת, ראיתי, יציג השר יעקב מרגי.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני.

קריאה: – – –

אופיר אקוניס: בקצרה – זה כבר עניין שלו, אני מקווה.

יעקב מרגי: אם הוא יראה מה הכינו לי פה.

אופיר אקוניס: אגב, אני חייב להגיד לך, אני רוצה להגיד משהו בעניין הזה.

אופיר אקוניס: כאשר אני הייתי יושב-ראש ועדת הכלכלה והיו מכינים לי נאומים כאלה, אני פשוט הייתי עורך אותם לפני ומקריא שני משפטים, זאת אומרת שני עמודים, סליחה.

אופיר אקוניס: לא חייבים להקריא את הכול.

יעקב מרגי: אפשר להסתפק גם במצורף בזה לפרוטוקול, אבל זה לא רציני.

אופיר אקוניס: לא לפרוטוקול, אבל אני מסכים עם שר האוצר.

יובל שטייניץ: – – –

יעקב מרגי: בזמן הזה הייתי מחסל עמוד אחד, בואו נתחיל.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי השרים, הצעת חוק איסור הלבנת הון (תיקון מס' 11) (נותני שירות עסקי) של הממשלה עניינה תיקון חוק איסור הלבנת הון, התש"ס–2000, במטרה להתאים את החוק לדרישות הבין-לאומיות העדכניות ובכך לקדם את המאבק בהלבנת הון ובמימון טרור בישראל.

יעקב מרגי: בהצעת חוק זו מוצע להטיל חובת זיהוי, שמירת מסמכים ודיווח על עורכי-דין, רואי-חשבון, יועצי מס ומתווכים במקרקעין וכן על מי שעיסוקו במתן שירותי נאמנות.

יעקב מרגי: כל זאת בהתייחס לפעולות מסוימות, בעלות אופי פיננסי.

יעקב מרגי: בדומה למנגנון הקבוע לגבי גורמים אחרים שעליהם מוטלות חובות לפי חוק זה, ובהם תאגידים בנקאיים, נותני שירותי מטבע, מבטחים, סוכני ביטוח ועוד, גם כאן מוצע כי פרטי החובות ודרכי מילוין ייקבעו בצווים.

יעקב מרגי: צווים אלה, על-פי המוצע, יוצאו על-ידי שר המשפטים, באישור ועדת חוקה, חוק ומשפט.

יעקב מרגי: מאליו מובן שהצווים יוצאו לאחר התייעצות עם הגורמים המקצועיים המייצגים את בעלי המקצוע הנכללים בהצעה.

יעקב מרגי: כן מוצע בהצעת החוק לקבוע חובת רישום על מי שעיסוקו במתן שירותי נאמנות אשר אינו נמנה על המקצועות שרישומם כבר מוסדר בחוק אחר.

יעקב מרגי: וכן, בדומה לגורמים שעליהם חלות כיום חובות לפי החוק – להסדיר את הפיקוח על נותני שירות עסקי לגבי מילוי החובות שיוטלו עליהם ולקבוע איסור על נותני שירות עסקי לקבל תשלום במזומן בסך 50,000 שקלים חדשים או יותר.

יעקב מרגי: אבקש להדגיש כי ההצעה חלה על פעולות פיננסיות או סמי-פיננסיות ואינה חלה על ייעוץ שניתן ללקוח או לייצוג בפני ערכאות שיפוטיות או מינהליות.

יעקב מרגי: כמו כן, ההצעה קובעת במפורש שהחיסיון והסודיות יגברו על חובות הדיווח שיוטלו.

יעקב מרגי: נוכח המאבק הבין-לאומי הגובר בהלבנת הון ומימון טרור, משכללים העבריינים את דרכי פעולתם ופונים לדרכים מתוחכמות יותר להלבנת הון, הלבנת כספים, ולמימון טרור.

יעקב מרגי: גם בישראל, בדומה לשאר מדינות העולם, הולך וגובר השימוש שעושים העבריינים באנשי מקצוע הנותנים שירות עסקי, במומחיותם ובמאפייניהם, על מנת להלבין הון.

יעקב מרגי: כך, למשל, בקשר לעורכי-דין ורואי-חשבון, ישנו ניצול של חשבונות נאמנות שלהם להסתרת רכוש אחר וניצול יכולתם להקים ישויות משפטיות מורכבות, לרבות הסדרי נאמנות, במטרה לטשטש את הבעלים והמקור של הרכוש וכן להשגת מראית עין של מכובדות.

יעקב מרגי: על מנת למנוע ניצול לרעה של שירותיהם של נותני שירות עסקי לצורך הלבנת הון, המליצו הגופים הבין-לאומיים, ובראשם ארגון ה-FATF, להטיל על מגזרים אלה חובות שונות.

יעקב מרגי: ארגון ה-FATF גיבש שורה של המלצות המוכרות כסטנדרט בין-לאומי למאבק בהלבנת הון, במימון טרור ובהפצת נשק להשמדה המונית.

יעקב מרגי: בהמלצות נקבע כי יש לקבוע חובת זיהוי, שמירת מסמכים ודיווח על עסקאות חשודות על מגזרים שונים, ובהם עורכי-דין, נוטריונים, בעלי מקצוע בתחום המשפטי, רואי-חשבון, נאמנויות ונותני שירות לחברות, כאשר אלו מבצעים עבור לקוחותיהם עסקאות מסוימות.

יעקב מרגי: חובות כאמור נקבעו בכל מדינות האיחוד האירופי וכן בכמה מדינות נוספות, בכלל זה יפן, רוסיה, אוסטרליה, שווייץ, דרום-אפריקה וניו-זילנד.

יעקב מרגי: בביקורת שארגן ארגון השייך למועצת אירופה בישראל בשנת 2008, נדרשה מדינת ישראל להתאים את החקיקה בתחום המלחמה בהלבנת הון ומימון טרור להמלצות ה-FATF, לרבות בדרך של הטלת חובות כמוצע בהצעת חוק זו.

יעקב מרגי: בראשית 2013 עתידה להיערך ביקורת מקיפה נוספת, ובה תיבחן שוב עמידת ישראל בהמלצות בתחום זה.

יעקב מרגי: נוסף על חשיבות הביקורת לצורך שיפור וייעול של המאבק של ישראל בתופעה זו, לביקורת זו חשיבות רבה גם לביסוס מעמדה של מדינת ישראל כמדינת חוק.

יעקב מרגי: נוכח כל האמור, וזאת לאחר שחסכתי לכם שני דפי A4, מתבקשת הכנסת הנכבדה לתמוך בהצעת החוק האמורה בקריאה ראשונה ולהעבירה לוועדת חוקה, חוק ומשפט של הכנסת לצורך הכנתה לקריאות שנייה ושלישית.

יעקב מרגי: אני מודה לחברי הבית.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך, אדוני; מאוד מודה לך.

אופיר אקוניס: אנחנו בקריאה ראשונה, שלוש דקות לכל דובר שנרשם.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת אייכלר.

אופיר אקוניס: לא רבים אחריו.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת אורי אריאל, שלא נמצא, אחריו חבר הכנסת שלמה מולה, שלא נמצא.

אופיר אקוניס: אחרי חבר הכנסת אייכלר נעבור להצבעה בקריאה ראשונה, והרשימה נסגרה בזה הרגע.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה לבקש בקשר להצעת החוק.

ישראל אייכלר: היא הצעת חוק טובה.

ישראל אייכלר: בהזדמנות זו, שאנחנו בערב ראש חודש סיוון, אנחנו כבר בראש חודש עצמו, אני רוצה לציין שהיום, בחודש סיוון, בזמן קבלת התורה, כל נשמות ישראל בכל הדורות עמדו במעמד הר-סיני וכרתו ברית עם ה' אלוקי ישראל.

ישראל אייכלר: זה היה – אשר ישנו פה היום ואשר איננו פה.

ישראל אייכלר: וכתוב "ויחן שם ישראל נגד ההר" – כאיש אחד בלב אחד.

ישראל אייכלר: אומר רש"י ששאר כל החניות היו במחלוקת ותרעומת.

ישראל אייכלר: ללמדך שהתורה היא התחנה היחידה שמאחדת את כל נשמות ישראל.

ישראל אייכלר: שום דבר אחר לא יכול לאחד את עם ישראל, ולכן אנחנו צריכים לזכור, בכל ויכוח, שתורת ישראל היא זו שמאחדת את עם ישראל, כי האמונה היהודית נחרתה ב-DNA של כל נשמות ישראל ועברה מאב לבן ומאם לבתה, עד סוף כל הדורות.

ישראל אייכלר: גם מי שנכנע ליצר הרע וגם מי שחשב שהוא התנתק ואפילו ניתק כמה חוטים ופתילים לרצף הדורות ונכנס בו הספק באמונה, אם הוא מתחזק וחוזר לקיים את התורה והמצוות, אמונתו מייד מתחזקת, הוא שייך שוב ל-DNA של עם ישראל.

ישראל אייכלר: רבותי חברי הכנסת, זה לא טבעי שעם ישראל הצליח לשמור על התורה בכל התנאים.

ישראל אייכלר: בכל הדורות היו לנו רודפים ושונאים, שרובם היו אולי משתפי פעולה כמו המתייוונים והמשומדים וכל מיני, אפילו הקומוניסטים, שניסו לגייס את אומות העולם לחוקק חוקים נגד החינוך היהודי, נגד הלבוש היהודי, והטילו מסים מיוחדים על הבשר הכשר ופעלו נגד ההתבדלות היהודית ורצו לבולל את היהודים בקרב אומות העולם.

ישראל אייכלר: אבל מה שקרה, שהם הצליחו למחוק רק את עצמם ואת ילדיהם משרשרת הזהב ורצף הדורות.

ישראל אייכלר: לא נשאר מהם ומהמונם שריד ופליט בעם ישראל.

ישראל אייכלר: אבל אלה, שהם רצו לפגוע בהם והם התעקשו, הצליחו לשמור על הייחוד היהודי.

ישראל אייכלר: וכל מי שנמצא היום בעולם, גם אם הוא חילוני מוחלט, הוא צאצא קרוב לאותו גרעין קשה של יהודים דתיים שמסרו את נפשם על לימוד תורה ושמירת מצוותיה.

ישראל אייכלר: הם שילמו על אורח חייהם, בחייהם ובמותם.

ישראל אייכלר: הם חיו במצוקה ובדוחק, הם היו שנואים ונרדפים רק בעוון היותם "מורדי אור", שסירבו ללכת אחרי ההשכלה, הרפורמה והקומוניזם.

ישראל אייכלר: גם הם דיברו על יצרנות וקדמה ושוויון ועושר ואושר.

ישראל אייכלר: אבל היהודים שעמדו בתוקף ולא ויתרו, אלה זכו שילדיהם וצאצאיהם ונכדיהם יבואו לארץ-ישראל, אפילו בארצות-הברית, ונשארו יהודים, גם אם הם לא דתיים.

ישראל אייכלר: אני אסיים.

ישראל אייכלר: והיא שעמדה לאבותינו ולנו, שבכל דור ודור קמים שונאים מבית לכלותנו והקדוש-ברוך-הוא מצילנו מידם.

ישראל אייכלר: על זה נאמר שהקדוש-ברוך-הוא הבטיח לנו כי "לא ימושו מפיך מפי זרעך ומפי זרע זרעך מעתה ועד עולם".

אופיר אקוניס: תודה.

ישראל אייכלר: עם ישראל שמר על התורה במסירות נפש, בעוני ובדוחק.

ישראל אייכלר: אבל יותר מששמרו ישראל את התורה, שמרה התורה על ישראל.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך, אדוני.

אופיר אקוניס: ובכן, חברי הכנסת אריאל ומולה לא נמצאים, ואנחנו עוברים – תשוב למקומך, אני רוצה לעבור להצבעה, חבר הכנסת אייכלר.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת אייכלר, אני רוצה לעבור להצבעה ואני רוצה שתגיע למקום כדי לתת לך הזדמנות להצביע.

אופיר אקוניס: אם אחר כך תרצה לחזור, לתת את הנאום שלך לפרוטוקול, אתה יכול בכל זמן.

אופיר אקוניס: אני עובר להצבעה.

אופיר אקוניס: קריאה ראשונה.

אופיר אקוניס: הצבעה מס' 12 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 15 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק איסור הלבנת הון (תיקון מס' 11) (נותני שירות עסקי), התשע"ב–2012, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

אופיר אקוניס: ובכן, 15 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

אופיר אקוניס: הצעת החוק עברה בקריאה הראשונה, והוועדה המוסמכת לדון בה היא ועדת החוקה, חוק ומשפט, והיא תועבר לשם, כמובן.

אופיר אקוניס: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/686).

אופיר אקוניס: ]

אופיר אקוניס: אנחנו עוברים להצעה הבאה, הצעת חוק מס הכנסה (פטור ממס לקופות גמל על הכנסה מדמי שכירות בשל השכרת דירות מגורים לטווח ארוך).

אופיר אקוניס: יציג את הצעת החוק שר האוצר יובל שטייניץ.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני קודם כול מברך על ההצעה שעברה עכשיו בקריאה ראשונה.

יובל שטייניץ: המלחמה בהלבנת ההון היא מלחמה בפשע המאורגן.

יובל שטייניץ: הפשע המאורגן ניזון מצינור החמצן של ההון השחור שהופך מולבן, להון לבן או הון אפור, ואם אנחנו רוצים להתגונן מפני הפשע המאורגן אנחנו חייבים לחנוק את צינור החמצן הכלכלי שמזין את הפשיעה המאורגנת בישראל, שחלק גדול ממנו הוא על-ידי מהלכים של הלבנת הון.

יובל שטייניץ: לכן אני מברך על הצעת החוק הזו.

יובל שטייניץ: מדינה חפצת חיים, דמוקרטיה חפצת חיים חייבת לעשות הכול כדי להילחם בפשע המאורגן, ואחת הדרכים הכי יעילות היא למנוע הלבנת הון, ואת זה אנחנו עושים היום.

יובל שטייניץ: אז אני מברך את השר נאמן, שאינו פה, ואת השר מרגי, שכן פה, על המהלך החשוב הזה, ואני בטוח – הוא יובא לקריאה.

יובל שטייניץ: אני רוצה להציג חוק אחר, אדוני היושב-ראש, שהוא חוק חשוב.

יובל שטייניץ: החוק הזה בא לעודד קופות גמל להשקיע מקצת מכספן, כספנו, במימון פרויקטים של השכרה לטווח ארוך.

יובל שטייניץ: למה החוק הזה חשוב?

יובל שטייניץ: עד היום לא היו בישראל פרויקטים תעשייתיים של בניית השכרה לטווח ארוך.

יובל שטייניץ: אנשים פרטיים משכירים דירות והם משכירים בדרך כלל לטווח קצר, כי הם תמיד רוצים את האופציה לממש את הדירות.

יובל שטייניץ: יש אנשים בשוק שצריכים השכרה לטווח ארוך, יש לזה הרבה יתרונות, ויש אנשים ומשפחות שנזקקים לזה.

יובל שטייניץ: ולכן אנחנו צריכים ליצור בישראל גם אלטרנטיבה של שכירות לטווח ארוך ולא רק קנייה.

יובל שטייניץ: הסיבה לכך שעד היום לא היו פרויקטים של שכירות לטווח ארוך היא שגופים קבלניים לא רצו להיכנס לזה, מכיוון שהרווח, התשואה על ההון לא היתה מספיק גדולה, אנשים פרטיים נהנו מפטור מלא ממסים על השכרת דירות, לא חברות, ולכן לא נכנסו לזה.

יובל שטייניץ: מה אנחנו עושים היום?

יובל שטייניץ: אנחנו עושים דבר פשוט.

יובל שטייניץ: אנחנו נותנים פטור לקופות גמל, פטור ממס, אם הן מממנות בנייה של פרויקטים, על ההכנסות מפרויקטים של שכירות לטווח ארוך, ובתנאי שהפרויקטים האלו כוללים לפחות שש דירות לדונם, או שתי דירות לדונם אם זה בגליל ובנגב.

יובל שטייניץ: אנחנו ככה מתכוונים להשיג בנייה לשכירות לטווח ארוך בקנה-מידה משמעותי בישראל, באיכות גבוהה, פרויקטים שיתוחזקו כהלכה, ואנשים יוכלו, כשירצו בכך, לשכור דירה גם לחמש או עשר או גם 20 שנה אם יהיה להם צורך בזה.

יובל שטייניץ: כך שזה מאוד טוב לשוק השכירות, זה יוריד מחירים בשוק השכירות, זה ייתן אופציה שלא קיימת היום בישראל.

אופיר אקוניס: החוק מגדיר טווח ארוך, החוק המוצע?

יובל שטייניץ: כן, כן, כן, רק לטווח ארוך.

אופיר אקוניס: לא, מהו הטווח הארוך?

יובל שטייניץ: אני לא זוכר כבר בדיוק את הפרטים, אבל זה לטווח של כמה שנים ומעלה.

אופיר אקוניס: חמש ומעלה, למשל.

יובל שטייניץ: והחוק הזה טוב גם לקופות הגמל, כי הוא נותן להן עוד אפיק השקעה שבו אפשר להשקיע כספים עם תשואה סבירה בלי מס, ונותן לקופות הגמל יתרון על אפיקי השקעה אחרים, שיש להם את היתרונות שלהם.

יובל שטייניץ: עכשיו, מה קורה?

יובל שטייניץ: אדם חוסך לפנסיה, בין השאר חלק מהחיסכון הפנסיוני שלו הוא בקופת גמל – –

אופיר אקוניס: הוא חייב.

יובל שטייניץ: – – ואדם אומר לעצמו: אולי במקום זה אני אוציא את הכסף ואקנה דירה ואשכיר אותה.

יובל שטייניץ: גם זאת דרך להתכונן לתקופת הפנסיה.

יובל שטייניץ: אז כאן אנחנו מציעים בעצם גם אופציה לעשות את זה במידה מסוימת דרך קופת הגמל.

יובל שטייניץ: אדם שם את כספו בקופת הגמל, קופת הגמל מממנת פרויקטים של שכירות לטווח ארוך, הוא לא צריך להתעסק בזה, יש לו הביטחון שהדבר הזה נעשה בצורה נאותה.

יובל שטייניץ: המהלך הזה הוא חלק של הטיפול הכולל של ממשלת ישראל בבעיית הדיור, מחירי הדיור, מחירי השכירות, ואין ספק שאם נצליח לעודד כאן בנייה של פרויקטים להשכרה של עשרות ומאות דירות לטווח ארוך, זה טוב למשק, זה טוב להורדת מחירים, זה טוב למשפחות שנזקקות לכך, וזה טוב בסוף גם לקופות הגמל.

יובל שטייניץ: לכן אני מבקש מהכנסת לאשר את החוק הזה כרגע בקריאה ראשונה, ואני משוכנע שבמהירות נאשר את זה גם בקריאה שנייה ושלישית.

יובל שטייניץ: תודה.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת אייכלר – לא נמצא; חבר הכנסת אריאל – לא נמצא; חבר הכנסת מולה – לא נמצא.

אופיר אקוניס: אני עובר לקריאה ראשונה.

אופיר אקוניס: אדוני, נא לחזור למקום.

אופיר אקוניס: הצבעה מס' 13 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 15 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק מס הכנסה (פטור ממס לקופות גמל על הכנסה מדמי שכירות בשל השכרת דירות מגורים לטווח ארוך), התשע"ב–2012, לוועדת הכספים נתקבלה.

אופיר אקוניס: ובכן, הצעת חוק מס הכנסה (פטור ממס לקופות גמל על הכנסה מדמי שכירות בשל השכרת דירות מגורים לטווח ארוך): 15 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

אופיר אקוניס: אני קובע שההצעה עברה בקריאה הראשונה ותועבר להכנה לקריאה השנייה והשלישית בוועדת הכספים של הכנסת.

אופיר אקוניס: אנחנו רק מבקשים, לפני שנעבור לסעיף הבא, הבהרה לגבי החוק הקודם שהעברנו.

אופיר אקוניס: שמו של החוק שאושר: הצעת חוק המפלגות (תיקון מס' 18).

אופיר אקוניס: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/677).

אופיר אקוניס: ]

אופיר אקוניס: הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 116) (איסור יציאה מהארץ לעובדי שירות) – יציג שר המשפטים; לא נמצא.

אופיר אקוניס: שוב השר מרגי – בבקשה, אדוני.

אופיר אקוניס: "לעובדי שירות" זה נשמע כמו "לעובדי שירות ביטחון כללי".

אופיר אקוניס: להם ודאי אין.

אופיר אקוניס: זה לא "עובדי שירות" – לעובדי עבודות שירות.

יעקב מרגי: כל אחד והשירות שלו.

אופיר אקוניס: בדיוק.

אופיר אקוניס: אז זה לא זה.

אופיר אקוניס: תבהיר, אם אפשר.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי השרים, הצעת החוק הממשלתית שמונחת לפניכם מבקשת לתקן את חוק העונשין, התשל"ז–1977, ולקבוע כי ככלל, לנידון שנגזר עליו עונש מאסר בפועל לריצוי בדרך של עבודות שירות אסור לצאת מהארץ במהלך ריצוי עונשו.

יעקב מרגי: אנו סבורים כי אף שתנאי הריצוי של עונש מאסר בעבודות שירות שונים מתנאי הריצוי של עונש מאסר בפועל, במובן זה שחופש התנועה של עובד השירות מוגבל פחות מחופש התנועה של הנידון המרצה את עונשו בבית-כלא, הניסיון מוכיח כי יש למנוע את יציאתו מהארץ של עובד שירות במהלך ריצוי עונשו, זאת בשל החשש שעובד השירות לא ישוב לארץ – – –

אופיר אקוניס: יש דיון בנושא, אולי תקשיבו ואז תבהירו, כי זה הפריע לשר מרגי.

יעקב מרגי: נראה לי שאני הולך להיות סגן יושב-ראש הכנסת.

אופיר אקוניס: למה?

יעקב מרגי: להשליט סדר.

יריב לוין: תעניש אותנו בעוד שני משפטים.

אופיר אקוניס: לא, יש סדר, הם פשוט הסבירו בקול.

יעקב מרגי: תקשיבו, אני אומר לכם, יש פה שישה דפי 4A.

יעקב מרגי: תתנהגו יפה, אני אקרא אחד.

אופיר אקוניס: בדיוק.

אופיר אקוניס: לא – יקרא.

אופיר אקוניס: בדיוק.

יעקב מרגי: זאת בשל החשש שעובד השירות לא ישוב לארץ לשם ריצוי יתרת עונשו או ישוב באיחור לאחר שהחסיר את ימי עבודות השירות.

יעקב מרגי: לכן מוצע לקבוע בחוק כי ברירת המחדל היא שעובד שירות יהיה מנוע מלצאת את הארץ במהלך ריצוי עונשו בעבודת השירות.

יעקב מרגי: עם זאת, מוצע להקנות לממונה על עבודות השירות סמכות לאשר לעובד שירות לצאת את הארץ במקרים מיוחדים וחריגים שבהם הוא סבור כי לא מתקיים החשש שעובד השירות יפר את תנאי עבודות השירות או יימלט מריצוי עונשו.

יעקב מרגי: הסדר חקיקתי דומה קיים בסעיף 13(ד) לחוק שחרור על-תנאי ממאסר, התשס"א–2001, ולפיו אסיר המשוחרר על תנאי מנוע מלצאת את הארץ אלא אם כן ועדת השחרורים קבעה אחרת.

יעקב מרגי: נוכח כל האמור מתבקשת הכנסת הנכבדה לתמוך בהצעת החוק האמורה בקריאה ראשונה ולהעבירה לוועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת לצורך הכנתה לקריאות השנייה והשלישית.

יעקב מרגי: תודה.

אופיר אקוניס: אני מודה לך, כבוד השר, מאוד מודה לך בשם כולנו.

אופיר אקוניס: מי צועק פה בעד?

אופיר אקוניס: עוד לא הזמנתי את חבר הכנסת אייכלר, שלא נמצא.

אופיר אקוניס: ובכן, אנחנו עוברים להצבעה.

קריאה: עכשיו בעד.

אופיר אקוניס: בדיוק, עכשיו תצעק מה שאתה רוצה.

אופיר אקוניס: לא, אני לא קובע לך מה לצעוק.

אופיר אקוניס: נא להצביע.

אופיר אקוניס: הצבעה מס' 14 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 12 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 116) (איסור יציאה מהארץ לעובדי שירות), התשע"ב–2012, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

אופיר אקוניס: ובכן, 12 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

אופיר אקוניס: הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 116) (איסור יציאה מהארץ לעובדי שירות) עברה בקריאה הראשונה ותועבר להכנה לקריאה שנייה ושלישית בוועדת החוקה, חוק ומשפט.

אופיר אקוניס: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/677).

אופיר אקוניס: ]

אופיר אקוניס: אנחנו עוברים להצעה הבאה: הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 68) (הטלת התחייבות להימנע מעבירה לאחר ביטול הרשעה).

אופיר אקוניס: אני מבין שגם אתה, השר מרגי, פה הכול כתוב – השר נאמן, גברתי.

אופיר אקוניס: אז כל מה ש"נאמן" הפך לשר – בבקשה, אדוני.

קריאה: לרשום: השר הנאמן.

קריאה: כבוד השר הנאמן.

אופיר אקוניס: נאמן, זה נכון.

קריאה: אדוני היושב-ראש, הם לא דומים?

אופיר אקוניס: הם דומים מאוד, בהחלט.

אופיר אקוניס: דמיון מופלג.

אופיר אקוניס: אוקיי, אז כל ההצעות עברו.

אופיר אקוניס: בבקשה.

אופיר אקוניס: אתה עושה את זה בצורה מאוד טלגרפית; טלגרפית, קוראים לזה.

יעקב מרגי: זה הכול תלוי בהתנהגות של – – –

אופיר אקוניס: יש פה מקל וגזר נוראי.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי השרים, הצעת החוק הממשלתית שמונחת לפניכם מבקשת לתקן את – –

אברהם מיכאלי: הוא – – – לנסים זאב – – –

יעקב מרגי: – – סעיף 192א לחוק סדר הדין הפלילי, [נוסח משולב], התשמ"ב–1982, ולהסמיך את בית-המשפט להטיל על נאשם התחייבות להימנע מעבירה, כאמצעי ענישה נוסף במקרים שבהם בית-המשפט חוזר בו מהרשעת הנאשם.

יעקב מרגי: רבותי, אני אומר לכם, אני בעצמי יודע שאדם מחויב מטבעו לא לעבור עבירה – –

אופיר אקוניס: נכון.

יעקב מרגי: – – אז איזה אמצעי ענישה נוסף?

יעקב מרגי: אבל זה מה שמנוסח פה.

יעקב מרגי: אנו סבורים כי לאור תיקון מס' 104 לחוק העונשין, התשל"ז–1977, שבמסגרתו תוקן סעיף 72 לחוק באופן שהסמיך את בית-המשפט להטיל על הנאשם התחייבות להימנע מעבירה במקרה של אי-הרשעה, ראוי לתקן את סעיף 192א לחוק סדר הדין הפלילי ולקבוע שגם במקרה של ביטול הרשעה, בית-המשפט רשאי להטיל על הנאשם התחייבות להימנע מעבירה, נוסף על האפשרויות הקיימות כיום בסעיף להטיל עליו צו מבחן או צו שירות לתועלת הציבור.

יעקב מרגי: נוכח כל האמור מתבקשת הכנסת הנכבדה לתמוך בהצעת החוק האמורה בקריאה ראשונה ולהעבירה לוועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת לצורך הכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

יעקב מרגי: תודה.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת אייכלר – לא נמצא.

אופיר אקוניס: אם הוא רוצה להימחק, אז פשוט ימחק את עצמו, כפי שעשו חברי הכנסת חנין ואריאל.

אופיר אקוניס: חבל לקרוא לו כל פעם והוא לא נמצא.

אופיר אקוניס: בכל מקרה, אני קורא לו והוא לא נמצא.

אופיר אקוניס: אנחנו עוברים להצבעה.

אופיר אקוניס: הצבעה מס' 15 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 14 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 68) (הטלת התחייבות להימנע מעבירה לאחר ביטול הרשעה), התשע"ב–2012, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

אופיר אקוניס: ובכן, 14 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

אופיר אקוניס: הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 68) עברה בקריאה הראשונה ותועבר גם היא להכנה לקריאה שנייה ושלישית בוועדת החוקה, חוק ומשפט.

אופיר אקוניס: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/680).

אופיר אקוניס: ]

אופיר אקוניס: הצעת חוק לתיקון פקודת הראיות (מס' 15) (קבילות פסק-דין של בית-דין צבאי לתעבורה במשפט אזרחי) – כן, בבקשה, אדוני השר.

אופיר אקוניס: השר מרגי שוב מציג בשם שר המשפטים.

קריאה: והפעם – – –

אופיר אקוניס: אם הוא רוצה בכך.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, מכובדי השרים, הצעת חוק לתיקון פקודת הראיות (מס' 15) (קבילות פסק-דין של בית-דין צבאי לתעבורה במשפט אזרחי), התשע"ב–2012, של הממשלה, מבקשת לתקן את סעיף 42א(א) לפקודת הראיות [נוסח חדש], התשל"א–1971, ולמחוק את אזכור בית-הדין הצבאי לעבירות תנועה מסעיף 42א(ב)(1) לפקודת הראיות, מאחר שערכאה זו כלל אינה קיימת כיום.

יעקב מרגי: סעיף 42א(א) לפקודת הראיות קובע כי הממצאים והמסקנות של פסק-דין מרשיע חלוט במשפט פלילי יהיו קבילים במשפט אזרחי כראיה לכאורה לאמור בהם, בתנאים מסוימים.

יעקב מרגי: בסעיף קטן (ב)(1) נקבעו חריגים לכלל זה, והם פסקי-דין שאינם משמשים ראיה לכאורה במשפט אזרחי: פסק-דין של בית-דין צבאי לעבירות תנועה ופסק-דין של בית-משפט עירוני שלא ניתן מאת שופט של בית-משפט שלום.

יעקב מרגי: בית-דין צבאי לעבירות תנועה היה ערכאה אשר הוקמה מכוח – היה צריך לאמור "היתה ערכאה", לא? – היתה ערכאה אשר הוקמה מכוח תקנות שעת-חירום (עבירות תנועה – דין חיילים), התש"ט–1949.

יעקב מרגי: על-פי תקנות אלו הוקמו בצה"ל בתי-דין לעבירות תנועה, אשר הרמטכ"ל מינה להם שופטי תנועה ודיינים מבין חיילי צה"ל.

יעקב מרגי: מינוי זה לא היה מותנה בהכשרה משפטית.

יעקב מרגי: תקנות שעת-חירום (עבירות תנועה – דין חיילים), התש"ט–1949, בוטלו בשנת 1975.

יעקב מרגי: לנוכח האמור, אנחנו מבקשים מהכנסת הנכבדה לתמוך בהצעת החוק האמורה בקריאה ראשונה ולהעבירה לוועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת לצורך הכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

יעקב מרגי: תודה.

אופיר אקוניס: כן, אני מודה לך, אדוני.

אופיר אקוניס: שוב, אייכלר שוב לא נמצא.

אופיר אקוניס: אז נעבור לקריאה ראשונה.

אופיר אקוניס: זה ייכנס לתוכנית של אייכלר יעקב, שהוא אח של אייכלר.

אופיר אקוניס: הצבעה מס' 16 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 15 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק לתיקון פקודת הראיות (מס' 15) (קבילות פסק-דין של בית-דין צבאי לתעבורה במשפט אזרחי), התשע"ב–2012, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

אופיר אקוניס: ובכן, 15 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

אופיר אקוניס: הצעת חוק לתיקון פקודת הראיות (מס' 15) עברה וגם היא תועבר לוועדת החוקה, חוק ומשפט.

אופיר אקוניס: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/680).

אופיר אקוניס: ]

אופיר אקוניס: הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (מס' 129) (ועדות חקלאיות) – בשם שר הפנים אלי ישי, לא תאמינו מי יציג.

אופיר אקוניס: יולי אולי, יולי, אולי אתה רוצה?

אופיר אקוניס: אתה בטלפון.

אופיר אקוניס: לא, אולי אתם רוצים לגוון?

אופיר אקוניס: אולי תציג בשם שר הפנים.

אופיר אקוניס: מרגי, בבקשה.

קריאה: – – –

אופיר אקוניס: אתה פה רק – – –

יעקב מרגי: – – – שייקח סמכויות מידי.

אופיר אקוניס: לא, זה פשוט בשם השר.

אופיר אקוניס: אתה המציג.

יעקב מרגי: איזו הצעה?

אופיר אקוניס: איזו הצעה?

אופיר אקוניס: לתיקון פקודת העיריות, 129.

יעקב מרגי: – – – אוויר לנשום – – –

אופיר אקוניס: כן, נכון.

אופיר אקוניס: אחר כך יש לך עוד אחת.

אופיר אקוניס: ואחר כך זהו, אחר כך ראשי ועדות.

אופיר אקוניס: בבקשה.

שכיב מוראד שנאן: – – – שהוא מוכן להתנדב כל הזמן.

אופיר אקוניס: מתאר לעצמי.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (מס' 129) (ועדות חקלאיות), לקריאה ראשונה.

יעקב מרגי: ועדה חקלאית הינה ועדת חובה בחלק מהעיריות, וקיומה מותנה בקיום מינימום של שטחים חקלאיים בשטח שיפוט של העיר או קיום מינימום אנשים העוסקים בחקלאות.

יעקב מרגי: ייחודה של ועדה זו הינו בהיותה משולבת: חלק מחבריה הינם חברי מועצה ואילו החלק האחר הם נציגיהם הנבחרים של החקלאים ברשות.

יעקב מרגי: תפקידה של הוועדה החקלאית הוא לייעץ למועצת העיר בכל עניין חקלאי ולבצע את החלטות המועצה בנושאים אלה.

יריב לוין: – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – –

יעקב מרגי: נשארו כמה פרדסים בשרון, אני יודע.

אורלי לוי אבקסיס: בעיר.

יעקב מרגי: עד היום היה משרד הפנים מופקד על ניהול הבחירות לנציגי החקלאים בוועדות החקלאיות.

יעקב מרגי: היות שלדע

יעקב מרגי: תנו אין מקום שהשלטון המרכזי יתערב באופן כה מובהק בביצוע הליך פנימי של השלטון המקומי – נדיבות יתר אני רואה פה – קובעת הצעת החוק המונחת בפניכם – –

אורלי לוי אבקסיס: – – –

יעקב מרגי: – – כי ניהול תהליך הבחירה של נציגי החקלאים כאמור יהיה בידי העיריות עצמן.

יעקב מרגי: הצעת החוק העומדת להצבעה הינה פרי של עבודת מטה מעמיקה שבוצעה במשרד הפנים, ונוסחה גובש בהסכמת ארגוני החקלאים ומרכז השלטון המקומי.

יעקב מרגי: יובהר כי ההחלטה באיזו עיר תוקם ועדה חקלאית נותרת בידי שר הפנים, וההצעה קובעת כי השר יקבל כל מידע רלוונטי מהוועדה החקלאית היוצאת ומשר החקלאות, וזאת על מנת לוודא כי החלטת השר מתקבלת על סמך נתונים מהימנים בדבר מספר החקלאים והיקף השטח החקלאי בכל עיר.

יעקב מרגי: אין עורר על החשיבות בקיום בחירות הוגנות ומקצועיות, ולכן קובעת ההצעה כי הליך הבחירות לנציגי החקלאים ינוהל בידי צוות שימונה על-ידי ראש הרשות.

יעקב מרגי: חברי הצוות יהיו שני עובדי עירייה בכירים וכן יועץ משפטי של העירייה או נציגו.

יעקב מרגי: משקיפים לעבודת הצוות יהיו מבקר העירייה או נציגו וכן נציג החקלאים.

יעקב מרגי: אשר לתחילת החוק – הצעת החוק כוללת הוראת מעבר ולפיה הוועדות החקלאיות שייבחרו לפי החוק החדש יכהנו עד לאחר הבחירות הבאות לרשויות המקומיות – 2018, וזאת על מנת שלא ליצור תקופת כהונה קצרה מדי.

יעקב מרגי: תודה רבה.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך.

אופיר אקוניס: לא תאמינו – – –

קריאה: אייכלר.

אופיר אקוניס: נכון.

אופיר אקוניס: לא נמצא.

אופיר אקוניס: נעבור להצבעה.

אופיר אקוניס: פשוט לא ביקש להימחק, אז אני לא יכול, אני חייב – – –

יעקב מרגי: חשבתי: לא תאמינו, הוא נמצא.

אופיר אקוניס: לא, לא נמצא.

אופיר אקוניס: זה נראה בהצעה הבאה.

אופיר אקוניס: ההצעה הבאה – זה כבר לא.

אופיר אקוניס: נא להצביע.

אופיר אקוניס: הצבעה מס' 17 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 15 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (מס' 129) (ועדות חקלאיות), התשע"ב–2012, לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

אופיר אקוניס: ובכן, 15 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

אופיר אקוניס: הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (מס' 129) עברה בקריאה הראשונה ותועבר להכנה לקריאה שנייה ושלישית בוועדת הפנים והגנת הסביבה.

אופיר אקוניס: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/686).

אופיר אקוניס: ]

אופיר אקוניס: יעלה השר מרגי להציג את הצעת חוק לתיקון דיני הרשויות המקומיות (סיוע לרשות מקומיות בשעת-חירום) (תיקוני חקיקה), בשמו של שר הפנים אלי ישי.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני.

יעקב מרגי: הצעת חוק לתיקון דיני הרשויות המקומיות (סיוע לרשות מקומית אחרת בשעת-חירום), קריאה ראשונה.

יעקב מרגי: על-פי פקודת העיריות ופקודת המועצות המקומיות וצווי הכינון שהוצאו על-פיה, רשות מקומית אינה מוסמכת לפעול אלא בתחומה שלה.

יעקב מרגי: בהתאם לתרחישים שונים שאליהם נערכת הממשלה, ובכללם מלחמה, רעידת אדמה ודליפת חומרים מסוכנים, ייתכן שרשות מקומית אחת תזדקק לסיוע מרשות אחרת בשעת-חירום, על מנת שתוכל להמשיך וליתן את השירותים הדרושים לתושביה בשעת-חירום, כאמור.

יעקב מרגי: סוגיה זו, הנוגעת למתן סיוע מרשות מקומית אחת לחברתה והצורך בהסדרת הנושא, הינה סוגיה שעלתה כחלק מלקחי מלחמת לבנון השנייה.

יעקב מרגי: לצורך כך, מוצע לתקן את הדין הקיים ולהסמיך רשות מקומית לפעול מחוץ לתחומה בשעת-חירום, כמובן באישור שר הפנים ובתנאים שיקבע, וזאת כחריג לכלל שלפיו רשות מקומית אינה מוסמכת לפעול מחוץ לתחומה.

יעקב מרגי: אבקש לתמוך בהצעת החוק בקריאה ראשונה.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: אני מודה לך.

ציון פיניאן: – – –

אופיר אקוניס: ציון, נוותר לאייכלר.

אופיר אקוניס: נא לעבור להצבעה.

משה גפני: למה אייכלר רשום?

אופיר אקוניס: רשום.

אופיר אקוניס: רשום.

אופיר אקוניס: אני לא יכול לדלג עליו, הוא לא ביקש להימחק.

אופיר אקוניס: הצבעה מס' 18 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 14 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק לתיקון דיני הרשויות המקומיות (סיוע לרשות מקומית אחרת בשעת-חירום) (תיקוני חקיקה), התשע"ב–2012, לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

אופיר אקוניס: 14 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

אופיר אקוניס: הצעת חוק לתיקון דיני הרשויות המקומיות (סיוע לרשות מקומית אחרת בשעת-חירום) (תיקוני חקיקה) עברה בקריאה ראשונה, והיא תעבור לקריאה שנייה וקריאה ושלישית – להכנתה לכך – בוועדת הפנים והגנת הסביבה.

אופיר אקוניס: [נספחות.

אופיר אקוניס: ]

אופיר אקוניס: אנחנו עוברים להחלטת ועדת הכספים בדבר מתן פטור ממס לפי סעיף 37 לחוק מס ערך מוסף.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני יושב-ראש הוועדה.

ציון פיניאן: יש החלטת ועדת הפנים לפני, לא?

אופיר אקוניס: התבקשתי לא לקיים אותה.

אופיר אקוניס: בבקשה.

קריאה: – – –

אופיר אקוניס: לא נמצא.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני.

ציון פיניאן: אני צריך להעלות אותה.

אופיר אקוניס: לא, היא ירדה.

ציון פיניאן: התבקשתי להעלות אותה.

אופיר אקוניס: נאזם, אתה ביקשת להוריד את החלטת ועדת הפנים בדבר – – –?

אופיר אקוניס: הנה, ציון.

אופיר אקוניס: מהמזכירות ביקשו – – –

משה גפני: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, סעיף 37 לחוק מס ערך מוסף קובע שהוראות חוק הפטור ממס עקיף לא יחולו לגבי מתן פטורים ממס ערך מוסף, אלא אם כן הכנסת קבעה אחרת בדרך של החלטה.

משה גפני: שירותי ייעוץ שהבנק הבין-לאומי לשיקום ולפיתוח נותן לבנק ישראל פטורים ממס, לרבות מס ערך מוסף, לפי אמנת קרן המטבע הבין-לאומית.

משה גפני: בהתאם לכך, תקנה 9 לתקנות אמנת קרן המטבע הבין-לאומית והבנק הבין-לאומי לשיקום ולפיתוח (חסינות, זכויות יתר והסכמי חליפין), התשי"ד–1954, קובעת פטור ממס לבנק הבין-הלאומי.

משה גפני: לנוכח הוראות סעיף 37 לחוק מס ערך מוסף, פנה שר האוצר לוועדת הכספים על מנת שתציע לכנסת לקבוע, על דרך של החלטה, פטור מס ערך מוסף לשירותי הייעוץ האמורים.

משה גפני: ועדת הכספים דנה בבקשת שר האוצר והגיעה למסקנה שהיא ממליצה לכנסת לקבל החלטה להעניק פטור ממס ערך מוסף לשירותי הייעוץ שנותן הבנק הבין-לאומי לבנק ישראל, וזאת בין היתר על מנת להימנע מהפרת הסכם בין-לאומי שמדינת ישראל כפופה אליו.

משה גפני: לאור האמור, ועדת הכספים מציעה לכנסת לקבוע בדרך של החלטה כי שירותי הייעוץ שבנק ישראל מקבל מהבנק הבין-לאומי בנושא פיקוח על מערכות תשלומים, פטורים ממס לפי סעיף 37 האמור.

משה גפני: לפיכך אבקשכם להצביע על ההחלטה כהצעת הוועדה שבפניכם.

משה גפני: תודה רבה.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך.

אופיר אקוניס: כשתשוב למקומך אנחנו נפעיל את שעוני ההצבעה, או בסמוך לחזרתך למקום.

אופיר אקוניס: נא להצביע.

אופיר אקוניס: הצבעה מס' 19 בעד ההחלטה – 16 נגד – אין נמנעים – אין החלטת ועדת הכספים בדבר מתן פטור ממס לפי סעיף 37 לחוק מס ערך מוסף, התשל"ו–1975, נתקבלה.

אופיר אקוניס: ובכן, 16 בעד, אין נגד ואין נמנעים.

אופיר אקוניס: אני קובע שהחלטת ועדת הכספים בדבר מתן פטור ממס לפי סעיף 37 לחוק מע"מ – מס ערך מוסף, עברה.

אופיר אקוניס: [נספחות]

אופיר אקוניס: אנחנו חוזרים לסעיף 16.

אופיר אקוניס: נא לעלות, אדוני.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת ציון פיניאן יציג את החלטת ועדת הפנים והגנת הסביבה בדבר תיקון טעות בחוק הגנת הסביבה.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני.

ציון פיניאן: אדוני היושב-ראש, חוק הגנת הסביבה (פליטות והעברות לסביבה – חובות דיווח ומרשם), התשע"ב–2012, התקבל בכנסת ביום כ"ה באדר התשע"ב, 19 במרס 2012, ופורסם ברשומות התשע"ב, עמוד 238.

ציון פיניאן: פרט 48 לתוספת השנייה לחוק מתייחס לסוג הפעילות של אחסון זמני של פסולת מסוכנת לקראת פעילות של טיפול בפסולת מסוכנת המפורטת בפרטים 47, 49, 50 או 53 לאותה תוספת.

ציון פיניאן: עקב טעות הדפסה, ההפניה בפרט 48 האמור היתה לפרטים שאינם רלוונטיים לעניין הזה.

ציון פיניאן: מוצע לתקן את הטעות.

ציון פיניאן: אבקש מחברי הכנסת לאשר את תיקון הטעות.

ציון פיניאן: תודה.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך.

אופיר אקוניס: כאשר תשוב למקום אנחנו – – –

משה גפני: אז כן מצביעים על ההחלטה?

אופיר אקוניס: כן.

אופיר אקוניס: בבקשה.

אופיר אקוניס: הצבעה מס' 20 בעד ההחלטה – 18 נגד – אין נמנעים – אין החלטת ועדת הפנים והגנת הסביבה בדבר תיקון טעות בחוק הגנת הסביבה (פליטות והעברות לסביבה – חובות דיווח ומרשם), התשע"ב–2012, נתקבלה.

אופיר אקוניס: ובכן, 18 בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

אופיר אקוניס: החלטת ועדת הפנים והגנת הסביבה בדבר תיקון טעות בחוק הגנת הסביבה התקבלה.

אופיר אקוניס: הצעת חוק לתיקון פקודת הנישואין והגירושין (רישום) (מס' 3) (אזורי רישום לנישואין של בני-זוג יהודים), התשע"ב–2012 [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/453).

אופיר אקוניס: ]

אופיר אקוניס: אנחנו עוברים לדיון משולב על הצעת חוק לתיקון פקודת הנישואין והגירושין (רישום) (מס' 2) (רישום לנישואין של בני-זוג יהודים), התשע"ב–2012, של חבר הכנסת עתניאל שנלר, קריאה ראשונה, ולאחר מכן – של חברת הכנסת פניה קירשנבאום וקבוצת חברי הכנסת.

אופיר אקוניס: יציג את ההצעה חבר הכנסת אלקין.

אופיר אקוניס: זהו דיון משולב.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, אני לא מסכים שזה יהיה דיון משולב.

אופיר אקוניס: מה זאת אומרת?

משה גפני: – – –

אופיר אקוניס: הנשיאות.

אופיר אקוניס: הנשיאות, אדוני.

אופיר אקוניס: נא להתחיל.

אופיר אקוניס: הנשיאות קבעה, אדוני.

אופיר אקוניס: כשתהיה בנשיאות תביע את עמדתך.

משה גפני: זה שני דיונים שונים, איך אפשר דיון משולב?

אופיר אקוניס: הנשיאות קבעה דיון משולב, אדוני.

משה גפני: אבל הנשיאות שגתה.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני, שלוש דקות.

עתניאל שנלר: לא, למה?

אופיר אקוניס: שלוש דקות.

אופיר אקוניס: סליחה, אתה המציג, נכון.

אופיר אקוניס: טעות.

אופיר אקוניס: עשר דקות.

אופיר אקוניס: בבקשה.

אופיר אקוניס: צודק.

עתניאל שנלר: אני מודה לך, אדוני.

עתניאל שנלר: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הצעת החוק לתיקון פקודת הנישואין והגירושין, העוסקת ברישום הנישואים של בני-זוג יהודים, היא פריצת דרך מהפכנית בתהליך רישום הנישואים.

עתניאל שנלר: הצעת החוק מנסה ליצור את השילוב שבין ההלכה היהודית והמסורת היהודית לצרכיה של החברה המודרנית; חוק שבידו האחת אוחז ומחבק את הדור הצעיר המבקש להתחתן על-פי ההלכה היהודית ודקדוקיה, וידו האחרת מושטת לאווירה הישראלית, לשיח, למוטיבציה של החברה המודרנית במדינת ישראל, אבל כמדינה יהודית.

עתניאל שנלר: על כך נאמר, חברי חברי הכנסת: אחוז בזה ומזה אל תנח ידך.

משה גפני: מה הקשר?

משה גפני: כל מה שאמרת לא קשור לחוק.

עתניאל שנלר: החוק שיזמתי, הובא לידיעתי – כשיזמתי אותו הובא לידיעתי נתון מדהים, מזעזע: מדי שנה יש מאות רבות של זוגות המוותרים על רישום נישואים ועריכתם על-פי המסורת היהודית, ומעדיפים לנדוד לקפריסין או לרישום אחר כדי לרשום אותם כזוג נשוי.

עתניאל שנלר: חשתי שיש, שוב, פער גדול מאוד, הולך ומעמיק, בין המסורת היהודית, המבקשת באמת לחבק כל יהודי, לבין חלק ניכר מהדור הצעיר.

עתניאל שנלר: אותו דור צעיר – חלקו כמובן – חש הסתייגות ולעתים אפילו כעס ודחייה מפני המפגש עם ההלכה וגם מפני חלקים ממייצגיה.

עתניאל שנלר: וזה קורע את לבי, כי זה לא מוצדק וזה לא צריך להיות כך.

משה גפני: ולכן, מה אתה מציע?

עתניאל שנלר: באותה תקופה שיזמתי את החוק נערך דיון ציבורי גם בשאלת פסילת הגרים – בין בגיורים של צה"ל, בין במערך הגיור הממלכתי.

עתניאל שנלר: והתחושה בתוך הציבור – חלקו הציוני – שבתוך זמן קצר נאבד את ההסכמה הלאומית על הבסיס החשוב שגובש על ידי דוד בן-גוריון, זיכרונו לברכה – שישנה הסכמה שהמעמד האישי יהיה על-פי דין תורה, על-פי ההלכה היהודית.

עתניאל שנלר: וזה הסטטוס-קוו ששמרו אותו מאז ועד היום.

עתניאל שנלר: חברי הכנסת, האם אנחנו רוצים ליצור כתות-כתות במדינת היהודים?

עתניאל שנלר: בחברה הישראלית?

עתניאל שנלר: האם אנחנו מוותרים על הביטחון של כל אחד ואחד מאתנו?

עתניאל שנלר: האם יבוא הילד הביתה להציג את בן-הזוג המיועד, ובמקום שנדע שכולם – על בסיס המעמד האישי היהודי, יהיו פנקסים לכל כת: איזה פנקס, מאיפה הוא בא.

עתניאל שנלר: פנקס יוחסין?

עתניאל שנלר: האם בקלות ניכנס ל-mode של גלות, אף שאנחנו נמצאים בארץ-ישראל?

עתניאל שנלר: על רקע זה גיבשתי את החוק, ואני רוצה כאן לומר דברים שאולי לחלק מכם יישמעו מוזר.

עתניאל שנלר: התייעצתי באופן אינטנסיבי עם גדולי רבני ישראל, עם פוסקי הדור ונציגיהם, אבל מצד שני ניהלתי שיחות מתמשכות עם זוגות צעירים, גרים ואחרים.

עתניאל שנלר: החוק המונח לפניכם, חברי חברי הכנסת, מחולק לשני חלקים מרכזיים, ואני אתן סקירה קצרצרה על כל אחד מהם.

עתניאל שנלר: החלק האחד – החוק מטיל על השר לשירותי דת, השר מרגי, שר מצוין, להקים מאגר ממוחשב המוגן על-פי כל כללי חוק מאגרי מידע, ויהיו בו כל הפרטים הרלוונטיים של אלה המבקשים להינשא, כמו למשל תעודת הנישואים, הגירושים, לא עלינו, תעודות המרה של גיור, שאר הרישומים המצויים במשרד הפנים והכול תחת חוק מאגרי מידע.

עתניאל שנלר: זאת אף זאת, לרשם הנישואים, שיהיו לו כל הנתונים, תהיה לו, באמצעות מערכת ממוחשבת, יכולת לפנות לגורמים המוסמכים לבדוק גם בפנקסי אימוץ, שלא ייווצר מצב שבן מאומץ – יתחתן מישהו עם אחותו, לא עלינו; או לפנות למאגר הביציות או לבנק הזרע, או, כמובן, למערכת בתי-הדין הרבניים על מנת לראות שאין כאן מישהו שלא סיים תהליך גירושים או משהו לא הסתייע בנושא של דיני האישות שלו.

עתניאל שנלר: כל זה למנוע תקלות ברישום נישואים, למנוע תקלות של נישואים לא כשרים, כי זה בעצם ההגנה שלא היתה מאז קום המדינה.

עתניאל שנלר: וכל מי שמתנגד לחוק הזה ירצה לעודד פוטנציאל לתקלות, וכל מי שיהיה בעד החוק הזה ימנע תקלות ברישום נישואים.

עתניאל שנלר: לא רק זה, החוק גם מבטיח או מחייב לפנות לכל רב שבתחומו בני-הזוג רשומים על מנת לפנות לרב המכיר אותם בקהילה ולשאול, אולי הוא יודע דברים על הזוג שלא מופיעים במחשב?

עתניאל שנלר: כך נשמור שכל המידע, גם הממוחשב וגם האישי, גם שלו וגם שלה, יהיה בפני רשם הנישואים ויהיה ניתן להציג את הדברים.

עתניאל שנלר: כך אנחנו נדע שלעולם לא תהיינה תקלות ברישום נישואים.

עתניאל שנלר: ואני חוזר ואומר, מי שמתנגד לחוק יכול ליצור תקלות.

עתניאל שנלר: מי שבעד החוק ימנע, בעזרת השם, לעולם תקלות ברישום נישואים.

עתניאל שנלר: משכך, כשהבטחנו את עצמנו במאגרי מידע, ומשכך, כשפנינו לרב שבתחומו גרים בני-הזוג, אחרי שעשינו – אין משמעות היכן נרשמים.

עתניאל שנלר: ולכן, החלק השני של החוק, ועל החלק הזה יזמה חקיקה גם פניה, חברת הכנסת פניה בהקשר הזה, החלק השני מאפשר להירשם בכל מקום מאושר, אצל רב מאושר על-ידי הרבנות הראשית, על-פי רצונו או סגנונו, עדתו או מורשתו של כל זוג ערב יומם הגדול.

עתניאל שנלר: חברי חברי הכנסת, אני רוצה לסיים.

עתניאל שנלר: רוב רושמי הנישואים במדינת ישראל עושים הכול על מנת להעניק יחס חם, אוהב, מקרב, לזוגות הבאים אליהם.

עתניאל שנלר: ישנם גם אחרים.

עתניאל שנלר: ישנם גם מעזי פנים.

עתניאל שנלר: אנחנו רוצים לדאוג שכולם יאירו פנים.

עתניאל שנלר: תודה לאל, רוב הרבנים בישראל ורושמי הנישואים עושים זאת כמו שצריך.

עתניאל שנלר: החוק מבטיח שיירשמו אצל אלה שמקפידים להאיר פנים בלי לוותר על ההלכה היהודית.

עתניאל שנלר: כאמור, רוב גדולי התורה סבורים שראוי לתמוך בחוק.

עתניאל שנלר: היו לא מעט רבנים – אני רוצה שחברי הכנסת ידעו – שמשיקולים שונים החליטו להתנגד.

עתניאל שנלר: חלקם בגלל הבנה שונה משלי, חלקם, אולי, על-פי הספר של ג'ונסון "מי הזיז את הגבינה שלי", לא עלינו, ועוד כל מיני סיבות שאני רוצה להיזהר מלומר אותן.

עתניאל שנלר: אני מקווה שגם המסתייגים מהחוק עושים זאת שלא משיקולים זרים, חס וחלילה, כי החוק הוא חוק של ההלכה היהודית.

משה גפני: אנחנו לא מסתייגים מהחוק.

משה גפני: אנחנו לא מסתייגים מהחוק.

אופיר אקוניס: אתה רשום.

עתניאל שנלר: על כן, על-פי הצעת השר מרגי – – –

אופיר אקוניס: חבר הכנסת גפני, אתה הבא בתור.

עתניאל שנלר: השר מרגי, השר מרגי – –

אופיר אקוניס: סליחה, אלקין.

עתניאל שנלר: – – הציע שהחוק ייכנס באופן הדרגתי, להתחיל עם 15 מקומות, ואנחנו נלך בדבר הזה, ובלבד שלא נגיע, חס וחלילה, לוויכוח מיותר.

עתניאל שנלר: חברי חברי הכנסת, החוק מצוין, החוק ראוי, החוק מהווה את האיזון הנדרש בין הפתיחות, המודרנה, המידע וההלכה היהודית, ורוב פוסקי הדור רוצים לראות את החוק הזה.

עתניאל שנלר: שלא נתבלבל.

עתניאל שנלר: כל הגדולים שאתם התייעצתי מסכימים לו, על אף הפתיחות הגדולה.

עתניאל שנלר: אני מציע שטרם הדיון, טרם הדיון אני אומר מלה אחת ובזה ארד מהבמה.

עתניאל שנלר: אין חולק, גם המתנגדים לחוק לא רואים בזה ייהרג ובל יעבור, אבל אני רוצה לבקש מאלה שמתנגדים להיות מאוד זהירים בלשונם גם בהתנגדות, שכן החוק העוסק בתפר שבין ההלכה היהודית למודרנה, וראוי שלפני שנדון בו שאצטט משפט אחד מ"החפץ חיים" וארד מהבמה: שתזכנו היום ובכל יום לשמור פינו ולשוננו מלשון הרע וניזהר מלדבר אפילו על איש יחידי, וכל שכן לדבר על כלל ישראל או על חלק מהם דברי שקר, מחלוקת, כעס, הלבנת פנים, דברים אסורים.

עתניאל שנלר: שיהיו כל מעשינו ודיבורינו לשם שמים.

עתניאל שנלר: אני מקווה, חברי חברי הכנסת, שיתמכו בחוק שיעשה מהפכה לקירוב היהדות לכלל היהודים, כל אחד על-פי דרכו.

עתניאל שנלר: תודה רבה.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך, אדוני.

אופיר אקוניס: מי שעדיין לא נרשם – אני מתכוון לסגור את רשימת הדוברים.

אופיר אקוניס: מי שנרשם – נרשם, ומי שלא נרשם, שיירשם עכשיו אצל המזכיר ואנחנו מייד סוגרים, בדקה הקרובה, את רשימת הדוברים.

אופיר אקוניס: בבקשה, חבר הכנסת אלקין.

אופיר אקוניס: גם לרשותך עשר דקות.

אופיר אקוניס: הוא ידבר, הוא יכול עד עשר דקות.

אופיר אקוניס: הוא יכול לדבר גם דקה אם הוא רוצה.

אופיר אקוניס: כמה שהוא רוצה, עד עשר דקות.

אופיר אקוניס: אני סגרתי את רשימת הדוברים.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני.

קריאה: כמה דוברים יש?

אופיר אקוניס: תשעה.

אופיר אקוניס: תשעה דוברים, מה אתה רוצה?

אופיר אקוניס: מה זה "מה תשעה"?

אופיר אקוניס: שאלת?

אופיר אקוניס: קיבלת תשובה.

ציון פיניאן: – – –

אופיר אקוניס: לא.

אופיר אקוניס: חלקם הגדול.

אופיר אקוניס: בבקשה.

זאב אלקין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי השרים וחברי הכנסת, אני מתכבד להציג כאן חוק שהוא דומה ביסודו לחוק שהציג חברי חבר הכנסת עתניאל שנלר.

זאב אלקין: אני גם מאמין שבסופו של דבר, בהכנה לקראת קריאה שנייה ושלישית, כאשר החוקים האלה יגיעו, הם גם יתאחדו ויהפכו לחוק אחד, אבל כרגע ישנם ביניהם הבדלים.

זאב אלקין: הצעת החוק שאני מציג היא בשם חברי.

זאב אלקין: למעשה, היוזמת הראשית של החוק, חברת הכנסת פניה קירשנבאום, לא בארץ, ולכן היא ביקשה ממני, היות שהייתי שותף אתה, יחד עם חברי הכנסת איתן כבל ועינת וילף, בהצעת החוק, להציג בשם כולנו את הצעת החוק לתיקון פקודת הנישואין והגירושין (רישום) (מס' 3) (אזורי רישום לנישואין של בני-זוג יהודים).

זאב אלקין: למעשה, הצעת החוק הזאת היא מאוד מאוד פשוטה.

זאב אלקין: היא פחות מורכבת מהצעת החוק שהציג כאן

זאב אלקין: חבר הכנסת שנלר כי היא לוקחת רק עיקרון אחד, רק נושא אחד מתוך ההצעה של חבר – – –

שלמה מולה: אבל אתה משלים אותה בעיקרון השני שלך.

זאב אלקין: בוודאי.

זאב אלקין: היא למעשה עושה את אותו דבר מה שעושה חבר הכנסת שנלר בנושא של אזורי הרישום, אבל נוסף על כך יש לו מנגנונים נוספים שהוא מציע כאן, וכפי שאמרתי, אני מאמין שגם הצעות החוק בסופו – – –

משה גפני: למה אתם עושים את זה רק על נישואין וגירושין?

משה גפני: למה אתם לא עושים את זה על הכול?

משה גפני: משרד הפנים, לשכת הבריאות, כל הלשכות.

משה גפני: שיהיה אפשר, זה 15 מקומות, להירשם.

משה גפני: למה רק על רישום נישואין?

שלמה מולה: בגלל המונופוליזם של – – –

משה גפני: מונופוליזם – – –

זאב אלקין: קודם כול, חבר הכנסת גפני, אומנם נמצא כאן שר הפנים – – –

משה גפני: גם משרד הפנים זה מונופול.

משה גפני: – – – פתרת את הבעיה?

משה גפני: תעשו על הכול – – –

זאב אלקין: – – – חבר הכנסת גפני, אומנם נמצא כאן שר הפנים, אז הוא מכיר את זה יותר טוב ממני – – –

משה גפני: תשנו את החוק, שלא צריך נישואים וגירושים.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת גפני, אתה תהיה ברשות דיבור מלאה עוד כמה דקות.

אופיר אקוניס: אז תצעק על מולה.

זאב אלקין: חבר הכנסת גפני, נמצא כאן שר הפנים, והוא מבין – – –

משה גפני: כשקדימה היתה בשלטון לא היו נותנים את זה.

משה גפני: שלא תהיה טעות.

נחמן שי: "קדימה" אמרת?

משה גפני: כשקדימה היתה בשלטון לא היו נותנים חוק כזה.

שלמה מולה: – – –

זאב אלקין: כן, אבל הוא מתחיל לאבד תקווה, שלמה.

זאב אלקין: שלמה, הוא מתגעגע אבל הוא מתחיל לאבד תקווה.

זאב אלקין: לכן הוא כל כך נרגש.

זאב אלקין: אבל, חבר הכנסת גפני, דווקא הבאת דוגמה של משרד הפנים.

זאב אלקין: אני מעריך ששר הפנים מבין בזה יותר ממני, אבל כאזרח פשוט אני מרשה לעצמי או לנסוע למשרד הפנים בירושלים או במעלה-אדומים או במקום אחר.

זאב אלקין: דווקא אין עם זה שום – – –

משה גפני: – – – מאה אחוז, בבית-דין בתל-אביב, בבית-דין תעבורה.

משה גפני: אני רוצה אצל שופט יותר טוב בבאר-שבע, אני יכול לעבור?

משה גפני: מה דעתך?

יצחק וקנין: חס וחלילה.

משה גפני: למה?

יצחק וקנין: מי ייגע בזה?

משה גפני: אף אחד לא ייגע בזה.

משה גפני: אתם לא רוצים רישום נישואים על-פי ההלכה.

זאב אלקין: חס וחלילה.

זאב אלקין: אדוני היושב-ראש, אני נהנה מזה, אבל אני מתקשה לדבר, אז אני בסתירה פנימית.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת גפני.

רוברט טיבייב: אומרים שאני מורד?

רוברט טיבייב: הנה המורד.

אופיר אקוניס: אני לא מבין במורדים.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת גפני, מספיק.

זאב אלקין: הוא מורד באישור.

נינו אבסדזה: – – –

אופיר אקוניס: אני מגן עליו ואת מפריעה.

אופיר אקוניס: גברתי, תודה רבה לך.

אופיר אקוניס: אני מגן עליו כל הזמן, הרבה יותר ממה שאת חושבת.

אופיר אקוניס: גם את רוצה להגן עליו?

נינו אבסדזה: – – – חבר הכנסת גפני, שהוא לא רוצה נישואים על-פי ההלכה.

אופיר אקוניס: אולי תיתנו לו להשלים את הצגת החוק?

אילן גילאון: – – –

אופיר אקוניס: וגם אתה – אני מאוד מודה לך, חבר הכנסת גילאון.

אופיר אקוניס: אתה אל תגן על גפני, גפני לא יגן על אבסדזה ואבסדזה לא תגן על זוארץ.

אופיר אקוניס: אלקין הוא מספיק מוכשר, הוא יגן על עצמו.

זאב אלקין: אדוני היושב-ראש, אני דווקא נהנה – יש פה רגע נדיר.

זאב אלקין: אני מקבל הגנה מחברים בקואליציה שאני מעריך שבטווח הקרוב – נראה לי – יהיו מעטים מאוד המקרים שבהם אני אקבל מהם הגנה וגם נצביע יחד.

זאב אלקין: לכן אני נהנה מאוד ממה שקורה כאן בדקות האלה.

שלמה מולה: אני לא בטוח שזה יעזור לך בפריימריז.

זאב אלקין: דווקא בנושא הזה זה בסדר גמור.

זאב אלקין: זה לא מפריע לי בפריימריז ולא עוזר לי בפריימריז.

זאב אלקין: יש כאן משהו נכון מאוד שאני עושה בלב שלם ובנפש חפצה, ואני מזוהה לחלוטין עם הצעת החוק הזאת.

אופיר אקוניס: זו לא מסיבת עיתונאים.

אופיר אקוניס: אתה מציג את החוק?

אופיר אקוניס: כולם פה מפריעים.

אופיר אקוניס: זה לא מסיבת עיתונאים.

זאב אלקין: אז מה אתה כועס עלי?

אופיר אקוניס: זה עליהם.

רוברט טיבייב: פעם ראשונה שאני מצביע עם הקואליציה, בגלל החוק הזה.

אופיר אקוניס: כולי אושר עכשיו.

אופיר אקוניס: בבקשה.

זאב אלקין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

זאב אלקין: שוב – הצעת החוק בנוסח הנוכחי שלה, של חברת הכנסת פניה קירשנבאום, שלי ושל חברי הכנסת איתן כבל ועינת וילף, עושה דבר פשוט: היא למעשה מפסיקה את המציאות הנורא-מוזרה הזאת שאנשים כפופים למקום מסוים, ששם הם מתגוררים, ונותנת להם אפשרות בחירה הרבה יותר רחבה במסגרת של לשכה ארצית לרישום נישואים בתוך רשימה של 14 יישובים, המנויים בהצעת החוק.

משה גפני: 15.

זאב אלקין: לא, בהצעת החוק הזו 14.

זאב אלקין: זה הבדל מאוד משמעותי.

עתניאל שנלר: תעשו 18 – ח"י.

זאב אלקין: זה המחלוקת הגדולה בינינו, עתניאל שנלר.

זאב אלקין: למעשה, כשאני שומע את חבר הכנסת גפני מתרעם ותוקף את שתי הצעות החוק האלה, אני עומד מופתע.

זאב אלקין: הרי על מה אנחנו מדברים כאן, חבר הכנסת גפני?

זאב אלקין: אתה מדבר על הרבנים, שהם כולם מוסמכי הרבנות הראשית לרשום נישואים, ובמקום אחר, איפה שהם כן נמצאים, הם יכולים לעשות את זה.

זאב אלקין: אז תסביר לי, למה נפגעים כאן נישואים יהודיים על-פי ההלכה?

זאב אלקין: מתברר שאותו רב, כשהוא רושם את זה במקום א', זה על-פי ההלכה וזה בסדר ולא מסכן את ההלכה, אבל אם, חס וחלילה, הוא ירשום אנשים אחרים במקום ב', זה פתאום יסכן את ההלכה.

זאב אלקין: אני לא שמעתי עוד אף פעם שיש רבנים על-תנאי – שבבני-ברק הם על-פי ההלכה אבל בירושלים הם מנוגדים להלכה.

זאב אלקין: דבר כזה עוד לא ראיתי.

זאב אלקין: אם יש לך טענה על הרבנים כאלה או אחרים, חבר הכנסת גפני, אם יש לך טענה כלפיהם, יש לך טענה לרבנות ראשית.

זאב אלקין: תשאל אותם למה נתנו להם את הרשות להיות רושמי נישואים מוסמכים.

עתניאל שנלר: יש – – – טענה לרבנות הראשית.

זאב אלקין: בשנים האחרונות הוא הפך למגן הראשי של הרבנות הראשית, הרבה יותר ממני – זה מלמד משהו על הרבנות הראשית, אבל אני כבר קטונתי מלהגן עליה כפי שחבר הכנסת גפני מגן עליה.

רוברט טיבייב: מה שהאופוזיציה לא הצליחה שלוש שנים לעשות, אלקין בבת-אחת עשה.

משה גפני: מה?

רוברט טיבייב: מה שהאופוזיציה לא הצליחה שלוש שנים לעשות, אלקין בבת-אחת עשה.

זאב אלקין: לכן, חבר הכנסת גפני, מדובר פה בעניין פרוצדורלי, שנובע מעובדה מאוד פשוטה – מכך שהמערכת ההלכתית כולה, כל האנשים שהוסמכו על-ידי הרבנות הראשית, לא מצליחים ליצור אחידות.

זאב אלקין: במקום פלוני, אותה תעודת גיור, ירשמו לנישואים, ובמקום אלמוני – לא.

זאב אלקין: זה מצב נורמלי?

זאב אלקין: ככה עובדת מדינה נורמלית?

זאב אלקין: הרי ברור שזה מצב אבסורדי.

זאב אלקין: אבל יותר מכך, הרי אתה יודע, גפני, שהצעת החוק הזאת לא משנה כהוא-זה את המציאות, כי רבני "צהר", שהחוק הזה, בצדק או שלא בצדק, רשום על שמם, רשמו נישואים בכל מקום, דרך איזה פטנט שעבד שנים ולא הפריע לאף אחד; לא לך ולא לחבריך – – –

משה גפני: – – –

זאב אלקין: הרי לא אני ביטלתי את מצב הקיים.

זאב אלקין: שר הדתות הוא זה שביטל את המצב הקיים.

זאב אלקין: לכן הצעת החוק הזאת באה להגן על סטטוס-קוו, וחשבתי שתהיה בין הראשונים, בתור מי שמגן על הסטטוס-קוו, להגן כאן על סטטוס-קוו, ותתמוך בהצעת החוק.

זאב אלקין: פתאום כל הדאגה שלך לסטטוס-קוו נעלמה.

זאב אלקין: אתה יוצא פה למלחמת חורמה על דבר שאין שום סיבה לצאת למלחמה נגדו.

זאב אלקין: אני גם מבין שאתה מכין לנו הפתעה, ואתה רוצה להכריז על זה אי-אמון, ואז תיתן לי תענוג גדול – אולי בפעם הראשונה וכמעט אחרונה לראות כמה חברי קדימה מצביעים נגד אי-אמון ובעד החוק.

זאב אלקין: רק על התענג הזה אני יכול להודות לך.

זאב אלקין: כמובן, אני קורא לכנסת לאשר את הצעת החוק ולתמוך.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך.

אופיר אקוניס: הדפיקה בפטיש היתה לחבר הכנסת שי, שהתחיל להפריע.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת אייכלר – לא נמצא.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת משה גפני, ואחריו – חברת הכנסת אורית זוארץ.

אופיר אקוניס: גפני, עכשיו אתה יכול לצעוק מפה כמה שאתה רוצה, אבל רק שלוש דקות.

אופיר אקוניס: אחרי חברת הכנסת זוארץ – חבר הכנסת יואל חסון.

אופיר אקוניס: לא הקראתי את שמו של חבר הכנסת אייכלר משום שהוא אינו נמצא.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, לא ייאמן, כמה דברים אפשר לדבר כאן מעל הדוכן הזה.

משה גפני: אני מבקש, מכיוון שנשפטתי בבית-משפט בחיפה, והשופט לא מצא חן בעיני, אני רוצה, חבר הכנסת שנלר, אני רוצה שופט עם מאור פנים, לכן אני רוצה להישפט בבית-המשפט בבאר-שבע.

משה גפני: מה דעתכם?

משה גפני: ואני, אגב, הנחתי הצעת חוק – – –

אילן גילאון: – – –

משה גפני: לא חשוב, כל דבר – בכל משרד, דבר שאני צריך לעשות במקום מגורי או באזור מגורי – לא בכל מקום זה באותה עיר – אני רוצה, על-פי אותו עיקרון, לנסוע למקומות אחרים, איפה שיש – שנלר קורא לזה "מאור פנים" – איפה שיש מאור פנים.

שלמה מולה: – – –

משה גפני: אני מוכן על כל קריאת ביניים לענות, אבל תיתן לי – – –

אופיר אקוניס: מולה, אתה לא מפריע כי אתה מדבר.

אופיר אקוניס: מי שמדבר לא מפריע; מי שלא מדבר, שיפריע.

משה גפני: מכיוון שמוציאים עם פינצטה רק את הנושא של רישום הנישואים, ואומרים, ללא שום היגיון, במאור פנים הכול, כמובן – עוד רקדת פה, תאמין לי: מוציאים 14 – לא שמתי לב, ששם זה 14 ואצלך זה 15, מה שתעלו, הכול בסדר – מוציאים יישובים מסוימים; למשל, בגוש-דן, בני-ברק, רמת-גן ותל-אביב אפשר שם לכולם להירשם לנישואין, אבל בצפון לא.

משה גפני: רק מקום אחד כזה, מקום אחר, ללא שום היגיון.

משה גפני: אגב, מבחינה חוקתית, זה לא נכון, אסור לעשות את זה.

משה גפני: אבל ברור ששוהם בפנים.

משה גפני: בדקתי למה, מה פתאום דווקא שוהם.

משה גפני: לא מצאתי עוד סיבה.

משה גפני: מותר ללכת ולהירשם בכל אותם מקומות רק לנישואים.

משה גפני: אי-אפשר לשום דבר אחר.

משה גפני: עכשיו שמישהו יגיד לי שהכוונה היא לא בסופו של דבר לקחת את רישום הנישואים – עכשיו, מה זה רישום נישואים?

משה גפני: אדם צריך להירשם לרווקות במקום שהוא גר.

משה גפני: אגב, יכולות להיות מזה תקלות איומות, כי אח יכול לשאת את אחותו – זה דברים שצריך לברר במקום המגורים, ויכול לקרות – בהיסטוריה קרו דברים שהם אסונות כאלה.

משה גפני: המקום במקרה הזה הוא קריטי.

משה גפני: צריך לברר, הרווק – אם הוא קרוב משפחה, אם הוא לא קרוב משפחה.

משה גפני: העיקר שרבני "צהר" יוכלו לרשום, שאח יינשא עם אחותו.

נחמן שי: מה יש לך עם רבני "צהר"?

משה גפני: אין לי שום דבר, הכול בסדר, רק למה לא עושים חוק שיגיד שרק רבני "צהר" יכולים לרשום בכל הארץ?

משה גפני: למה הצביעות?

משה גפני: למה השקר?

משה גפני: עתניאל שנלר, אתם תגרמו, יחד עם אלקין, אתם תגרמו שרישום נישואים ונישואים במדינת ישראל יהיו כמו במדינות אחרות בעולם.

משה גפני: אתם תגרמו, עם הריקוד הזה שרקדת פה, היה נראה כמו "ריקוד דגלים".

עתניאל שנלר: – – –

משה גפני: מאה אחוז, מאור פנים.

משה גפני: מאור הפנים הזה יחסל – לא יודע את מה.

משה גפני: אני רוצה שופט עם מאור פנים.

נינו אבסדזה: – – –

אופיר אקוניס: על ההפרעות – דקה אחת.

נינו אבסדזה: פחד אלוהים.

משה גפני: אני רוצה שופט עם מאור פנים.

משה גפני: אני רוצה פקידה עם מאור פנים.

קריאה: – – –

אופיר אקוניס: זה הכול.

אופיר אקוניס: יופי.

משה גפני: אתה – דווקא רב עם מאור פנים?

משה גפני: למה שלא יהיה פקיד עם מאור פנים?

משה גפני: למה שלא יהיה שופט עם מאור פנים?

משה גפני: למה דווקא הרב?

משה גפני: מספרים לנו סיפורים, מה אתם חושבים, אנחנו נולדנו אתמול?

משה גפני: תגידו את האמת.

זאב אלקין: הכול מתחיל ברב שאין לו מאור פנים.

משה גפני: לא משנה.

משה גפני: אני רוצה לדבר עם קדימה, לא אתך.

אופיר אקוניס: הוא לא – תודה.

משה גפני: אני רוצה לדבר עם קדימה.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת – אדוני, נא לא להפריע, כי יש לו חצי דקה.

משה גפני: אני אומר לכם: לא כולכם הייתם בקדנציה הקודמת.

שלמה מולה: אני הייתי.

משה גפני: אתה כן.

משה גפני: אני רוצה להגיד לכם, שתדעו: אנחנו לא היינו בקואליציה, אבל היו לנו סיכומים – אנחנו, ליהדות התורה – היו לנו סיכומים.

שי חרמש: עם מי?

משה גפני: עם קדימה.

שי חרמש: כיבדו אותם?

משה גפני: מהאות הראשונה עד האות האחרונה.

שי חרמש: והיום?

משה גפני: מהמלה הראשונה עד המלה האחרונה.

משה גפני: אני אומר לכם: אני לא יודע אם אני עושה לכם שירות טוב או שירות לא טוב, אבל תדעו – – –

גדעון סער: להזיק להם אתה כבר לא יכול.

משה גפני: תדעו את האמת.

משה גפני: אני אומר לכם שאני עושה לכם טוב.

משה גפני: אני אומר לכם: כתוב – – –

אופיר אקוניס: לסיום, בבקשה.

משה גפני: – – – כתוב בגמרא: "מי שפרע מאנשי דור המבול ומדור הפלגה הוא עתיד להיפרע ממי שאינו עומד בדיבורו".

רוברט טיבייב: אז אם קדימה היא הטוב – – –

משה גפני: קדימה עמדו בדיבורם, בניגוד לליכוד – –

נינו אבסדזה: – – –

משה גפני: – – שהליכוד, מלה וחצי מלה, מלה וחצי מלה – הם חסרי תרבות שלטון, הם לא יודעים איך שולטים.

רוברט טיבייב: כבוד הרב, רעיון: בוא נרכיב את הקואליציה.

משה גפני: יש לנו הסכם כתוב וחתום, שהוביל אותו זאב אלקין, אחד ממציעי החוק.

עתניאל שנלר: תגיד לי, גפני, אתה מאמין למלה אחת שאמרת הערב?

עתניאל שנלר: לאחת, אתה מאמין?

משה גפני: אני מאמין לריקוד שלך.

משה גפני: לריקוד שלך אני מאמין.

משה גפני: מה זה אני מאמין?

משה גפני: מה שאני אומר יירשם בדפי ההיסטוריה.

עתניאל שנלר: אתה מלבין פנים.

משה גפני: מה שאני אומר יירשם בדפי ההיסטוריה.

משה גפני: אתה זה שתגרום להפרדת הדת מהמדינה עם הריקוד שלך, עם החיבור שלך עם פאינה קירשנבאום, עם החיבור שלך עם אלקין.

עתניאל שנלר: בינתיים הגעת לשלמות גדולה, לאהבת תורה.

משה גפני: אני הגעתי?

משה גפני: אני לא הגעתי לשלמות.

משה גפני: אני לא צבוע, ואני לא מאור פנים.

עתניאל שנלר: – – –

משה גפני: אני לא מאור פנים, אני אומר את האמת.

משה גפני: ושידעו: כאן זה לא מקום של מאור פנים.

עתניאל שנלר: מה רע – – –

משה גפני: צריך לדבר בנימוס, צריך לדבר בדרך ארץ, אבל צריך להגיד את האמת.

משה גפני: ואתם לא אומרים את האמת.

משה גפני: אתם לא אומרים את האמת.

עתניאל שנלר: אתה יודע שהחוק הזה יתקן ולא יקלקל.

משה גפני: והאמת היא שאין מקומך בקדימה, מקומך בליכוד.

משה גפני: שמה נמצאים אלה שלא אומרים אמת.

עתניאל שנלר: או באגודה.

משה גפני: לא בקדימה.

עתניאל שנלר: ביהדות התורה.

משה גפני: ביהדות התורה אומרים אמת.

משה גפני: ואני אומר לכם, רבותי – –

עתניאל שנלר: – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת שנלר.

קריאה: – – –

משה גפני: – – אני אומר לכם – –

יצחק וקנין: משפט אחרון, משפט אחרון.

משה גפני: משפט אחרון.

משה גפני: – – אם אכן כנות כוונותיכם, אני מבקש שתצטרפו להצעת החוק שלי ושל חבר הכנסת מקלב.

משה גפני: אני מציע, והנחנו את זה על שולחן הכנסת, כמו שאתם עושים את זה על רישום נישואים, לעשות את זה על כל השירותים במדינה.

משה גפני: אין דבר כזה בעולם המתקדם, אין דבר כזה בעולם המודרני ולא במדינה מסודרת.

משה גפני: אבל אם עושים מהכול פרטאץ', לעשות מהכול.

משה גפני: למה רק מרישום נישואים?

משה גפני: אני רוצה להישפט איפה שיש שופט עם מאור פנים.

משה גפני: הצעת חוק.

משה גפני: אני רוצה להוציא תעודות או לא חשוב מה, כל דבר שעל-פי החוק אני צריך לעשות במקום מגורי או באזור מגורי, אני יכול לעשות את זה – – –

אורית זוארץ: אתה יכול לעשות את זה איפה שאתה רוצה.

משה גפני: את טועה.

משה גפני: את טועה.

משה גפני: הלוואי.

משה גפני: את תתמכי בחוק הזה?

משה גפני: את תראי איך שירוצו פה, מנשיא בית-המשפט העליון – –

אורית זוארץ: מה זה קשור לבית-המשפט?

משה גפני: – – ועד – כל מגיני החוק יגידו: מה?

אורית זוארץ: זה הליך טכני.

משה גפני: הנאשם הוא זה – – –

אורית זוארץ: – – –

משה גפני: את טועה, חברת הכנסת זוארץ.

אורית זוארץ: זה הליך פורמלי.

אורית זוארץ: הם לא שופטים.

אורית זוארץ: הם רשמים, רושמים.

משה גפני: את יכולה להתווכח אתי – – –

יצחק וקנין: תודה, רבותי.

יצחק וקנין: חבר הכנסת גפני – –

משה גפני: אני מסיים.

יצחק וקנין: – – אבקש לסיים.

משה גפני: אני מסיים.

משה גפני: את יכולה להתווכח אתי על השקפת עולם, אבל אל תתווכחי אתי על העובדות.

משה גפני: אני לא יכול בשום מקרה לבחור איפה אני רוצה לקבל את השירותים, בוודאי לא בבתי-משפט.

משה גפני: המקום היחיד שיהיה, על-פי חוק, בספר החוקים של מדינת ישראל, זה יהיה רישום נישואים.

משה גפני: אז את יכולה להגיד – בסדר מבחינתך.

משה גפני: אני פונה לחבר הכנסת שנלר, הוא חבר כנסת דתי ואני חבר כנסת דתי, ואני אומר לו, ואני אומר לו – – –

אורית זוארץ: – – –

יצחק וקנין: רבותי, תאפשרו לו לסיים, הוא כבר עבר את הזמן.

משה גפני: – – – ואני אומר לו: תדע לך שזאת תחילת המדרון החלקלק.

משה גפני: מכאן מתחילים בזה שרישום נישואים יהפוך להיות פרטאץ', יהפוך להיות דבר שלא מבררים את היהדות של אותם – – –

נינו אבסדזה: עכשיו הוא אומר את האמת.

נינו אבסדזה: מזה הם פוחדים.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: תודה, חברת הכנסת נינו אבסדזה.

משה גפני: אני מסיים, מסיים.

משה גפני: ולכן אני קורא לחברי הכנסת המציעים למשוך את החוק, לא להביא אותו להצבעה.

משה גפני: והיה אם תביאו אותו להצבעה, אני, כמו רבים מחברי, אנחנו נהיה חייבים להצביע נגד.

משה גפני: ואם בכל זאת אתם תביאו את זה להצבעה, נשקול את המחאה הכי גדולה שאנחנו יכולים לעשות מבחינה פרלמנטרית.

משה גפני: ואתם בקדימה, אסור לכם להצביע בעד החוק, מפני שאתם נותנים יד – –

שי חרמש: דבר אליהם.

שי חרמש: מה אתה רוצה מאתנו?

יצחק וקנין: תודה, חבר הכנסת גפני.

משה גפני: – – להפרת הסכם.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת גפני.

יצחק וקנין: חברת הכנסת אורית זוארץ.

יצחק וקנין: שלוש דקות.

אורית זוארץ: זה כמו שלוש הדקות שהיו לחבר הכנסת גפני?

יצחק וקנין: אני אאפשר לך, אם תרצי, יותר.

אורית זוארץ: חבר הכנסת גפני, אתם מרחיקים את הדת מהמדינה בהתנהלות שלכם.

אורית זוארץ: אתם מנסים להחזיק בכל הכוח בקרנות המזבח, ולא לאפשר שינויים מינוריים, טכנולוגיים, בתוך המערכות המסורבלות האלה, שמרחיקות מדי יום עשרות אם לא מאות צעירים יהודים שרוצים להינשא כדת משה וישראל, וכשהם מגיעים לפתחו של אותו משרד שאמור לרשום אותם לנישואים, קבלת הפנים להם היא מתחת לכל ביקורת.

אורית זוארץ: הרבה מאוד זוגות, אחרי המפגש הראשון מוותרים על כל התענוג הזה והולכים להינשא בדרך אחרת, או באמצעות טקס חלופי, אלטרנטיבי, או באמצעות נישואים מחו"ל.

אורית זוארץ: הצעת החוק הזו בעיני היא מהפכנית, היא הצעת חוק שמקרבת את הדת למדינה, שמפשטת את התהליכים, שמנגישה את שירותי הדת לאזרחים ולאזרחיות היהודים, שעדיין, עדיין – היהודים החילונים.

אורית זוארץ: ומי נתן לכם, חובשי הכיפות, את כל המונופול על הדת?

אורית זוארץ: גם אנחנו יהודים, וגם אנחנו רוצים להינשא כדת משה וישראל, ואנחנו רוצים להירשם לאו דווקא במקום שכתוב בתעודת הזהות, כי אם מדובר בשני סטודנטים שמתגוררים בבאר-שבע, ונמצאים שם כל השבוע, מה יעשו הצעירים הללו, יתחילו לבטל ימי לימודים כדי לנסוע להירשם?

אורית זוארץ: הליך טכני.

משה גפני: – – –

אורית זוארץ: הגיע הזמן שהרבנות תתקרב ותתחבר לקדמה, לעולם הטכנולוגי, שכל מערכות המידע האלה יסונכרנו אחת ולתמיד, ואולי זה יעשה סדר גם בתחומים אחרים.

אורית זוארץ: גם במשרד הפנים אפשר לגשת, לרשום, להוציא תעודת זהות, אין שום בעיה.

אורית זוארץ: מדובר לא בהליך שיפוטי, אל תערבב את שני התחומים האלה; מדובר בהליך פורמלי.

אורית זוארץ: ואתם עם המהלכים הפורמליים והשליטה והמונופול על מערכות הדת בישראל מרחיקים את היהודים מהיהדות, מרחיקים את הצעירים מנישואים כהלכה, זה מה שאתם עושים.

אורית זוארץ: הצעת החוק הזאת באה לפשט הליך טכנולוגי, ולהנגיש את השירות לאזרחים, ולקרב אותם לדת, ולאפשר להם להינשא בדרך שבה כולנו רוצים שהם יינשאו, לפחות חלקנו, וההתנהלות שלכם עושה את ההיפך.

אורית זוארץ: אני רוצה לברך את חברת הכנסת פאינה – היא לא נמצאת כאן היום – את חבר הכנסת שנלר וחברים נוספים שחתומים על הצעת החוק.

אורית זוארץ: ההצעה הזו תקרב את הדת למדינה.

אורית זוארץ: המציאות כיום היא בלתי נסבלת.

אורית זוארץ: הרבה זוגות מרגישים כבולים בתוך ההליך הנורא והמסורבל הזה, אז בואו נפשט ונקל עליהם, בואו ננגיש את הדת לאזרחי המדינה.

אורית זוארץ: ולצערי הרב, אם לא נעשה כך – גם בתחומים אחרים בעולם הדת יש הרבה מאוד מהלכים שהם טכניים, שאפשר לפתור אותם ברגע אחד – אנחנו נרחיק את הצעירים האלה ונדחק אותם להינשא במסגרות אלטרנטיביות או לחלופין בחו"ל.

אורית זוארץ: עכשיו אני חייבת לספר על מקרה.

אורית זוארץ: פנו אלי זוג צעיר, האשה עם מראה אירופי, בחורה נאה, עם מבטא ישראלי, הגיעה להירשם באזור מגוריה, ומה לעשות, לא מצאה חן בעיני הרב, והוא התחיל להערים עליה קשיים: לכי ותחזרי, ולכי תחזרי, את יותר מדי יפה בשביל להיות יהודייה.

אורית זוארץ: ואחרי כמה פעמים של הלוך ושוב, וניסיונות להוכיח את יהדותה, והיא הביאה הוכחות, אבל זה לא הספיק וביקשו ממנה עוד ועוד ועוד, החליטה לא להינשא במערכת הדתית הרבנית, והלכה להינשא במערכת חלופית.

אורית זוארץ: כי כל האישורים שהיא הביאה לא הספיקו לאותו רשם, כי לא נראה לו במקרה הזה.

אורית זוארץ: אנחנו חייבים למנוע את זה, ואם אנחנו רוצים לשמור על הזהות של המדינה הזו – יהודית ודמוקרטית – אנחנו חייבים להנגיש את הדת למדינה.

אורית זוארץ: ואתם, בהתנהלות שלכם, רק מרחיקים את הדת מהמדינה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת אורית זוארץ.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת יואל חסון.

יצחק וקנין: חבר הכנסת שלמה מולה – אחריו.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, זהו בעיני דיון היסטורי, דיון שמשנה את פניה של החברה הישראלית לטובה; לטובה, לכל חלקיה של החברה הישראלית.

יואל חסון: זה לא חוק אנטי-דתי, להיפך.

יואל חסון: זה חוק שיביא יותר ויותר ישראלים להתחתן כדת משה וישראל; חד-משמעית.

יואל חסון: זה פחות ופחות ישלח אנשים למדינות גובלות להתחתן.

יואל חסון: זה פותח פתח אדיר של תקווה, של חיים בחברה אחת, של מדינה יהודית ודמוקרטית.

יואל חסון: והיום הזה הוא גם יום חשוב, חברי חברי הכנסת, מפני שכדאי שתדעו: תראו, הכניסה של קדימה לקואליציה לא היתה אירוע מלבב.

יואל חסון: בוודאי לא תואר כאירוע כזה.

יואל חסון: זה אפילו תואר כאירוע כואב וקשה, וחלק כינו אותו "מגעיל", ועוד כל מיני כינויים.

יואל חסון: לא קל.

יואל חסון: גם לא לכל החלקים מאתנו, לא קל להם היום להיות בקואליציה הזאת.

יואל חסון: אבל כדאי שידעו היום בציבור הישראלי, כי אם קדימה לא היתה היום חלק מהקואליציה, החוק הזה היום לא היה עובר, חד-משמעית.

ליה שמטוב: – – –

יואל חסון: לא, לא היו מעלים את זה, כי היו פוחדים שהממשלה תיפול.

יואל חסון: ליה, תשאלי את החבר'ה, הם היו מסבירים.

יואל חסון: לא היה עולה החוק הזה היום להצבעה אם קדימה לא היתה חלק מהקואליציה.

יואל חסון: זה הישג משמעותי לקדימה.

יואל חסון: ואני רוצה לומר לחברי – – –

משה גפני: למה לא העליתם את זה כשהייתם בשלטון?

יואל חסון: ואני רוצה לומר לחברי החרדים, ואני באמת קורא לכם "חברי": זה לא מה שאתם צריכים לפחד ממנו.

יואל חסון: אל חשש.

יואל חסון: חבר הכנסת גפני, אתה כזה יצירתי בוועדת הכספים, איך פתאום נהיית פחות יצירתי?

יואל חסון: מה משנים פה, בסך הכול, אזורי רישום?

יואל חסון: מה זה עושה, משנה את האגרות; על זה אתה דואג?

יואל חסון: שמקום מסוים יקבל יותר אגרות ומקום מסוים יקבל פחות?

יואל חסון: מזה אתה דואג?

יואל חסון: אז ממה?

יואל חסון: תיקנת את נושא האגרות, חבר הכנסת שנלר?

יואל חסון: זה משנה משהו?

יואל חסון: על מה?

יואל חסון: אז על מה אתה דואג?

משה גפני: אגרות זה מפני שהם רוצים לתת כסף לרבנים – – –

יואל חסון: על מה אתה דואג?

יואל חסון: תקשיב טוב.

יואל חסון: אני אומר לך – – –

משה גפני: דואגים לכלכלה – – –

יואל חסון: אני אומר לך, אני אומר לך.

יואל חסון: חבר הכנסת גפני, אל תפריע לי.

יואל חסון: לא הפרעתי לך.

משה גפני: לא מפריע.

משה גפני: לא מפריע.

יואל חסון: ארגון "צהר" הציל את מדינת ישראל בעצם הקמתו; יצר את ההזדמנות לאנשים שהיו זונחים את הדרך הזו.

יואל חסון: הם חברי, אני מכיר אותם.

יואל חסון: חבר הכנסת גפני, אני מכיר אותם.

יואל חסון: אני, בכל מחיר הייתי מתחתן כדת משה וישראל; וכך עשיתי גם, לא מזמן.

קריאה: מזל טוב.

יואל חסון: אבל הרבה מאוד מהחברים שאני מכיר, אם לא היה "צהר", לא היו עושים את זה בדרך הזו.

יואל חסון: היו נוסעים לקפריסין, היו הולכים לכל מיני מקומות.

יואל חסון: ולמה?

יואל חסון: על מה?

יואל חסון: אני מצפה שאתה, מנהיג צעיר בעדה, מול המנהיגות היותר-ותיקה שלך, אתה היית צריך לבוא אליהם ולומר להם: חבר'ה, העולם משתנה, הדברים משתנים, אין פה באמת משהו רע.

יואל חסון: לא אוטומטית לבוא להתנגד.

יואל חסון: אז תודה לאל, היום אנחנו נעזור לממשלה להעביר את זה.

יואל חסון: בסדר גמור.

יואל חסון: אנחנו חלק מהקואליציה, והנה, זה עובר עכשיו בזכות קדימה.

יואל חסון: אבל אתה לא צריך להתנגד.

משה גפני: זה עבר בטרומית בלעדיכם.

יואל חסון: גפני, אל תתנגד לזה.

יואל חסון: זה לא היה מגיע להצבעה עכשיו בלעדינו, בלעדינו.

יואל חסון: גפני, אל תתנגד לזה.

יואל חסון: זה לא נגד ההלכה, זה לא נגד הדת.

יואל חסון: אנחנו לא נגד ההלכה ואנחנו לא נגד הדת.

יואל חסון: אנחנו בעד לעשות את זה הגיוני יותר, וכך עושים היום.

יואל חסון: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יואל חסון.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת שלמה מולה, ולאחריו – חבר הכנסת נסים זאב.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, הרב גפני, תשמע, ידידי הטוב, אני רוצה לומר לך.

שלמה מולה: האמת היא – אתה אדם שאומר ישר את הדברים, בצורה הגונה, ושם לנו את הדברים בפרצוף.

שלמה מולה: אני מצפה ממך שתבוא ותגיד: רבותי, בהצעה הזו אנחנו פשוט מאבדים שליטה.

שלמה מולה: תגיד לנו.

שלמה מולה: שליטה וכסף.

שלמה מולה: זאת אומרת, הצעת החוק הזו באה לתת שירות לאזרח, לבוא ולהגיד – אנחנו, מה אתם – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת מולה, אני לא מתערב בדיון, אבל אני רוצה רק שתסביר לי, וגם יסביר לי ידידי הטוב: איזה שליטה בכסף יש?

יצחק וקנין: למי הכסף הולך?

יצחק וקנין: למועצה הדתית?

יצחק וקנין: למי?

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, אם תסביר לי, אז – – – תן לי, שנייה.

יצחק וקנין: אולי הוא דואג לאלה שיקבלו את הכסף, לרבני "צהר".

שלמה מולה: אני רוצה לומר לכם שכל עוד תסבול היהדות מפוליטיזציה, הציבור יברח מהיהדות.

שלמה מולה: הוא לא יחבק את היהדות.

שלמה מולה: כל עוד אתם תסתגרו ולא תנהגו כבית הלל, הציבור יברח.

שלמה מולה: ואני אומר לך – הציבור יברח.

שלמה מולה: תפקחו את העיניים, תסתובבו בתל-אביב, תלכו בחיפה, תלכו בבאר-שבע, לא רק להסתכל על הקהילות הסגורות שבהן אתם חיים.

שלמה מולה: ולכן אני רוצה לומר לכם, אני לא מתבייש לבוא ולהגיד: רבני "צהר", כל הכבוד להם.

שלמה מולה: מצוין.

שלמה מולה: טוב מאוד.

שלמה מולה: אנחנו כולנו רוצים שבארץ יהיו נישואים על-פי דת משה וישראל, נישואים וגירושים.

שלמה מולה: אנחנו רוצים.

שלמה מולה: אנחנו גם לא אומרים עכשיו, אתה יודע, שמישהו יפקיע את סמכותם של הרבנים לתת להם הסמכה לנישואים.

שלמה מולה: בבקשה, שיהיה על-פי דת משה וישראל.

שלמה מולה: אבל תפסיקו להפחיד את הציבור.

שלמה מולה: עכשיו אני רוצה להגיד לך עוד משהו.

שלמה מולה: תראה, תראה מה אתם אומרים, במיוחד היהדות האורתודוקסית היותר מקצינה.

שלמה מולה: שוללים את תעודות הגיור מאנשים שהתגיירו בצה"ל.

שלמה מולה: כשאותו חייל, שהתגייר במעלה-אדומים, מבקש להתחתן במעלה-אדומים, אומרים לו – לא, אתה לא תתחתן פה.

שלמה מולה: אז הוא הולך למקום אחר, לעיר מגורי, ראשון-לציון, אומרים לו: לא, אתה לא תתחתן פה.

שלמה מולה: זאת אומרת, מצד אחד אתם שולטים בתעודות הגיור, מצד שני אתם לא נותנים חופש לאנשים לבחור באיזה מקום יירשמו ויתחתנו.

שלמה מולה: אני בדרך כלל לא בעד שהמחוקק יתערב בעניינים שקשורים לנושאי דת.

שלמה מולה: לא בעד.

שלמה מולה: לא בדרך כלל.

שלמה מולה: אבל בחלקים המינהליים רשות שלטונית חייבת להתערב.

שלמה מולה: אני לא חושב שהמחוקק צריך, אתה יודע, להגיד מי יהיה רב, מי לא יהיה רב, מי ינפיק תעודת גיור, מי יאפשר נישואים, כן או לא, אבל בחלקים המינהליים שאפשר להקל – אדרבה, אדרבה.

שלמה מולה: משפט אחרון, אדוני היושב-ראש.

שלמה מולה: אני חושב, כל דבר לבוא ולקחת לצד הקיצוני ביותר – זה רע מאוד.

שלמה מולה: אני רוצה להגיד לך, הרב מרגי, השר מרגי יודע.

שלמה מולה: מי שסובל היום, סובל באמת, מכל קהילות היהדות בישראל, זה עולי אתיופיה.

שלמה מולה: אתם יודעים בדיוק.

שלמה מולה: לעולי אתיופיה לא ניתן להתחתן בכל מקום.

שלמה מולה: אתם בוחרים רק מקום אחד.

שלמה מולה: אני מקווה, כולי תקווה שדווקא כשהצעת החוק הזו תעבור יוצאי אתיופיה אולי יצאו לחופש, סוף-סוף יוכלו להתחתן כמו כולם.

שלמה מולה: האם יש להם ביטחון?

שלמה מולה: לא בטוח.

שלמה מולה: תקווה – כן.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת שלמה מולה.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת נסים זאב, ולאחריו – חבר הכנסת נחמן שי.

יצחק וקנין: רבותי, אני ביטלתי כיוון שהרשימה היתה סגורה.

יצחק וקנין: אייכלר ביקש וגם חבר הכנסת רוברט – גם הוא, גם חבר הכנסת רוברט – גם חבר הכנסת רוברט טיבייב ביקש, אז שלושתכם לא תדברו כי לא הייתם ברשימה.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה – – –

יצחק וקנין: הוא לא היה רשום.

יצחק וקנין: רבותי, אם אני מוסיף אותו אני צריך להוסיף גם את טיבייב.

יצחק וקנין: אני לא אעשה איפה ואיפה.

יצחק וקנין: וגם את חבר הכנסת אלכס מילר.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, אפשר להמשיך את הדיון מחר.

משה גפני: מה, מה בוער?

משה גפני: אפשר להמשיך את הדיון מחר.

יצחק וקנין: אין בעיה.

יצחק וקנין: אבל אתה מחוק, מחוק.

נסים זאב: הוא לא מחוק.

נסים זאב: אולי השם שלו לא נכתב.

נסים זאב: אותו אי-אפשר למחוק, בן פורת יוסף.

קריאות: – – –

אורית זוארץ: – – – רוצים עכשיו להכניס לרבנות.

אורית זוארץ: מה יהיה?

משה גפני: נמשיך בדיון מחר, מה, אנשים רוצים – – –

נסים זאב: בבקשה, חברת הכנסת זוארץ.

קריאה: כל היום חיפשו אותו.

נסים זאב: אולי תפסיקו עכשיו להפריע לי?

נסים זאב: כל פעם שאני עולה – – –

יצחק וקנין: – – – אם זאב עולה אתם מפריעים לו?

נסים זאב: תמיד, אני לא יודע, איזה משהו מכוון פה.

נסים זאב: משהו מתוכנן.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, מה אתם רוצים?

נסים זאב: פותחים סופרמרקט.

נסים זאב: אתם מכירים את המסחר, את התחרות.

נסים זאב: שוק חופשי.

נסים זאב: כל מי שרוצה לפתוח את הבסטה, פותח, וכל מי שמוזיל, באים אליו.

נסים זאב: זה מה שהולך לקרות כאן.

נסים זאב: מי שלא מצליח – וזה בדיוק מה שהיא אמרה, חברת הכנסת זוארץ – מי שלא מצליח להוכיח את יהדותו בעיר מסוימת ילך לעיר שלא מכירים אותו.

נסים זאב: הוא ילך לאיזה רב "צהר" ויחפש מישהו שמקל ושעוצם עיניים ולא אכפת לו מהיהדות שלו.

נסים זאב: בבקשה – – –

אילן גילאון: – – –

נסים זאב: אני, על-פי ההצהרה שלך, מאמין לך.

נסים זאב: מעניין שבמס הכנסה לא מאמינים לך.

נסים זאב: חוקרים אותך וטובחים אותך ועושים את הכול, וגם כשאתה משלם את הקנס יורדים לחיים שלך, עד סוף החיים לפעמים.

אילן גילאון: – – –

נסים זאב: את זה אתה מקבל, מה, שם זה מס הכנסה, צריך להבין אותם, צריך כסף.

נסים זאב: למה ביהדות אין עקרונות?

נסים זאב: עכשיו, אדוני היושב-ראש, צריך להבין מה שקורה כאן.

נסים זאב: הרי הרבנות נותנת שירות דת בכל עיר, בכל כפר, בכל עיירה, בכל מושב.

נסים זאב: למה צריך את העניין של רבני "צהר"?

נסים זאב: ורבני "צהר", אגב, הם משולבים בתוך הרבנות הראשית.

נסים זאב: יש לרבנות הראשית משהו נגד רבני "צהר"?

נסים זאב: זה הכול צביעות כאן.

נסים זאב: הם רוצים מונופול, רוצים לקרוע את הרבנות הראשית, רוצים להינתק מהרבנות הראשית.

נסים זאב: ולא יכול להיות שתהיה פה רשות בתוך רשות.

נסים זאב: וזה פה הוויכוח.

נסים זאב: אז למעשה, צריך לדעת גם את המספרים: יש 55 רבנים, אדוני היושב-ראש, שהם רבני "צהר", שהם עורכים נישואים, ואתה רואה אותם יום-יום, ערב-ערב בחופות וקידושים שהם עורכים.

נסים זאב: מה, מישהו אומר להם לא לערוך חופה וקידושים?

נסים זאב: מישהו שואל אותו, אתה רב ב"צהר" או לא רב ב"צהר"?

נסים זאב: הרי הוא מטעם הרבנות הראשית.

נסים זאב: אבל לבוא ולומר, היום מקימים יחידה נפרדת, רק כי זה רבני "צהר", זה פשוט לעשות קרע בעם ישראל.

נסים זאב: וזה אסור שזה יקרה.

נסים זאב: אני מאמין לך, חבר הכנסת שנלר, שלא זאת הכוונה שלך, אבל אנחנו מכירים את המציאות, אנחנו יודעים לאן זה יוביל אותנו.

יצחק וקנין: משפט אחרון.

נסים זאב: לכן, אדוני היושב-ראש, חשוב מאוד לדעת שעד היום הרבנות הראשית ריכזה את כל הנושא של היוחסין.

נסים זאב: נכון, היו מקרים שהיו יותר בדיקות, יותר חקירות, אבל בסופו של דבר עם ישראל נשאר עם מאוחד.

נסים זאב: אז מה אתם רוצים, שהיום יקימו ספרי יוחסין?

נסים זאב: שיהיה קרע בתוך העם היהודי?

נסים זאב: וזה אנחנו רוצים למנוע.

נסים זאב: את זה נעשה הכול כדי למנוע.

נסים זאב: ואין לנו שום דבר נגד רבני "צהר", שאף אחד לא יגיד לכם את הבלוף הזה, מה שאומר פה חבר הכנסת מולה, כאילו שעכשיו נפתח איזה עידן חדש של רבני "צהר", שהם יותר מודרניים, שהם יותר נאורים, יותר קרובים לעם.

נסים זאב: גם היום הם קיימים, גם היום הם נותנים שירות – –

יצחק וקנין: תודה.

נסים זאב: – – ואסור שהשירות הזה יהיה בנפרד, אדוני היושב-ראש.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת נסים זאב.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת נחמן שי ואחריו – חבר הכנסת אורי מקלב.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אם צריך היה לחפש סיבות מדוע תהיה במרכז המפה הפוליטית במדינת ישראל מפלגה שתוכל לחפש את המפגש בין הקטבים הקיצוניים, שתוכל להביא פתרונות של היגיון, של פשרה, של חוכמת ישראל, כמו שתמיד היתה – הדיון הזה מחזק את אמונתנו בה.

נחמן שי: אלה לא הצעות חוק אנטי-דתיות, וההתרגשות שהיתה פה היא לא במקומה.

נחמן שי: לא על דעת ישראל מגינים פה, וחזקה על שני הדוברים שהציגו את שתי הצעות החוק, גם חבר הכנסת עתניאל שנלר וגם חבר הכנסת זאב אלקין, שהם בוודאי לא רוצים לפגוע בעם היהודי ובאמונה היהודית ובעקרונות הדת היהודית בשום פנים ואופן.

נחמן שי: לא הם, לפחות, בבית הזה.

נחמן שי: אתה תסכים אתי, הרב גפני.

נחמן שי: תסכים אתי, זה לא הם.

משה גפני: הם נוהגים בתמימות.

נחמן שי: הם לא תמימים – –

משה גפני: לא תמימים – – –

נחמן שי: – – על שניהם הדבר האחרון שאפשר להגיד, שהם תמימים.

משה גפני: לא, לא – – –

נחמן שי: אני חושב שהם קשובים – –

משה גפני: גם אני קשוב.

נחמן שי: – – להלכי רוח.

נחמן שי: אתה גם קשוב, נכון.

נחמן שי: האמת, אתה מאוד קשוב, ואני עוקב אחריך ויודע.

נחמן שי: לכן אני גם מצפה ממך, כמי שקורא היטב – לא את המפה הפוליטית, אני שונא – את עם ישראל למסגרותיו, לגופיו, לחוגיו, למקורותיו, להבין שפה נגענו בנקודה מאוד עדינה, ופה אפשר לגלות גמישות.

נחמן שי: אני יודע שעם ישראל שרד את כל תולדותיו כי הוא לא גילה גמישות, כי הוא שמר על עצמו, והתורה שמרה עלינו.

נחמן שי: ואני מקבל את זה, אני לא מוכן לוותר על זה, אבל אני אומר שיש פה בחוקים האלה גמישות שהיא ביסודה גמישות טכנית, היא לא גמישות מהותית.

נחמן שי: אולי אם היו מציעים פה צורות נישואים אחרות וכן הלאה, שגם על זה אני מוכן לדבר אתך, הייתי מקבל את ההתרגשות.

נחמן שי: בסך הכול מבקשים פה איזו נוחות מסוימת לתת לזוגות הנישאים.

נחמן שי: אז אם רבני "צהר" יוצאים נשכרים מכך, ואם רבנים אחרים יוצאים נשכרים מכך, גם ניחא.

יצחק וקנין: חבר הכנסת נחמן שי, האם זה הדבר היחיד במדינת ישראל שיש בו חוסר נוחות לאזרח?

יצחק וקנין: בוא ניקח את הכול.

נחמן שי: לא, לא, לא.

נחמן שי: אז בוא אני אגיד לך – – –

יצחק וקנין: אני יכול להצביע לך עכשיו על עשרות מקומות שיש חוסר נוחות.

יצחק וקנין: אתה רוצה שאני אגיד לך שבבתי-משפט יש אלפי ומאות תיקים שעומדים ארבע וחמש שנים?

נחמן שי: אבל אנחנו צריכים להקל.

עתניאל שנלר: היא הנותנת.

יצחק וקנין: היא הנותנת.

יצחק וקנין: אז למה לא הבאת הצעת חוק כזאת?

יצחק וקנין: למה נטפלת רק לנישואים?

יצחק וקנין: למה?

יצחק וקנין: למה?

עתניאל שנלר: – – –

יצחק וקנין: בוא נהיה אתך ביחד, נלך על הכול.

עתניאל שנלר: זה לא סותר את זה.

משה גפני: – – –

יצחק וקנין: בטח זה לא סותר, במיוחד שאתה חובש כיפה.

נחמן שי: אבל התפקיד שלנו זה – – –

משה גפני: אתה גיבור על חלשים, אתה לא מעז להתחיל עם בתי-המשפט.

יצחק וקנין: אתה יודע מה – אני רוצה להגיד לכם, רבותי, אני קצת ותיק בבית הזה, אני רק אגיד משהו.

יצחק וקנין: סליחה שאני מפריע.

נחמן שי: לא, לא.

נחמן שי: אני אחזיר – – –

יצחק וקנין: אני זוכר שהעברנו חקיקה ב-1996 שהפנסיה לחברי הכנסת תהיה 2%, וגם לשרים.

יצחק וקנין: אתם יודעים על מי זה לא חל?

יצחק וקנין: כשהבאנו את זה לשופטים, כולם עמדו על הרגליים.

יצחק וקנין: שופטים עד היום מקבלים 7%.

משה גפני: לא, לא, לא, גמרנו עם זה.

יצחק וקנין: מתי גמרנו עם זה?

יצחק וקנין: אז, רבותי, יש דברים שאנחנו גיבורים לעשות אותם, עם הרבה צביעות.

עתניאל שנלר: בלי לפגוע באף אחד, זה גם חל על דיינים?

משה גפני: מה השאלה?

יצחק וקנין: לדיינים אף פעם לא היה 7%.

משה גפני: כן, כן.

עתניאל שנלר: אין?

משה גפני: אני ביטלתי גם לדיינים.

עתניאל שנלר: גם לשופטים?

משה גפני: גם לשופטים.

עתניאל שנלר: נו, אז הנה, זה נפתר.

משה גפני: בסדר, אבל – – –

עתניאל שנלר: אז מתקנים.

משה גפני: הוא דיבר אז, לא העזו – – –

יצחק וקנין: לא העזו אז, זה היה ב-1996.

יצחק וקנין: מתי תיקנו את זה – לפני שנתיים, שלוש שנים?

עתניאל שנלר: – – – התחילו ותיקנו.

עתניאל שנלר: נתחיל – נתקן.

אריה ביבי: כבוד היושב-ראש, זה ויכוח?

משה גפני: זה מעניין מאוד.

משה גפני: אין לנו מה ללכת הביתה אם עובר חוק כזה.

נחמן שי: אנחנו לא הולכים הביתה.

נחמן שי: התפקיד שלנו, לשאלתך – –

יצחק וקנין: רבותי, הרבה דברים צריך לתקן, אבל כשלוקחים איזה פס דק מאוד מכל האינוונטר שיש, אז זה קל מאוד.

עתניאל שנלר: – – –

משה גפני: לא, אם אתה מצביע בעד אתה יכול ללכת.

נחמן שי: לשאלתך, אדוני היושב-ראש, יש הרבה דברים שצריך לשפר, והתפקיד של הכנסת, בין היתר, זה לעשות את זה.

משה גפני: אז למה היא לא עושה בדברים אחרים?

נחמן שי: ואם אפשר, להקל על מאות ואולי על אלפי זוגות שנישאים, ולא להרחיק אותם מהדת, לקרב אותם.

נחמן שי: הלוא אני עומד בצד שלך ושלכם, אני מסתכל על חברי שם.

נחמן שי: אני רוצה שעם ישראל יתקרב לדת.

נחמן שי: אני חושב שהדת לא אוכלת ולא טורפת, והיא מקבלת, ואפשר לעשות את זה.

נחמן שי: אבל זאת נקודה שתאפשר להם לעשות את זה בלי לפגוע בעיקר.

נחמן שי: הלוא העיקר הוא שהם יתחתנו, נכון?

נחמן שי: אתה רוצה שהם יתחתנו.

נחמן שי: אני אומר שאפשר לחיות גם ללא נישואים, אבל אם הם מתחתנים, ואם הם רוצים להתחתן כדת משה וישראל, אז בנקודה הזאת תעשה אתה רבע צעד – הם כבר עושים שלושה צעדים.

נחמן שי: זה מה שאנחנו צריכים לעשות פה – ללכת האחד לקראת השני.

נחמן שי: תודה רבה, אדוני.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת נחמן שי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אורי מקלב.

יצחק וקנין: רבותי, אני אמרתי שהיו עוד שלושה חברים שרצו לדבר ואני לא מאפשר להם, מכיוון שאם אני פותח, אני פותח לכולם.

יצחק וקנין: אני לא אפתח לאחד כן ולאחד לא.

משה גפני: – – –

יצחק וקנין: אני לא יכול לדחות.

יצחק וקנין: הדובר הבא יהיה השר או אחד המציעים.

יצחק וקנין: קודם כול יסכמו, ואחרי כן – השר גדעון סער, שיסיים את הדיון.

יצחק וקנין: הוא ביקש.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך, מכובדי השרים, חברי חברי הכנסת, אני רוצה להבדיל בדברי בין מה שנאמר פה על-ידי המציעים ובין מה שנאמר פה על-ידי התומכים חברי הכנסת.

אורי מקלב: המציעים, במיוחד המציע הראשון, הגיש כאן והציג פה מצג שווא, ועל זה אני חייב להגיד שלא האמת הצרופה היתה פה והונחה פה בכנסת.

אורי מקלב: זה לא חוק אורתודוקסי, זה לא חוק שהרבנים תומכים בו.

אורי מקלב: מאות רבנים התכנסו וחתמו שהם נגד החוק הזה.

אורי מקלב: מועצת הרבנות נגד החוק, הרבנים הראשיים נגד החוק, ולבוא ולהציג את זה שזה רק שאלה, החוק הזה אין בו שום בעיה, ואין בו שינוי ופתיחות והקלה בהלכה, רק להציג את זה כחוק שהוא מייעל, זה הצגה לא נכונה.

אורי מקלב: קודם כול מפני שבאמת זה לא נכון, מפני שאין היום שום בעיה לזוגות להתחתן באף רבנות ואצל אף רושם נישואים.

אורי מקלב: למי יש בעיה?

אורי מקלב: מי שיש לו בעיה, מי שיש לו בעיה וצריך בירור יהדות, או בכשרות הנישואין שלו, לו יש בעיה.

אורי מקלב: להציג את זה כאן שפתאום הרבנים, רושמי הנישואים האלה הם לא נחמדים מספיק והם לא ידידותיים מספיק – –

אורלי לוי אבקסיס: – – – הרבנים שהם רבני "צהר" – – –

אורי מקלב: תיכף אני אגיע לזה, תיכף נגיע לזה.

אורי מקלב: – – שהם רבנים לא ידידותיים, זה לא נכון.

אורי מקלב: הכול נעשה בכבוד, ברצון.

אורי מקלב: הרי אמרתם שהם רוצים את הכסף אז ודאי שהם רוצים לחתן.

אורי מקלב: איפה הם מקשים?

אורי מקלב: כשיש להם שאלות וכשהם רוצים לעשות את הבירורים האלה.

אורי מקלב: איזה זוגות יש להם בעיה?

אורי מקלב: זוג ששוכר דירה בבאר-שבע, כפי שאחד הדוברים הציג אותו, יכול להירשם בבאר-שבע גם אם הוא רק שוכר דירה.

אורי מקלב: כל כך הרבה זמן להכנות לחתונה, ורק להחליף כתובת למקום שהם גרים, זה הם לא יכולים.

אורי מקלב: אין דבר כזה שיש קושי.

אורי מקלב: מתקבלים ומקבלים את כל הדברים.

אורי מקלב: יש קושי למי שרוצה באמת לברוח מהאמת, והרוצה לשקר ירחיק עדותו.

אריה ביבי: – – – אני לא מבין – – –

אורי מקלב: אם רבנים לא מקובלים עליך אז רבנים שגם השיאו אותך, איך אתה רוצה להוציא עליהם, להגיד להם שהם לא רבנים נכונים?

קריאה: לא, לא, לא, לא.

אורי מקלב: רבנים – מדברים על כולם, רבנים שהם רושמי נישואים – – –

אריה ביבי: לא, אני שואל שאלה.

אריה ביבי: אני שואל, מי הסמיך אותם, את רבני "צהר", להיות רבנים?

אורי מקלב: אני עוד לא דיברתי על רבני "צהר", עוד דקה אני אדבר על רבני "צהר" – אחרי זה.

אורי מקלב: זה באמת נכון, חבר הכנסת גפני הציג את זה.

אורי מקלב: הוא הלך עם האמת.

אורי מקלב: האם יכול מישהו לבחור את השופט שלו?

אורי מקלב: ובמידה הזאת, האם מישהו יכול לבחור את רושם הנישואים?

אורי מקלב: רושם הנישואים הוא צריך לשפוט ולהחליט האם הוא בסדר.

אורי מקלב: באמת יש לו מבחן, הוא עבר את מבחן הכשרות.

אורי מקלב: אבל אני שואל הרבה יותר פשוט מכך: אדם רוצה להירשם כנשוי אחרי שהוא כבר התחתן, הוא רק רוצה להירשם כנשוי בתעודת הזהות.

אורי מקלב: הוא חייב להירשם במקום מגוריו – לא רחוק כל כך כמו להישפט אצל שופט.

אורי מקלב: הוא לא יכול.

אורי מקלב: אדם שגר בירושלים ועובד בתל-אביב וגר בתל-אביב ובסך הכול אחרי החתונה הוא רוצה להירשם כנשוי, הוא לא יכול לעשות את זה.

אורי מקלב: ואני אומר למציעה פאינה, חברת הכנסת פאינה, בסך הכול לקבל ממשרד הקליטה את סל הקליטה או את ההקצבה שיש, אי-אפשר לקבל, רק במקום המגורים.

אורי מקלב: אי-אפשר בהוצאה לפועל לעשות את זה.

אורי מקלב: בסך הכול רישום להתנגדות, הוא בסך הכול רוצה רישום להתנגדות – לא, רק איפה שאתה גר.

אורי מקלב: בביטוח לאומי אתה לא יכול להגיש, רק במקום, ולקבל את השירות רק במקום שאתה גר.

אורי מקלב: אז אנחנו בכל כך הרבה מקומות – אני לא מדבר במקומות אחרים, כמו אם אתה רוצה לקבל דרכון אם אתה במדינות אחרות.

אורי מקלב: אנחנו מדברים פה על מישהו שגר בירושלים, הוא יכול לקבל דרכון בתל-אביב?

אורי מקלב: הוא לא יכול לקבל את זה בתל-אביב, רק פה בירושלים.

אורי מקלב: לא רק אנחנו, ככה נהוג בכל העולם.

אורי מקלב: ורק פתאום כאן מדברים על פתיחות – כשכל מה שמציגים זה כאילו שזה רק ייעול.

אורי מקלב: זה לא ייעול, זה לפגוע במסורת – איך רושמים בישראל נישואים, וכשרות ההלכה, בזה רוצים גם לפגוע, בזה שמשדרים מתירנות וגם באמת להביא את זה לדבר הזה.

קריאה: – – –

אורי מקלב: ועכשיו אני רוצה להגיד לדוברים האחרים.

אורי מקלב: הדוברים האחרים שדיברו, הם דיברו אמת.

אורי מקלב: כנגד – הפוך מהמציעים.

אורי מקלב: ואומרים: נכון, אנחנו רוצים באמת שיוכלו ללכת לרבנים מקלים.

אורי מקלב: מה ההבדל ביניהם לרבנים אחרים?

אורי מקלב: וזה המסר שלהם.

אורי מקלב: הם אומרים את האמת:

אורי מקלב: אנחנו רוצים באמת לעשות את רישום הנישואים, גם ההלכתיים וגם כשיש בעיות, הרבה יותר ידידותי ופתוח.

אורי מקלב: מי שצריך, מי שלא יכול להירשם פה והוא חייב לנסוע למקום אחר, וזה מה שהוא עושה, אני לא רוצה לקבל אותו פה כי אתם פוגעים בהמשך של העם היהודי.

אורי מקלב: ולהציג את זה, פתאום להגיד שההלכה פתאום צריכה להיות גם מודרנית?

יצחק וקנין: משפט אחרון.

אורי מקלב: ה"שמע ישראל ה' אלוקינו ה' אחד" היה נשאר אותן מלים.

אורי מקלב: אם היינו רוצים כל פעם להתאים אותן לשנים האלה שעברו מאז – 5,000 שנה?

אורלי לוי אבקסיס: – – –

אורי מקלב: אנחנו נמצאים עם "שמע ישראל ה' אלוקינו ה' אחד" רק מפני שלא שינו, רק מפני שהרבנים האלה עומדים על המסורת.

אורי מקלב: זה לא נעים להם, הם לא עושים את זה מפני שהם רוצים לפגוע בזוג שבא להירשם אצלם לנישואים, אבל הם יודעים שזה החובה עליהם.

אורי מקלב: וזה זכותם וזה חובתם, וככה אנחנו מעריכים אותם.

אורלי לוי אבקסיס: – – –

אורי מקלב: אנחנו לא רוצים שיעשו שום שינוי בעניין הזה.

אורי מקלב: ולהציג רבנים אחרים, שמי שמקל זה באמת הרב הראוי, ואם לא, אנחנו, האמת, דוחים את העם היהודי או את האחרים שיבואו לרישום במקום יותר פתוח – זה נגד.

אורי מקלב: אנחנו מחזקים את אותם רבנים שעושים את זה רק מפני שהם רוצים לשמור על העם היהודי.

אורי מקלב: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אורי מקלב.

יצחק וקנין: ביקש להשתתף בדיון שר החינוך והתרבות השר גדעון סער.

יצחק וקנין: לאחריו יסכם את הדיון חבר הכנסת עתניאל שנלר.

גדעון סער: רק שר החינוך, התרבות זה אצל לימור – בסדר.

יצחק וקנין: מה אמרתי?

יצחק וקנין: גם "התרבות" אמרתי?

יצחק וקנין: הוספתי לך משהו – שיהיה.

גדעון סער: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ראש הממשלה ביקש שאדבר בשם הממשלה בדיון הזה ואני אתמצת ואקצר בדברים.

גדעון סער: מדובר בשתי הצעות חוק המאפשרות לבני-זוג יהודים להירשם לנישואים גם בלשכות ארציות וגם בלשכות לרישום נישואים באזור הרישום בתעודת זהות.

גדעון סער: ועדת השרים לחקיקה החליטה לתמוך בשתי הצעות החוק.

גדעון סער: אני חושב שהכנסת תעשה נכון אם תתמוך בהצעות החוק במובן הזה שהיא תעודד נישואים כדת משה וישראל.

גדעון סער: אני חושב שכל יהודי צריך לתמוך בעניין הזה.

גדעון סער: אני מבקש לסיים בדברים מתוך פרקי אבות – של הלל: "הווי מתלמידיו של אהרן אוהב שלום ורודף שלום, אוהב את הבריות ומקרבן לתורה".

גדעון סער: אני חושב שעל-ידי השגת תכלית החוק אנחנו נקרב לתורה.

גדעון סער: תודה.

יצחק וקנין: תודה לשר החינוך השר גדעון סער.

יצחק וקנין: יסכם את הדיון חבר הכנסת עתניאל שנלר.

עתניאל שנלר: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, חבר הכנסת גפני, זה בדיוק הסיפור.

עתניאל שנלר: שופט זה משפט ושירות זה שירות.

עתניאל שנלר: ומי שחושב ששירות בתחום היהדות הוא משפט, אני לא בטוח שאני חושב כמותו.

עתניאל שנלר: מי שחושב שאדם המבקש להירשם לנישואים הוא בא בפני שופט, אני לא בדיוק אתו.

עתניאל שנלר: אני חושב שיש הרבה שירותים שנותנים מתוך חקירת האמת, מתוך לדעת את כל הדברים, ואני חושב שגם במוסדות שחוקרים את האמת עושים שימוש בדבר המאוד-ישן הזה שקוראים לו מחשב, ואין בכך רע.

עתניאל שנלר: ואני חושב שהעובדה ששמים מחשב לצד כל הפרוצדורה שהיתה, נדמה לי – – –

משה גפני: אתה מדבר ברצינות עכשיו?

משה גפני: אתה מדבר ברצינות?

יצחק וקנין: חבר הכנסת משה גפני.

עתניאל שנלר: לכן, זה הערה ראשונה.

עתניאל שנלר: הערה שנייה, חבר הכנסת גפני, חבר הכנסת גפני, כפי שאתה יודע, בניחותא.

עתניאל שנלר: קלקולים – – –

משה גפני: מאור פנים, מאור פנים.

עתניאל שנלר: מאור פנים.

עתניאל שנלר: לאט לאט תלמד, לאט לאט תלמד.

משה גפני: – – – ללמוד את זה.

עתניאל שנלר: אני משוכנע שאתה מאמץ את זה.

משה גפני: – – –

עתניאל שנלר: אני יודע.

עתניאל שנלר: קלקולים, חבר הכנסת גפני, חבר הכנסת גפני – – –

משה גפני: – – –

יצחק וקנין: יושב-ראש ועדת הכספים, אתה מפריע.

עתניאל שנלר: חבר הכנסת גפני, אתה יודע, איזהו מכובד, המכבד את הבריות.

עתניאל שנלר: האזנתי לך בקשב רב, הואל, תאזין עשר שניות.

עתניאל שנלר: לא נורא, קצת סבלנות.

עתניאל שנלר: ואני רוצה לומר לחבר הכנסת גפני שהעובדה, העובדה, חבר הכנסת גפני, שבדיוק שכפי שאתה בוועדת הכספים עובד מדויק מול המערכות הממוחשבות של האוצר ומבקש דוחות מדויקים וחוקר ודורש, כך גם בתחום הזה.

עתניאל שנלר: אני אומר, אנחנו נמנע את הקלקולים.

עתניאל שנלר: ואינני רוצה לשפוט את אלה שסוברים אחרת.

עתניאל שנלר: אני רוצה לומר מלה אחת על "צהר" ולסכם.

עתניאל שנלר: רבני "צהר" הם חשובים, הם מקדשי שם השם ברבים.

עתניאל שנלר: אפשר לחלוק, לא כולם כמוהם.

עתניאל שנלר: נכון, ישנן גישות אחרות.

עתניאל שנלר: הם מקפידים על קלה כחמורה לא פחות מכל מי שאני מכיר באולם הזה, ואני בטוח שיש להם קצת אולי ככה נשמה יתירה בבין אדם לחברו, אולי יש להם קצת הבנה, קצת יותר בשאלת הבין אדם לחברו, ולא באצטלה אחרת.

עתניאל שנלר: ואני רוצה לנצל את הבמה, אני רוצה לנצל את הבמה – – –

משה גפני: – – – האחרים לא רוצים?

משה גפני: האחרים לא רוצים?

עתניאל שנלר: אתה לא חייב להסכים, אתה לא חייב להסכים.

עתניאל שנלר: גם מותר לא להסכים.

משה גפני: הרבנים האחרים שהם לא "צהר" לא רוצים?

עתניאל שנלר: אתה לא הקשבת.

עתניאל שנלר: אתה יודע, אחת התכונות הטובות שלך, גפני, שאתה תמיד מקשיב.

עתניאל שנלר: כשאני דיברתי, דיברתי רק טוב על הרבנים.

עתניאל שנלר: זה לא בא מביקורת על רבנים, זה בא מדבר אחר.

משה גפני: אז בשביל מה צריך את החוק – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת גפני, אפשרתי לך הערה אחת, הערה שנייה, אני לא אאפשר לך בלי סוף, עם כל הכבוד.

עתניאל שנלר: אני לא רוצה להעליב – כתוב: לא תחסום כך וכך.

עתניאל שנלר: אני לא רוצה לחסום, באמת.

עתניאל שנלר: אני רוצה לבקש סליחה.

עתניאל שנלר: אני רוצה לבקש סליחה ומחילה בפני כל רבני "צהר", שבכנסת ישראל, ביום שני, ערב ראש חודש, לא החסירו מלה אחת של הלבנת פנים על ציבור רבנים שומרי תורה ומצוות המקפידים הן על קידוש השם – הם החרדים לדבר השם, וכל מי שרואה את הרבנים בצורה שיורדים – איננו מקדש שם השם, ואולי עושה משהו אחר.

עתניאל שנלר: מצד שני, ברור לי שאתם תתנגדו, כי זה מה שמצופה מכם, ואנחנו נתמוך, כי זה מה שמצופה מאתנו.

עתניאל שנלר: אנחנו נגשר בין היהדות ההלכתית האורתודוקסית לכלל היהודים, על כלל תפיסתם, ונחזק דרך זה את עולם ההלכה, ואנחנו נהיה אלה שנקדש שם השם ברבים.

עתניאל שנלר: ולכן, חברי שדיברתם, ואני מעריך כל דבר שנאמר, הוא בוודאי חשוב מאוד, ואני הקטן לא אשפוט איש, גם אם הלבנתם את פני לא מעט – כן, חבר הכנסת גפני, ואני מוחל וסולח לכל אלה שאהבת חינם בגרונם.

עתניאל שנלר: ואני מוחל וסולח לכם, ובלבד שהחוק יעבור לקידוש שם השם ברבים בצורה אמיתית.

עתניאל שנלר: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עתניאל שנלר.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, תם הדיון המשולב בשתי הצעות החוק.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, אני עובר להצבעה בנפרד.

משה גפני: – – – מכתב למזכיר.

יצחק וקנין: קיבלתי מכתב.

יצחק וקנין: כן, אני מבין שאתה מסכים להיות מועמד לראשות הממשלה, ובשם סיעתך, יהדות התורה, אתה מבקש לראות בהצבעה על החוק – – –

משה גפני: רגע, שנייה, אולי חזרתי בי?

יצחק וקנין: רבותי, רבותי.

יצחק וקנין: מרכזת סיעת הליכוד עליזה בראשי, לא להפריע לי.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, ראשית, אני רוצה לבקש סליחה, לפני שאני מודיע.

משה גפני: אני מבקש סליחה מכל רבני ישראל, שהחוק הזה עשה בעצם מדרג: יש רבנים עם מאור פנים, ויש רבנים ללא מאור פנים, יש רבנים יותר מדקדקים, ויש רבנים פחות.

משה גפני: החוק הזה, כוונתו לעשות מדרג של רבנים, ולא היו מעזים לעשות את זה על שום סקטור אחר במדינת ישראל; להגיד יש שופטים כאלה ויש שופטים כאלה, יש פקידים כאלה ופקידים כאלה, יש נותני שירותים כאלה ויש פחות טובים.

משה גפני: עשו בחוק הזה מדרג של הלבנת פנים של רבני ישראל, והמציעים צריכים ללכת לבקש מכל אחד מהרבנים סליחה.

משה גפני: לא מספיק פה, על הדוכן.

משה גפני: אני לא הלבנתי פניו של איש.

משה גפני: אני בכנסת, תפקידי להיאבק על חוקים, לקבל אותם ולמנוע אותם.

יצחק וקנין: כל זה אמרת מעל הדוכן.

יצחק וקנין: מה אתה רוצה להגיד לי?

משה גפני: בזה סיימתי.

משה גפני: מכיוון שאנחנו רואים בזה מדרון חלקלק, אנחנו, בסיעת יהדות התורה, אנחנו סבורים שאין כוונה פשוטה בכל העניין הזה – נכון שהוא טכני; הוא מהותי במלוא מובן המלה.

משה גפני: עושים את זה רק על רישום נישואים, כי רוצים לזלזל בעניין הזה.

משה גפני: אנחנו רואים בהצבעה על הצעת החוק הזאת הצבעת אי-אמון בממשלה.

קריאה: – – –

משה גפני: אני.

משה גפני: הכי מתאים.

יצחק וקנין: רבותי.

יצחק וקנין: אדוני השר גדעון סער, שר החינוך.

זהבה גלאון: לא, אדוני, אדוני, יש מכתב?

זהבה גלאון: אדוני, הוא צריך להגיש את זה בכתב.

יצחק וקנין: יש לי בכתב, הקראתי את זה אפילו.

זהבה גלאון: גם מועמד – – –

יצחק וקנין: חברת הכנסת זהבה גלאון לא היתה כשהקראתי את המכתב שלך לראות בזה הצעת אי-אמון בממשלה.

זהבה גלאון: – – – מועמד.

זהבה גלאון: זה לא מספיק – – –

יצחק וקנין: הוא גם מועמד.

יצחק וקנין: כתוב שהוא מועמד.

יצחק וקנין: רבותי, אתם רוצים שאני אקריא את זה עוד הפעם?

יצחק וקנין: אני אקריא את זה.

יצחק וקנין: רבותי, רבותי, נא לאפשר לשר גדעון סער.

יצחק וקנין: באמת, זה לא מכובד.

יצחק וקנין: חברי הכנסת יושבים בחוץ, נכנסים לפה.

יצחק וקנין: אדוני השר.

גדעון סער: אדוני היושב-ראש, בהתאם לסעיף 44(ה)(2) לתקנון הכנסת, אני מבקש שההצבעה תתקיים מייד.

יצחק וקנין: תודה לשר גדעון סער.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, סדרי ההצבעה: מי שמצביע בעד – הוא בעד הצעת החוק ונגד האי-אמון.

יצחק וקנין: מי שמצביע נגד – הוא בעד האי-אמון ונגד הצעת החוק.

יצחק וקנין: הדברים ברורים.

יצחק וקנין: רבותי, אם אתם רוצים עוד הפעם, אני אסביר.

קריאות: לא לא לא.

יצחק וקנין: ברור.

יצחק וקנין: רבותי, נצביע על החוק הראשון – הצעת חוק לתיקון פקודת הנישואין והגירושין (רישום) (מס' 2) (רישום לנישואין של בני-זוג יהודים), התשע"ב–2012, של חבר הכנסת עתניאל שנלר.

יצחק וקנין: רבותי, עוברים להצבעה.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 21 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 25 נגד – 8 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק לתיקון פקודת הנישואין והגירושין (רישום) (מס' 2) (רישום לנישואין של בני-זוג יהודים), התשע"ב–2012, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

יצחק וקנין: 25 בעד, שמונה נגד.

יצחק וקנין: אם כן, הצעת החוק נתקבלה, והצעת האי-אמון נדחתה.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצעה השנייה, רבותי.

יצחק וקנין: רבותי, הצעת החוק של עתניאל שנלר תועבר לוועדת החוקה, חוק ומשפט להכנתה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

משה גפני: בקריאה הראשונה אפשר – – –

יצחק וקנין: רבותי, אי-אפשר להעביר את זה בשלב הזה, מכיוון שרק בקריאה טרומית אפשר לבקש.

משה גפני: אבל זה עבר מוועדת הפנים – לא חוקי.

משה גפני: זה היה רק – – –

יצחק וקנין: רבותי, אם זה עבר בפרוצדורה דרך ועדת הכנסת, ועדת הכנסת החליטה בקריאה טרומית.

יצחק וקנין: בקריאה הראשונה, כאשר כבר ועדת החוקה הכינה את זה לקריאה ראשונה, זה יוחזר אליה להכנה.

יצחק וקנין: רבותי, הצעת החוק לתיקון פקודת הנישואין והגירושין (רישום) (מס' 3) (אזורי רישום לנישואין של בני-זוג יהודים), התשע"ב–2012, של חברי הכנסת פניה קירשנבאום וקבוצת חברי הכנסת – קריאה ראשונה.

יצחק וקנין: רבותי, מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 22 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 28 נגד – 8 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק לתיקון פקודת הנישואין והגירושין (רישום) (מס' 3) (אזורי רישום לנישואין של בני-זוג יהודים), התשע"ב–2012, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

יצחק וקנין: 28 בעד, שמונה נגד.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, הצעת החוק נתקבלה בקריאה ראשונה ותועבר לוועדת החוקה, חוק ומשפט להכנתה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

יצחק וקנין: תודה לחברי הכנסת.

יצחק וקנין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/458).

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

יצחק וקנין: רבותי, הצעת חוק לתיקון פקודת סדרי השלטון והמשפט (מס' 20) (תיקון טעות בנוסח שנתקבל), התשע"ב–2012, של חברי הכנסת יריב לוין, משה גפני ואורי מקלב – קריאה ראשונה.

יצחק וקנין: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת יריב לוין, יושב-ראש ועדת הכנסת.

יריב לוין: תודה רבה.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברות וחברי הכנסת, אני מתכבד להביא בפני הכנסת לקריאה ראשונה את הצעת החוק לתיקון פקודת סדרי השלטון והמשפט (מס' 20), התשע"ב–2012, הצעה משותפת לחברי הכנסת משה גפני ואורי מקלב ולי.

יריב לוין: מדובר בהצעת חוק טכנית בעיקרה, המובאת כחלק ממכלול גדול יותר של תיקונים לחוקים ולתקנון הכנסת שהכינה ועדת הכנסת במהלך כהונתה של הכנסת הנוכחית ונוגעים בעבודת הכנסת.

יריב לוין: סעיף 10א לפקודת סדרי השלטון והמשפט, התש"ח–1948, מסדיר את ההליך לתיקון טעות טכנית שנפלה בנוסח חוק שהתקבל.

יריב לוין: לפי סעיף זה, יושב-ראש הכנסת פונה לוועדה הנוגעת בדבר, ואם היא קבעה שנפלה טעות כאמור, ההחלטה מובאת לאישור הכנסת.

יריב לוין: מוצע לקבוע כי הוועדה שדנה בחוק תוכל לנקוט הליך של תיקון טעות לפי פנייה של יושב-ראש הכנסת או לפי הצעת היועץ המשפטי של הכנסת משעה שהוא ממלא כיום את התפקיד הזה הלכה למעשה, בוחן את הצורך בתיקון טעויות בחוק ולמעשה יוזם את התהליך.

יריב לוין: השארנו כמובן את האפשרות ליושב-ראש הכנסת לנקוט את ההליך הזה במקביל, מיוזמתו.

יריב לוין: הצעת תיקון נוספת עניינה תיקון טעות בנוסח של חוק התקציב.

יריב לוין: מוצע לבטל את ההוראות המיוחדות שקיימות בעניין זה היום, שהן שריד לתקופה שבה חוק ההסדרים כלל את ההסדר הישן של כספים ייחודיים.

יריב לוין: מאחר שהדבר הזה לא קיים היום, ההצעה היא שגם תיקון טעות בחוק התקציב ייעשה בדיוק באותה דרך שהדברים נעשים ביחס לכל חוק אחר.

יריב לוין: הצעת החוק אושרה בוועדה לקריאה טרומית, אושרה בוועדת הכנסת בהכנה לקריאה ראשונה, ואני מבקש לאשר אותה היום בקריאה ראשונה כדי שיהיה אפשר להכינה בוועדת הכנסת לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

יריב לוין: תודה.

יצחק וקנין: תודה ליושב-ראש ועדת הכנסת חבר הכנסת יריב לוין.

יצחק וקנין: רבותי, נרשמו – אני פותח את הדיון בהצעת החוק.

יצחק וקנין: חבר הכנסת דב חנין – איננו.

יצחק וקנין: חבר הכנסת ישראל אייכלר, ואחריו – חבר הכנסת אורי אריאל.

יצחק וקנין: רבותי, יש עוד חברי כנסת שמעוניינים לדבר?

יצחק וקנין: כן, חבר הכנסת בן-ארי רשום.

יצחק וקנין: אני סוגר את רשימת הדוברים.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אנחנו עכשיו נמצאים ממש בערב חג השבועות, יום קבלת התורה.

ישראל אייכלר: האמת היא שחברי חבר הכנסת הרב משה גפני ניהל פה מאבק גדול מאוד, לא למען הילדים שלו, לא למען הילדים שלי, ואני מניח שרוב חברי הכנסת אין להם ולא תהיה להם בעיה לחתן את ילדיהם ולרשום אותם כיהודים, לדורי דורות; לא תהיה להם בעיה.

ישראל אייכלר: מה שהזעיק את חברי חבר הכנסת משה גפני – והרבה שאלו אותי, מה הוא כל כך זועק – זה הדאגה דווקא לאותם אנשים שלא יהיה ברור בעוד דור אחד אם הם יהודים אם לאו.

ישראל אייכלר: הם עצמם לא ידעו.

ישראל אייכלר: אז כל זמן שהם רשומים ברבנות ראשית של מדינת ישראל כיהודים, בצורה מסודרת, אצל רבנים מסודרים, לפחות הם יודעים שהם יהודים.

אורית זוארץ: מה זה משנה אם הם יירשמו בבאר-שבע או – – –

ישראל אייכלר: ברגע שהמגמה – אני רוצה להסביר.

ישראל אייכלר: ברגע שהמגמה שעומדת מאחורי החוק הזה – לא החוק הזה עצמו, המגמה לשבור את המונופול של הרבנות הראשית, זה ישבור את אותן משפחות.

ישראל אייכלר: אני רוצה לומר לכם שמדינת ישראל, כמדינה חילונית בארץ-ישראל, הולכת ומאבדת את הלגיטימציה בעולם.

ישראל אייכלר: ביותר ויותר מדינות רואים את עצם קיומה של מדינה יהודית כגזענות.

ישראל אייכלר: מדינה דמוקרטית איננה יכולה להיות מדינה יהודית, היא חייבת להיות מדינת כל אזרחיה, כך מבין כל גוי אירופי, כך מבינים הרבה אמריקנים, וביותר ויותר מדינות מסמנים כבר את המוצרים הישראליים כגזעניים.

ישראל אייכלר: היום עושים את זה על המוצרים בהתנחלויות, ויש אצלנו אנשים ששמחים, מחר יסמנו את המוצרים של תל-אביב ושל יפו הכבושה.

ישראל אייכלר: קציני צבא ישראלים נתפסים בקרב מדינות שונות כפושעי מלחמה.

קריאה: איך זה קשור לחוק של יריב לוין?

ישראל אייכלר: זה קשור מאוד, שהתשובה היחידה שלנו לאומות העולם – לומר שאנחנו, ארץ-ישראל שייכת לנו, כי אנחנו עם עתיק יומין, ששומר על מוסריותו ומסורתו 3,000 שנה.

ישראל אייכלר: אז אנחנו אומרים לכל העולם, עם כל הכבוד לכם, עם התיאוריות החדשות שלכם, דמוקרטיה וכל אזרחיה, לנו יש מסורת של ה"בייבל", שמקובלת על רוב מדינות אומות העולם, גם הנוצרים והמוסלמים.

אורית זוארץ: ואתם מסוכסכים – – –

ישראל אייכלר: ברגע שאנחנו ננסר את העץ – הגזע הזה, שנקרא הקשר בין מדינת ישראל לדת היהודית, אז מסרנו את היסוד והבסיס הלגיטימי אצל אומות העולם, כי גוי בעולם מתייחס למדינת ישראל כמדינה יהודית, הוא לא מתייחס אליה כמדינה של אוסף אנשים שהגיעו מאירופה.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לציין ששאלו אותי עכשיו בתקשורת לגבי חרדים וערבים, נאמנות וכל זה.

ישראל אייכלר: אני שמעתי אתמול את כלי התקשורת הישראליים – ביום ירושלים, יום השמחה הגדול, זה היה נשמע כמו יום הנכבה.

ישראל אייכלר: אסון קרה לירושלים.

ישראל אייכלר: עיר בשחור, עיר של חרדים, עיר של יהודים, יותר מדי ילדים יהודים.

ישראל אייכלר: זה המסר שיוצא ממדינת ישראל, ואנחנו רוצים שדרום-אפריקה ואומות העולם יכירו במדינת ישראל?

ישראל אייכלר: רבותי, תתעשתו, תשימו לב למה שקורה בעולם.

ישראל אייכלר: לא רק העולם המוסלמי אומר שמדינת ישראל, אין לה זכות קיום; העולם, ברובו הגדול.

ישראל אייכלר: אם אנחנו נתחזק עכשיו, בימי חג השבועות, נקבל את התורה כחוקת התורה, ונצא עם זה בגאון, כמו שאבא אבן בשעתו אמר שהתנ"ך הוא ה"קושאן" שלנו, כמו שבן-גוריון בשעתו התרברב על זה שסיפור יציאת מצרים קודם לכל הגילויים של אמריקה – אני לא רוצה להאריך עכשיו.

ישראל אייכלר: אם אנחנו נלך ונאמר, תורת ישראל היא זאת שמעידה עלינו – –

יצחק וקנין: תודה.

ישראל אייכלר: – – ובדרכה אנחנו נלך, רק כך נוכל לענות.

ישראל אייכלר: אם ינסרו שוב מבפנים – ואני רוצה לומר משפט נוסף, כל רבני "צהר" האלה, יש ביניהם אנשים ישרים – –

יצחק וקנין: אדוני.

ישראל אייכלר: – – אבל כשהמזרחי שלטה ברבנות הראשית, הם אמרו שכולם צריכים להיות כפופים, כי זו רבנות ממלכתית; כשיותר אנשי ש"ס שולטים ברבנות הראשית הם מנסים לנסר את זה.

ישראל אייכלר: הם חופרים בור; כתוב: "בור כרה ויחפרהו ויפֹל בשחת יפעל".

ישראל אייכלר: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת ישראל אייכלר.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת מיכאל בן-ארי, ואחריו נקיים הצבעה מייד.

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, סדרי שלטון; אתמול מפכ"ל המשטרה החליט להיות שר; החליט להיות ראש הממשלה.

מיכאל בן-ארי: זה איבוד של סדרי שלטון.

מיכאל בן-ארי: מפכ"ל המשטרה, שהמחדל של המסתננים הוא גם עליו – הוא גם על ראש הממשלה, גם על השרים, תיכף אני אדבר עליהם גם כן – במקום לטפל בפשיעה, במקום לטפל בהפקרות של המסתננים, הוא מטיף לנו מוסר: תיתנו להם תעסוקה.

מיכאל בן-ארי: ניתן להם תעסוקה, יבואו עוד 10,000, כי יש תעסוקה – –

שלמה מולה: צודק, אתה רוצה שיהיו רעבים?

מיכאל בן-ארי: – – ואז תהיה פשיעה, ויגידו: רגע, רגע, רגע, יש פשיעה, תן להם תעסוקה.

מיכאל בן-ארי: לא, הם לא יהיו רעבים.

מיכאל בן-ארי: יש כמה מיליונים כאלה באפריקה.

מיכאל בן-ארי: תסלח לי, חבר הכנסת מולה, תסלח לי, חבר הכנסת מולה.

מיכאל בן-ארי: אנחנו נביא לכאן 2 מיליון, 3 מיליון, 5 מיליון, בסוף – –

ציון פיניאן: תשאל את גרמניה, מה היא עושה עם הטורקים?

מיכאל בן-ארי: – – בסוף, שלמה ידידי, חבר הכנסת מולה, אנחנו נהיה רעבים.

מיכאל בן-ארי: לא יתקפו אותנו, הילדים שלנו יהיו רעבים.

מיכאל בן-ארי: אני שולח אותם הביתה.

שלמה מולה: תשלח אותם הביתה.

מיכאל בן-ארי: אני שולח אותם הביתה.

מיכאל בן-ארי: אני רוצה לדבר על עוד דבר אחד, אדוני.

מיכאל בן-ארי: סדרי שלטון.

מיכאל בן-ארי: אני יושב שם, בקצה הכי אחורי של הכנסת.

מיכאל בן-ארי: אין לי שום תפקיד ביצועי, לכן התפקיד שלי הוא להזהיר, הוא להתריע, הוא לומר מה לא בסדר.

מיכאל בן-ארי: לפעמים מקשיבים לי, לרוב לא מקשיבים לי.

מיכאל בן-ארי: אלה שיושבים פה סביב השולחן, התפקיד שלהם הוא לבצע, לא לדבר.

מיכאל בן-ארי: לצערי הרב, שר הפנים – אני התרעתי, אני הזהרתי.

מיכאל בן-ארי: הגדיל לעשות השר לביטחון פנים, שפתאום התעורר – כמה פעמים אמרתי לו, אמרתי לעוזר שלו: אתה צריך שהלשכה שלך תהיה במרחב יפתח, שם אתה צריך לישון.

מיכאל בן-ארי: פתאום אונס, ועוד אונס, ועוד אונס, התעורר השר אהרונוביץ מרבצו, הפסיק לשלוח יס"מ לרמת-מגרון ולגבעת-האולפנה, והלך לביקור בדרום תל-אביב: עשיתי משהו, הייתי במרחב יפתח.

מיכאל בן-ארי: רבותי, זה איבוד של סדרי שלטון.

מיכאל בן-ארי: מפכ"ל המשטרה, התפקיד שלו הוא לא להטיף לנו מוסר; התפקיד שלו לאכוף חוק, התפקיד שלו לא לקחת את מפקד מרחב דן – מפקד מרחב דן, לקחת אותו להיות מפקד ההרס והחורבן בגבעת-האולפנה.

מיכאל בן-ארי: הוא יארגן את הכוחות.

מיכאל בן-ארי: בינתיים המסתננים ימשיכו לאנוס, ימשיכו לגנוב, ימשיכו להציק.

מיכאל בן-ארי: איך סיפרתי פה לפני שבוע – בא אלי אחד העוזרים של שר, אומר לי: חבר שלי שמאלן קיצוני, מתעב אותך, שונא אותך, אבל הוא הפך להיות אוהד שלך.

מיכאל בן-ארי: מה קרה?

מיכאל בן-ארי: הוא הלך לחוף הים, שם את הדברים שלו על החולות, נכנס למים.

מיכאל בן-ארי: יצא, ראה מסתנן לוקח לו את כל הדברים.

מיכאל בן-ארי: הוא אומר: בן-ארי, הוא נהיה מעריץ שלך.

מיכאל בן-ארי: לא רוצה שתהיה מעריץ שלי, רוצה שנתעורר בזמן.

מיכאל בן-ארי: עכשיו אני אומר לך דבר נוסף, חבר הכנסת מולה.

מיכאל בן-ארי: אמרתי פה דבר שאנשים הזדעזעו ממנו, אבל, רבותי, אלה העובדות.

מיכאל בן-ארי: מדברים על מעשי האונס.

מיכאל בן-ארי: תסתכלו על התמונות, תסתכלו על התמונות של המסתננים שנכנסים בשיירות.

מיכאל בן-ארי: כמה נשים יש בין כל 100 גברים?

יצחק וקנין: חבר הכנסת פיניאן.

מיכאל בן-ארי: כמה נשים יש בין כל 100 גברים, ארבע?

מיכאל בן-ארי: חמש נשים במקרה הטוב.

מיכאל בן-ארי: הרוב הם מהגרי עבודה, הם לא פליטים.

מיכאל בן-ארי: פליטים באים עם הילדים, עם הנשים.

מיכאל בן-ארי: הם מהגרי עבודה.

יצחק וקנין: משפט אחרון.

מיכאל בן-ארי: אני אסיים.

מיכאל בן-ארי: ורבותי, אי-אפשר גברים בלי נשים.

מיכאל בן-ארי: אז אם לא מביאים נשים, הם צריכים נשים.

מיכאל בן-ארי: אז הם אונסים, אז הם תוקפים ילדה בת 15 ואונסים אותה, עוד אחד ועוד אחד, ותוקפים נשים זקנות.

מיכאל בן-ארי: מתי נתעורר?

מיכאל בן-ארי: מתי יהיו פה סדרי שלטון?

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מיכאל בן-ארי.

יצחק וקנין: רבותי, אנחנו עוברים להצבעה.

יצחק וקנין: הצעת חוק לתיקון פקודת סדרי השלטון והמשפט (תיקון טעות בנוסח שנתקבל), התשע"ב–2012, קריאה ראשונה.

יצחק וקנין: רבותי, מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד, רבותי?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 23 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 20 נגד – 1 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק לתיקון פקודת סדרי השלטון והמשפט (תיקון טעות בנוסח שנתקבל), התשע"ב–2012, לוועדת הכנסת נתקבלה.

יצחק וקנין: 20 בעד, אחד נגד.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, הצעת החוק נתקבלה ותוחזר לוועדת הכנסת להכנתה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

יצחק וקנין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/459).

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: הצעת חוק הירושה (תיקון מס' 13) (ירושה מכוח אימוץ), התשע"ב–2012, של חברי הכנסת אילן גילאון וניצן הורוביץ – קריאה ראשונה.

יצחק וקנין: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת ניצן הורוביץ.

ניצן הורוביץ: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, הצעת החוק הזאת אושרה לקריאה ראשונה בוועדת החוקה, ואני רוצה כאן להודות לחבר הכנסת דוד רותם, יושב-ראש ועדת החוקה, שסייע באישור הצעת החוק בוועדה.

ניצן הורוביץ: הצעת החוק הזאת היא עניין של חסד.

ניצן הורוביץ: מדובר פה בהשוואת המעמד של ילדים מאומצים לילדים ביולוגיים בעת ירושה של קרובים, למשל סבא שנפטר.

ניצן הורוביץ: לא הרבה יודעים, אבל נוצרים מקרים שכאשר יש ילד מאומץ ויש ילד ביולוגי, והסבא נפטר, רק הילד הביולוגי מקבל את ירושתו, ולא הנכד המאומץ, ומדובר פה על מקרים קורעי לב.

ניצן הורוביץ: במשך שנים מנסים לתקן את החוק.

ניצן הורוביץ: נמצא כאן למשל ביציע אדם שהוא ילד ביולוגי, אחותו היתה מאומצת, נפטרה, והוא לא יכול לרשת אותה, והמדינה לוקחת את ירושתה, והוא, אחיה כל החיים, האיש הזה, האדון הזה כאן, איננו יכול לרשת אותה.

ניצן הורוביץ: ולכן אנחנו מבקשים לתקן את חוק הירושה כך שילדים מאומצים יהיו כמו ילדים ביולוגיים לעניין ירושה של קרובים.

ניצן הורוביץ: זה דבר – חברי חברי הכנסת, אני באמת – רוצה להסביר – – –

משה גפני: – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת גפני, אתה ברשימת הדוברים.

ניצן הורוביץ: חבר הכנסת גפני, אני באמת פונה אל הלב שלכם.

ניצן הורוביץ: זה דבר שאושר על-ידי משרד המשפטים, הושקע בזה מאמץ מאוד גדול.

ניצן הורוביץ: ילדים מאומצים, הורים מאמצים, היו פעילים בעניין.

ניצן הורוביץ: אם אנחנו רוצים לעודד אימוץ, כדי שתינוקות – לא ינטשו אותם, כדי לחזק את המסגרת המשפחתית, אנחנו חייבים לאשר את התיקון הזה, שעושה צדק ברמה הכי בסיסית.

ניצן הורוביץ: אני לא אאריך בדברים, ואני רק מבקש, באמת, חברי חברי הכנסת – החרדים, במקרה הזה, זה לא הנושא, עם כל הכבוד, לעשות עליו מאבק, כי פה מדובר ממש – אדוני היושב-ראש, אני אומר לך את זה, אין הרבה חוקים כאלה שבאמת מדובר בהם בצדק בסיסי לאנשים שפתאום – תאר לך את הסיטואציה, בגיל 50, אפילו הם לא ידעו שהם מאומצים, ופתאום מנשלים אותם מירושה של דוד ואומרים: אתה ילד מאומץ.

ניצן הורוביץ: מה זה עושה לבן-אדם ולבני משפחתו?

ניצן הורוביץ: אז אני מבקש – זו קריאה ראשונה, להעביר, כדי שנוכל להמשיך את הדיון בוועדת החוקה.

ניצן הורוביץ: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת ניצן הורוביץ.

יצחק וקנין: רבותי, אני פותח את הדיון בהצעת החוק.

יצחק וקנין: ראשון הדוברים, חבר הכנסת ישראל אייכלר – מוותר; חבר הכנסת אורי אריאל – איננו; חבר הכנסת שלמה מולה – בטלפון.

יצחק וקנין: חבר הכנסת משה גפני, אתה מוותר?

משה גפני: אני מוותר.

יצחק וקנין: מוותר.

יצחק וקנין: אתה רוצה לדבר, חבר הכנסת?

שלמה מולה: ויתרתי, ויתרתי.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מיכאל בן-ארי.

קריאה: מוותר.

יצחק וקנין: הוא לא מוותר.

מיכאל בן-ארי: אלו שנמצאים בערוץ-99 חמש פעמים ביום שיוותרו, אותי, שלא מכניסים לשם – אני הולך לדבר.

מיכאל בן-ארי: אני אדבר מפה.

אורית זוארץ: אתה עושה מספיק פרובוקציות – – –

יצחק וקנין: רבותי, רבותי, אל – – –

מיכאל בן-ארי: רק אני אוויר.

מיכאל בן-ארי: רק אני אוויר.

מיכאל בן-ארי: ערוץ-99 שייך לחברי כנסת מסוימים מאוד.

יצחק וקנין: חברת הכנסת זוארץ, זה לא מקובל.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מיכאל בן-ארי, תן לי – – –

מיכאל בן-ארי: חמישה חודשים, הייתי שם פעם אחת.

מיכאל בן-ארי: יש פה חברי כנסת – פעמיים ביום הם – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת מיכאל בן-ארי, תגיד לי, אתה לא שומע מה שמדברים?

יצחק וקנין: תן לי להגן עליך פעם אחת.

יצחק וקנין: רבותי, אני חושב שאנחנו מאבדים קצת את הצפון.

יצחק וקנין: זכותו הלגיטימית של חבר כנסת שנרשם – לדבר, גם אם יש איזו הסכמה שמישהו לא ידבר.

יצחק וקנין: אז אנא מכם.

יצחק וקנין: תודה.

מיכאל בן-ארי: טוב, קודם כול, אני לא אוותר, כי גם יש לי משהו ענייני לומר פה.

מיכאל בן-ארי: אבל בהקשר של הנאום הקודם, מחר יש הפגנת הפראיירים משוק-התקווה לכיוון מרכזי הסיוע.

מיכאל בן-ארי: מבקשים ממרכזי הסיוע שיחלקו את "מרק לוינסקי", יהפכו אותו ל"מרק מרכז-שוסטר".

מיכאל בן-ארי: במקום "מרק לוינסקי", "מרק מרכז-שוסטר".

מיכאל בן-ארי: ישפכו עליהם שם – הצפונבונים ישפכו עליהם את המרק על הראש, יעשו מהם מרק כמו שעשו בבריכת "גורדון".

מיכאל בן-ארי: אז זה לדבר הזה, ועכשיו עניינית.

מיכאל בן-ארי: רבותי, אין מצווה יותר גדולה בעולם מאשר עניין של אימוץ.

מיכאל בן-ארי: אין מצווה יותר גדולה.

מיכאל בן-ארי: כל המגדל את בן חברו, מעלה עליו הכתוב כאילו יְלדו.

מיכאל בן-ארי: זו זכות הכי גדולה שיכולה להיות.

מיכאל בן-ארי: אימוץ זה הדבר הכי נפלא, הכי גדול.

מיכאל בן-ארי: זה חסד יומיומי, של שעה-שעה, דקה-דקה, לא רק במזון גופני – לא רק בזה, אלא גם במזון נפשי, לילד שזה לא ניתן לו – הוא לא היה יכול לקבל את זה.

מיכאל בן-ארי: ולכן, העניין הזה, אין עליו בכלל בכלל עוררין.

מיכאל בן-ארי: אבל אני, כשבאתי לעסוק בעניין הזה, והייתי בדיונים בוועדת החוקה, גם שמעתי את הצד הזה, התקשרתי למישהו שהיה קשור אלי באוניברסיטה, פרופסור נחמד ביותר, חתן פרס ישראל – לא אזכיר את שמו כי לא ביקשתי ממנו – יש לו בעצמו עשרה ילדים, והוא אימץ ילדה שעלתה מאתיופיה ללא אב ואם; אימץ אותה.

מיכאל בן-ארי: אני ראיתי את האימוץ, זה מישהו שהייתי קשור אליו מאוד, באופן הכי ברור, הכי מוחלט שיכול להיות.

מיכאל בן-ארי: שאלתי אותו: מה אתה אומר?

מיכאל בן-ארי: הוא אמר לי: תשמע, מיכאל, העניין הזה של ירושה הוא דבר שגורם המון המון סכסוכים בתוך המשפחות, וגם ככה יש חוק שילדים מאומצים יורשים את הוריהם.

מיכאל בן-ארי: ילדים מאומצים יורשים את הוריהם.

מיכאל בן-ארי: כל מי שמכיר פה סיפורי ירושה יודע שמשפחות הכי מלוכדות שבעולם, הכי אוהבות שבעולם, על פרוטות התנפצו לרסיסים.

מיכאל בן-ארי: ולכן, כשדיבר אתי אותו יהודי חשוב, ודיבר אתי, אמרתי לו: אני מתחנן בפני אנשים, יש גיל שבו כותבים צוואה.

מיכאל בן-ארי: יש גיל שבו כותבים צוואה, שיסדרו – תסדרו את הדברים עם הילדים שלכם, עם הנכדים שלכם, עם מי שאתם רוצים.

מיכאל בן-ארי: זו לא בושה.

מיכאל בן-ארי: אפשר בגיל מסוים – הרב כהנא כתב צוואה בגיל 57, חצי שנה לפני שהוא נרצח; הוא כתב: כששערו של אדם מלבין, כשהשיניים כבר לא משהו, בן-אדם מצווה לביתו.

מיכאל בן-ארי: מה הוא יודע מה יהיה מחר?

מיכאל בן-ארי: מה הוא יודע מה יהיה מחר?

מיכאל בן-ארי: מה, מישהו פה יחיה עד גיל 300?

מיכאל בן-ארי: כותב צוואה.

מיכאל בן-ארי: ולכן – את הדברים האלה אפשר לסדר בצוואה.

מיכאל בן-ארי: אבל ברגע שהם נכנסים לדברים האלה זה יכול לגרום – הוא אמר לי, אותו אחד, הוא איש ליברל לחלוטין, מן הסתם בחוק הזה של רבני "צהר" היה מראשוני התומכים, הוא אמר לי: תשמע, הדבר הזה הוא בעייתי.

מיכאל בן-ארי: יש צד אחד, אבל יש גם צד שני, יש הצד של המשפחה, שאומר: רגע, מה הוא שייך?

מיכאל בן-ארי: ואז זה לגרום ניכור אליו יותר משהיה קודם.

מיכאל בן-ארי: לכן במקרים כאלה רצוי – זו לא בושה, זו לא בושה – לכתוב צוואה מסודרת.

מיכאל בן-ארי: שאנחנו נכפה על המשפחות?

מיכאל בן-ארי: שאנחנו נכפה עליהם לקבל?

מיכאל בן-ארי: הזוג שקיבל ואימץ – חוקקנו בחוק – יורש ומוריש לילד המאומץ שלו.

מיכאל בן-ארי: ללכת ולהכניס את כל המשפחה לזה, אין זאת רשותנו.

יצחק וקנין: משפט אחרון.

מיכאל בן-ארי: עם כל הרגישות, ועם כל האהבה, ועם כל ההערכה למה שיש לעניין הזה, של אימוץ, יש כאן דבר לטעמי – ושוב, אני התייעצתי עם בן-אדם שהוא בעצמו מאמץ; אני עוד לא זכיתי לכזה דבר, הלוואי שאני אזכה, אבל בן-אדם כזה, וזה מה שהוא אומר, וכדאי להיות קשוב גם לצד השני.

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מיכאל בן-ארי.

יצחק וקנין: חבר הכנסת נסים זאב.

שכיב מוראד שנאן: אולי כולנו נשכנע אותו לדבר פעם אחת?

יצחק וקנין: אתה יכול להשתלט על נסים?

יצחק וקנין: נו, תנסה.

יצחק וקנין: שלוש דקות.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, מה שחשוב – שאני משתלט על עצמי ואני שולט בעצמי, וברוך השם – תראו, ברוב החוקים היום לא דיברתי בכלל, כי התחשבתי בחברי הכנסת, אז כל פעם שאני עולה, לא יודע, נראה פה איזה מין לחץ; נכנסים כולם ללחץ.

נסים זאב: בסך הכול אני חושב שכשאני לא מדבר אתם צריכים לדרוש ממני לדבר.

נסים זאב: אני רוצה לומר לכם, באמת, כשחבר הכנסת הורוביץ דיבר אתי על חסד – באמת, אנחנו אנשי חסד, תדע לך.

נסים זאב: אין לנו שום בעיה בעניין הזה.

נסים זאב: אבל אתה צריך לדעת שיש פה השלכות רוחב, יש אימוץ ויש אימוץ.

נסים זאב: קודם כול, מדין ירושה ברור שעל-פי ההלכה אין עניין שבן מאומץ זוכה בירושה.

נסים זאב: כמו שבעניין הבנות, זה כל כך פשוט בין זכר לנקבה, אותו הדבר לגבי העניין הזה, של תינוקות, או ילדים, או לא משנה, שהם מאומצים.

נסים זאב: אבל לא זה – – –

משה גפני: אלא אם כן האבא נותן את זה.

נסים זאב: נותן את זה כמתנה.

נסים זאב: מתנה אפשר לתת, אתה יודע, אתה יודע שיש – –

שלמה מולה: רק קצת תהיו ליברלים.

נסים זאב: – – יש מישהי שהיה לה מיליונים רבים, והיא נתנה בסופו של דבר לפינת החי את כל הכסף שלה.

נסים זאב: זה זכותו של אדם מחיים – – –

משה גפני: – – –

נסים זאב: לא, אני אומר – לתת למי שהוא רוצה.

נסים זאב: יכול להיות שזה איזה מוסד מסוים שהוא אוהב אותו, לא משנה.

אורלי לוי אבקסיס: זה עדיין לא מונע – – – לכתוב צוואה.

משה גפני: נכון.

אורלי לוי אבקסיס: לא סותר את זה שבן-אדם יכתוב צוואה.

נסים זאב: כן, אבל אני רוצה – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – –

משה גפני: הוא יכול, הוא יכול.

משה גפני: את צודקת.

נסים זאב: לא, אבל פה מדובר – לא, פה מדובר שלא היתה צוואה.

נסים זאב: כשיש צוואה אין פה שאלה.

נסים זאב: אדם יכול – צוואה זה בדיוק כמו מתנה, צוואה זה מחיים.

נסים זאב: ירושה היא לאחר מיתה – זה הכלל בתלמוד, בסדר?

נסים זאב: עכשיו, לא מדובר – – –

משה גפני: צודקת.

משה גפני: כשיש צוואה אין בעיה.

נסים זאב: צוואה זה מחיים.

נסים זאב: עכשיו, מה ההבדל בין צוואה ללא-צוואה מחיים?

שלמה מולה: בן-אדם קיבל התקף לב, לא כתב צוואה.

נסים זאב: כשבצוואה את מגדירה בדיוק מה את רוצה לתת לכל אחד ואחד, ויש לך סדר עדיפויות – – –

שלמה מולה: בן-אדם קיבל התקף לב – לא כתב צוואה, מה קורה?

נסים זאב: בסדר.

אילן גילאון: די, באמת, די, באמת, אם הייתי מוצא ילד כמוהו הייתי מאמץ אותו אני בעצמי.

נסים זאב: אבל אני לא הייתי מסכים שאתה תהיה האבא שלי בכל מקרה.

אילן גילאון: מאומץ, מאומץ.

נסים זאב: לא, לא אבא מאומץ ולא אבא ביולוגי, בוודאי, חלילה וחס.

אריה ביבי: הוא מתכוון שתהיה נכד שלו.

יצחק וקנין: רבותי, נו, אפשרנו קצת הערות, אבל לא להפריע.

יצחק וקנין: חבר הכנסת זאב, אפשר להמשיך.

נסים זאב: עכשיו, אני רוצה שתדע, חבר הכנסת הורוביץ, שיש בכל זאת הבדל בין ילדים מאומצים שנלקחו על-כורחם מהוריהם ועברו הליכים משפטיים, ובסופו של דבר הילד הזה הולך לאימוץ, אבל יש לו עדיין הורים.

נסים זאב: אני רוצה לשאול אותך:

נסים זאב: אז מה קורה במקרה הזה שהאבא הלא-ביולוגי שלו נפטר, האם הוא גם זוכה בירושה לפי הצעת החוק הזאת?

נסים זאב: זאת אומרת, תיאורטית, בוא נאמר שגם האבא הביולוגי שלו, יש לו כספים במקרה – לא מדובר דווקא במשפחה שאין לה.

נסים זאב: זאת אומרת, אותו אחד יכול לזכות בירושה גם מהאבא הביולוגי וגם מהאבא המאמץ; תיאורטית, לפי החוק הזה.

זהבה גלאון: ומה יקרה אם זה יקרה?

קריאות: – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת נסים זאב, יש לך עוד דקה מהרגע הזה.

נסים זאב: אני יודע.

יצחק וקנין: תסיים, אתה כבר מדבר חמש דקות.

נסים זאב: אני סיימתי כמעט, ואני רוצה לומר שהוועדה צריכה לתת את דעתה על המקרים החריגים, שאתה תומך בהם – אני לא יכול לתמוך, כי עניין הירושה הוא על-פי ההלכה.

נסים זאב: אבל אני אומר לך: תיתנו את דעתכם גם על מקרים החריגים האלה, ולהבדיל בין ילד מאומץ מהסוג הזה, שנלקח בכוח מהוריו, בניגוד לרצונו, ועבר הליכים משפטיים במשך שנים, ובסופו של דבר גזלו לו – זה מה שהוא חש, שגזלו לו את הילד שלו ונתנו אותו להורים אחרים, לבין תינוק שהוא יתום מאב ואם, ובאמת נעשה פה חסד גדול, ואותם ההורים אימצו את התינוק הזה וגידלו אותו; יש הבדל עצום בין ילד כזה מאומץ לילד אחר.

נסים זאב: ואני מבקש לתת את הדעת בנושא הזה בוועדה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת נסים זאב.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת עתניאל שנלר, ואחריו אנחנו מצביעים.

יצחק וקנין: אורי מקלב, אתה ביקשת?

עתניאל שנלר: אדוני היושב-ראש, בקצרה רבה מאוד.

עתניאל שנלר: אכן, דיני ירושה הם דינים שיש להם היבט הלכתי מובהק, והדברים הם לא קלים.

עתניאל שנלר: ואכן, מתנה זו לא ירושה, וצוואה זו לא ירושה, והחוק והמחוקק – החיים והמוות ביד הלשון.

עתניאל שנלר: ייתכן שמונחים מסוימים בתוך החוק הראוי הזה, בלשון אחרת יכולים להיות נכונים בהגדרה הלכתית.

עתניאל שנלר: אני לא אומר את זה מתוך ידיעה, אלא מתוך השערה.

עתניאל שנלר: כך, למשל, אני סבור שאם יהיו הסכמים קדם-אימוציים, כמו הסכם קדם-נישואים – בסופו של דבר, יש משפחות אומנה, כמו שאמר חבר הכנסת זאב, או באימוץ אחר – כדי להבטיח שלא יהיה בגדר ירושה במובן ההלכתי-תלמודי, אלא במובן האחר, המרחיב יותר, שלא רואה בזה מתנה או צוואה ועוד כיוצא באלה.

עתניאל שנלר: דיברתי, חבר הכנסת הורוביץ – – –

ניצן הורוביץ: – – –

עתניאל שנלר: – – – והוא, באצילות נפשו, כשדיברנו על זה, אמר לי – וסליחה שאני אומר את זה – שאין לו שום כוונה ללכת נגד, אלא רק לחפש את הדרך איך ללכת יחד, ולכן תיאמנו שהוא יעשה מאמץ שכולנו נדע על הדיונים בוועדת החוקה, שנוכל לדאוג שיהיה מצד אחד חוק מאוד ראוי, לברך עליו, לצד דיוק, שלא חס וחלילה יהיה לנו קושי מבחינה הלכתית.

עתניאל שנלר: אשר על כן אני סבור שראוי וחשוב מאוד לתמוך בחוק הזה, ולא פחות – ללוות את החוק בצורה שכולם יצביעו בסופו של דבר בעד, שמא לא נעבור כאן חס וחלילה על משהו שהוא לא בגדר הלכה, כפי שמתחייב מהחוק במדינת ישראל.

עתניאל שנלר: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עתניאל שנלר.

יצחק וקנין: יעלה אחרון הדוברים, חבר הכנסת אורי מקלב.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך, חברי חברי הכנסת, אומנם היה מדובר שהחברים יוותרו על זכות הדיבור, אבל יש כאלה שלא ויתרו, אז מי שנשאר ברשימה – בכל אופן מצאתי לנכון כן להגיד כמה מלים, במיוחד כשאני ביקשתי רוויזיה בחוק הזה, שהיתה אמורה להתקיים לפני שבועיים, ובאתי בדקה של השעה, אבל לא הצלחתי, ואיחרתי את ההצבעה, אז אני אגיד – מה שרציתי להגיד אז, אגיד עכשיו בקצרה.

אורי מקלב: קודם כול, זה שניסו לעשות את זה וגם להכניס את זה כחלק מהמלחמה של הציבור הדתי החרדי נגד פתיחות, נגד דברים הומניים, נגד דברים קשים שקרו – זה קל, ניסו, וגם דיברו על זה בתקשורת, וגם התראיינתי בעניין הזה, אז זה לא ככה.

אורי מקלב: כפי שאמרו גם קודמי, מצוות אימוץ זו מצווה נעלה מאוד, מיוחדת מאוד וחשובה מאוד, והציבור הדתי והחרדי מאמץ הרבה יותר מהחלק היחסי שלו באוכלוסייה, ולא רק שהוא מאמץ במקרה שאין לאדם ילדים, כשלא זכו לפרי בטנם, אלא גם במקרים שיש ילדים.

אורי מקלב: ורבים מהמקרים הם של משפחות שיש להן כמה וכמה ילדים, והן מאמצות עוד אחד, וגם לא מבן העדה שלהן וכו' וכו', ובאמת הן ראויות לציון.

אורי מקלב: ולכן, לא לקחת את זה שאנחנו נגד המשפחות המאמצות.

אורי מקלב: אמר נכון חבר הכנסת מיכאל בן-ארי – הוא אמר את זה גם בוועדה, בשם פרופסור ידוע, שאולי לא רוצה להגיד את שמו, שהוא מאמץ, והוא אמר: תשמעו, החלק הזה – לא כדאי, כי ברגע שיש גם הנושא הממוני, וכשיש ילדים בוגרים, ומכניסים מישהו, והוא גם – אז החלק הזה של הכסף, הכסף מסנוור את הכול ועושה שינויים.

אורי מקלב: וזה גם נכון.

אורי מקלב: המקרים שהגיעו לפנינו גם לוועדה: שפתאום אחות מאומצת, שאחים שלה, שהם היו אחים ביולוגיים של הסבא הנפטר, והם נישלו אותה בסופו של דבר מהירושה, אבל צריך לחשוב שמי שנישל אותה זה לא ההלכה, זה האחים האלה, שלא רצו להתחלק אתה; היתה להם אפשרות להתחלק אתה, הרי אף אחד לא מונע מאחים שיורשים להתחלק גם עם האחות המאומצת, אבל הם בחרו לא לעשות את זה, ואנחנו עכשיו בכוח רוצים בחוק לעשות את זה.

אורי מקלב: אבל אני לא מדבר על המקרים האלה.

אורי מקלב: אנחנו דיברנו על מקרים הרבה יותר רחוקים.

אורי מקלב: אנחנו צריכים להבין שבנושא יש הלכה, ואני לא מתבייש בהלכה.

אורי מקלב: ההלכה קובעת איך עוברת נחלה.

אורי מקלב: אבל ההלכה במקרה הזה היא לא משפט, היא חוק, יש בזה גם היגיון.

אורי מקלב: והשאלה באמת ערכית: מה קורה עם בן-אדם שלא כתב צוואה, ולא נתן מתנה מחיים, מה ייעשה בכספו כשלא מדובר על הילדים שלו?

אורי מקלב: מדובר בדוד רחוק, שגר במדינה אחרת, והאחיינים של הבנים שלו, דהיינו, כמו נכדים – לא שלו, אלא נכדים אחרים, ועכשיו הוא אפילו לא יודע, הוא לא מכיר את כולם, אבל הוא יודע שאם הוא לא כתב שום דבר, הנחלה שלו עוברת למי שיש לו קשר ביולוגי.

אורי מקלב: כי בנושא הזה, אם אנחנו עושים את ההבדלים האלה, עם איפה ההיגיון, ואיפה הצדק, ואיפה הרגש, אז אנחנו גם יכולים לבוא בירושה של אבא: שני אחים, אחד תמך באבא שלו, גם כשלא היו לו האמצעים, הוא זה שטיפל בו, הוא ואשתו וילדיו, לאורך שנים רבות כשהוא היה חולה, ואח אחר, שהתנכר להורים שלו, ולא עשה שום דבר למען ההורים שלו, והוא פתאום מתחלק אתו בחצי – –

יצחק וקנין: תודה.

אורי מקלב: – – אז יש פה היגיון?

אורי מקלב: למה אנחנו לא משנים את זה?

אריה ביבי: אולי דווקא המאומץ סבל.

אורי מקלב: למה אנחנו לא משנים את זה?

אורי מקלב: למה אנחנו לא משנים את זה?

אורי מקלב: הרי זה בן ביולוגי, שמקבל גם אם התנכר.

אורי מקלב: אנחנו אומרים שמגיע החלק של הירושה והנחלה, איך היא עוברת?

אורי מקלב: לפעמים היא עושה היגיון ושכל, ובאמת אנחנו רואים שזה טוב, ולפעמים זה לא בדיוק עובד ככה.

אורי מקלב: לכן אנחנו צריכים להגיד שזה לא מגיע מהמקרה הזה.

אורי מקלב: במקרה הזה אנחנו גורמים לכך שעוד אחד מתחלק עם מישהו שהוא צאצא או קרוב ביולוגי של מישהו.

אורי מקלב: אנחנו לוקחים ממישהו כסף.

אורי מקלב: זה לא שאני אומר עכשיו שזה פיס, ואני מונע ממישהו להצטרף לחלוקה הזאת, או שהכסף הולך למדינה, כמו במקרה שכאן דובר עליו.

אורי מקלב: לא מדברים על מקרים כאלו.

אורי מקלב: יש מישהו שהוא אמור לרשת את הדוד הזקן; עכשיו מגיע עוד מישהו, שההוא בכלל לא היה מודע, ועובדה שהוא לא כתב את הצוואה, והוא מבקש גם לקחת חצי – –

אילן גילאון: – – –

אורי מקלב: – – מאותו קרוב משפחה.

יצחק וקנין: תודה, תודה.

אורי מקלב: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אורי מקלב.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, תם הדיון בהצעת החוק.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצבעה.

יצחק וקנין: הצעת חוק הירושה (תיקון מס' 13) (ירושה מכוח אימוץ), התשע"ב–2012, של חברי הכנסת אילן גילאון וניצן הורוביץ – קריאה ראשונה.

יצחק וקנין: רבותי, מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 24 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 20 נגד – 7 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הירושה (תיקון מס' 13) (ירושה מכוח אימוץ), התשע"ב–2012, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

יצחק וקנין: 20 בעד, שבעה נגד.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, הצעת החוק נתקבלה ותוחזר לוועדת החוקה, חוק ומשפט להכנתה לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

יצחק וקנין: רבותי, תם סדר-היום.

יצחק וקנין: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום שלישי, א' בסיוון התשע"ב, 22 במאי 2012, בשעה 16:00.

יצחק וקנין: ישיבה זו נעולה.

יצחק וקנין: תודה.