ישיבת מליאה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 344, 2012-05-09 00:00

ראובן ריבלין: אדוני השר, יושב-ראש ועדת הכנסת, כמייצג – אוה, גם חבר הכנסת דב חנין פה – אז, רבותי, אדוני השר, חברי הכנסת – לרגע רציתי לומר חבר הכנסת יריב לוין, כי דב חנין אני רגיל, תדע את זה – סעיד נפאע, היום יום רביעי י"ז באייר תשע"ב, 9 לחודש מאי 2012 למניינם, ואני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

ראובן ריבלין: יש לנו הודעה?

ראובן ריבלין: לא.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים לשאילתות דחופות.

ראובן ריבלין: השאילתות הדחופות היום הן רק שלוש, מהטעם הפשוט שחשבנו שאנחנו לא נקיים ישיבה היום מפני שנהיה כבר בפגרת בחירות.

ראובן ריבלין: אנחנו חוזרים מייד לשגרה, לשגרת החיים.

ראובן ריבלין: השר להגנת העורף יעלה ויבוא וישיב על שאילתא בעל-פה של חבר הכנסת יריב לוין, יושב-ראש ועדת הכנסת, בנושא: סיווג ביטחוני של המטפלים בבקשות להיתר עסקה במינהל האזרחי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת יריב לוין רק ימתין שנייה.

ראובן ריבלין: השר מוכן.

ראובן ריבלין: נא להקריא את השאלה כפי שהיא, בשלב ראשון.

יריב לוין: תודה רבה.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, במשרדי קצין מטה רישום מקרקעין במינהל האזרחי עובדות פלסטיניות המקבלות לידיהן מסמכי רכישת מקרקעין הנמסרים למינהל, וקיים חשש שמידע כאמור עלול להיות מועבר לרשות הפלסטינית.

יריב לוין: רצוני לשאול: מדוע לא תוגבל הגישה למידע לבעלי סיווג ביטחוני מתאים בלבד?

ראובן ריבלין: בבקשה, אתה יכול לשבת.

ראובן ריבלין: בבקשה, כבוד השר.

מתן וילנאי: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, קודם כול אני חייב לציין את חבר הכנסת יריב לוין, שמקפיד באופן קבוע, שלא כמקובל, להופיע לשאילתות שלו ולהאזין לתשובות.

מתן וילנאי: זה חריג ויוצא דופן לחיוב.

מתן וילנאי: אני חייב להגיד את זה.

מתן וילנאי: הדבר השני – השאלה של חבר הכנסת לוין – – –

ראובן ריבלין: החריג הזה מקיים את הדבר המובן מאליו – שמי ששואל מתבקש להיות נוכח.

ראובן ריבלין: אבל לצערנו זה חריג.

ראובן ריבלין: כן.

מתן וילנאי: החריגים זה המובן מאליו.

ראובן ריבלין: כן.

מתן וילנאי: חבר הכנסת לוין מעלה שאלה נכונה.

מתן וילנאי: והנושא הוא לא רק בתחום הזה, אלא גם בתחומים רבים אחרים.

מתן וילנאי: יש נושאים מסווגים במינהל האזרחי.

מתן וילנאי: יש מידור בתוך האגפים והמחלקות השונות של המינהל, שעובדים שלא מורשים לראות חומר לא יראו אותו.

מתן וילנאי: זה נכון גם במקרה הזה.

מתן וילנאי: יש הפרדה בחומרים שעוסקים במקרקעין בין ישראלים לפלסטינים, וזה לא אמור להגיע לידיים פלסטיניות בתוך המינהל.

מתן וילנאי: אם אתה מכיר מקרים כאלה או ספקות כאלה אז צריך להביא עניין נקודתי, ואנחנו נבדוק את זה נקודתית וניתן לך על זה תשובה; אם יש לך אירוע כזה או אחר.

מתן וילנאי: אבל ככלל, זה לא צריך לקרות.

מתן וילנאי: ואם יש אירוע אנחנו נבדוק אותו לגופו של עניין.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת לוין, בבקשה, שאלה נוספת.

ראובן ריבלין: האם חבר הכנסת חנין ביקש גם הוא שאלה נוספת?

דב חנין: – – –

ראובן ריבלין: לא.

מתן וילנאי: חבר הכנסת חנין עבר לצד הזה של הבית?

דב חנין: לא, לא, אני לא מחליף את אלקין.

ראובן ריבלין: אדוני השר, אני מוכרח לומר לך שאני בעצמי כבר לא יודע מי בצד הזה ומי בצד ההוא – –

דב חנין: אני תמיד בצד ההוא.

ראובן ריבלין: – – אבל נדמה לי שהדבר היחיד שאני יודע זה איפה חנין נמצא.

יריב לוין: תודה, אדוני היושב-ראש.

יריב לוין: אני מוכרח לומר שחבר הכנסת אריה ביבי מעולם לא נראה לי כל כך קרוב כמו שאני רואה אותו עכשיו מכאן.

יריב לוין: כבוד השר, ראשית, תודה רבה.

יריב לוין: אני אחדד ואומר שבעיקר הבעיה קיימת בנושא – אנחנו יודעים שברשות הפלסטינית יש חוק שקובע גזר-דין מוות לכל מי שמוכר קרקעות ליהודים.

יריב לוין: גם באירוע האחרון של בית-המכפלה – הרי יש קושי לשים את האצבע באמת ולהצביע על אדם ספציפי שהעביר חומר.

יריב לוין: אבל יש יותר מתחושה שכנראה מידע מסוים דלף, ויש יותר מחשש אצל הרוכשים למסור מסמכים מתוך חשש שהדבר הזה יביא לבסוף למותם של המוכרים; אין דרך אחרת להגדיר את זה.

יריב לוין: ולכן אני מודה על התשובה, שממנה עולה שיש אכן מודעות לעניין.

יריב לוין: ואני הייתי מבקש, אם אפשר, שתהיה איזו בדיקה, חידוד של הנהלים, ובאמת יצירת ממש חומה, בעיקר במקרים האלה, שהם שאלה של סכנת חיים ממש.

יריב לוין: תודה.

ראובן ריבלין: בבקשה, כבוד השר.

מתן וילנאי: את ההערה שלך אני בדיוק רשמתי כרגע, באמת בגלל העניין של הדבר המטורף הזה של פסק-דין מוות.

מתן וילנאי: אני אחדד את זה עוד הפעם עם הגורמים שעוסקים במינהל בדבר הזה.

מתן וילנאי: אבל, ככלל, אם אתה מכיר דוגמאות, כפי שאמרתי קודם, אני מבקש לשמוע אותן.

מתן וילנאי: בסדר?

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים לשאילתא הבאה, והשאילתא היא של חברת הכנסת ציפי חוטובלי, אשר מבקשת לשאול את השר להגנת העורף בנושא: גבעת האנטנות.

ראובן ריבלין: בבקשה, גברתי, נא להקריא בשלב זה את השאילתא כפי שהיא.

ציפי חוטובלי: סליחה, אני רוצה להתייחס לעניין שהתפרסם בעיתונות לגבי גבעת האנטנות.

ציפי חוטובלי: פורסם כי משרד הביטחון מסרב לפנות קרקע פרטית בגבעת האנטנות חרף פסק-דין של בית-המשפט.

ציפי חוטובלי: ידועה מדיניות המשרד ששימוש בקרקע פרטית יוסר.

ציפי חוטובלי: רצוני לשאול: 1.

ציפי חוטובלי: מדוע לא ייפסק השימוש בגבעת האנטנות?

ציפי חוטובלי: 2.

ציפי חוטובלי: מדוע נוקטים כלפי המאחזים מדיניות שאין עומדים בה?

ציפי חוטובלי: 3.

ציפי חוטובלי: מדוע הטוענים לבעלות במאחזים לא יפוצו?

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: בבקשה, כבוד השר.

מתן וילנאי: מה שמכונה גבעת האנטנות זה על חוף הים מצפון לשדה-דב, שזה בסיס ישן של יחידה 8200.

מתן וילנאי: יש החלטה של בית-משפט שמשאירה שנה להסדיר את העניין.

מתן וילנאי: השנה הזאת עוד לא עברה.

מתן וילנאי: משרד הביטחון הודיע שהוא יודיע את זה תוך כדי השנה הזאת.

מתן וילנאי: גם בעיתון שאת קוראת בעיון זה נאמר על-ידי מישהו מבעלי הקרקעות – לא דבר שהייתי בונה עליו יותר מדי.

מתן וילנאי: אנחנו מחויבים לעשות את זה בתוך שנה, ואנחנו נבצע את זה בדיוק כפי שקבע בית-המשפט.

ציפי חוטובלי: אבל מה – – –

ראובן ריבלין: – – –

מתן וילנאי: הנושא – – –

ראובן ריבלין: אתה באמצע התשובה?

מתן וילנאי: לא, לא, אני סיימתי.

ראובן ריבלין: בסדר.

ראובן ריבלין: את יכולה עכשיו לבוא ולשאול ולהרחיב.

ראובן ריבלין: אחרייך השר ימתין עוד.

ראובן ריבלין: אחרי שהיא תשאל ישאל גם דב חנין וישאל גם סעיד נפאע.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ציפי חוטובלי: אדוני, רציתי להבין אם מתשובתך אתה אומר שבעצם המשרד יפנה את השימוש באותה קרקע על חוף הים בתום השנה.

ציפי חוטובלי: זה מה שאתה אומר?

מתן וילנאי: משרד הביטחון יכבד את פסק-הדין של בית-המשפט.

מתן וילנאי: שוב, זה נראה לי דבר שהוא מובן מאליו.

ציפי חוטובלי: אז אתה אומר שלא תהיה אופציה של פיצוי?

מתן וילנאי: לדעתי האופציה של פיצוי נדחתה על-ידי בעלי הקרקעות בגלל סוגיה של מחירים, ולכן מה שבית-המשפט קבע – את זה אנחנו נכבד.

ציפי חוטובלי: אוקיי, תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חנין, עד שתגיע לרמקול, אתם ודאי תשמחו יחד עם השר לדעת שאתנו ביציע הכבוד נמצאים משתתפי קורס מטה מתקדם, מחזור ל"א, של משטרת ישראל.

ראובן ריבלין: יש לנו הנאה רבה, אדוני קצין הכנסת, וכבוד רב לדעת שביניהם נמצאים קצין משאבי אנוש של משמר הכנסת איתמר יעקב וקצינת התחקירים לימור כהן.

ראובן ריבלין: שתהיו כולכם – שיהיה לכם בהצלחה.

ראובן ריבלין: כל טוב.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: בבקשה, דב.

דב חנין: אדוני השר, באותו נושא אני רצית לשאול אותך מה עמדתך ביחס לכל מיני מהלכים של הכשרה, עקיפה של החלטות בג"ץ, פעולות יצירתיות שמטרתן להכשיר דברים שבג"ץ פעם אחר פעם קובע בהן אמירות חד-משמעיות.

דב חנין: אדוני השר, אני חושב שעוד לא היה תקדים בהיסטוריה שישנה החלטה, פסק-דין של בית-משפט, והממשלה פעם אחר פעם מנסה בצורה כזאת או אחרת לשנות אותה – לשנות אותה באמצעות כל מיני פניות מוזרות לבית-משפט: להארכת מועדים, לשינוי מדיניות, לבחינה מחדש.

דב חנין: יש פסקי-דין.

דב חנין: אם המסר של הממשלה לאזרחי ישראל הוא שפסקי-דין הם בתוקף וחלים על כל האזרחים חוץ ממתנחלים – תגידו את זה.

דב חנין: תגידו: המתנחלים הם מעל לחוק, המתנחלים הם מעל פסקי-הדין, ואנחנו, הממשלה, נכשיר כל שרץ בעניין הזה.

דב חנין: אם המסר שלכם אחר, אולי כדאי שתבהירו אותו לציבור.

דב חנין: תודה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חנין, אני רוצה לומר לך שאני מעורב בעצמי – כיושב-ראש זאת אומרת, לא ברמה אישית, אבל כפוליטיקאי, כחבר הכנסת – בניסיון לדחות פסק-דין שניתן באום-אל-פחם על הריסת בית שעומד כבר 20 שנה תחת האיום של הריסה, ואני אמרתי שכאשר עובר זמן רב כל כך צריך למצוא אולי איזה פתרון אחר.

ראובן ריבלין: זאת אומרת, יש מקרים רבים של פסקי-דין שלא מקוימים בכל מיני – – –

דב חנין: אז אני רוצה – – –

ראובן ריבלין: אין ספק שלנושא הזה יש גם קונוטציה פוליטית.

ראובן ריבלין: אין ספק גם – השאלה איפה ארץ-ישראל מתחילה ונגמרת היא גם שאלה נכבדה.

ראובן ריבלין: אבל אני מוכרח לומר: אתה שואל את השר שהוא במערכת הביטחון, אבל במערכת המשפט, שאתה ואני נמצאים בה, יש מקרים שבהם אנחנו מבקשים, למרות פסק-דין, לבוא ולומר שיש דבר שהוא מה שנקרא בהיסטוריה של המשפט האנגלי "מן הצדק", או האם דבר זה עומד בקנה אחד – – –

דב חנין: במשפט, אדוני – – –

ראובן ריבלין: בבקשה.

דב חנין: – – – כי יש בינינו ויכוח גדול בעניין הזה.

ראובן ריבלין: בוודאי.

דב חנין: אדוני צודק, יש אכן מצבים שבהם איך ובאיזה צורה לבצע פסק-דין אלה שאלות שבהידברות – – –

ראובן ריבלין: ועדת-בגין למשל – ועדת-גולדברג דיברה על מבנים רבים שיש עליהם צו – –

דב חנין: לא לא לא, אנחנו לא מדברים – – –

ראובן ריבלין: – – ושיש עליהם גם – יש ויכוח בעלות עליו, וכל מיני דברים.

דב חנין: בסדר, יש ויכוח בעלות.

דב חנין: פה אין ויכוח בעלות, נגמר – – –

טלב אלסאנע: – – –

דב חנין: לא לא.

דב חנין: – – – נגמר ויכוח הבעלות.

דב חנין: בענייני הבדואים בכל הקרקעות יש ויכוח בעלות פתוח, שעוד לא הוכרע.

דב חנין: בעניין הזה יש פסק-דין סופי של בית-המשפט העליון, יש פסק-דין עם תאריך – לא פסק-דין כללי, פסק-דין עם תאריך – ועדיין כל מיני קומבינות.

ראובן ריבלין: טוב.

מתן וילנאי: כל מה שיש לי להוסיף – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זאב, אני אשקול לתת לך גם, כי שניים כבר ביקשו.

ראובן ריבלין: שאלתי אותך קודם אם אתה רוצה, אבל אתה יודע מה?

ראובן ריבלין: אבל אתה יודע מה?

ראובן ריבלין: הואיל והיום הזמן הוא בידינו אני אאפשר גם לך לשאול, וגם לחבר הכנסת אריה אלדד, שהראה סימנים שהוא רוצה לשאול.

ראובן ריבלין: רגע, לאן אתה הולך?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת, עכשיו סעיד נפאע, ואחריו – אתה.

סעיד נפאע: תודה רבה.

סעיד נפאע: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, חוששני שהשאילתא של גברת חוטובלי מחביאה מאחוריה את הטענה שמה שלא קורה או מה שקורה בהתנחלויות, למה שלא יקרה באותה גבעת האנטנות?

סעיד נפאע: אבל בכל אופן, אני שמעתי זה עתה מכבוד השר שאכן הקרקע הפרטית מושא השאילתא כן תפונה, אומנם אחרי תקופת-מה.

סעיד נפאע: השאלה היא האם אותה מדיניות אכן היא שתקבע גם בהתנחלויות.

סעיד נפאע: מה עוד שידוע לכבודו, כפי שידוע לנו – מזמן למדתי משפטים, ולמדנו שזכות הקניין היא זכות המוגנת כלפי כולי עלמא.

סעיד נפאע: האם אכן העיקרון הזה יתממש לא רק בגבעת האנטנות אלא גם בהתנחלויות?

סעיד נפאע: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: נסים זאב, בבקשה.

ראובן ריבלין: אריה, אתה ביקשת – לא ביקש.

ראובן ריבלין: בבקשה, נסים זאב, ואחר כך השר ישיב.

נסים זאב: כבוד השר, אדוני היושב-ראש, האם ידוע לך כמה מבנים בירושלים נבנו ללא רשיון גם לאחר צווי הריסה מינהליים ושיפוטיים, כשבמשך שנים התנהלו דיונים בבתי-המשפט, ובכל זאת העירייה הלכה לקראת התושבים – – –

ראובן ריבלין: הוא לא שר הפנים.

נסים זאב: לא, אני יודע, אני יודע.

ראובן ריבלין: הוא מדבר רק כממונה, כאחראי למבנים – – –

נסים זאב: אני יודע, אני רק רוצה להקיש.

נסים זאב: עכשיו, המבנים האלה נבנו גם על קרקע ציבורית וגם על קרקע פרטית – גם של אחרים – ובכל זאת הרשות, מתוך רגישות, הלכה לקראתם.

נסים זאב: אני חושב שזאת צריכה להיות המדיניות שהממשלה – כאשר היא חושבת לרגע שאומנם אולי מישהו צריכים לפצות אותו, יש מקום לפצות אותו, אבל מאידך גיסא לפעמים הנזק מרובה על התועלת, וזה בדיוק המקרה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת נסים זאב.

ראובן ריבלין: אדוני לא צריך להשיב על כל השאלות, אלא רק על אלה שאתה נקראת על מנת להשיב עליהן.

ראובן ריבלין: בבקשה.

מתן וילנאי: כל מה שאני יכול להשיב הוא שאכן, אין ספק שצריך לעבוד לפי החוק.

מתן וילנאי: יש מרחב תמרון מסוים שחבר הכנסת זאב ציין אותו כרגע.

מתן וילנאי: בכל מקרה, אסור להגיע למצב שבו ממשלת ישראל פועלת בניגוד, או לא מכבדת, החלטת בג"ץ.

מתן וילנאי: אין ספק בזה בכלל, וזה מרחב הדיונים שבו אנו נמצאים.

מתן וילנאי: והרי כל השואלים מבינים שזה דיון פוליטי פר-אקסלנס, בסופו של דבר.

מתן וילנאי: הוא לא ממש קשור לגבעת האנטנות שדיברנו עליה כרגע, שהיא מושא השאילתא.

מתן וילנאי: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה לשר להגנת העורף, המשיב גם בשמו של שר הביטחון כאדם המעורה בענייני הביטחון ב-50 שנה האחרונות.

ראובן ריבלין: הגדרתי נכון, כבוד השר וילנאי, כשאמרתי: כאדם שמתמצא בנושאי הביטחון ב-50 שנה האחרונות?

מתן וילנאי: – – –

ראובן ריבלין: בתפקידים שונים – כטירון, כמ"כ, כמ"מ, כמ"פ, כמג"ד, כמח"ט, כסגן הרמטכ"ל וכאדם מרכזי במשרד הביטחון.

ראובן ריבלין: [הצעת חוק פ/4209/18; נספחות.

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו עוברים לחקיקה הפרטית.

ראובן ריבלין: האם אנחנו צלצלנו להצעת החוק הראשונה?

ראובן ריבלין: הכול בסדר.

ראובן ריבלין: הצעת החוק היא של חבר הכנסת משה גפני, המבקש מהמקום להציע את הצעת חוק האזרחים הוותיקים (תיקון – הקצאת מקומות חנייה במקום ציבורי לאזרח ותיק שגילו עולה על 75).

ראובן ריבלין: השר איננו כאן.

ראובן ריבלין: אני אצביע מייד אחרי זה, אלא אם כן אחד מהחברים ירצה להתנגד, חלילה.

ראובן ריבלין: ההנמקה מהמקום.

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: לא לא, גם אם ההנמקה היא מלמעלה והשר לא יהיה אנחנו נצביע מייד, כי עכשיו יהיה לנו בכלל – אני הצעתי, את האופוזיציה לרכז בשולחן הממשלה, וכל הכנסת תהיה בשאר הדברים.

ראובן ריבלין: גם יהיה לי – תהיה דרך הרבה יותר טובה לנהל את הדמוקרטיה.

דב חנין: יהיו כיסאות מיותרים.

ראובן ריבלין: יהיו כיסאות מיותרים.

ראובן ריבלין: דרך אגב, רוב החברים הנוכחים באופוזיציה נמצאים פה בכנסת.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת גפני, אתה יכול לעלות למעלה אם אתה רוצה.

ראובן ריבלין: איך שאתה רוצה.

קריאה: הוא יכול לדבר חצי שעה גם.

ראובן ריבלין: לא, אין לנו בעיה של זמן היום – מיוחדת – אז אני אאפשר שגם הנמקה מהמקום תיעשה מהדוכן.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אלדד, אני הרגע הצעתי שאתם תעברו לשולחן הממשלה, זאת אומרת האופוזיציה, והממשלה תהיה – – –

אריה אלדד: כיוונתי לדעת גדולים.

ראובן ריבלין: כן, תודה רבה.

אריה אלדד: יהיו מספיק כיסאות – – –

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: כן, בבקשה.

משה גפני: אדוני יושב-ראש הכנסת, חברי הכנסת, ההצעה הזאת, אגב, שהאופוזיציה תעבור לשולחן הממשלה, היא הצעה רצינית?

משה גפני: כי אז אולי כדאי לעבור לאופוזיציה.

ראובן ריבלין: כן, אבל השאלה אם יהיה – כרגע יש לנו הרבה יותר מקומות בממשלה מאשר באופוזיציה, אבל אם אנשים יתחילו לעבור לאופוזיציה, נצטרך לחזור למערכת הפרלמנטרית שהיה רגיל אחד מהגדולים בראשי הסיעה שאני משתתף בה, שהיה יושב-ראש הסיעה וראש האופוזיציה – אחד, קראו לו גדעון סער, שביד רמה – אז הוא היה מציע את ההצעות האלה.

ראובן ריבלין: אני בסך הכול חוזר עליהן כגואל עולם.

ראובן ריבלין: כן, בבקשה.

גדעון סער: אני כל הזמן התאפקתי שלא להתערב בדיאלוג.

גדעון סער: אני פשוט אומר את זה לחבר הכנסת גפני, שהוא פרלמנטר הרבה יותר מנוסה ממני, שלהעלות את הרעיון הזה – – – על האופוזיציה – – –

ראובן ריבלין: חרב פיפיות.

גדעון סער: אתה תמיד צריך לחשוב טוב עד כמה יעמדו ויעצרו אותך בדרך למימוש של העניין הזה.

משה גפני: לא, אבל לא הצעתי הצעה אופרטיבית.

גדעון סער: אז זהו.

משה גפני: לא, בסדר, טוב שהערת את ההערה הזאת.

משה גפני: אני אמרתי את זה על עצמי אבל התכוונתי לאחרים.

ראובן ריבלין: מאה אחוז.

גדעון סער: לא נראה שיש מישהו שממהר לשם היום.

משה גפני: זה נכון.

ראובן ריבלין: אתה יודע, יכולים להזהיר או אפילו לאיים על אנשים עד רגע שבו לפעמים הפוליטיקה – המאיים מוצא את עצמו מאוים וחוזר חלילה.

ראובן ריבלין: אני מציע להיזהר מאוד.

ראובן ריבלין: בעיקר – אני לא אומר את זה עכשיו למישהו ספציפי – אבל בעיקר לאנשים אשר אני רואה את עתידם גם כראשי ממשלה.

ראובן ריבלין: אני מציע להם מאוד לחשוב היטב: בכל פעם שאתה מאיים, אתה יכול להיות מאוים.

ראובן ריבלין: הנה, אפילו רותם כבר מבין את זה היום הרבה יותר טוב ממה שהוא הבין את זה לפני שנתיים, או לפני 20 שנה.

ראובן ריבלין: בבקשה, כבוד יושב-ראש ועדת הכספים, כחבר כנסת מן המניין, מציע את הצעת חוק האזרחים הוותיקים – הקצאת מקומות חנייה.

משה גפני: היא משיבה?

ראובן ריבלין: אם היא תרצה היא תשיב.

ראובן ריבלין: את משיבה?

לאה נס: כן.

ראובן ריבלין: בוודאי.

ראובן ריבלין: סגנית השר לאזרחים ותיקים, לאה נס, תשיב על הצעת החוק.

משה גפני: יפה.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

משה גפני: אדוני יושב-ראש הכנסת, אני מתכבד להביא בפני הכנסת את הצעת חוק האזרחים הוותיקים (תיקון – הקצאת מקומות חנייה במקום ציבורי לאזרח ותיק שגילו עולה על 75), התשע"ב–2012.

משה גפני: הצעת החוק הזאת, יזמתי אותה יחד עם חברי הכנסת זאב אלקין, אורי מקלב, דליה איציק, פאינה קירשנבאום ואברהם מיכאלי.

משה גפני: הצעת החוק הזאת באה לתת לאזרחים ותיקים שגילם עולה על 75 שנה – ההצעה המקורית היתה קצת שונה, אבל על-פי בקשת הממשלה שינינו את הגיל.

משה גפני: אני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש, שאני על כל פנים מכיר מקרים מסוימים, ויכול להיות שכל אחד מאתנו מכיר אזרחים – אני מכיר אשה שגילה קרוב ל-90 והיא נוהגת – –

ראובן ריבלין: – – – עד מאה-ועשרים.

משה גפני: – – ואני מכיר עוד כמה כאלה.

משה גפני: באמת תוחלת החיים עלתה, ויש אנשים מבוגרים שנוהגים ועושים את כל הפעולות שאנשים צעירים עושים, אבל הם מתקשים במציאת מקום חנייה.

משה גפני: לכן, הצעת החוק הזאת היא מאוד פשוטה, והיא מאפשרת לאזרחים ותיקים שגילם מעל 75 – לסדר להם מקום חנייה, וזה כפי שיקבע שר הפנים בהתייעצות עם השר לאזרחים ותיקים.

משה גפני: זו הצעת חוק שנובעת מהציווי של התורה "והדרת פני זקן" – לאפשר את ההשתלבות שלהם, להקל עליהם, יותר מאשר על אדם צעיר, שהיכולת שלו לחנות רחוק וללכת את כל הדרך גדולה יותר.

משה גפני: למיטב ידיעתי, הממשלה תומכת בחוק הזה, ואני מבקש את אישור הכנסת להצעה.

משה גפני: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת משה גפני.

דוד רותם: חבר הכנסת גפני, אפשר לשאול אותך שאלה?

ראובן ריבלין: גפני, הוא רוצה לשאול שאלה.

ראובן ריבלין: בבקשה.

דוד רותם: איך יאכפו דבר כזה?

משה גפני: אני לא שומע.

דוד רותם: איך יאכפו דבר כזה?

ראובן ריבלין: לא.

ראובן ריבלין: יהיה, להבדיל אלף אלפי הבדלות, כמו תו חנייה.

ראובן ריבלין: השאלה היא האם הנכדים לא ייקחו מהסבא – – –

דוד רותם: זו בעיה.

דוד רותם: במקומות החנייה של נכים יש בלי סוף שימוש לרעה, ופה – – –

לאה נס: אבל גם את זה אוכפים.

לאה נס: למה – – –

דוד רותם: יש לי – – –

לאה נס: – – –

דוד רותם: לא.

דוד רותם: איך שעשו את זה – אני לא מבין.

משה גפני: אתה מעלה שאלה נכונה.

דוד רותם: אני אגיע לגיל 75, ואני אחנה במקום – – –?

משה גפני: השאלה שלך נכונה.

משה גפני: אני בכלל לא מתעלם מהשאלה הזאת, ואנחנו גם דיברנו על זה.

משה גפני: אני מבקש את האישור העקרוני.

משה גפני: ברגע שיש אישור עקרוני שאנחנו מסדרים את הדבר הזה, אז אנחנו נדון על הפרטים.

משה גפני: בוודאי שצריך לתת העדפה לנכים.

משה גפני: צריך למצוא את הדרך איך אנחנו פותרים טכנית.

משה גפני: אם לא נפתור טכנית את הבעיה הזאת, זה לא יבוא לקריאה ראשונה.

משה גפני: הערכתי היא שאנחנו נשב יחד בוועדה ואנחנו נמצא פתרון.

ראובן ריבלין: אני רוצה לומר לחבר הכנסת רותם דבר שאני ער גם לו.

ראובן ריבלין: בנכים, שבו אנחנו מקפידים גם בצבע – ובזה – –

משה גפני: נכון.

ראובן ריבלין: – – יש כבוד אצל רוב האוכלוסייה.

ראובן ריבלין: אבל תמיד יש 10% חוליגנים.

ראובן ריבלין: להערכתי, צריך שהכנסת תוציא חוק שמי עומד במקום חנייה של נכים ועושה שימוש לרעה או עושה שימוש לרעה בתו חנייה של נכים, דינו מאסר שלוש שנים.

ראובן ריבלין: אני אומר לך שרובם של אזרחי ישראל בחרדת קודש מכבדים מקום של נכים.

משה גפני: נכון, נכון.

ראובן ריבלין: צריך ממש להקפיד – יושב-ראש ועדת הכלכלה, נדמה לי, אחראי לזה, או ועדת חוקה – צריך להסביר להם.

ראובן ריבלין: חוליגניזם הוא מכה שאנחנו, כל אזרחי ישראל, סובלים ממנה בעניינים שונים.

ראובן ריבלין: אבל הנושא הזה של כיבוד מקום חנייה לנכים הוא דבר שצריך להיות לא רק מקודש, אלא שהעונש עליו הוא כזה שאדם כבר יחשוב הרבה אם כאשר הוא מאיים בחוליגניות על הציבור הוא יראה שהציבור מייד מתגונן בפעולות תגמול ששיעורן לא מתקבל על הדעת במהלך עניינים רגיל.

ראובן ריבלין: אני חושב שצריך לבוא ולומר: אדם העובר, הנמצא או העושה שימוש במקום המיועד לנכים בידיעה שהוא מנצל לרעה את העובדה שמקום זה מיועד רק לנכים, באמת צריך להטיל עליו עונש מאסר בפועל.

משה גפני: אני מקבל את הדברים שלך.

משה גפני: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: כבוד השרה לאזרחים ותיקים, סגנית השר לאה נס – גברתי, בבקשה.

לאה נס: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, כנסת נכבדה, חוק האזרחים הוותיקים מקנה לציבור האזרחים הוותיקים הטבות במגוון תחומי החיים, כמו הנחה בתחבורה ציבורית, הנחה בארנונה, הנחה בתרופות וכן הנחה בדמי כניסה להצגות תיאטרון, מופעי מחול, מופעי מוזיקה, סרטים ועוד.

לאה נס: בד בבד, משרדנו פועל לעידוד האזרחים הוותיקים להמשיך ולהוות חלק משמעותי, נייד ופעיל בחברה הישראלית, הן במסגרת הרשויות המקומיות והערים שבהן הם מתגוררים והן בכל רחבי הארץ.

לאה נס: בכך אנו מבקשים לפרוץ יחד עם האזרח הוותיק את הגבולות הישנים שבהם מרחבו של האזרח הוותיק צומצם לביתו, לשכונה שבה הוא מתגורר ולבני משפחתו.

לאה נס: דא עקא, שישנם אזרחים ותיקים אשר בעוד נפשם קוראת להם דרור, מגבלות הגיל והשנים נותנות אותותיהם והם מתקשים בהתניידות אל מקומות ציבוריים שונים בשל המרחק הרב שהם נדרשים לעתים לפסוע מתחנת האוטובוס או החניון אל היעד המבוקש.

לאה נס: קל לשער כי הקושי במציאת חנייה נגישה בתחומי המקומות הציבוריים עשוי אף למנוע מהציבור הרלוונטי הזה, אשר גילו מעל 75, לממש את ההטבות המוענקות לו מכוח חוק האזרחים הוותיקים בתחומי תרבות ועוד.

לאה נס: הצעת החוק האמורה, המבקשת לקבוע הקצאה במקומות ציבוריים של מקומות חנייה לאזרחים ותיקים שגילם עולה על 75 שנה, קיבלה את תמיכת הממשלה, ואני סבורה שבאמצעותה יהיה אפשר להמשיך ולעודד אזרחים ותיקים שלא להדיר את רגליהם ממקומות ציבוריים ולאפשר להם לעשות את זה בצורה קלה, ראויה ונגישה.

לאה נס: אני רוצה להודות לך, חבר הכנסת גפני, על כל הפעולות שאתה עושה למען אזרחים ותיקים, ניצולי שואה.

לאה נס: זה באמת במקום.

לאה נס: כמובן, אנחנו נרצה להרחיב את זה לכלל האזרחים הוותיקים, אבל גם גיל 75 זה בהחלט – מכיוון שאנחנו מדברים היום על זקנים צעירים, בגיל 75 זו בהחלט הטבה שהיא ראויה.

לאה נס: כמובן, צריך להביא בחשבון איך אוכפים את זה ואיך דואגים שאותם אזרחים ותיקים יקבלו את הכבוד עם זה שמקבלים את ההרשאה להחנות במקום מסוים.

לאה נס: אנחנו מצפים לתמיכה של הכנסת.

לאה נס: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: רבותי, יש הסכמה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת גפני, אתה מסכים לכל מה שאמרה – – –

משה גפני: כן, כן.

ראובן ריבלין: אוקיי.

ראובן ריבלין: אז אנחנו עוברים להצבעה.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, השרה תשב על מקומה, ואנחנו נצביע על הצעת חוק האזרחים הוותיקים (תיקון – הקצאת מקומות חנייה במקום ציבורי לאזרח ותיק שגילו עולה על 75 שנה) – בקריאה טרומית.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 1 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 18 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק האזרחים הוותיקים (תיקון – הקצאת מקומות חנייה במקום ציבורי לאזרח ותיק שגילו עולה על 75), התשע"ב–2012, לדיון מוקדם בוועדת הכלכלה נתקבלה.

ראובן ריבלין: בעד – 18, אין מתנגדים, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעתך, חבר הכנסת גפני, עברה בקריאה טרומית, והיא תועבר לוועדת הכלכלה להכנתה לקריאה ראשונה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: המלצה: לכספים.

כרמל שאמה-הכהן: כלכלה, כלכלה.

ראובן ריבלין: אני אומר לכם מה ההמלצה של המחלקה המשפטית.

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: חנייה?

ראובן ריבלין: מה פתאום?

ראובן ריבלין: זה – –

כרמל שאמה-הכהן: – – – כלכלה.

ראובן ריבלין: – – כלכלה.

ראובן ריבלין: אתה רוצה כספים?

ראובן ריבלין: זה יעבור – אתה מסכים לכלכלה.

משה גפני: כן.

ראובן ריבלין: ההצעה היחידה היא כלכלה, וזה עובר לוועדת הכלכלה, ובדין ובצדק.

משה גפני: למה הלשכה המשפטית – – –?

ראובן ריבלין: אני מציע לוועדת הכספים שלא לזלוג לכיוון ועדת הכלכלה – –

משה גפני: לא, לא, לא.

ראובן ריבלין: – – ובאותה נשימה אני אומר את ההיפך.

משה גפני: כלכלה.

משה גפני: אמרתי: כלכלה.

קריאה: הוועדה לזכויות הילד.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, אני איחרתי להצבעה, ואני רוצה לצרף את קולי – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אייכלר אומר שהוא איחר להצביע, ואנחנו מאוד מקבלים את הודעתו, ורק לא משנים את ההצבעה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: [הצעת חוק פ/4235/18; נספחות.

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: אני מזמין את חבר הכנסת רוברט אילטוב לבוא, לעלות ולהציג את הצעת חוק קליטת חיילים משוחררים (תיקון – עידוד לימודי הנדסה וטכנולוגיה).

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: ישיב השר גדעון סער בשם שר הביטחון.

קריאה: – – – שר הביטחון – – –

ראובן ריבלין: כך כתוב אצלי – השר הממונה לעניין זה.

גדעון סער: במקרה של הצעת החוק הזאת – –

ראובן ריבלין: הממשלה – – –

גדעון סער: – – היא נוגעת גם בהשכלה הגבוהה.

ראובן ריבלין: הבנתי.

גדעון סער: לכן, יש פה – – –

ראובן ריבלין: גם התקנון מאפשר לכל שר לענות בשם שר אחר, ואין שום בעיה.

רוברט אילטוב: כבוד יושב-ראש הכנסת, כבוד השר גדעון סער, ידידי, קודם כול, אני רוצה להודות לך על העזרה והקידום של הצעת החוק.

רוברט אילטוב: אתה הבנת באמת עד כמה זה חשוב לעודד את התחומים של הנדסה ומדעים בהשכלה הגבוהה, ובאמת נתת גיבוי מלא להצעת החוק.

רוברט אילטוב: אני מראש אומר לך שאני הולך לתאם את הצעת החוק עם הממשלה, כפי שעשיתי את זה עד היום ועד עכשיו.

רוברט אילטוב: אני רוצה להודות לשותפי להצעת החוק, שותף ויוזם, חבר הכנסת דודו רותם, על כך שעמל קשות בהצעת החוק.

רוברט אילטוב: עכשיו לעצם ההצעה.

רוברט אילטוב: ההצעה באה לתקן את הנוסח הקיים ולקבוע כללים למימוש הקרן לחיילים משוחררים, תוך התייחסות לעידוד ממוקד של תחומי לימוד הנדרשים למשק.

רוברט אילטוב: היום, תחומי הלימוד הנדרשים למשק – כפי שאני זיהיתי בפעילות הפרלמנטרית שלי בתחום ההיי-טק, גם כיושב-ראש השדולה, גם כיושב-ראש ועדת משנה לענייני היי-טק בוועדת הכלכלה – הם תחומי ההנדסה והמדעים.

רוברט אילטוב: ציבור החיילים המשוחררים היום לא כל כך רץ והולך ללמוד את המקצועות האלה, אף-על-פי שהם מאוד פרספקטיביים והשכר שם מאוד גבוה.

רוברט אילטוב: החבר'ה המשוחררים, החיילים המשוחררים, הולכים ללמוד מקצועות כמו משפטים וראיית חשבון – ואני לא פוסל את המקצועות האלה – ומקצועות אחרים, נוספים.

רוברט אילטוב: אבל במשק יש חוסר במהנדסים – וגם בטכנאים, אבל אני מדבר בהצעת החוק הזאת יותר על תחום ההנדסה, המדעים המדויקים ומדע בכלל.

רוברט אילטוב: לכן, הצעת החוק באה לעודד את החבר'ה הצעירים האלה באמת ללכת ללמוד את המקצועות החשובים למשק הישראלי, כדי שנשמור על האיכות והיתרון האיכותי של התעשייה הישראלית, של ההיי-טק הישראלי, של המדע הישראלי.

רוברט אילטוב: אנחנו בהצעת החוק מבקשים לעודד את החבר'ה הצעירים המוכשרים ללכת ללמוד את המקצועות של המדעים המדויקים.

רוברט אילטוב: נכון להיום, לא מדובר רק על הנדסה כהנדסה אלא גם על כל נושא תחומי האלקטרוניקה, הסייבר – המדינה מעודדת תחומים אלה כאסטרטגיה של מדינת ישראל בהשקעה לטווח הארוך.

רוברט אילטוב: לכן, אני חושב שהצעת החוק באה בדיוק לטפל בנקודה הזאת ולעודד את הצעירים ללכת וללמוד מדעים מדויקים.

רוברט אילטוב: אני מודה לכל מי שעוזר לקדם את החוק.

רוברט אילטוב: אני מבקש לתמוך בהצעת החוק.

רוברט אילטוב: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: ישיב בשם הממשלה, כשר החינוך וגם כשר הביטחון, השר גדעון סער.

ראובן ריבלין: הנושא הזה שייך למשרד החינוך לא פחות מאשר למשרד הביטחון.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חנין, אנחנו עוד ניתן עודף אחרי שנגמור את כל סדר-היום היום.

גדעון סער: כן, נראה שזה היום – – –

ראובן ריבלין: אני יכול להבטיח לך.

גדעון סער: נראה שהיום זה יתקדם די מהר.

גדעון סער: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כפי שאמרת, אדוני היושב-ראש, אומנם חוק קליטת חיילים משוחררים הוא חוק שבאחריות שר הביטחון, אבל נושא החוק נוגע במישרין לתחום עיסוקו של שר החינוך, אשר משמש גם כיושב-ראש המועצה להשכלה גבוהה.

גדעון סער: אני רוצה לבטא הערכה לידידי, יושב-ראש סיעת ישראל ביתנו, חבר הכנסת רוברט אילטוב, שנושאי ההנדסה, הטכנולוגיה, לימודי מדעים, קרובים ללבו, והוא רואה את החשיבות של קידום התחומים האלה לעתיד ישראל ולשמירה על היתרון האיכותי של ישראל, כאן במרחב ובין האומות בכלל.

גדעון סער: אדוני היושב-ראש, הממשלה החליטה לתמוך בהצעת החוק של חבר הכנסת אילטוב בקריאה הטרומית, בכפוף לכך שהמשך קידומה ייעשה בתיאום עם משרדי הביטחון, החינוך והאוצר.

גדעון סער: הצעת החוק מבקשת לתקן את חוק קליטת חיילים משוחררים, כך שייקבע שתוכניות לעידוד לימודי השכלה גבוהה שתקיים הקרן לעידוד השכלה גבוהה, שפועלת בתוך הקרן לקליטת חיילים משוחררים, יכללו גם תוכניות בתחומי ההנדסה, המדעים והטכנולוגיה.

גדעון סער: אני מבקש לציין שגם בהתאם למצב החוקי כיום, התוכניות לעידוד לימודי השכלה גבוהה מכוח החוק יכולות להיות בתחומי ההנדסה, המדעים והטכנולוגיה – כך אכן המצב בפועל.

גדעון סער: למשל, אציין את תוכנית "אופקים להיי-טק", הממומנת בחלקה באמצעות סעיף זה, שהיא תוכנית ללימודי הנדסה, טכנולוגיה ומדעים.

גדעון סער: מאחר שהמציע הסכים כבר מעל הדוכן הזה להמשיך את קידום החוק בתיאום עם הממשלה, אני מציע לכנסת לתמוך בהצעה בקריאה הטרומית.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אילטוב, אתה מסכים לדבריו של השר, לכן נאפשר לשר לשוב למקומו ונעבור להצבעה.

ראובן ריבלין: ובכן, אנחנו נצביע בקריאה טרומית על הצעת חוק קליטת חיילים משוחררים (תיקון – עידוד לימודי הנדסה וטכנולוגיה), התשע"ב–2012.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 20 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק קליטת חיילים משוחררים (תיקון – עידוד לימודי הנדסה וטכנולוגיה), התשע"ב–2012, לדיון מוקדם בוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

ראובן ריבלין: 20 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע, חבר הכנסת אילטוב, שהצעתך, הצעת חוק קליטת חיילים משוחררים (תיקון – עידוד לימודי הנדסה וטכנולוגיה), עברה בקריאה טרומית – ראיתי.

ראובן ריבלין: אני כבר אומר לך, הנושא שייך לשר החינוך הרבה יותר מאשר לשר הביטחון – ותעבור לוועדת החינוך על מנת להכינה לקריאה ראשונה.

ראובן ריבלין: האם יש מישהו שמבקש ועדת עבודה ורווחה?

ראובן ריבלין: כהמלצת המחלקה המשפטית, יש בפנינו הצעה אחת והיא העברתה לוועדת החינוך, ואכן כך יהיה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: ועדת החינוך תדון.

ראובן ריבלין: אני עובר להצעת החוק הבאה, של חברת הכנסת נינו אבסדזה, הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון – פומביות הדיון בעבירות אלימות במשפחה).

ראובן ריבלין: הואיל וחברת – – –

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: לא ידוע.

ראובן ריבלין: הואיל והיא ביקשה לשים בסוף, בהסכמת יושב-ראש הקואליציה, אני מעבירהּ לסוף.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, אני מודיע לחברי הכנסת – שכולם נוכחים כאן מבחינה חוקית, גם אם הם לא נוכחים כאן – שאני מקדים את הנושא של חוק ההנדסאים.

ראובן ריבלין: איך קוראים לחוק?

ראובן ריבלין: איך קוראים לחוק?

ראובן ריבלין: ההנדסאים?

קריאה: הנדסאים מוסמכים.

ראובן ריבלין: לא, לא, שאני מקדם אותו מייד לאחר ההצבעה, שחוק ההנדסאים יהיה מייד לאחר גמר החקיקה הפרטית.

ראובן ריבלין: בבקשה, בקריאה ראשונה.

ראובן ריבלין: רבותי, אני מזמין את אבסדזה – היא איננה נוכחת, אבל היא ביקשה להעביר לסוף סדר-היום.

הצעת חוק-יסוד: [הצעת חוק פ/4154/18; נספחות.

הצעת חוק-יסוד: ]

ראובן ריבלין: הצעת חוק-יסוד: הזכות לדיור; חבר הכנסת חנין יעלה ויבוא וינמק את הצעת החוק שלו.

ראובן ריבלין: ישיב עליה בשם הממשלה ובשם שר המשפטים השר גדעון סער.

דב חנין: תודה רבה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, עמיתי חברי הכנסת, אני מתכבד להביא בפני הכנסת את הצעת חוק-יסוד: הזכות לדיור, הצעת חוק שאני חתום עליה יחד עם חברי סיעתי, סיעת חד"ש.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, השאלה של עיגונן של הזכויות החברתיות בחוק-יסוד היא אחת השאלות החשובות שנמצאות על סדר-יומה של הכנסת.

דב חנין: ואכן, הגיע הזמן – כך גם אומר לנו וחוזר ואומר לנו בית-המשפט העליון – לעגן גם את הזכויות החברתיות במסגרת של חוק-יסוד.

דב חנין: הגיע הזמן לעשות את זה, נכון לעשות את זה, ראוי לעשות את זה, ובואו נתחיל לעשות את זה.

דב חנין: כאשר עלה חוק-יסוד: זכויות חברתיות, אחד הטיעונים שהושמעו נגדו היה הטיעון: אתם פה מציעים איזו חבילה מורכבת של חקיקה בכל מיני תחומים, וראוי – כמו שנעשה בחוקים שאנחנו קוראים להם "חוקי המהפכה החוקתית" – להבחין ולהפריד ולהתייחס באופן קונקרטי וספציפי לכל זכות יסוד באשר היא.

דב חנין: והנה, ברוח הזו אנחנו מביאים היום את הצעת חוק-יסוד: הזכות לדיור.

דב חנין: אין ספק, עמיתי חברי הכנסת, שהזכות לדיור היא אחת מזכויות היסוד הבסיסיות החברתיות, כי בלי בית אין ביטחון ובלי בית אין עתיד.

דב חנין: אבל, למרבה הצער, עמיתי חברי הכנסת, יותר מדי אזרחי ישראל נמצאים בסכנה של להיות במצב של בלי בית.

דב חנין: אנחנו מדברים על קבוצות מאוד מגוונות של אזרחים שאין להם בית.

דב חנין: אנחנו מדברים על נפגעים של מצוקה כלכלית, על אלה שזכאים לדיור ציבורי אבל במקרים רבים לא מקבלים אותו, כי מערכות הדיור הציבורי עברו גם הן דיאטה רצחנית.

דב חנין: לא בונים דירות של דיור ציבורי אבל מספר הנזקקים לדיור ציבורי לא מצטמצם, ולכן יותר ויותר אנשים עומדים בתור לדירות של דיור ציבורי גם כאשר הם אפילו עומדים בכל הקריטריונים – אף שהקריטריונים מאוד הוחמרו וצריך לעמוד ברף מאוד קיצוני של מצוקה כדי לקבל באמת זכות לדיור.

דב חנין: זו קבוצה שהיא מוכרת, זו קבוצה שאנחנו עוסקים בה רבות, גם בכנסת הקמנו שדולה שעוסקת בנושא הזה, אבל זו איננה הקבוצה היחידה.

דב חנין: משני צדדיה של הקבוצה הזו ישנן קבוצות שונות.

דב חנין: ישנם כאלה שהם בכלל דרי-רחוב.

דב חנין: יש בישראל בעיה של דרי-רחוב.

דב חנין: מהצד השני יש קבוצה רחבה וגדולה של אנשים שאינם נזקקים לדיור ציבורי אבל אין להם פתרונות דיור.

דב חנין: אנחנו ראינו את האנשים האלה בהמוניהם, במיוחד צעירים, מפגינים במחאה החברתית הגדולה, מחאה של אנשים שלא מצליחים לעמוד בשכר הדירה ההולך ומאמיר, לא מצליחים להבטיח לעצמם את המינימום של בית כדי לחיות בו, לעצמם, לבני משפחתם.

דב חנין: המצוקה הקשה הזו בתחום הדיור היתה העילה הבולטת ביותר של המחאה החברתית הגדולה של הקיץ, ולכן, עמיתי חברי הכנסת, זוהי סוגיה שמחייבת טיפול מערכתי ורציני.

דב חנין: אין ספק שמצוקת הדיור היא רק חלק אחד מאותה נסיגה כוללת של המדינה מאחריותה לנושאים חברתיים, לבעיות חברתיות, והנסיגה הכוללת הזאת מצאה לעצמה ביטוי חריף וקשה במיוחד בתחום הדיור.

דב חנין: הצעת החוק הזו, עמיתי חברי הכנסת, בנויה כהצעת חוק-יסוד.

דב חנין: היא איננה נכנסת לפרטים, היא קובעת עקרונות.

דב חנין: העיקרון הראשון הוא העיקרון של הזכות לדיור, והעיקרון אומר שכל אזרח ישראל זכאי לדיור בשטח, באיכות ובתנאים אשר לא יהיו גרועים מן הרמה אשר תיקבע בחוק או מכוח החוק.

דב חנין: כך צריך להיראות חוק-יסוד, אנחנו קובעים את העיקרון הבסיסי ומשאירים לחקיקה או להסדרים מכוח חקיקה לקבוע את הפרטים.

דב חנין: אנחנו מציעים בחוק שבזכות לדיור אי-אפשר לפגוע אלא בחוק התואם את ערכיה של מדינת ישראל שנועד לתכלית ראויה, ובמידה שאינה עולה על הנדרש ולפי חוק, כאמור, מכוח סמכות המפורשת בו.

דב חנין: אנחנו מציעים שמרגע שייקבע חוק-יסוד: הזכות לדיור, כל רשות מרשויות השלטון תהיה חייבת לכבד את הזכות הזאת.

דב חנין: אנחנו מציעים שהחוק הזה יהיה חוק נוקשה במובן הזה שלא יהיה אפשר לשנות חוק-יסוד זה אלא בחוק-יסוד שנתקבל ברוב של חברי הכנסת.

דב חנין: אנחנו גם מציעים מנגנונים של יציבות החוק, כך שתקנות לשעת-חירום לא תוכלנה לשנות את חוק-היסוד, להפקיע זמנית את תוקפו, לקבוע בו תנאים, כפי שאנחנו קובעים בסעיף 5 של הצעת חוק-היסוד.

דב חנין: אנחנו מציעים גם שהוראות חיקוק או הסכם שאלמלא חוק-יסוד זה היו תקפות עקב תחילתו של החוק תמשכנה לעמוד בתוקף לאורך שנה ממועד תחילתו של חוק-היסוד, אם לא בוטלו קודם לכן.

דב חנין: ואולם, גם במהלך אותה שנה פירושן של ההוראות האמורות יעשה ברוח הוראות חוק-יסוד זה.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, כשאנחנו עוסקים בפרובלמטיקה של מצוקת הדיור בישראל אנחנו עוסקים, כפי שאמרתי בתחילת דברי, במגוון רחב של קבוצות אוכלוסייה שונות, והתפיסה הנכונה להתמודד עם מגוון הצרכים הזה צריכה להיות תפיסה של מגוון פתרונות.

דב חנין: בהקשר הזה, עמיתי חברי הכנסת, אני נשען על עבודה רצינית, יסודית ומעמיקה שנעשתה על-ידי צוות הדיור של האספה הארצית של מאהלי המחאה.

דב חנין: האספה הארצית של מאהלי המחאה, אותו מוסד שהוקם בימי הקיץ, ממשיכה לפעול כמסגרת שמאחדת קבוצות פעילים מכל רחבי הארץ, אף שאין לנו – – –

ראובן ריבלין: מי עומד בראשה?

דב חנין: זה ארגון מאוד שטוח, אין להם יושב-ראש, הם מתכנסים אחת לחודש ומשתפים בתוך התהליך של הדיור קבוצות מאוד רחבות ממגוון של קבוצות אוכלוסייה, מגוון של מקומות, מגוון של קהילות.

דב חנין: אחד הגורמים שעושים עבודה יפה, מבורכת וחשובה באספה הארצית הוא צוות הדיור של האספה הארצית, שגיבש תוכנית כוללת ברוח הזו שאני הצגתי אותה כאן, תוכנית של רצף פתרונות למגוון הבעיות.

דב חנין: אני רוצה להסביר את התפיסה שעומדת מאחורי הרעיון הזה, רצף פתרונות למגוון הבעיות.

דב חנין: במקום לחשוב על קבוצה מוגדרת של נפגעי דיור ציבורי ולחשוב באופן דיכוטומי על מי שנמצא בתוך הקבוצה הזו כמי שיכול למצוא פתרון אבל מי שנמצא מחוץ לקבוצה הזו איננו זכאי לשום התייחסות, תפיסת רצף הפתרונות אומרת שאנחנו צריכים להתייחס לציבור מאוד רחב ומאוד מגוון כציבור שצריך את המדינה, צריך את המערכת החברתית, כדי לאפשר לו לקבל את המענה לזכות היסוד לדיור, ולפי השוני בין קבוצות האוכלוסייה האלה אנחנו צריכים להיערך לסוג הפתרון שהמדינה נותנת.

דב חנין: כמובן, בצד היותר קיצוני של מגוון הבעיות נמצאים אלה שהם זכאים לדיור ציבורי היום, אלה שבאמת מצבם הוא קשה וקיצוני, ואלה צריכים לקבל התגייסות של המדינה ברמה ובהיקף מקסימליים.

דב חנין: ככל שאנחנו מתקדמים לאנשים שהיקף הבעיה שלהם, או חומרת הבעיה שלהם נמוכה יותר גם רמת המעורבות, ההתגייסות, האינטנסיביות, וגם התקציב שהמדינה מגייסת מול הפתרון החברתי לזכות לדיור, משתנה.

דב חנין: כך שבעצם תחילתו של הרצף היא במנגנונים שהם דומים לדיור הציבורי של ימינו וסופו של הרצף במגוון הפתרונות והמנגנונים שאנחנו קוראים להם היום דיור בר-השגה.

דב חנין: אם בתחילתו של הרצף אנחנו מדברים על אנשים שנמצאים ממש באוכלוסיות מאוד מוחלשות, סובלים לפעמים ממצוקה בריאותית או מצוקה כלכלית מאוד קיצונית, בחלקו האחר של הרצף אנחנו מדברים על אנשים ששייכים לשכבות ביניים, אבל מה לעשות, במדיניות החברתית הקלוקלת הנהוגה בישראל גם הם לא משיגים את היכולת שלהם להגיע לדירה.

ראובן ריבלין: נא לסכם.

דב חנין: לכן, עמיתי חברי הכנסת, אני מסיים ואומר, הצעת חוק-היסוד הזו היא הצעה חשובה.

דב חנין: אני פונה לחברי מסיעת קדימה, חבר הכנסת רוני בר-און, זו ההזדמנות האחרונה שלכם, לפני שאתם חלק מהקואליציה, לתמוך בחקיקה חברתית.

דב חנין: שמעתי, כך לפחות נמסר לי, שחבר הכנסת מופז הבטיח לעמוד בראש המחאה החברתית.

דב חנין: אני לא יודע אם זה יקרה, אבל לפחות יש לכם הזדמנות אחרונה לעמוד בכנסת לצדה של המחאה החברתית ולצדה של הדרישה של המחאה החברתית לפתרונות דיור.

רוני בר-און: – – –

דב חנין: – – – תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת חנין.

ראובן ריבלין: ישיב השר גדעון סער, והפעם בשם הממשלה ולא כשר החינוך.

רוני בר-און: – – –

גדעון סער: אמרתי שר המשפטים המיועד לשעבר.

ראובן ריבלין: כן, נכון, אחד מהאנשים שהובטח להם להיות שר המשפטים.

רוני בר-און: – – –

גדעון סער: דווקא היום, חבר הכנסת בר-און, כשיש שמחה משותפת?

ראובן ריבלין: מה יקרה אם היום ירצו לתת לבר-און להיות שר החינוך ולך שר המשפטים?

גדעון סער: התשובה היא "נייט".

ראובן ריבלין: "נייט", ברור.

ראובן ריבלין: זאת אומרת שמה שרואים מהזמן הזה לא רואים מהזמן ההוא וכיוצא באלה.

רוני בר-און: התשובה "נייט" היא משותפת, אדם צריך לדעת לאיזה נעליים הוא נכנס, לא לכל נעליים הוא יכול להיכנס.

ראובן ריבלין: כן, יש לפעמים נעליים צרות מדי ויש לפעמים נעליים גדולות מדי.

רוני בר-און: הראיתי את זה בידיים.

ראובן ריבלין: אה, אתה מדבר על גדולות יותר.

ראובן ריבלין: טוב, בבקשה.

גדעון סער: אדוני היושב-ראש, זה מקרה שאסור להתערב בדיאלוג.

ראובן ריבלין: אתה רואה?

ראובן ריבלין: כבוד השר, כבוד השר.

רוני בר-און: לא רק אסור, זה גם לא כדאי.

גדעון סער: לא כדאי.

גדעון סער: הוא מסכים.

ראובן ריבלין: בבקשה, כבוד השר משיב.

גדעון סער: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הצעת החוק שהציג חבר הכנסת דב חנין כלל לא עלתה לדיון בוועדת השרים לענייני חקיקה, ולפיכך עמדת הממשלה היא להתנגד להצעת החוק.

גדעון סער: יחד עם זאת, מהפן המהותי הצעת החוק עוסקת בסוגיה חברתית חשובה וראויה לדיון.

גדעון סער: הצורך האנושי הבסיסי במדור הוא, כמובן, צורך יסודי שכרוך בקיומו בכבוד של הפרט כבן-אנוש.

גדעון סער: ללא קורת גג מתקשה האדם לממש את שאר הזכויות, וודאי לא לחיות חיים ראויים.

גדעון סער: את המגורים מספקת המסגרת המגוננת והיציבה פיזית ונפשית, שהיא חיונית עבור היחיד והמשפחה כתשתית שעליה מתבססים כל מעגלי החיים.

גדעון סער: עם זאת, עיגונה של זכות הדיור בחוק-יסוד אינו עניין של מה בכך, והוא מחייב מטבע הדברים בירור מעמיק של מכלול ההיבטים והמשמעויות הרלוונטיים, ובכלל זה כלכליים, משפטיים ומעשיים.

גדעון סער: הצעת החוק שלפנינו, כפי שאמרתי, לא באה כלל לדיון בפני ועדת השרים לענייני חקיקה, ואף-על-פי-כן היא עולה היום לדיון בפני מליאת הכנסת – בלי שניתנה לממשלה אפשרות לבחון אותה ולגבש עמדה.

גדעון סער: בנסיבות אלה אין לממשלה אלא להתנגד להצעת החוק.

ראובן ריבלין: אתה מסכים שזה יבוא לוועדת השרים ולדחות – – –

גדעון סער: הממשלה מתנגדת.

ראובן ריבלין: האם השר דיבר בצורה שהיא – – –

גדעון סער: לא אמרתי שאם זה יובא הממשלה תתמוך.

גדעון סער: אמרתי שהצעת החוק כלל לא הובאה בפני ועדת השרים לחקיקה.

ראובן ריבלין: לדעתי, תן לממשלה לומר את דברה.

דב חנין: תודה רבה.

דב חנין: אדוני השר, אני הקשבתי בקשב רב לדבריך, ונוכח התשובה שלך אני מסכים שנדחה בשבועיים את התשובה וההצעה כדי באמת לאפשר לוועדת השרים לבחון את העניין.

ראובן ריבלין: אני מציע לתת חודש, כדי שהשרים לא יאמרו שלא היה להם זמן.

דב חנין: טוב.

גדעון סער: אין לי התנגדות, אני מקבל את הצעת היושב-ראש.

ראובן ריבלין: אני מודה.

ראובן ריבלין: ובכן, תשובת הממשלה לאחר דיון בוועדת השרים תהיה בתוך חודש.

ראובן ריבלין: תודה רבה, חבר הכנסת חנין.

ראובן ריבלין: [הצעת חוק פ/2286/18; "דברי הכנסת", חוב' ג', עמ' 23464.

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: חבר הכנסת עמיר פרץ, התפלאתי פלא רב, איך אני אקרא לך לדיון כדי לרענן את זיכרונם של החברים לפני תשובת הממשלה.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני יכול לעלות כדי לרענן.

ראובן ריבלין: יש פה תשובה והצבעה, אלא אם כן אתה חושב שכולם יודעים.

ראובן ריבלין: אנחנו מדברים בהצעת חוק גמול לחיילים בשירות סדיר, התש"ע–2010.

עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, מדובר בהצעת החוק לגמול לחיילים בחובה, הצעת חוק שמדברת על החלק השלישי של שירותו של חייל בצה"ל ועל החלק השלישי של שירותה של חיילת בצה"ל, כלומר, מ-24 חודשים חייל יתחיל לקבל שכר מינימום, כאשר חייל מקבל 2,500 שקל, תומך לחימה מקבל תוספת של 500 שקלים בחודש, וחייל לוחם מקבל תוספת של 1,000 שקלים בחודש.

עמיר פרץ: הצעת החוק הזאת מתגלגלת כבר הרבה מאוד זמן בכנסת.

עמיר פרץ: זו לא הכנסת הראשונה שאנחנו מביאים אותה, ודווקא בגלל חוק טל ובגלל הדיונים סביב החוק הזה ובגלל החלוקה בנטל וחלוקת פירות צודקת, אני חושב שהגיע הזמן שנצביע עליה.

עמיר פרץ: אני התחייבתי לממשלה שאני מתאם את כל הצעדים שלי, ואני פונה ליושב-ראש הקואליציה, כי הבוקר קיבלתי הודעה ממשרד הביטחון שהם תומכים בחוק ומבקשים להצביע עבורו.

עמיר פרץ: עכשיו מודיע לי יושב-ראש הקואליציה שהם מתנגדים לחוק.

עמיר פרץ: אז אני אתגבר על המבוכה.

עמיר פרץ: הבעיה היא המבוכה של החיים והמבוכה של האזרחים.

עמיר פרץ: אני מתחייב, חבר הכנסת אלקין, לא לעשות שום פעולה בחוק בלי תיאום עם הממשלה, כפי שהתחייבתי למשרד הביטחון.

עמיר פרץ: בוא נעשה את זה בצורה מכובדת.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תוכל להשיב אם הם מתנגדים.

ראובן ריבלין: בבקשה, אבל האם התגובה היא עניינית?

ראובן ריבלין: השר נמצא פה.

זאב אלקין: ודאי שהיא עניינית.

זאב אלקין: אדוני היושב-ראש, חברי חבר הכנסת עמיר פרץ, להצעת החוק הזאת, לפי עמדת ועדת שרים, יש התנגדות.

זאב אלקין: שר הביטחון כנראה החליט, בשונה ממה שהוא חשב קודם, לתמוך בחוק.

זאב אלקין: אבל שר הביטחון לא מבין כנראה שהוא זה לא הממשלה כולה.

זאב אלקין: עמדת הממשלה עדיין נשארה מה שהוחלט, ולכן אני מציע, חבר הכנסת פרץ, לדחות את ההצבעה בשבוע.

זאב אלקין: שר הביטחון יבוא לוועדת שרים לחקיקה, יגיד ששינה את עמדתו והוא תומך, ועדת שרים לחקיקה תקבל עמדת תמיכה, וזה יעבור פה בתמיכת הממשלה.

זאב אלקין: אנחנו לא כפופים לשר הביטחון אלא לממשלה ולוועדת שרים לחקיקה.

ראובן ריבלין: אני מסכים להצעת יושב-ראש הקואליציה, אם תסכים, אבל אני יותר קפדן ממנו, וכדאי לך לשמוע לעצתי: שבועיים ניתן לממשלה.

ראובן ריבלין: בשבוע הבא יאמרו שלא הספיקו.

עמיר פרץ: אני, כרגיל, למען הסיכוי שבאמת החוק הזה יעבור, מגלה סבלנות הרבה מאוד זמן.

ראובן ריבלין: זה לא חוק פוליטי.

עמיר פרץ: ואני, כרגיל, מקבל את המלצותיו של יושב-ראש הכנסת.

עמיר פרץ: אני מבקש גם שבשבוע הבא תפנו לוועדת שרים, וגם שבשבוע הבא נביא את זה להצבעה.

עמיר פרץ: אני רוצה לעשות את זה בצורה מכובדת ובקונסנזוס מלא.

עמיר פרץ: אני מודה לכם מאוד.

ראובן ריבלין: זה גם יאפשר לנו לראות אם שר הביטחון שינה את עמדתו בגלל שהבחירות נדחו, או הוא ישנה את דעתו כי הבחירות נדחו.

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: אני בטוח, לכן נותן שבועיים.

ראובן ריבלין: אני לא תקפתי את שר הביטחון; אני תוקף אותנו, שלפעמים אנחנו קלים בדיבורים.

ראובן ריבלין: זה – מדובר בחוק של מיליארד שקל, כמה?

עמיר פרץ: 500 מיליון שקל.

ראובן ריבלין: אבל בהחלט מדובר בילדי כל הסיעות בבית.

עמיר פרץ: אדוני, דווקא מכיוון שאנחנו מקיימים היום את הדיונים סביב השינויים של חוק טל, אין ספק שאם החוק הזה יעבור יהיה הרבה יותר קל ליצור את האווירה שגם אלה שממשיכים לשאת בנטל מקבלים איזשהו פיצוי.

עמיר פרץ: אני חושב שהתמיכה הזאת חשובה מאוד ליצירת האווירה של חלוקת נטל צודקת בין כל אזרחי ישראל, בין כל בנינו ובנותינו.

עמיר פרץ: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אנחנו מקבלים את הצעת יושב-ראש הקואליציה, ונותנים לו אפילו שבועיים ולא שבוע כדי להשיב.

ראובן ריבלין: הוא ביקש שבוע, אחרת בשבוע הבא יאמרו: לא הספקנו.

ראובן ריבלין: תן לו שבועיים ישר.

ראובן ריבלין: הלוואי שיספיק השבוע.

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: חוק איסור הכחשת השואה (תיקון – פושע הכחשת השואה), של חבר הכנסת מיכאל בן-ארי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-ארי אינו נוכח, לכן הדבר יורד מסדר-היום.

ראובן ריבלין: [הצעת חוק פ/1490/18; נספחות.

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: חוק עבודת נשים (תיקון – זכות להיעדר מעבודה בעת שירות מילואים של בן-הזוג) – "של בן-זוג" זה לא רק לנשים, כי העירו לי שאני ציינתי ביום העצמאות את חיילי המילואים ונשותיהם.

ראובן ריבלין: פנתה אלי חיילת מילואים שיש לה בן-זוג ואמרה: למה אתה מקפח את בן-זוגי?

ראובן ריבלין: היא התכוונה גם לומר: מה זה, יש רק חיילי מילואים?

ראובן ריבלין: יש גם חיילות מילואים.

ראובן ריבלין: זה בחוק עבודת נשים, אבל הוא מתייחס לשני בני-הזוג.

ראובן ריבלין: רבותי, אני מזמין את חבר הכנסת עתניאל שנלר לבוא ולהציג את החוק.

קריאה: בן-ארי.

ראובן ריבלין: אני, אין לי בעיה, אני קראתי לבן-ארי פעמיים, רק הוא לא היה, מה אני אעשה?

ראובן ריבלין: בסדר, עוד רגע.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-ארי, נא לעלות.

ראובן ריבלין: אה, רגע, עלה, עלה עתניאל שנלר.

ראובן ריבלין: אני אחזיר לו.

ראובן ריבלין: אני קראתי לעתניאל שנלר.

ראובן ריבלין: עלה.

ראובן ריבלין: הכנסת היא לא במת הקרקסון.

ראובן ריבלין: תעלה, אני שמעתי – היה פה, לא ראה – אני מחזיר אותך לבמה מייד אחריו.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת שנלר, נא להציג.

ראובן ריבלין: היא הופכת להיות הצעה לסדר-היום.

ראובן ריבלין: בבקשה.

עתניאל שנלר: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הצעה שהפכה להצעה לסדר-היום באה כהצעת חוק שמנסה – – –

ראובן ריבלין: היא תוצבע כהצעה לסדר-היום.

ראובן ריבלין: כל הצעת חוק בקריאה טרומית, עד שהיא לא מתקבלת על-ידי הכנסת היא הצעה לסדר-היום.

עתניאל שנלר: תודה, אדוני היושב-ראש, על התיקון.

עתניאל שנלר: ובכן, ההצעה העומדת לפנינו היא מסוג ההצעות שבהן אני ניסיתי לקחת סוגיה שקשורה לשותפות האמיתית בנטל – ואני לא מדבר על שוויון, אני מדבר על שותפות בנטל – ולנסות לעודד את המשרתים ומשפחותיהם במסגרת שירות המילואים בצורה מסיבית, אפקטיבית, בלי שהחברה תינזק, לא כלכלית ולא בשום היבט אחר.

עתניאל שנלר: החוק קובע היום את המסגרות שבהן משרתים במילואים בצבא.

עתניאל שנלר: אני יכול לומר כאדם ששנים, עד היום – עוד לא השתחררתי מהצבא, ברוך השם – שעשה שנים שנים הרבה מילואים, שתקופת המילואים היא תקופה יפה, מורכבת, אבל היא נטל למשפחה.

עתניאל שנלר: היא נטל למשפחה, בעיקר לאמהות צעירות, בעיקר לאמהות עובדות, בעיקר למשפחות שצריכות לייצר תהליך משפחתי חדש בהתארגנות הבית.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת שנלר, אתה ודאי תהיה שמח לשמוע שביציע האורחים נמצאים תלמידי כיתה ח' מבית-הספר הניסויי בירושלים, ועתה הם שומעים את הצעת החוק שלך.

עתניאל שנלר: ברוכים הבאים לבית שלכם, לבית של כולנו, לכנסת ישראל.

עתניאל שנלר: ובכן, שינוי ההתנהלות בבית דורש סיוע, בעיקר בחברה מודרנית.

עתניאל שנלר: חברה מודרנית זה לא שהאשה בבית והבעל עובד – זה האשה ובעלה, בני-הזוג מולידים את הילדים, מגדלים את הילדים, מנהלים את הבית, יוצאים לעבודה; הם שותפים אמיתיים.

עתניאל שנלר: ואם מדי שנה בשנה אחד מהצדדים צריך או נדרש או זוכה – בעיני, זוכה – לשרת בשירות מילואים, צריכה החברה לסייע לבן-הזוג שנשאר בבית.

עתניאל שנלר: אחת הבעיות הקשות יותר היא העיסוק בעיקר סביב הילדים, ניהול הדברים הקבועים שקשורים לא בו ולא בה אלא בילדים.

עתניאל שנלר: הערה שנייה: כאשר אנחנו רואים את חוק המילואים, על-פי החוק, חייל מילואים ישרת עד שבוע מדי שנה, ופעם בשלוש שנים עד 21 יום, אלא אם כן מדובר בדברים חריגים.

עתניאל שנלר: זאת אומרת, ברור שפעם בשלוש שנים יוצאים לתקופה ארוכה מהבית, של שלושה שבועות, ומדי שנה – לתקופה של שבוע.

עתניאל שנלר: באה ההצעה ואומרת כדלהלן: מכיוון שמשפחה יכולה להתארגן לשבוע, ואם האשה העובדת צריכה להוציא את ילדיה בצהריים או לדאוג לכל מחסורם מהצהריים ועד גמר העבודה, היא מסוגלת להיערך לשבוע שבו הבעל נמצא במילואים – אבל אולי היא לא יכולה להיערך?

עתניאל שנלר: הצעת החוק – שלא תבוא כהצעת חוק, היא הצעה לסדר-היום – אומרת שבשבוע הזה היא רשאית לצאת מהעבודה שלוש שעות קודם:

עתניאל שנלר: במקום ב-16:00 – ב-13:00; במקום ב-17:00 – ב-14:00.

עתניאל שנלר: והימים הללו, השעות הללו, יהיו שעות חופש.

עתניאל שנלר: לא יהיה ניתן בגין זה לפטר אותה או להעניש אותה, אלא היא תוכל לצאת שלוש שעות כל יום יותר מוקדם.

עתניאל שנלר: בשבוע הראשון – על חשבונה.

עתניאל שנלר: פעם בשלוש שנים, שזה לא התארגנות של שבוע עם האמא, עם הדודה, עם החברה, אלא תקופה ארוכה, היא תוכל לצאת שלוש שעות מוקדם יותר על חשבון משלם המסים, על חשבון המדינה.

עתניאל שנלר: אז אומנם כהצעת חוק יש עלות כספית פעם בשלוש שנים, שלוש שעות, בשישה ימי עבודה או עשרה ימי עבודה.

עתניאל שנלר: זה מעט מבחינת המשק הלאומי, אבל זה הרבה כביטוי להתחשבות של המדינה בחיי המשפחה המודרניים שבהם יש זכות לשרת במילואים, והמדינה, הממשלה – כולנו – צריכים לסייע לבן-הזוג הנותר בבית בצורכי היום-יום פעם בשלוש שנים על-ידי שנאפשר לו להקדים את שעת סיום העבודה בשלוש שעות.

עתניאל שנלר: לכאורה אם היה זמן, אדוני היושב-ראש, לכנסת ישראל – ויותר, לממשלת ישראל – לעסוק לעומק בסוגיה הזאת, אני משוכנע ששר האוצר היה אוהב את החוק הזה.

עתניאל שנלר: כי החוק הזה, אומנם הוא תקציבי, אבל הוא תקציב קטן מאוד עם מנוף גדול מאוד, למשל לעודד שירות או שותפות בנטל בהיבטים שונים מעבר לצבא, אבל בוודאי לאלה שעושים את המילואים.

עתניאל שנלר: אשר על כן, ומשום שהיה נדמה שאנחנו הולכים לבחירות, והיתה סיטואציה שלא יכולנו לדון לעומק בסוגיה הזאת, ומשום שאני חושב שללכת לקראת האמא העובדת זה זכות וחובה שלנו – לכן נדמה לי שנכון יהיה אם בקונסטלציה הנוכחית שהסכמנו שזאת הצעה לסדר-היום, שזה לא ייפול, זה כמובן יישאר הצעה לסדר, כי כך הוסכם.

עתניאל שנלר: אני פונה אליך, אדוני שר האוצר – דקה היא תחכה, חברת הכנסת מירי, דקה אחת – אתה היית אתי חבר ועדת החוץ והביטחון, ואני אומר את זה לציבור: אני לא זוכר הרבה חברי כנסת שנושא הביטחון והתנאים לאנשי המילואים היו חשובים להם כמו לשר האוצר היום, ולא שינית את גישתך.

עתניאל שנלר: אני לא זוכר הרבה חברי כנסת שמנסים לחפש את האיזון בין סך כל האינטרסים – גם החברתיים, גם הביטחוניים וגם הכלכליים – כמוך, אדוני שר האוצר, כדוגמה.

עתניאל שנלר: לכן, אני חושב שראוי לבחון את ההצעה הזאת, שעלותה כאינטרס לאומי-כלכלי בעידן מורכב מאוד תקציבית לא גבוהה – התרומה שלה לאחדות הלאומית סביב המצווה, הזכות הגדולה, לשרת וההתחשבות במשפחה המודרנית שבה האשה עובדת – נדמה לי שהפער הזה הוא בר-גישור.

עתניאל שנלר: לכן אני מבקש, אדוני היושב-ראש, להודיע שבדעתי לקחת את ההצעה הזאת, ולבקש משר האוצר לשבת עליה יותר לפרטים.

עתניאל שנלר: הוצאנו את נושא השבוע הראשון, נשאר רק שבועיים אחת לשלוש שנים – – –

ראובן ריבלין: הצעה לסדר-היום.

עתניאל שנלר: את זה אני אגיש כהצעת חוק – – –

ראובן ריבלין: אני מציע לך, כי אני לא רואה את השר שישיב – לא את שר האוצר.

ראובן ריבלין: זאת הצעה לסדר-היום.

ראובן ריבלין: אני מציע שאתה תסכים שנעביר את זה לוועדת החוץ והביטחון, ותזמין את שר האוצר לדיון בנושא הזה.

עתניאל שנלר: אני מאוד אשמח להעביר את זה לוועדת החוץ והביטחון אם הכנסת תאשר.

עתניאל שנלר: אני מאוד אשמח ששר האוצר יוזמן לדיון ולנסות לחוקק את העניין הזה בצורה מושכלת לשינוי.

עתניאל שנלר: התפיסה העקרונית – –

ראובן ריבלין: תודה.

עתניאל שנלר: – – כל כך חשובה, של שירות האומה במסגרת הביטחונית-צבאית כזכות גדולה.

עתניאל שנלר: תודה, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אנחנו לא צריכים תשובה, משום שהממשלה מסכימה, ואנחנו נצביע על הצעה לסדר-היום, על-פי הצעתי ובהסכמת המבקש, חבר הכנסת עתניאל שנלר.

ראובן ריבלין: אם ההצעה תתקבל, נעביר זאת לוועדת חוץ וביטחון, אשר תזמן גם את שר האוצר על מנת לדון בנושא.

ראובן ריבלין: מי בעד, מי נגד – כהצעה לסדר-היום?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: זה עבודה ורווחה או ביטחון?

ראובן ריבלין: ביטחון.

ראובן ריבלין: שאלתי כבר את יושב-ראש הוועדה.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 3 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 21 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להפוך את הצעת חוק עבודת נשים (תיקון – זכות להיעדר מעבודה בעת שירות מילואים של בן-הזוג), התשס"ט–2009, להצעה לסדר-היום ולהעביר את הנושא לוועדת החוץ והביטחון נתקבלה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: הרי כולם מסכימים להצעה הזאת, רק צריך להביא כסף.

ראובן ריבלין: משרד העבודה והרווחה – מטרידה את האוצר.

ראובן ריבלין: זה עניין לאומי ברמה של החיילים, וזה יידון בוועדת החוץ והביטחון.

ראובן ריבלין: 21 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שההצעה לסדר-היום בעניין חוק עבודת נשים (תיקון – זכות להיעדר מעבודה בעת שירות מילואים של בן-הזוג) תועבר לוועדת החוץ והביטחון כדי לקיים דיון בנושא זה, ואם יהיה צורך, בוודאי יעבור – כהצעת הוועדה – יחד עם עתניאל שנלר, כהצעת חוק.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: [הצעת חוק פ/1808/18; נספחות.

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: רבותי.

ראובן ריבלין: בן-ארי, בבקשה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-ארי, נא לעלות.

ראובן ריבלין: הואיל וכבר הורדתי את זה מסדר-היום, אז אדוני יאמר את כל דבריו, אבל בצורה יותר תמציתית.

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי חברי הכנסת, החוק – – – זה לא החוק הזה.

מיכאל בן-ארי: אני לא בחוק – – –

ראובן ריבלין: לא לא, הוא עובר.

ראובן ריבלין: אתה – – –

מיכאל בן-ארי: קיצוצים של 20%, מה זה?

מיכאל בן-ארי: גם זה – – – בתקציב.

ראובן ריבלין: 20%.

ראובן ריבלין: אם יהיה צורך, נוסיף.

מיכאל בן-ארי: אם יהיה צורך, בסדר.

מיכאל בן-ארי: רבותי חברי הכנסת, החוק שעומד לפניכם, שעדיין לא נמצא על המסכים, הוא חוק איסור הכחשת השואה.

מיכאל בן-ארי: זה חוק שכבר קיים, במסגרת החוק, ואנחנו מדברים על תיקון בחוק, ואני מדבר על אחד במיוחד, על סעיף 8, שאני מוסיף אותו לחוק, שחל איסור על קיום משא-ומתן, או חתימה על הסכם, עם מי שהוגדר מכחיש השואה לכאורה.

מיכאל בן-ארי: יש מצב לא נורמלי לחלוטין, אדוני היושב-ראש – – –

ראובן ריבלין: איך אפשר להגדיר "לכאורה"?

ראובן ריבלין: יש פה איזו סתירה.

מיכאל בן-ארי: אנחנו קיימנו – זה בסעיפים הראשונים של החוק, מוגדר.

ראובן ריבלין: כתוב "לכאורה"?

מיכאל בן-ארי: אזרח ישראלי – חל איסור על קיום משא-ומתן עם מי שהוגדר מכחיש השואה לכאורה.

מיכאל בן-ארי: ולפני כן יש – מי זה מוגדר: אזרח ישראלי יוכל לפנות לבית-המשפט המחוזי בדרישה להכריז על מעשה כפשע הכחשת השואה וכו'.

מיכאל בן-ארי: הדברים מסודרים בחוק, וכמובן אם יעבור בקריאה טרומית.

ראובן ריבלין: רק כי לכאורה, לכאורה מצריך.

ראובן ריבלין: זאת אומרת, לכאורה – אז חובת ההוכחה עליו.

ראובן ריבלין: אבל מכחיש השואה הוא מכחיש השואה, לא לכאורה.

ראובן ריבלין: אני לא מבין את – – –

מיכאל בן-ארי: אז ייתכן שאנחנו צריכים לתקן את המלה הזאת.

ראובן ריבלין: יכול להיות.

ראובן ריבלין: בסדר גמור.

מיכאל בן-ארי: יכול להיות.

מיכאל בן-ארי: אני מאוד מקווה שזה יעבור כאן בקריאה טרומית, והקואליציה תתמוך בחוק הזה.

מיכאל בן-ארי: כי יש לי חשש גדול שהאופוזיציה לא תתמוך בחוק הזה.

מיכאל בן-ארי: האופוזיציה, רובה היום נמצאת – משורות האויב, לכן אין לי ספק שהם מזדהים עם הדברים של האנשים שאני יוצא נגדם בחוק הזה.

מיכאל בן-ארי: החוק מדבר במיוחד – אפשר לקרוא לזה, אדוני היושב-ראש, חוק אבו מאזן, ואם תרצו, חוק ההתפכחות, וחוק היציאה מהאשליה, וחוק הפסקה של חלומות השווא כאילו יש לנו עסק עם אנשים שרוצים בשלום.

מיכאל בן-ארי: אני שומע עוד פעם: הבקעה, פריצת דרך, ויש התכחשות עם מי אתם רוצים לעשות הבקעה ופריצת דרך.

מיכאל בן-ארי: נזכיר לכולנו שהארגון הזה, שאתם כל כך רוצים לקיים אתו משא-ומתן, הוקם בשנת 1964, ואני רוצה להזכיר לכם שבשנת 1964 לא היה כיבוש, אלא אם כן אתם קוראים לאוניברסיטת תל-אביב ולשיח'-מוניס שטחים כבושים, ואתם רוצים, כולכם, להצטרף לארגון "זוכרות", שאומר שערים רבות במדינת ישראל בנויות בעצם על שטח כבוש.

מיכאל בן-ארי: פגשתי לא מזמן, ביום של דיר-יאסין, חבר כנסת לשעבר ממרצ שמשתתף בהפגנה על דיר-יאסין – על עלילת הדם הנוראית של דיר-יאסין, כנגד שכונת הר-נוף בירושלים.

מיכאל בן-ארי: גם זה, מבחינתו, מבחינת אותו חבר כנסת, שטח כבוש.

ראובן ריבלין: הכנסת נמצאת במקום שהיה הכפר שיח'-באדר.

מיכאל בן-ארי: שיח'-באדר.

מיכאל בן-ארי: אדוני, אתה יושב על שטח כבוש.

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש יושב על שטח כבוש.

מיכאל בן-ארי: וזה מצער אותי לראות את כל האנשים פה, שכל כך נגד שטחים כבושים, והם יושבים פה על אותו – – –

ראובן ריבלין: אבות אבותי היו בין השבטים שהגיעו עם יהושע וכבשו את הארץ.

מיכאל בן-ארי: יפה.

מיכאל בן-ארי: ואנחנו, אגב – וזה בדיוק העניין – יש מאמר נפלא של פרופסור ישראל אלדד, אביו של אריה אלדד שייבדל לחיים, שהוא טוען, אנחנו כובשים.

מיכאל בן-ארי: אנחנו כובשים בארץ, מצו של הקדוש-ברוך-הוא.

מיכאל בן-ארי: אני רוצה, אבל, שנעסוק, קודם כול – עם מי אנחנו מדברים.

מיכאל בן-ארי: מי זה אבו מאזן?

מיכאל בן-ארי: מי זה האיש הזה?

מיכאל בן-ארי: האיש הזה הוא דוקטור – – –

ראובן ריבלין: ישראל אלדד יצא עם כותרת ראשית בדברי הימים – יהושע לראובן, גד וחצי המנשה:

ראובן ריבלין: אינכם יכולים להשתמט מעזרה לאחיכם, לכיבוש הארץ.

מיכאל בן-ארי: יפה.

מיכאל בן-ארי: משה מצווה – הקדוש ברוך-הוא מצווה למשה: עלה רש, כי ירשנו את הארץ הזאת.

מיכאל בן-ארי: לא לחינם מדי פעם חבר הכנסת אלסאנע טוען: אני יבוסי, אני יבוסי.

מיכאל בן-ארי: ואני שואל אותו תמיד: אם אתה יבוסי, אולי תגיד לנו איזו מלה אחת ביבוסית, או תספר לנו על מנהג אחד שאתם שומרים בביתכם מהתקופה היבוסית.

מיכאל בן-ארי: אבל אנחנו כבשנו, אנחנו לא מתביישים בזה, הארץ, היא כולה כולה שלנו, על שני עבריה, על שתי גדותיה.

מיכאל בן-ארי: אבל בואו נראה, קודם כול, עם מי יש לנו עסק.

מיכאל בן-ארי: לא מזמן הממשלה דיברה על כך שיש צורך לשנות את מה שקורה בספרי הלימוד של הרשות הפלסטינית.

מיכאל בן-ארי: בספרים האלה יש שיעורים מפורשים למה שהם מכנים המאבק המזוין.

מיכאל בן-ארי: המאבק המזוין, הווי אומר: לרצוח יהודים; לשחוט יהודים; לשחוט תינוקות.

מיכאל בן-ארי: זה מה שיש בספרי הלימוד של הרשות הפלסטינית.

מיכאל בן-ארי: השתתפות בג'יהאד לשחרור כל פלסטין.

מיכאל בן-ארי: בספרי הלימוד של אבו מאזן לתלמידיו אין תל-אביב, אין ראשון-לציון, אין אשקלון.

מיכאל בן-ארי: לכל הערים האלה יש שמות – מה שהם מכנים – פלסטיניים.

מיכאל בן-ארי: החלום הוא לא להשיב לידיהם את אדמות האולפנה בבית-אל; זה חלום קטן של מיכאל ספרד ושל עוד כמה הזויים בשמאל, לראות בתים של יהודים חרבים וטרקטורים של מדינת ישראל עולים עליהם ומחריבים אותם.

מיכאל בן-ארי: החלום של אבו מאזן הוא לקחת את הבית ב"מגדלי אקירוב".

מיכאל בן-ארי: החלום של אבו מאזן, ועליו הוא מחנך את כל תלמידי הרשות הפלסטינית בספרי הלימוד שלהם, זה שצריך להשמיד את מדינת ישראל.

מיכאל בן-ארי: עם האיש הזה מדינת ישראל מקיימת משא-ומתן וחולמת – חולמת על השעה שבה הוא יסכים לפגוש את ראש הממשלה שלנו.

מיכאל בן-ארי: ראש הממשלה עושה לו מחוות; היה פה איזה שר בכיר שבתחילת הקדנציה של נתניהו אומר לנתניהו: היית צריך לתת לאבו מאזן הצעה יותר נדיבה.

מיכאל בן-ארי: יותר נדיבה.

מיכאל בן-ארי: בוודאי יותר נדיבה, כי לטעמו של אבו מאזן – ושל חבריו, אושוויץ ודכאו היו בסך הכול אתרי חיטוי.

מיכאל בן-ארי: אני אקרא לכם דברים שכותבים בהשראתו, או בהשראתה של אותה עבודת דוקטורט של אבו מאזן: הם, ישראל, אלה שעשו את השואה.

מיכאל בן-ארי: הסכין שלהם חותכת לאורך ולרוחב בבשרנו.

מיכאל בן-ארי: הם פתחו את התנורים כדי לשרוף בהם בני-אדם.

מיכאל בן-ארי: הם הרסו את הכפרים ושרפו את הערים.

מיכאל בן-ארי: וכשתנור אחד הפסיק לפעול, הם הדליקו 100 אחרים.

מיכאל בן-ארי: ידיהם מגואלות בדם ילדינו.

מיכאל בן-ארי: זה תשדיר שירות בטלוויזיה, של מה שאנחנו מכנים: הטלוויזיה הפלסטינית.

מיכאל בן-ארי: רבותי, הם קוראים ל"יד ושם" "המרכז להנצחת השואה והשקר".

מיכאל בן-ארי: כשהיה פה האפיפיור, בשנת 2009, ואבו מאזן – הוא היה ראש הרשות – הם יצאו נגדו בשצף קצף על זה שהוא הלך לבקר באתר השקר הזה, באותה תעמולה ציונית.

מיכאל בן-ארי: אבו מאזן כותב בדוקטורט שלו, שבעצם מי שעשה את השואה זה אנשים מההסתדרות הציונית, ובכלל, לא היו שם יותר ממיליון הרוגים יהודים, ומי שהרג אותם זה אנשים שותפים – יהודים היו שותפים ברצח, כדי להקים את המדינה הציונית שבאה על חורבנו של העם הפלסטיני, שאגב לא היה ולא נברא.

מיכאל בן-ארי: כפי שאמרתי קודם, עד שנת 1964, שלוש שנים – שלוש שנים לפני שמה שמכנים השטחים הכבושים; לפני שחרור חבלי המולדת שלנו, כבר אז – – –

ראובן ריבלין: הנה, תראה.

מיכאל בן-ארי: אתה רואה.

ראובן ריבלין: תראה, תראה, תראה.

מיכאל בן-ארי: הנדיבות שלך היום היא לשם דבר.

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

מיכאל בן-ארי: זה מה שאומרים: לתת לי את שלי.

ראובן ריבלין: נכון, נכון.

מיכאל בן-ארי: בכל זאת אנחנו נאמר תודה.

מיכאל בן-ארי: אני רוצה רק להזכיר שאבו מאזן הזה, שפה משחרים לפתחו ומחכים ליום שבו אותו אחד, אותו סבא ג'פטו שהחליף את ערפאת אבל היה יחד אתו במוקטעה, והיה בשנות ה-50 ב"אחים המוסלמים" במצרים, אותו אחד שלבוש בחליפה ועניבה והוא מגולח, יחסית לפטרונו, הוא לא שונה מהקודם לו בשום דבר, הוא רק טיפה יותר גרוע; הוא מוליך – והוא משמש לאחרים סוג של הולכת שולל.

מיכאל בן-ארי: לכן אני מבקש מהכנסת להצביע בעד החוק הזה, להצביע על קיומה של המדינה.

מיכאל בן-ארי: להסתכל בעיניים של הילדים שלנו, שאנחנו לא היינו כאלה אווילים ושיתפנו פעולה עם מי שמעולם – מעולם לא חזר מהרצון להשמיד אותנו, להשמיד את מדינת ישראל; זאת תורת השלבים.

מיכאל בן-ארי: אז לפחות על זה נתחייב לילדינו.

מיכאל בן-ארי: רוצים לקיים אתנו משא-ומתן?

מיכאל בן-ארי: אז זה לא האנשים שמצהירים שהם רוצים להשמיד אותנו, אלא אנשים שבאמת רוצים לעשות פה איזה סוג של הסכם שלום.

מיכאל בן-ארי: אחרת אנחנו משתפים פעולה, כמו שלצערנו היה בתקופות היסטוריות שונות, משתפים פעולה עם מי שהם מבקשי נפשנו.

מיכאל בן-ארי: האיסור שאני רוצה להצביע עליו זה – חל איסור על קיום משא-ומתן או חתימה על הסכם עם מי שהוגדר מכחיש השואה.

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

ראובן ריבלין: הוגדר זה כבר יותר טוב; "שהוגדר", לא שהוגדר לכאורה.

מיכאל בן-ארי: אין בעיה, זה היועצים המשפטיים.

מיכאל בן-ארי: אני מודה לך על הייעוץ המשפטי גם כן, באותה הזדמנות.

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

ראובן ריבלין: השר גדעון סער ישיב בשם הממשלה ובשם שר המשפטים.

ראובן ריבלין: בבקשה.

גדעון סער: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אין ספק שדבריו – מילותיו – של חבר הכנסת בן-ארי בכל הקשור לזכותנו על הארץ היו דברים כדרבונות, וגם כאשר הוא מסתער בציפורניים חשופות על מערכת החינוך של הרשות הפלסטינית, יש טעם בדברים.

גדעון סער: יחד עם זאת – הצעת החוק שלו מבקשת, כפי שהסביר, לתקן את חוק איסור הכחשת השואה כך שאזרח ישראלי יוכל לפנות לבית-המשפט המחוזי בדרישה להכריז על מעשה כפשע הכחשת השואה, ובעקבות כך להגדיר את עושה המעשה כמכחיש השואה.

גדעון סער: לפי הצעת החוק, מי שהוכרז "פושע הכחשת השואה" אך לא הוסגר לישראל, או שאין אפשרות להעמידו לדין מתוקף חוק אחר, תימנע כניסתו לישראל, וכמו כן יחול איסור קיום משא-ומתן או חתימה על הסכם עם מי שהוגדר מכחיש השואה לכאורה.

גדעון סער: הממשלה, אדוני היושב-ראש, מתנגדת להצעת החוק, מהטעמים האלה: א.

גדעון סער: אין מקום לבטל את הדרישה הקיימת היום בחוק לאישור מוקדם מאת היועץ המשפטי לממשלה להגשת כתב-אישום, וודאי שאין מקום לאפשר לכל אדם לפתוח הליך פלילי.

גדעון סער: אני אולי ארחיב קצת בנושא הזה.

גדעון סער: סמכות ניהול ההליכים הפליליים, ככלל, מסורה למדינה.

גדעון סער: אינני יודע אם האפשרות שהיתה או עדיין קיימת בדין להגיש קובלנה פלילית פרטית, התחילו ההליכים בביטולה, על כל פנים אני יודע שהיתה כוונה במשרד המשפטים בכלל לבטל את הנושא הזה.

גדעון סער: יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט גם איננו נמצא כאן כדי לשאול אותו, אבל באופן עקרוני זה נכון שהמאשים במשפט פלילי הוא המדינה, כי המדינה היא שמופקדת על אינטרס הציבור, ומי שעבר עבירה פלילית – – –

ראובן ריבלין: התביעה היא עצמאית, והיועץ המשפטי לממשלה, הוא מגיש בשם המדינה – זה לא המדינה, זה לא הממשלה – עצמאות התביעה היא בידי היועץ המשפטי.

גדעון סער: אין ספק שאדוני נגע בעקרון יסוד, אבל עקרון יסוד אחר, או ראשון, הוא שכאשר אדם נשדד רכושו, וזאת עבירה פלילית, מעבר להיבטים אזרחיים או נזיקיים – – –

זאב אלקין: – – –

ראובן ריבלין: בסדר, אבל אני עדיין מסביר, אדוני יושב-ראש הקואליציה.

ראובן ריבלין: אדוני השר, אתה תסביר היטב, וזה גם חשוב.

ראובן ריבלין: אני רוצה לציין בפני חברי הכנסת שנמצאת ביציע האורחים, אדוני המשנה לראש הממשלה, המשלחת של ועדת החוץ והביטחון של הפרלמנט הפיני – של פינלנד.

ראובן ריבלין: אנחנו מקדמים אתכם בברכה בכנסת, משכן הדמוקרטיה של ישראל, ובירושלים בירת ישראל ובמדינת ישראל.

ראובן ריבלין: ברוכים הבאים.

ראובן ריבלין: אפשר למחוא כפיים, רבותי.

ראובן ריבלין: (מחיאות כפיים) תודה רבה.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני השר.

גדעון סער: אדוני היושב-ראש, הסמכות אפוא של ניהול ההליכים הפליליים, בסייג שקיים בדין, שהיתה לפחות מגמה לבטלו, היא שניהול ההליכים הפליליים מתבצע על-ידי המדינה.

גדעון סער: יש כאן גם נושא נוסף.

גדעון סער: החוק דורש היום, בשורה של עבירות פליליות, שהן רובן עבירות של ביטוי, אישור מוקדם של היועץ המשפטי לממשלה להגיש כתב-אישום – למשל כתב-אישום על גזענות, כתב-אישום על המרדה, כתב-אישום על פגיעה ביחסי חוץ – והביטול, בהקשר הזה, של האישור המוקדם של היועץ המשפטי לממשלה, זה לא דבר נכון.

גדעון סער: אני משוכנע שאם חבר הכנסת בן-ארי היה נותן את דעתו – העבירות האלה – האכיפה של העבירות האלה היא מאוד רגישה, היא בקלות יכולה לגלוש לסלקטיביות, לפוליטיות, לעניין של השקפת עולם.

גדעון סער: לכן, טוב שמי שעומד בראש התביעה הכללית – הדברים האלה – אני, כמי שעבד בעבר בלשכת היועץ המשפטי לממשלה ועבר על התיקים האלה, אני רואה חשיבות בזה שהדבר הזה לא יהיה נתון בידי דרגי התביעה.

גדעון סער: אנחנו גם יודעים שבישראל התביעה הפלילית היא הרבה פעמים משטרת ישראל.

גדעון סער: מרבית כתבי-האישום שמוגשים לבתי-המשפט שלנו מוגשים לא על-ידי הפרקליטות; מוגשים על-ידי משטרת ישראל.

גדעון סער: העבירות לפי חוק איסור הכחשת השואה בוודאי נמנות עם קבוצת העבירות האלה, והאישור המוקדם נועד להבטיח שלא יוגשו כתבי-אישום במקרים גבוליים, שלא מתאימים להיות מטופלים במסגרת המשפט הפלילי.

גדעון סער: ביטול הדרישה לאישור מוקדם כזה, ויותר מכך, הסמכת כל אדם לפתוח בהליכים פליליים, מנוגדים לעקרונות האלה ולעקרון יסוד, שעליו עמדתי, במשפט הפלילי, שלפיו המדינה היא התובעת.

גדעון סער: נוסף על כך, הצעת החוק כובלת את שיקול הדעת של שר הפנים והממשלה בנושא הכניסה לישראל.

גדעון סער: מתוך הבנת המורכבות של נושא הפיקוח על שערי המדינה ומגוון הסיטואציות האפשריות בכניסה לישראל, הפקיד המחוקק – המחוקקים הפינים היו אתנו זמן קצר בלבד – בחוק הכניסה לישראל, התשי"ב–1952, בידי שר הפנים ובמידת הצורך הממשלה כולה, את הסמכות להחליט מי ייכנס לתחומי מדינת ישראל ומי לא, ונתן לו שיקול דעת רחב בעניין.

גדעון סער: אין מקום, אדוני היושב-ראש, לכבול את שיקול דעתם כפי שמוצע בהצעת החוק, וגם בהקשר הנוסף, שהציג חבר הכנסת בן-ארי, בנושא הגבלת שיקול הדעת של הממשלה בניהול או בחתימה על הסכמים מדיניים, אין טעם לכך, אף שאינני רואה הסכם קרוב עם הרשות הפלסטינית בפתח, אפילו לנוכח ההתפתחויות הפוליטיות שהיינו עדים להן השבוע, אבל ברמה העקרונית אין סיבה גם להגבלה הזאת, גם להגבלה על סמכויות שר הפנים.

ראובן ריבלין: אני לא רואה מצב שבו אנשים יכולים לשנות את דעתם כהרף עין.

ראובן ריבלין: אין דבר כזה.

גדעון סער: בהחלט כן.

גדעון סער: בהחלט.

גדעון סער: אדוני – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-ארי נגע בנקודה, אבל הוא מרחיב אותה מעבר – בשבילו כל מי שהוא נגד מדינת ישראל – גם בתוכי, כל מי שהוא נגד מדינת ישראל הוא מכחיש השואה.

ראובן ריבלין: אתה מבין?

ראובן ריבלין: כי הוא אומר, כאילו מדינת ישראל היא פיצוי על השואה.

ראובן ריבלין: לא, אנחנו עלינו – – –

מיכאל בן-ארי: – – –

ראובן ריבלין: אני בטוח.

גדעון סער: אדוני היושב-ראש, הסיבה שאנחנו לא מתקדמים להסכמים מדיניים, בראש ובראשונה, היא שהפלסטינים אינם מעוניינים בכך.

גדעון סער: אני אומר את זה ימים לא רבים אחרי ששמענו את ראש השב"כ לשעבר מבטא דעה הפוכה, אבל אני עומד על דעתי שלפלסטינים אין שום עניין להתקדם למשא-ומתן מדיני, והאשמה עצמית בעניין הזה היא דבר לא נכון ולא הולם את המציאות כפי שאנחנו מכירים אותה בשנים האחרונות.

ראובן ריבלין: תודה לשר.

ראובן ריבלין: כמובן עומדות לרשותך שלוש דקות תמימות להסביר מדוע השר לא צודק.

ראובן ריבלין: אתה יכול לעלות לדוכן.

ראובן ריבלין: מייד אחריו – חבר הכנסת חיים כץ, וחברת הכנסת אבסדזה תבוא אחריו, כי היא ביקשה בסוף, ואנחנו צירפנו את הקריאה הראשונה לנושא החקיקה.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: אני, אין לי שום בעיה.

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, שמעתי את דבריו של השר גדעון סער.

מיכאל בן-ארי: אני חייב להודות: השכלתי המשפטית, אדוני גדעון סער, היא לקויה מאוד.

מיכאל בן-ארי: ההבנה שלי במשפט היא חלשה, בסעיפים כאלה ואחרים ובמערכות שדנות.

מיכאל בן-ארי: אבל יש דבר אחד שכן יש לי, וזה יצר קיומי.

מיכאל בן-ארי: היצר הקיומי הוא לפני כל השכלה.

מיכאל בן-ארי: היצר הקיומי אמור להנחות כל אדם ואדם, בטח אומה, בטח אומה שנכוותה ברותחין וברותחי רותחין והיא כרגע, משום מה, לא נזהרת.

מיכאל בן-ארי: זה לא צוננים – אבו מאזן והרשות הפלסטינית ומערכת החינוך שלה והאמירות המאוד-ברורות.

מיכאל בן-ארי: לא מדובר פה במשהו גבולי, לא מדובר פה במשהו שאפשר להעריך אותו באופן כזה או באופן אחר.

מיכאל בן-ארי: מדובר בדברים ברורים.

מיכאל בן-ארי: אתה לוקח ספר לימוד של הרשות הפלסטינית שבו מדינת ישראל לא מצוינת, מדינת ישראל לא קיימת.

מיכאל בן-ארי: אני מעריך שאתה כשר חינוך מכיר ויודע על מה אני מדבר.

מיכאל בן-ארי: השר משה יעלון עסק בזה והוא מכיר את התמונה.

מיכאל בן-ארי: האם אנחנו נתכחש?

מיכאל בן-ארי: אנחנו?

מיכאל בן-ארי: האם אנחנו נוליך שולל את עצמנו בשעה הזאת, כי אנחנו רוצים להצטייר בעולם כמבקשי שלום?

מיכאל בן-ארי: האם אנחנו לא יכולים להציב גבולות עם מי אנחנו רוצים שלום?

מיכאל בן-ארי: האם ריקודי "מה יפית" האלה הפכו להיות עיקר?

מיכאל בן-ארי: האם הרצון שיאהבו אותנו הוא במחיר זה שנסכים להתחבק עם אנשים שלא רק מדברים – הם מחנכים, הם פועלים, הם מחכים לרגע?

מיכאל בן-ארי: ולכן אני תמה מאוד על הדברים שלך, השר גדעון סער, כמי שנמצא במפלגה לאומית, כמי שנמצא במפלגה שהמורשת שלה היא מעבר למורשת קיומית.

מיכאל בן-ארי: קיומי זה משהו מאוד מאוד בסיסי, זה מאוד יצרי, כמו שאמרתי, זה יצר קיום.

מיכאל בן-ארי: וכאן, אדוני היושב-ראש, יש לי תחושה שאיבדנו לא את התבונה; איבדנו את הדבר הכי בסיסי ואנושי, וזה יצר הקיום.

מיכאל בן-ארי: התנגדות לחוק הזה היא בעצם עוד אחת מהפעולות הנוראיות האלה של התחסדות.

מיכאל בן-ארי: ההתחסדות הזאת יש לה מחיר, ואנחנו משלמים את מחירה.

מיכאל בן-ארי: לכן אני מבקש מהכנסת, אני מבקש מהקואליציה הקטנטנה שיש מולי, אני מבקש מכם, אנא מכם, תתמכו בחוק ונהדוף את האופוזיציה, נהדוף את האופוזיציה בנקודה הזאת ונאמר:

מיכאל בן-ארי: מי שרוצה להשמיד אותנו, מי שמחנך להשמיד אותנו, מי שאומר שהשואה לא היתה ולא נבראה, אין לנו אתו משא-ומתן.

מיכאל בן-ארי: יש לנו בשבילו, לכל הפחות, בית-כלא.

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: יש "זכור את אשר עשה לך עמלק" ויש דברים אחרים.

ראובן ריבלין: טוב.

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו נצביע.

ראובן ריבלין: כמובן, הממשלה מפרשת אחרת את הנושא, וכל אחד יצביע לפי תפיסתו.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצעת חוק איסור הכחשת השואה (תיקון – פושע הכחשת השואה) – נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

מיכאל בן-ארי: איפה אתם, הליכוד?

מיכאל בן-ארי: איפה אתם?

ראובן ריבלין: נא לא להפריע בזמן ההצבעה.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 4 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 4 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 22 נמנעים – אין ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת חוק איסור הכחשת השואה (תיקון – פושע הכחשת השואה), התש"ע–2009, נתקבלה.

ראובן ריבלין: ארבעה בעד, 22 נגד, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת החוק, כפי שנוסחה, לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/460).

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: רבותי, חבר הכנסת חיים כץ, האם אדוני מצטרף לממשלה?

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: פה מדובר בנושא שאנחנו נכשלנו מלהעביר אותו במועד המתאים, ואנחנו מאפשרים זאת בהתאם להסכמה ובהתאם לבקשת הכנסת כולה.

ראובן ריבלין: אני מקווה שלא יהיו מתדיינים בקריאה הראשונה ונוכל להצביע מייד.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק שמונחת בפניכם נועדה להסדיר לראשונה בחקיקה את העיסוק בתחום עיסוק ההנדסאים.

חיים כץ: לאחרונה אנחנו רואים כל מיני מודעות בעיתונים שבאות להאיר את עינינו בנושא מקצוע ההנדסאות, מקצוע שהולך ונעלם.

חיים כץ: בעבר ידענו שלפני מהנדס יש הנדסאי.

חיים כץ: כשאמרו לי: למה הנדסאי?

חיים כץ: אמרתי שבית-חולים לא עובד רק עם רופאים; יש אחיות, יש סניטרים, יש מרדימים, ויש רופאים.

חיים כץ: נוצר מצב שהנדסאים במדינת ישראל זה מקצוע הולך ונעלם, ולא מבינים כמה הנושא הזה חשוב.

חיים כץ: פניתי אל שר החינוך ואל שר התמ"ת – יש פה עניינים של המשרדים – ובתיאום הגשנו הצעת חוק.

חיים כץ: עיקרי הצעת החוק כוללים הקמת מועצת הנדסאים וטכנאים מוסמכים, שבין תפקידיה יהיה לקדם את מעמד המקצוע של הנדסאים וטכנאים בתחומי הכשרה ולימודים, לרבות לימודי המשך.

חיים כץ: היום הנדסאי שמסיים את לימודיו והולך להמשך לימודים בארצות-הברית מקבל כ-80 נקודות.

חיים כץ: בארץ הוא מקבל בקושי 40, אף-על-פי שהוא לומד כ-2,000 שעות.

חיים כץ: המטרה היא להעלות גם פה את הניקוד, למסד את המקצוע הנדסאי, לתת לו הכרה.

חיים כץ: זה מקצוע חשוב, ואנחנו נרחיב יותר אחרי הקריאה הראשונה.

חיים כץ: אני מבקש מחברי הכנסת לאשר את הצעת החוק בקריאה הראשונה.

חיים כץ: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: הואיל ולא נרשמו חברים וסגרתי את הרשימה והממשלה מסכימה – כבוד השר, אדוני המשנה, הממשלה מסכימה?

ראובן ריבלין: אתה צריך להשיב על הנדסאים?

שלום שמחון: אין צורך.

ראובן ריבלין: הואיל והממשלה מסכימה, אנחנו מצביעים בקריאה ראשונה.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, נא להצביע על הצעת חוק ההנדסאים והטכנאים המוסמכים בקריאה ראשונה.

ראובן ריבלין: נא להצביע – מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 5 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 24 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק ההנדסאים והטכנאים המוסמכים, התשע"ב–2012, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

ראובן ריבלין: 24 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת חוק ההנדסאים והטכנאים המוסמכים עברה בקריאה ראשונה ותועבר לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות להכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: [הצעת חוק פ/3370/18; נספחות.

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: אני מזמין את אחרונת המציעים היום, חברת הכנסת נינו אבסדזה, לבוא ולהציג את הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון – פומביות הדיון בעבירות אלימות במשפחה).

ראובן ריבלין: בבקשה, גברתי.

נינו אבסדזה: תודה רבה.

נינו אבסדזה: אדוני היושב-ראש, השרים, חברי הכנסת, אנחנו הרבה פעמים שומעים על אלימות.

נינו אבסדזה: אני לא מדברת על המקרים הכי נוראיים שאנחנו שומעים, על רצח באיזה בוקר – לא בעיר אחת.

נינו אבסדזה: אפילו כשאנחנו שומעים על אלימות קשה, לא קשה, אלימות במשפחה, אנחנו שואלים את עצמנו: איך זה קרה?

נינו אבסדזה: אז השאלה היא בהחלט במקום.

נינו אבסדזה: איך זה קרה שכל אחד מאתנו, מתי שהוא – – –

ראובן ריבלין: מייד אני נותן לך להמשיך, אני רק צריך בשביל סדר הדיון.

ראובן ריבלין: אנחנו לא נתחיל מייד את הנושא של צירוף לממשלה כי הוא יתחיל יותר מאוחר.

ראובן ריבלין: אנחנו נתחיל מייד עם הצעה לסדר-יום – השר אהרונוביץ נמצא פה, ואנחנו מאוד מודים לו על כך – על גל האלימות בסוף השבוע.

ראובן ריבלין: כל חברי הכנסת שהגישו את ההצעות לסדר-היום, והראשון, מולה, נמצא פה כבר, יבואו לאולם על מנת להציג את ההצעה שלהם לסדר-היום.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת אבסדזה, בבקשה.

נינו אבסדזה: תודה רבה עוד הפעם, אדוני היושב-ראש.

נינו אבסדזה: אני עוד הפעם חוזרת לאותה שאלה שכל אחד מאתנו, כל בן-אדם נורמטיבי ואנושי, שואל את עצמו: איך זה קרה?

נינו אבסדזה: כל פעם אנחנו שומעים על אלימות נגד נשים, על אלימות במשפחה.

נינו אבסדזה: לצערי, אנחנו שומעים את זה הרבה.

נינו אבסדזה: לצערי, משנה לשנה הנתונים המפחידים האלה רק עולים ועולים, וזה אף-על-פי שבהחלט – נוכח כאן שר החינוך.

נינו אבסדזה: אני חייבת לומר לך, אדוני, הרבה תודה, כי אני יודעת שבמערכת החינוך מחנכים את ילדינו שאלימות זה דבר נורא ואלימות במשפחה זה משהו שלא יכול להיות בחברה נורמלית, דמוקרטית ואנושית.

נינו אבסדזה: אבל ליד זה, אנחנו כן נמצאים בחברה שיש בה חלקים שהם רואים.

נינו אבסדזה: אתם יודעים מה?

נינו אבסדזה: ילד שגדל ורואה שבמשפחה לאמא אין מספיק מלה ואבא יכול לצעוק ולהיות אלים, כשאנחנו רואים שיש חלקים באוכלוסייה שחושבים שרק גבר מחליט במשפחה; כשאנחנו רואים שיש חלקים באוכלוסייה ששם אשה לא תמיד יכולה לשבת ליד גבר, אפילו אם היא מאותה משפחה.

נינו אבסדזה: ילדים, מה שאנחנו לא נעשה, בוודאי – וחייבים במערכת החינוך – ועוד פעם תודה רבה, אדוני השר, על כל מה שנעשה; יש לי ילדה בבית-ספר, והיא כל יום מעדכנת אותי איך מחנכים אותה.

נינו אבסדזה: ועדיין זה קורה.

נינו אבסדזה: על השאלה למה, ולמה אנחנו עוברים ברחוב ואנחנו שומעים צעקות – אני מאלה שחודשים רבים עברתי, אדוני היושב-ראש, ליד בית כלשהו, ושמעתי משם צעקות של אשה.

נינו אבסדזה: אגב, אלה לא היו צעקות של אלימות פיזית.

נינו אבסדזה: זה היה טרור מילולי נטו:

נינו אבסדזה: אני אזרוק אותך, את תהיי ברחוב, את בחיים לא תחזרי.

ראובן ריבלין: אגב, יש חוק שהתקבל בכנסת על-ידי המנוח, חבר הכנסת המהולל והמעולה חנן פורת, "לא תעמוד על דם רעך", שהתקבל בהמלצת המשטרה גם, אדוני השר לביטחון הפנים, והוא חוק שקיים בכנסת.

נינו אבסדזה: כן, כן, אני בהחלט יודעת, אבל אין מה לעשות, כל אחד מאתנו מתישהו שומע את זה.

נינו אבסדזה: אני חושבת שגם כשעוצרים ברמזורים – כמה פעמים ראיתם מכונית שבה גבר צועק ואשה יושבת לידו ובוכה, אני לא יודעת על מה?

נינו אבסדזה: ורואים את זה.

נינו אבסדזה: למה זה קורה?

נינו אבסדזה: מה הסיבות שאשה לא הולכת ולא מתלוננת?

נינו אבסדזה: לצערי הן רבות.

נינו אבסדזה: ואני רחוקה בדעתי, אדוני היושב-ראש, מלהגיד שיש הבדל באלימות בשכונות כמו סביון לאלימות בשכונות בפריפריה, שכונות העוני, אבל אין מה לעשות, גם המצב הסוציו-אקונומי הרבה פעמים – אתם יודעים מה?

נינו אבסדזה: גבר הכי אינטליגנטי ונורמטיבי, כשהוא חוזר הביתה ואין לו מצב רוח והוא רואה שהשולחן במטבח לא מסודר והוא לא יכול לאכול – הוא אומר: מה זה הדבר הזה, לעזאזל?

נינו אבסדזה: ומסתכל על האשה.

נינו אבסדזה: עכשיו, תכפילו את המצב הזה: כשגבר שמרוויח שכר מינימום, וגם פוחד שמחר יפטרו אותו, וגם – הוא חוזר הביתה ואין לו מה להביא – – –

ראובן ריבלין: זה יכול לקרות בבית הכי טוב, בשכונה הכי טובה.

נינו אבסדזה: בהחלט, בגלל זה אני אומרת: אין השוואות.

נינו אבסדזה: אבל גם המצב הסוציו-אקונומי, וכשאני אומרת סוציו-אקונומי אני הרבה יותר מתכוונת לאשה – שלה בטוח אין לאן לברוח.

נינו אבסדזה: היא אשה שמרוויחה פחות משכר מינימום.

נינו אבסדזה: אשה שעובדת כמנקה בקניון, שאף אחד לא מגן עליה, ושואלים אותה: למה את לא עוזבת?

נינו אבסדזה: וזו התשובה הכי נפוצה: ולאן בדיוק אני אלך?

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: הואיל והממשלה מסכימה, אז אנחנו – – –

נינו אבסדזה: רק משפט אחד: בכל הסיפור הזה היה מרכיב חשוב מאוד.

נינו אבסדזה: אשה שכבר העזה להתלונן היתה אמורה לעמוד בבית-המשפט ולהעיד על כל זה בנוכחות הקהל.

נינו אבסדזה: זאת אומרת שהתעללות, כנראה, במירכאות, לא נגמרת בבית.

נינו אבסדזה: היא אמורה לעבור את כל זה בנוכחות הקהל.

נינו אבסדזה: והבקשה שלי, ואני מאוד מודה על כך שאתם תומכים, היא שלאשה תהיה אפשרות להתלונן בלי להרגיש בפעם השנייה את כל הסיוט שהיא עברה, ובלי נוכחות של קהל ושל אנשים זרים, שמולם קשה מאוד בהרבה מקרים לספר, מה שלא תספרי לעצמך או לאמא או לאחות.

נינו אבסדזה: תודה רבה לויצו – בשיתוף פעולה עם ויצו נחקק החוק.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: השר סער יענה בשם הממשלה, כממלא-מקום שר המשפטים.

גדעון סער: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני רוצה לברך את חברת הכנסת נינו אבסזדה ואת המציעות האחרות על יוזמת החקיקה הזו.

גדעון סער: הצעת החוק מבקשת להרחיב את שיקול דעת בית-המשפט לדון בדלתיים סגורות בהליך פלילי שעניינו עבירות אלימות במשפחה.

גדעון סער: כיום רק דיונים אזרחיים בענייני משפחה נדונים בדלתיים סגורות בבית-המשפט לענייני משפחה, מכוח סעיף 86(ה) לחוק בתי-המשפט, ובהליכים פליליים לבית-המשפט נתון שיקול דעת לדון בדלתיים סגורות רק ברשימה סגורה של מקרים שעניינם פגיעה בתוך המשפחה – עבירת מין, כשהדבר נדרש להגן על עניינו של קטין וכשהדיון הפומבי ירתיע עד.

גדעון סער: ברם, בעבירה של אלימות בתוך המשפחה נאלץ המתלונן, או המתלוננת, להעיד כנגד בן-הזוג קבל עם ועדה.

גדעון סער: אבל המאפיינים הייחודיים של עבירת האלימות במשפחה, שבה קיים קושי מובנה להתלונן נגד בן-זוג אלים – קושי שהולך ומתעצם לאורך ההליך הפלילי: ההתמודדות עם המשפחה, ההשפעה על הילדים, וכן קיומם בדרך כלל של הליכים מקבילים – כל אלה מצדיקים לסווג עבירה זו כקטגוריה העומדת בפני עצמה, שבה תהיה סמכות לבית-המשפט לשקול דיון בדלתיים סגורות.

גדעון סער: זה לא אומר שזו תהיה התוצאה בכל מקרה, אבל זו תהיה אפשרות.

גדעון סער: על כן מתבקשת הוספת חלופה נוספת לסעיף 68 לחוק בתי-המשפט, כדי לקבוע שבעבירת אלימות כלפי בן-משפחה ניתן יהיה לקיים את הדיון בדלתיים סגורות.

גדעון סער: נציין כי מדובר בשיקול דעת שיינתן לבית-המשפט, לא בחובת סגירת דלתיים.

גדעון סער: בית-המשפט יוכל להתיר פרסום החלטות ופסקי-דין גם בהליכים שקוימו בדלתיים סגורות אם ראה לנכון שהדבר משרת את האינטרס של הרתעה, אם ברמה האישית, אם ברמה הציבורית, ומכוח סמכותו לפי הוראות סעיף 70 לחוק בתי-המשפט.

גדעון סער: כך, אדוני היושב-ראש, נוצר האיזון הראוי בין עקרון פומביות הדיון ובין שמירה על כבודו או כבודה של המתלונן או המתלוננת.

גדעון סער: אשר על כן, הממשלה תומכת בהצעת החוק.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: הואיל והממשלה תומכת ואין מתנגד מבין חברי הכנסת, לאחר השר, שהוא שר החינוך והוא ממלא את מקומו של שר המשפטים, אנחנו נעבור להצבעה.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון – פומביות הדיון בעבירות אלימות במשפחה), התשע"א–2011 – נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 6 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 21 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון – פומביות הדיון בעבירות אלימות במשפחה), התשע"א–2011, לדיון מוקדם בוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

ראובן ריבלין: 21 בעד, חברת הכנסת אבסדזה, אין מתנגדים, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: הצעת החוק שאת יוזמת, הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון – פומביות הדיון בעבירות אלימות במשפחה), עברה בקריאה טרומית והיא תעבור לוועדת החוקה, חוק ומשפט על מנת להכינה לקריאה ראשונה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: גל האלימות בסוף השבוע

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו עוברים להצעות לסדר-היום.

ראובן ריבלין: ראשונת ההצעות – השר לביטחון הפנים נמצא כאן על מנת להשיב.

ראובן ריבלין: אתה לא צריך לעלות, קודם הם ינמקו.

ראובן ריבלין: הצעות לסדר-היום בנושא: גל האלימות בסוף השבוע, מס' 8015, 8017, 8023, 8024, 8025, 8026, 8027, 8028, 8029, 8043 ו-8045.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת שלמה מולה הוא הדובר הראשון.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת דב חנין, ואחריו – חבר הכנסת מיכאלי.

ראובן ריבלין: גם חברת הכנסת עינת וילף, גם חבר הכנסת בן-ארי, חברת הכנסת זועבי, אברהים צרצור.

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: ב-13:15.

ראובן ריבלין: אני לא רוצה ליצור – אם הכנסת תאשר את צירופו של חבר הכנסת מופז לממשלה, לא תוכל להצביע אלא ב-14:37.

ראובן ריבלין: לכן אני לא רוצה להשאיר את הכנסת בין הזמנים, תלויה ועומדת, אז אני מתחיל את זה קודם.

ראובן ריבלין: השר פה, חברי הכנסת אמורים להיות פה.

ראובן ריבלין: מה יותר טוב מזה?

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת מולה.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, אדוני השר לביטחון פנים, אני יודע שאתה היית איש בכיר במשטרת ישראל, אני יודע שאתה גם שר לביטחון פנים טוב.

שלמה מולה: בדרך כלל, כאיש אופוזיציה, שהיה, לפחות עד היום, אני יכול לומר לך שטיפלת בהרבה מאוד דברים חשובים, וגם משרדך ואוזנך היו קשובים מאוד לבקשות שהגיעו אליך, וטיפלת בהן.

שלמה מולה: אני רוצה לבוא ולהגיד שגל האלימות ששוטף את מדינת ישראל, בעיקר בסופי השבוע, אדוני השר, איננו רק מפני שמשטרת ישראל לא עושה את תפקידה.

שלמה מולה: אני לא חושב שזה הסיפור.

שלמה מולה: בעיית האלימות בחברה הישראלית, אדוני, היא אולי אחת הבעיות שמדינת ישראל מתמודדת אתן, אולי אחת הבעיות האסטרטגיות שלה – בעיית האלימות.

שלמה מולה: אני לא משוכנע ולא בטוח שאנחנו מתייחסים לבעיה הזו ונותנים לה את המשקל הראוי מבחינה ציבורית, מבחינה חברתית, כדי למגר את התופעה הזו.

שלמה מולה: אלימות איננה גזירה משמים.

שלמה מולה: אלימות איננה גזירה משמים.

שלמה מולה: אלימות היא תופעה חברתית שאנחנו בעצם לא מצליחים לפחות לצמצם אותה בצורה דרסטית בחלוקת המשאבים, בחינוך הנוער, בבתי-הספר, בטיפול באוכלוסיות ממוקדות.

שלמה מולה: אנחנו נמצאים היום בתקופה שבה נושא האלימות מקבל תנופה משמעותית מאוד.

שלמה מולה: אבל אני חושב, יכול להיות, אדוני היושב-ראש, יש אולי הזדמנות יוצאת דופן שמשהו צריך לקרות בחברה הישראלית.

שלמה מולה: אולי צריך להקים רשות מיוחדת למלחמה בתופעה הזאת שנקראת אלימות, משהו שאפשר כל יום, גוף מסוים שזה יהיה עניינו, עיסוקו, איך מונעים אלימות.

שלמה מולה: אני יודע שיש אלימות בתוך המשפחה, יש אלימות בבתי-הספר, יש אלימות במועדונים, בכל מקום, אבל לא יכול להיות – החברה הישראלית היא באמת חברה נאורה, לכל הדעות – לא יכול להיות בצורה כזאת שתופעת האלימות תחיה אתנו, אנחנו ישנים אתה, ואין לנו פתרונות.

שלמה מולה: אני לא מצפה שבמסגרת ההצעה לסדר-היום הזאת אתה גם תשלוף ותיתן לנו תשובות, אבל אני פונה אליך – תנסו לעשות מאמץ לייצר איזה פתרון – –

ראובן ריבלין: תודה רבה.

שלמה מולה: – – שנוכל לחיות אתו.

שלמה מולה: תודה רבה, אדוני.

ראובן ריבלין: בוודאי יושב-ראש ועדת הפנים הנמצא פה כבר מתכונן לדיון בוועדה.

ראובן ריבלין: אני מזמין את חבר הכנסת דב חנין – –

אמנון כהן: – – –

ראובן ריבלין: – – אחריו – חבר הכנסת מיכאלי, ואם לא יהיה – חבר הכנסת דניאל בן-סימון, ואם לא יהיה – חנין זועבי, עינת וילף ואברהים צרצור; הנה, חנין נמצאת פה.

ראובן ריבלין: כולם נמצאים, וזה בסדר גמור.

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: עינת ביטלה, אוקיי.

ראובן ריבלין: בבקשה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, אדוני השר לביטחון פנים, אני חושב שהטילו עליך חובה קשה ולא נעימה, לענות על הצעה לסדר-היום בנושא שרק חלק ממנו בעצם נמצא בתחום אחריותך, ואני אומר לך את הדברים כמי שעוקב אחרי עבודתך, אדוני השר, ואני רוצה לומר לך שאתה אחד השרים החרוצים והמסורים ביותר שיש בממשלה הזו, שהיא לטעמי ממשלה רעה, אבל יש בתוכה שרים שעושים עבודה מקצועית ומסורים מאוד לעבודתם.

דב חנין: אמר חבר הכנסת מולה שאלימות איננה גזירת גורל, ואני רוצה להשלים את האמירה.

דב חנין: אלימות חברתית היא בסופו של דבר תולדה של מדיניות חברתית, וההידרדרות של האלימות בחברה הישראלית בהחלט קשורה להתפוררות ולהידרדרות החברתית-כלכלית, קודם כול למצוקות החברתיות שהולכות ומעמיקות, לאווירת ההתפוררות, למשבר הערכי העמוק שמאפיין את החברה הישראלית, לאותה תרבות קלוקלת ובעייתית שהמסר שלה מגיע מלמעלה, שהכוח הוא פתרון לבעיות.

דב חנין: ואם הכוח הוא פתרון לבעיות ברמת המדינה, למה לא יהיה הכוח פתרון לבעיות גם ברמת הפרט?

דב חנין: זו אותה תרבות שמשתקפת גם בפוליטיקה הישראלית – מלמעלה ועד למטה.

דב חנין: ואותו מסר מחלחל ומגיע לאזרחים, לבני-הנוער, וכשאנחנו מדברים על אלימות בחברה הישראלית ועל כוחנות בחברה הישראלית, עמיתי חברי הכנסת, אנחנו צריכים להסתכל קודם כול על עצמנו, על ההנהגה, על המסרים שההנהגה הזו מעבירה לציבור.

דב חנין: אני שמח שנמצא אתנו גם שר החינוך, כי כשאנחנו מדברים על אלימות של בני-נוער זה גם אתגר רציני של מערכת החינוך.

דב חנין: ואני ער לעבודה ולמאמץ שנעשים במערכת החינוך בתחום הזה, אבל אני חושב שהמסר שאנחנו צריכים להוציא מהדיון הזה בכנסת, ואני באמת שמח ששני השרים נמצאים אתנו כאן, הוא מסר של התמודדות משולבת בכל המערכות – אני חושב שגם שר הרווחה ראוי היה שיהיה כאן עכשיו – התמודדות משולבת, שמעבירה את המסר הערכי והחינוכי שאין מקום לאלימות, אין סבלנות לאלימות ואין סובלנות לאלימות.

דב חנין: וכן, אדוני השר לביטחון פנים, יש גם סוגיות שמונחות לפתחך.

דב חנין: כשאנחנו רואים למשל פעם אחר פעם מקרים של רצח ביישובים ערביים, למשל – אתה יודע, יש יישובים שאני מגיע אליהם ואזרחים שם אומרים לי: פה אין כבר שלטון חוק, באמת, וברחובות הערים אנשים נרצחים, אתה יודע, לא אחת לשנתיים אלא אחת לחודש.

דב חנין: אני אומר, אדוני השר, הגיע הזמן לעשות מעשה בעניין הזה, והאתגר הגדול – ואני אומר לך את הדברים לאחר בדיקה: יש רצון ונכונות של ראשי הציבור הערבי בארץ לשתף פעולה ולהתגייס קודם כול כדי לאסוף את כל כלי-הנשק מהציבור הערבי.

דב חנין: הציבור הערבי רוצה להיות ציבור בלי נשק.

דב חנין: בואו נעשה מאמץ ונקדם את זה.

דב חנין: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אברהם מיכאלי, אחריו – חבר הכנסת דניאל בן-סימון, ואחריו – חברת הכנסת חנין זועבי.

ראובן ריבלין: חברי הכנסת מקפידים לומר את דברם בשלוש דקות, וזה בסדר גמור.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, חברי השרים, חברי חברי הכנסת, עברנו שבוע מאוד קשה.

אברהם מיכאלי: כשקורים מקרים כאלה כולנו נזעקים וכולנו מנסים לבוא ולהטיף ולהוכיח ולהאשים את הממשלה, את המשטרה ספציפית.

אברהם מיכאלי: רבותי, אנחנו בתופעה שהיא לצערנו מתמשכת.

אברהם מיכאלי: נכון שהגל הוא לפעמים מרוכז, ולצערנו, בשבוע האחרון, אדוני היושב-ראש, זה החל בכך שפגעו ברוכב אופניים – רוכב אופניים שנהג, בחור צעיר, משפחת מירלשוילי מבאר שבע.

אברהם מיכאלי: בחור שנהג באמצע הלילה.

אברהם מיכאלי: פגעו בו, הזניחו אותו, זרקו אותו בכביש – עד כדי כך, אפילו לא אספו אותו.

אברהם מיכאלי: לצערנו, זה מקרה חוזר של משפחת חשין, לצערנו, אנחנו כבר הכרנו את התופעה הזאת.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, מדובר פה בזילות חיי אדם, וזו תופעה שכבר נמשכת, לצערנו, שנים, וכנראה זו אחת התוצאות של מערכת החינוך, שלא הצלחנו כנראה לגדל פה דור שמבין שחיי אדם זה קודש קודשים, שחיי אדם בכל צורה צריכים לשמור עליהם.

אברהם מיכאלי: ובני-הנוער, שהם היום לצערנו כנראה משועממים, אין להם הרבה מה לעשות באותן שעות פנאי שיש להם, ומגיעים לתוצאות כאלה שרוצחים אדם שיורד אליהם להעיר להם שהם מפריעים לשינה של ילדה קטנה.

אברהם מיכאלי: אותם בני נוער, אפילו בשכרותם – אני עוד לא יודע, אין לנו עוד פרטים על המקרה הנוראי הזה שקרה בבאר שבע.

אברהם מיכאלי: אנחנו יודעים, אדוני היושב-ראש, קודם כול השכרות היא חמורה, אצל בני-הנוער זה חמור מאוד, אבל אנחנו מכירים גם מקרים של אנשים שמשתכרים וכתוצאה מכך הם לא תמיד מגיעים למצב של רצח.

אברהם מיכאלי: יש אנשים שהשכרות מובילה אותם אולי לעשות שטויות, אבל לא מקרים של רצח.

אברהם מיכאלי: זה מגלה על תוכו.

אברהם מיכאלי: אנחנו אומרים, חז"ל אומרים: נכנס יין יצא סוד.

אברהם מיכאלי: הסוד שיוצא מאותו בן-אדם – איזה חינוך הוא קיבל, על מה הוא התחנך, איזה ערכים יש לו.

אברהם מיכאלי: אם אנשים מוצאים, מתוך שכרות או מתוך איזה מתח או מאבק, לרצוח בן אדם אחר, כנראה החינוך שלהם קלוקל.

אברהם מיכאלי: אין ספק שהמשטרה גם אחראית לסדר, אבל אני לא יכול להאשים כל הזמן את המשטרה ולבוא אליהם בתביעות, כשהרבה פעמים זה קשור גם בכוח-אדם, זה קשור בתקנים, ואני יודע שהשר בטח יעלה ויסביר את הקשיים שיש למשטרה.

אברהם מיכאלי: אין ספק שנוכחות משטרתית היא חשובה, ואין ספק שהמשטרה נוכחת בשטח.

אברהם מיכאלי: אותם בני נוער, אדוני היושב-ראש, זאת אלימות מתגלגלת.

אברהם מיכאלי: אנחנו הרי יודעים שבני-הנוער יושבים משועממים בפארקים ביום שישי בערב – אנחנו יוצאים, רואים אותם.

אברהם מיכאלי: הילדים האלה שאין להם מה לעשות, אחרי שעה, שעתיים כבר מחפשים לטפס על קירות.

אברהם מיכאלי: לכן, מישהו שבא כנראה להעיר להם – כשהמשטרה מסתובבת שם באזור בוודאי בני-הנוער מפוזרים, הם לא עושים כנראה כל מיני תכנונים קלוקלים, אבל אני עדיין אומר – העיקר זה החינוך, אדוני היושב-ראש, העיקר זה להגיע למצב שבני-הנוער יחונכו פה בצורה כזאת שנדע שהחיים הם חיים קדושים.

אברהם מיכאלי: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: יעלה ויבוא חבר הכנסת דניאל בן-סימון.

ראובן ריבלין: אחריו – חברת הכנסת חנין זועבי.

ראובן ריבלין: אחרי חברת הכנסת זועבי – חבר הכנסת השיח' אברהים צרצור.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

דניאל בן-סימון: אדוני היושב-ראש, אני יודע שעבר עליך שבוע קשה במיוחד, לא נטול סממנים של אלימות – אלימות אומנם פוליטית, מפלגתית, אבל אני יודע שאתה היית השבוע כיושב-ראש הכנסת קורבן לאלימות מסוימת שהיא לא פיזית אבל היא מקרינה מעבר לזה.

דניאל בן-סימון: פרופסור יהושע טלמון, שאתה מכיר היטב, הכרת – היסטוריון דגול, כתב על עידן האלימות, מה הופך חברה אלימה.

דניאל בן-סימון: והנושא היום הוא: אלימות בסוף השבוע.

דניאל בן-סימון: זה להקטין את הבעיה, להגיד "סוף השבוע".

דניאל בן-סימון: נגיד יהיה שקט בשבוע הבא, אז אין נושא?

דניאל בן-סימון: ולכן, בעידן האלימות, כשחברה מתפרקת – כתב יהושע טלמון – מערכיה, והביטוי הסוציולוגי הוא "אנומיה", כשהנומוס, כשהערך, מתפרק – אין ערכים, וזה מקרין למטה, וזה יוצר משבר ערכי בחברה, שחלקו ראינו אותו השבוע מקרין אפילו על בני-הנוער.

דניאל בן-סימון: הבוקר באתי לקנות משהו קטן במינימרקט ליד שוק הכרמל, והמוכר אמר לי: אני מכיר אותך, אני אתן לך באופן אישי, אבל אם היית מישהו אחר, חבר כנסת אחר, לא הייתי נותן לך.

דניאל בן-סימון: אני כועס עליכם.

דניאל בן-סימון: והכעס הזה מוביל אותך גם כשאתה עוצר ברמזור – ולא נעשה משהו פלילי פה, אלא משהו שהוא שובר נורמות, נורמות התנהגות.

דניאל בן-סימון: לכן, זה לא בעיה של אכיפה – תשים יותר שוטרים.

דניאל בן-סימון: אתה לא יכול לעצור התנהגות.

דניאל בן-סימון: לכן אני אומר עוד דבר, היתה פחות אלימות, כך אומרים לי, בשנות ה-50, בשנות ה-60, כבוד השר.

דניאל בן-סימון: היתה פחות, כי היתה תחושה של – אני ערב לך – סולידריות, תחושה של אחדות של מטרה, וזה התפרק היום, וכל בני-הנוער, וכאלה שמרגישים לא שייכים, בגלל הפערים שהתעצמו בשנים האחרונות, בגלל מדינת הרווחה שהתפרקה – בלי קשר לאידיאולוגיה – אבל זה מחלחל.

דניאל בן-סימון: לכן צר לי על מה שקרה השבוע, בגלל הקרינה שעליה דיברתי, הקרינה הרדיואקטיבית הזאת, שמקרינה על כל נער, על כל ילדה, ולא חשוב אם חרדים, חילונים, ערבים או יהודים.

דניאל בן-סימון: כשלמעלה הפסגה מתחילה ככה להתערער, זה יורד לתחתית הפירמידה.

דניאל בן-סימון: ולכן אני אומר, המקום הזה יותר חשוב ממה שחושבים; לא רק להעביר הצעות חוק, אלא גם מה הוא מקרין כלפי החברה ותחושת החשיבות והשייכות.

דניאל בן-סימון: נדמה לי שיותר ויותר צעירים, וגם אנשים, מרגישים שהם נקרעים מהרקמה החברתית הזאת, ומתפתח דפוס אלים.

דניאל בן-סימון: יש חוקרים, אדוני השר, שאומרים שאלימות חלקה הוא גנטי, חלקה באיזה גן בעייתי.

דניאל בן-סימון: לא כולנו דפוקים כאלה.

דניאל בן-סימון: כלומר, אני מדבר על אלימות שהיא חברתית, לא פלילית דווקא.

דניאל בן-סימון: גם הנהיגה, גם צורת ההתנהגות, גם חוסר הנימוס, כל זה זה עבריינות.

דניאל בן-סימון: אתה לא רואה את זה במדינה אחרת, ולכן אני אומר שמה שקורה פה הוא בעל חשיבות מעבר לחוקים שמתקבלים.

דניאל בן-סימון: תודה רבה לך.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת דניאל בן-סימון.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת חנין זועבי, בבקשה, ואחריה – חבר הכנסת שיח' אברהים צרצור.

ראובן ריבלין: אחריו – אורי אורבך.

חנין זועבי: תודה.

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כמו שאמרו כאן לפני, אנחנו לא מדברים על טרגדיות, אנחנו מדברים על מדיניות.

חנין זועבי: כמו שכולנו יודעים, בסוף השבוע קרו כמה מקרי רצח ואלימות קשים, שכבר בתחילת השבוע זכו לכינוי "גל האלימות".

חנין זועבי: בשניים מהמקרים היו מעורבים לכאורה בני-נוער.

חנין זועבי: כל העיתונות רחשה וגעשה, יושב-ראש ועדת החינוך אף הודיע כי יכנס דיון בעקבות אותם אירועים אלימים, כולם יצאו גם בהצהרות – שזה טוב וזה נכון – על החשיבות והנכונות לטפל במקרים.

חנין זועבי: והנה, הנושא גם הגיע לבמת הכנסת, גם על-ידי חברי כנסת יהודים, כהצעה דחופה לסדר-היום, והיא אכן דחופה, אכן מאוד חשובה, אני לא מזלזלת בשום פנים בשום קורבן ובסבלן של אותן משפחות, להיפך.

חנין זועבי: אבל אותי מדאיג שתשומת הלב הממשלתית, וגם של כל חברי הכנסת מכל המפלגות, מתעוררת רק כאשר הדברים הנוראים האלה קורים לאזרחים יהודים.

חנין זועבי: גם זה כואב.

חנין זועבי: הרי כמה פעמים העלינו את הנושא הזה פה, בוועדות הכנסת, העלינו את סוגיית האלימות ואת סוגיית הרצח – מקרי רצח – בכנסת, בוועדות, במליאה, אין-ספור פעמים.

חנין זועבי: בחברה הערבית האלימות, אדוני היושב-ראש, היא תרחיש יומיומי, לא גל של אלימות.

חנין זועבי: היא חלק מהמציאות שלנו.

חנין זועבי: היא לא תופעה, היא חלק מחיי היום-יום.

חנין זועבי: ומקרי הרצח הם חלק מהיום-יום, לא רק אלימות, ואני כן מבחינה ומבדילה בין אלימות לבין מקרי רצח.

חנין זועבי: אלימות היא נגזרת והיא תוצאה של מדיניות כל המשרדים, והאחריות לטיפול ולפתרון הסוגיה הזאת נופלת על כל המשרדים, אבל כאשר אנחנו מדברים על מקרי רצח האצבע צריכה להיות מופנית כלפי משרד אחד, שהוא המשרד לביטחון פנים, כלפי המשטרה, כי מקרי רצח והבעיה של מקרי רצח והתגברות מקרי הרצח זה כן בעיה של אכיפה וכן בעיה של הרתעה.

חנין זועבי: זה חלק מהסבל היומיומי של החברה הערבית, מקרי רצח מזעזעים כלפי נשים, כלפי בני-נוער, כלפי ילדים.

חנין זועבי: ואנחנו מרגישים, חברי הכנסת הערבים, אנחנו מרגישים שלא חשוב כמה פעמים נדבר על כך ונציע פתרונות, שאפילו אין בהם כל צורך תקציבי – למשל, אדוני היושב-ראש, גיוס נשים ערביות ליחידה לטיפול באלימות במשפחה.

חנין זועבי: כבר יש שם תקנים מוקצים, אבל בשל חסמים שונים ומשונים יש קריטריונים בעייתיים, ולא מצליחים לגייס חוקרות.

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: נא לסיים.

חנין זועבי: אוקיי.

חנין זועבי: רק, ברשותך, אני אדבר על בעיית השקיפות.

חנין זועבי: אין שקיפות.

חנין זועבי: אם היתה שקיפות, הייתי מצביעה על כך שיש מקרים רבים מדי שנסגרים ואינם מפוענחים – מקרי רצח, אפילו כאשר המשפחה והקרובים יכולים להצביע לכיוון החשודים.

חנין זועבי: הבעיה הזאת אכן חשובה מאוד, ואני שמחה שחברי כנסת יהודים מתחילים להעלות גם את הנושא הזה כנושא שנמצא בלב האג'נדה של הכנסת.

חנין זועבי: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת שיח' אברהים צרצור, ואחריו – חבר הכנסת אורי אורבך, ואחריו – מיכאל בן-ארי.

אברהים צרצור: כבוד היושב-ראש, מכובדי השר, כנסת נכבדה, אני בהזדמנות הקצרה הזאת רוצה לחלוק אתכם את ניסיוני האישי במה שנקרא לחימה בטרור החברתי.

אברהים צרצור: בתוקף תפקידי כראש עיר – –

ראובן ריבלין: כראש מועצה.

אברהים צרצור: – – כראש מועצה מקומית במשך עשר שנים, אני זוכר שבאחת השנים, כשגל קשה מאוד שטף את עירנו – עשרות מכוניות גנובות נכנסו לכפר, "חראקות" בכל הכפר, איימו על ביטחונם האישי של תושבי העיר עצמם, והגענו למצב שאחדים מתושבי הכפר, המכובדים ביותר, יצאו לרחובות וניסו לבלום את הבחורים האלה, העבריינים.

אברהים צרצור: אחד מהם יצא מהאוטו ללא כיסוי פנים, פשוט מאוד בצורה – בעזות מצח, הוציא את האקדח ושם אותו בראש של המכובד הזה, ואמר לו: אם תנסה לעשות זאת עוד הפעם, אני אירה בך ברחוב.

אברהים צרצור: הנושא הזה הגיע אלי בשעה 20:00.

אברהים צרצור: כינסתי באופן מיידי את מליאת המועצה המקומית וקיבלנו החלטה נועזת: להכריז על מצב חירום בכפרנו באותה תקופה.

אברהים צרצור: יום לאחר מכן כינסתי 2,000 מתושבי הכפר במרכז הכפר והקמנו מה שנקרא "בקו"ם", במושגים הצבאיים, וגייסנו באותו ערב, באותו לילה, 500 בחורים מתושבי הכפר שהיו מוכנים לתרום גם מזמנם, גם מכספם, גם מהזיעה שלהם, כדי להגן על הכפר שלהם.

אברהים צרצור: תאמין לי, כבוד השר, מכובדי יושב-ראש הכנסת, בתוך שבועיים כפרנו נולד מחדש; כל העבריינים האלה חזרו לחוריהם כמו עכברים.

אברהים צרצור: מה שרציתי להגיד, המסקנה שהגענו אליה היא פשוטה מאוד: עשינו סטטיסטיקה באותה תקופה, אמרתי שיש לי יותר מ-17,000 תושבים.

אברהים צרצור: אמרתי למנהל מחלקת הרווחה ואחרים מהמועצה המקומית: תכינו לי רשימה – שבאותה תקופה קראתי לה "רשימה שחורה" – שתכלול בתוכה את כל אלה שעוסקים בעבריינות או באלימות בכל צורותיה.

אברהים צרצור: תביאו לי את הרשימה הזאת.

אברהים צרצור: תאמינו לי, אני הופתעתי כשקיבלתי את הרשימה הזאת, כבוד היושב-ראש.

אברהים צרצור: מ-17,000 תושבים, הרשימה השחורה כללה לא יותר מ-30 עבריינים.

אברהים צרצור: זה אומר דבר חשוב מאוד לכולנו: הרוב המכריע של אזרחינו, יהודים וערבים, הם אנשים שלווים, רוצים לחיות בכבוד ובשלום.

אברהים צרצור: אלה שעוסקים בפלילים, בפשיעה, הם כמות שולית ביותר, אבל כשהם לא מוצאים את הרוב הדומם הזה יוצא נגדם, אז משתלטים על הרחוב.

אברהים צרצור: וזה האתגר הגדול ביותר שעומד בפנינו.

אברהים צרצור: אני מסכם בשני משפטים, כבוד היושב-ראש, כבוד השר, ידידי היקר, צריכים לשלב כוחות ומוחות.

אברהים צרצור: כולנו נדרשים ונקראים כדי לעשות את המוטל עלינו, כדי לבלום קודם כול את התופעה הזאת ולאחר מכן להתחיל לצמצם אותה עד כמה שאפשר.

אברהים צרצור: אנחנו מוכנים, כפי שאמרו קודמי, מוכנים גם כמנהיגות גם כאוכלוסייה, לטפל בצורה מערכתית, בצורה אקדמית, בצורה מעשית בתופעה של האלימות בכלל.

אברהים צרצור: אבל בנושא של הפשיעה, כבוד השר, אתה יודע שאין לנו הכלים להילחם בפשיעה, אף שאלה שעוסקים בפשיעה הם מספר קטן מאוד.

אברהים צרצור: צריכים את עזרתכם בקטע הזה, ואני בטוח – שיתוף פעולה כזה יכול להביא לכך שהכפרים והערים שלנו, גם בסקטור הערבי, גם בסקטור היהודי, ייוולדו מחדש; ייוולדו מחדש, וזה הדבר הדרוש.

אברהים צרצור: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה, דברים כדרבונות.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אורי אורבך – בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: ולאחריו – חבר הכנסת מיכאל בן-ארי, ולאחריו – משה גפני.

ראובן ריבלין: תסיים חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

אורי אורבך: אדוני היושב-ראש, ידידי חברי הכנסת, פתגם ידוע בארמית, "לא עכברא גנב, חורא גנב" – לא העכבר גונב אלא העובדה שיש חור, זה הגורם לגנבות.

אורי אורבך: במידה מסוימת, כשאני רואה את כותרת הדיון שלנו: גל האלימות בסוף השבוע, התשובה במידה מסוימת היא בגוף הנושא – בסוף השבוע.

אורי אורבך: אין זאת אומרת שאין בריונים ורוצחים ואלימים, אבל נוצרות הזדמנויות, תרבות בילוי מסוימת, בסוף השבוע, במועדונים השונים.

אורי אורבך: אז אני קטונתי מלומר שצריך לסגור את הכול בכוח החוק, אבל ודאי זה תולדה של "חורא גנב".

אורי אורבך: יש לנו פרסומות, "אם שותים לא נוהגים".

אורי אורבך: צריך להגיד: לא שותים.

אורי אורבך: לא להשלים עם תופעות שכשיש מישהו שנפשו מוכנה לאלימות ויש לו היצר הזה, כשהוא גם שותה, וגם, כשהוא מבלה בזמנים מסוימים ובמקומות מסוימים אז ההתפרצות האלימה, הלא-מתוכננת אפילו, היא גדולה יותר.

אורי אורבך: ואני גם יודע, אני אגיד דבר – כשאני שומע שיש גל אלימות בסוף שבוע אני יודע שזה לא אנשים שמבית-הכנסת הלכו לשם, או אחרי הקידוש, כי זה תרבות בילוי מסוימת.

אורי אורבך: לא, חלילה – – –

משה גפני: לא הבנתי.

אורי אורבך: אני אומר, אני יודע שזה לא אנשים – אחרי התפילה והקידוש.

אורי אורבך: אני אומר את זה בעדינות.

אורי אורבך: שוב, זה הכללה קצת, אבל כן.

אורי אורבך: גם בתרבות העבריינית יש קשר בין סוג העבריינות לסוגים של אוכלוסייה.

אורי אורבך: לכל אוכלוסייה יש הדברים העברייניים של השוליים שלה, שהם – זה שלהם.

אורי אורבך: הדבר הזה מאפיין אוכלוסיות מסוימות ואיננו נמצא באוכלוסיות אחרות.

אורי אורבך: וזה גורם לפעמים גם לאנשים שהם לא ממש עבריינים לצאת עם סכין לבילוי, להגנה עצמית כמובן.

אורי אורבך: כל דבר גורר דבר אחר והוא חלק מתרבות.

אורי אורבך: ועוד הערה לגבי אלימות והעידוד, זה קשור לעולם התקשורת ולטלוויזיה.

אורי אורבך: אצלנו, הגענו למסקנה, כפי שהגדיר את זה יפה ידידי ג'קי לוי – לא אח שלך, אלא ג'קי לוי אחר – שאצלנו אין הבדל בין "ידוע" ל"ידוע לשמצה", העיקר שהוא ידוע.

אורי אורבך: ולכן אני רואה בחדשות ובתוכניות האירוח לעתים קרובות, אדוני השר לביטחון פנים, עבריינים כבדים, עבריינים שמטילים את חתתם – רק לשמוע את שמם אתה כבר מחזיר את החוב שלך עם כל הריביות – מתראיינים בתוכניות, כותבים פה ספרים.

אורי אורבך: וכמובן, העורך-דין שלהם, שתמיד הוא מהודר ומחויט, הוא מופיע בטלוויזיה ואומר: מרשי חף מפשע, המשטרה נטפלת אליו.

אורי אורבך: ולכל בדוקאי, לכל ז'לוב, יש – – –

ראובן ריבלין: עכשיו כבר אומרים: למשטרה אין הוכחות.

ראובן ריבלין: הם כבר לא אומרים את הדברים האלה.

אורי אורבך: כן, ההר יוליד עכבר.

ראובן ריבלין: כי זה מוריד מהזוהר שלהם אם אתה אומר: הוא חף מפשע.

ראובן ריבלין: הוא אומר: למשטרה אין הוכחות.

אורי אורבך: אין הוכחות.

ראובן ריבלין: אני שמתי לב כבר לגישה הזאת.

ראובן ריבלין: זאת אומרת, הוא לא אומר "חף מפשע", כי אם הוא חף מפשע, אז מה הוא?

ראובן ריבלין: מה הוא שווה?

אורי אורבך: הוא אומר שהמשטרה – – –

ראובן ריבלין: הוא אומר: המשטרה אין לה שום הוכחות.

ראובן ריבלין: בתוך ימים ישחררו כי אין להם שום הוכחות.

אורי אורבך: העבריינים הסלבס, העבריינים המוכרים ששמם מתנוסס, כמעט דמויות לחיקוי, הם כבר אומרים, הם ועורכי-הדין שלהם, הפרקליטים, אומרים שהמשטרה רוצה להתפרסם על הגב שלהם ולכן היא נטפלת אליהם.

ראובן ריבלין: לסכם בבקשה.

אורי אורבך: וככה אנחנו שוכחים שידועים וידועים לשמצה זה לא אותו דבר, ולהיות עבריין כבד זה לא סתם איזה מישהו שהוא נורא אקזוטי ומדבר וכולם צוחקים אתו.

אורי אורבך: הוא שולח את זה שפורץ לך לרכב וזה שמטפס לך לבית ואת זה שמבריח נערות ליווי.

אורי אורבך: הם אלו ששולחים את האנשים שממררים את חיינו.

אורי אורבך: ולכן אני אומר, לסיום, לתקשורת: היו זהירים.

אורי אורבך: האנשים שאתה, עורך התוכניות ועורך החדשות, לא היית רוצה שישבו בסלון שלך פיזית כאורחים שלך, שהם לא יהיו אורחים דרך הטלוויזיה בסלון שלנו.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: רבותי, חבר הכנסת מיכאל בן-ארי, בבקשה.

ראובן ריבלין: ולאחריו – משה גפני.

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, במערכת ההוראה היו נוהגים לומר שאין תלמידים רעים, יש מורים לא טובים.

מיכאל בן-ארי: אולי זה תואם את הדברים בתחילת דבריו של חבר הכנסת אורבך, שלפעמים החור גנב ולא עכברא, אבל בכיוון של לקחת קצת אחריות מבחינתנו כהנהגה, כמנהיגים.

מיכאל בן-ארי: אני שומע רבים שמדברים על כך, על לפתור את הבעיה בקצה שלה, לא בשורש שלה.

מיכאל בן-ארי: מדברים על השכרות כעל מה שיוצר את הבעיה, מה שגורם לסוג של אובדן שליטה.

מיכאל בן-ארי: ואני רוצה לדבר על חוויית שכרות, לא שלי, אלא חוויה במקום שבו אני הייתי.

מיכאל בן-ארי: לפני כ-29 שנים, אנחנו מדברים בשלהי תחילתה של מלחמת "שלום הגליל", חזרנו מהמלחמה לישיבה, חזרנו להיאחזות נח"ל גדיד, שלימים נבנה עליה היישוב הגדול נווה-דקלים, שהוחרב אחרי שגלינו מימית.

מיכאל בן-ארי: פורים בישיבה, ריקודים, שירים, יין ושכרות.

מיכאל בן-ארי: חבר'ה משתכרים.

מיכאל בן-ארי: ואחת החוויות שזכורות לי זה שלושה חברים שמשתכרים.

מיכאל בן-ארי: שלושתם היו חברים בצוות הטנק של סגן אוריה בר-שלום שהיה בקרב בעין-זחלתא.

מיכאל בן-ארי: אתה הכרת את אוריה?

מיכאל בן-ארי: הוא צריך להיות בן גילך.

קריאה: כן.

מיכאל בן-ארי: למד מעלי במכינה בגבעת-שמואל, כפר-הרא"ה, שנתיים מעלי.

מיכאל בן-ארי: והבחורים האלה, לאחר שהשתכרו, כל חוויות המלחמה יצאו.

מיכאל בן-ארי: אנחנו לא היינו אתם.

מיכאל בן-ארי: אני הייתי טירון בזמן המלחמה, אנחנו היינו במקומות אחרים.

מיכאל בן-ארי: הם כבר היו בקרב עצמו.

מיכאל בן-ארי: ועמדנו שם משתאים מהחוויות שיצאו החוצה.

מיכאל בן-ארי: על זה אמרו חכמים: "נכנס יין יצא סוד".

מיכאל בן-ארי: היו שם דברי תורה, היה שם בכי, היתה שם אהבה גדולה, היו שם געגועים.

מיכאל בן-ארי: זה מה שיצא מהשכרות, אדוני היושב-ראש.

מיכאל בן-ארי: ואנחנו נתקלים שוב ושוב בתופעות של בני-הנוער, שמהשכרות שלהם נשלפים סכינים, מהשכרות שלהם פורצות קטטות, מהשכרות שלהם אנחנו חווים חוויות כאלה מזעזעות, שאבא לילדים קטנים יורד מהבית להגיד "קצת שקט" ודוקרים אותו ומשאירים יתומים ואלמנה צעירה.

מיכאל בן-ארי: אז יכול להיות שהשכרות הוציאה את זה החוצה, אבל מאיפה זה מתחיל?

מיכאל בן-ארי: זה מתחיל מהפנים.

מיכאל בן-ארי: זה מתחיל, יותר נכון, קודם כול מהריק ולאחר מכן מדברים שקודם אמרו אחרים – מהתכנים שנכנסים לתוך הריק הזה.

מיכאל בן-ארי: אתמול סיפרה לי בתי שיכול להיות שיש להם תוכנית ניסיונית בבית-ספר שיותר היא לא תצטרך לקחת תיק לבית-ספר עם ספרים.

מיכאל בן-ארי: היא תיקח מחשב.

מיכאל בן-ארי: הזדעזעתי.

ראובן ריבלין: נא לסכם.

מיכאל בן-ארי: אני אסכם.

מיכאל בן-ארי: החיבור לספר הפך להיות פאסה.

מיכאל בן-ארי: ריאליטי, משחקי מחשב, "פייסבוק", הכול זריז, קצר, הישגי, ובסופו של דבר נשארים עם נוער ריק.

מיכאל בן-ארי: ואני אסיים במשפט אחד: הרב כהנא היה אומר, יצרנו פה את תנועת הנוער הגדולה בעולם, נוער למען שום דבר.

מיכאל בן-ארי: וזו הבעיה, זה המורים הלא-טובים, זה לא הילדים הרעים.

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת גפני, בבקשה, ואחרונה, חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

ראובן ריבלין: ואז יעלה השר וישיב.

ראובן ריבלין: ואז נעזוב את ההצעות לסדר-היום ונעבור להודעת הממשלה ולהכרזת ראש האופוזיציה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת גפני, האם אדוני רוצה שאני אעשה הפסקה עד שאתה תסיים את הדברים שיש לך עם חבר הכנסת ישראל חסון?

משה גפני: לא, לא.

ראובן ריבלין: אני לא מבטיח שאני אסכים, אבל אני אשקול.

ישראל חסון: רק הזכרתי לו שעכשיו הוא לא צריך לתקוף את קדימה.

משה גפני: לא, אצלי קואליציה–אופוזיציה לא רלוונטי.

משה גפני: אני לגופו של עניין.

ישראל חסון: אז מה עשינו?

ראובן ריבלין: בבקשה.

משה גפני: אדוני יושב-ראש הכנסת, אדוני השר, רבותי חברי הכנסת, מקודם ראיתי את שר החינוך, חשבתי ששני השרים משיבים על ההצעה לסדר-היום, מפני שזה לא רק המשרד לביטחון פנים.

משה גפני: אגב, אני שמח, אדוני השר, שאתה ממשיך בתפקיד.

משה גפני: פחדתי אתמול.

ראובן ריבלין: שר החינוך או השר לביטחון פנים?

משה גפני: לא, השר לביטחון פנים.

ראובן ריבלין: למה אתה חושב בכלל שאפשר להחליף אותו?

משה גפני: אי-אפשר.

ראובן ריבלין: אני לא רואה דרך שהמשטרה שלנו יכולה להיות בעוצמה כזאת בלי השר.

מיכאל בן-ארי: אתה יכול לדבר על האלימות של החרדים אולי?

ראובן ריבלין: בבקשה, אני מציע לשמור על הסדר.

משה גפני: זה היה בהומור.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, אזרחי ישראל קמים בבוקר וחרדים, בעיקר ביום ראשון, לשמוע מה היה באלימות במקומות הבילוי, בליל שבת בעיקר, לא רק.

משה גפני: דקירות של סכינים, אפילו גרוע מכך, או שאזרח יורד בבאר-שבע כדי שיהיה שקט, כדי שהוא יוכל להרדים את הבת שלו, והורגים אותו.

משה גפני: אני לא מתכוון להתייחס בדברים עכשיו לעניין של תפקוד המשטרה.

משה גפני: ראיתי בעיתון שהשר ביקש לבדוק את העניין הזה, יכול להיות שהמשטרה תפקדה בסדר גמור, אני לא נכנס בכלל לשאלה הזאת, גם לא בדקתי.

משה גפני: אני מציע לבדוק את העניין הזה.

משה גפני: לא זה נושא הדיון.

משה גפני: אין ספק שאחת הבעיות המרכזיות שמעיקות על החברה הישראלית היא הנושא הזה של האלימות במקומות הבילוי, של בני-נוער ושל אנשים, שהביטחון האישי הפך להיות בלתי נסבל, בלתי נסבל, וזה באמת הפך להיות בעיה ברמה הלאומית הגבוהה ביותר.

משה גפני: אדוני יושב-ראש הכנסת, מה שאני מבקש – הרי אני לא אחזור על כל העניין, והיטיב להגדיר את זה חבר הכנסת אורי אורבך: יש סוגי אלימות שאופייניים לאוכלוסיות מסוימות.

משה גפני: הוא אמר את זה יפה ואני הקשבתי.

משה גפני: הוא אמר, אלימות, דקירות ושכרות בליל שבת במועדונים, זה מאפיין חברה מסוימת, שבליל שבת הולכת למקומות האלה, ולא חברה שנמצאת בבית-הכנסת.

משה גפני: גם לזה אני לא מתייחס.

משה גפני: אני מתייחס לשאלה של המהפך הפוליטי שקרה פה השבוע.

משה גפני: באה קדימה – אני לא מעביר ביקורת – ומצטרפת לקואליציה.

משה גפני: היא אומרת, ובצדק, אני מאוד שמח על זה, אני מאוד מברך על העניין, אמרתי את זה כל הזמן – ניסיתי גם לתרום את חלקי, לא משנה.

משה גפני: מה שתי הבעיות המרכזיות שעומדות בעם ישראל, שאם פותרים את זה, שווה שיש קואליציה רחבה?

משה גפני: הייתי בטוח, האלימות.

משה גפני: מה הבעיה, אחת משתי הבעיות המרכזיות של מדינת ישראל, של החברה בישראל?

משה גפני: קדימה – קדימה מצטרפת לקואליציה, ובאמת, עם קואליציה של 94 חברים יעבירו פה מערכת של חקיקה, של אכיפה, של תקצוב, של עשייה – – –

ראובן ריבלין: לסכם.

ראובן ריבלין: צריך לסכם.

משה גפני: בסדר, אני מסכם.

ראובן ריבלין: אתה כל הזמן הסכמת עם כולם ופתאום אחרי שלוש הדקות אתה מתחיל לדבר על קדימה.

ראובן ריבלין: לא על קדימה, על כולם.

ראובן ריבלין: בסדר, אני מסכם, אדוני היושב-ראש.

מגלי והבה: אתה בקואליציה או לא?

משה גפני: אני בקואליציה, כן.

מגלי והבה: אה, חשבתי שלא.

משה גפני: לא, אני בקואליציה.

משה גפני: זה גם זמני.

ראובן ריבלין: הוא רגיל לאלימות, הוא לא מבין למה אתם הצטרפתם.

משה גפני: ולכן, אני הייתי בטוח, שכאשר באים לקואליציה רחבה, זה דבר מאוד חשוב, האתגרים שמדינת ישראל נמצאת בהם.

משה גפני: מה שמעניין זה חוק טל.

משה גפני: הרי גם על זה יצטרכו להגיע להסכמה.

משה גפני: שינוי שיטת הממשל – גם יצטרכו להגיע להסכמה.

משה גפני: אם היה אפשר לשנות את שיטת הממשל, במקום – – –

ראובן ריבלין: לא, אבל לא נתחיל עכשיו עם שיטת הממשל.

ראובן ריבלין: או שאת זה תעשה בוועדת הכספים.

משה גפני: לא, אני מסכם.

משה גפני: פשוט לשים – – – פוליטית.

משה גפני: אבל הייתי בטוח שהאלימות בחברה תהיה הנושא הראשון.

משה גפני: מה לעשות.

ראובן ריבלין: מתוך שלא לשמה יצא לשמה.

ראובן ריבלין: מה אתה רוצה, הנה, עכשיו הם יטפלו באלימות.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, אחרונת הדוברים.

ראובן ריבלין: ואז תהיה הזדמנות לשר – אני חושב שבהצעה הזאת היתה הכרה של הקהילות השונות בישראל, בחובה שלהן, כפי שתיאר זאת השיח' אברהים צרצור, קודם כול, אבל אם באמת יש צורך – – –

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: כי היו ימים שלא יכלה המשטרה להיכנס לקהילות שונות גם כשהיא רצתה לעזור.

ראובן ריבלין: בבקשה.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך, ואני רוצה דווקא להמשיך נקודה מסוימת שהתחיל בה חבר הכנסת גפני.

אורלי לוי אבקסיס: הוא אמר שקודם הוא ראה את שר החינוך מגיע לכאן והוא באמת ציפה שזו תהיה תשובה במשותף, כי בעצם הכול מתחיל בחינוך.

אורלי לוי אבקסיס: אני רואה כאן את שר הרווחה, ואני מברכת על כך שהוא כאן, ואת הנקודה הזאת אני ממשיכה מתוך זה שאני חושבת שהראייה צריכה להיות כוללת: חינוך, רווחה וביטחון פנים.

אורלי לוי אבקסיס: בלי שלושת המרכיבים האלו אין תוצאה ואין פתרון.

אורלי לוי אבקסיס: ואני לא סתם אמרתי חינוך, רווחה וביטחון פנים, זהו הסדר הנכון.

אורלי לוי אבקסיס: חינוך, כמובן, שם מתחיל הכול, זה שורש הדברים.

אורלי לוי אבקסיס: כאשר אין לך פתרונות לקשיים כלכליים של משפחות, כשלא יכולים להעמיד לאותם ילדים אחר-הצהריים לא חוגים, לא תרבות פנאי ואפילו לא תנועות נוער, כי הן עולות היום המון כסף, וגם לא להשלים השכלה, כי היום אנחנו יודעים שבמערכת החינוך היום, מי שלא מקבל שיעורי עזר, היכולת שלו לעמוד בסף הזה שנדרש, היא כמעט שואפת לאפס.

אורלי לוי אבקסיס: במקביל צריך את מערכת הרווחה שתדע להעניק לאותם ילדים, לאותן משפחות במצוקה, כי דיברו פה על סקטורים מסוימים.

אורלי לוי אבקסיס: בלי לתת מענים, אנחנו לא יכולים לצפות לפתרון.

אורלי לוי אבקסיס: ביטחון פנים – זה בקצה הרצף.

אורלי לוי אבקסיס: נכון, האווירה בחברה צריכה להיות כזאת שגם תאפשר את הביטחון האישי, אולי סיורים וכדומה, גם הפרויקט של "עיר ללא אלימות", שאני יודעת שהוא באמת נוחל הצלחה יפה, משיג את פירותיו, וצריך אולי להרחיב את זה.

אורלי לוי אבקסיס: אבל אנחנו מדברים, ואני רוצה לשים את הדגש דווקא על בני-הנוער, שלוקחים חלק מאוד גדול, לצערי הרב, בזמן האחרון באותה תופעה של האלימות המתפשטת בחברה שלנו.

אורלי לוי אבקסיס: וכשאנחנו מסתכלים איפה זה קורה, חברים, זה קורה בדרך כלל באזורים מוכים באבטלה, אזורים של מצב סוציו-אקונומי נמוך מאוד, אזורים שבהם היכולת, גם של השלטון המקומי ואפילו של עמותות כאלה ואחרות לתת מענים, כאשר המדינה לא עושה את זה, הולכת וקטנה.

אורלי לוי אבקסיס: בתקופת בגין, ואדוני יודע את זה טוב מאוד, כאשר זיהו את התופעה הזאת, היתה מדיניות ממשלתית לתת את אותם חוגים – אני יודעת, אני גדלתי בבית-שאן דאז ושם היה גם כל העניין של ההיתוך החברתי, הילדים של אלה עם הילדים של אלה למדו ביחד מוזיקה, למדו ביחד כתיבה יוצרת, מילאו לנו את שעות הצהריים.

אורלי לוי אבקסיס: פתאום – התופעה של ילדים שיושבים על הברזלים והופכים להיות טרף קל לדור ההמשך של העבריינות המקומית צריכה להיעלם מהעולם, והיא לא תיעלם אם לא יקצו שם תקציבים.

אורלי לוי אבקסיס: גם לגבי התקציבים – הפתרון הזול ביותר הוא מניעה.

אורלי לוי אבקסיס: כי יגיד לנו השר יצחק אהרונוביץ, השר לביטחון פנים, כמה עולה להחזיק היום ילד או נער או בוגר בבית-הסוהר?

ראובן ריבלין: נא לסיים.

אורלי לוי אבקסיס: יש לזה מכפלות של כוח.

אורלי לוי אבקסיס: ככל שיהיו יותר עבריינים, הדור הבא של עבריינות יהיה הרבה יותר גדול, כי הוא ישפיע על הסביבה שלו, הילדים שלו, השכנים שלו והחברים שלו.

ראובן ריבלין: נא לסיים.

אורלי לוי אבקסיס: אני חייבת להגיד רק דבר אחד אחרון.

אורלי לוי אבקסיס: לאחרונה יצאה קריאה להחמיר גם בעונשים של בני-הנוער, לשים אותם הרבה יותר בבתי-הכלא וכדומה.

אורלי לוי אבקסיס: בארצות-הברית זה לא עובד.

אורלי לוי אבקסיס: יש שם העונשים הכי קשים, יש שם הכי הרבה בתי-סוהר, יש שם גם הוצאות להורג וגם תקציבים מטורפים; זה לא הוריד את אחוז הפשיעה.

אורלי לוי אבקסיס: ולכן השילוב המקודש הזה של חינוך, רווחה וביטחון פנים הוא הפתרון היחיד.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני מתכבד להזמין את השר לביטחון פנים, השר אהרונוביץ.

יצחק אהרונוביץ': אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני ישבתי בדיון, שמעתי כל מלה, ואני אומר לכם שיש לנו בעיה.

יצחק אהרונוביץ': אולי אני לא מחדש לכם – אבל יש בעיה.

יצחק אהרונוביץ': יש הרבה בעיות למדינת ישראל, בעיית האלימות בחברה היא בעיה לא פשוטה, ובדגש על אלימות בקרב בני-הנוער.

יצחק אהרונוביץ': בתחילה אני באמת מבקש להדגיש את הרצף של האירועים החמורים שהיו בסוף השבוע: שישה מקרי רצח.

יצחק אהרונוביץ': בחמישה מהם ישנם עצורים, ואני מקווה שגם במקרה השישי.

יצחק אהרונוביץ': צריך להגיד מלה טובה למשטרה, ליחידות שפעלו.

יצחק אהרונוביץ': חמישה מתוך שישה – גם עם הניסיון הרב שיש לי, בטווח זמן קצר מאוד, החשודים נמצאים בידי המשטרה.

יצחק אהרונוביץ': הרצף הזה גרם לתחושה קשה בקרב הציבור, ואני אומר לכם שמקרים כאלה כפי שהיו – אתמול ביקרתי אצל האלמנה, אצל מיכל בבאר-שבע, ראיתי, ישבתי עם הילד, ישבתי אתה, עדכנתי אותה על פרטי החקירה.

יצחק אהרונוביץ': לא קל לעבור במשפחות שכולות.

יצחק אהרונוביץ': חלקכם עושה את זה, היושב-ראש מקפיד לעשות את זה.

יצחק אהרונוביץ': אין לי ניחומים, אין הסברים.

יצחק אהרונוביץ': קלות הדעת לבוא ולרצוח אדם שביקש בסך הכול שקט, לו, למשפחתו, לילדיו – אין הסבר.

יצחק אהרונוביץ': אנחנו, כמחוקקים, כחברי כנסת, לא יכולים להבין את זה.

יצחק אהרונוביץ': אנחנו לא מבינים את האנשים האלה, את הרוצחים האלה שמבצעים את המעשים הקשים ביותר: גוזלים, לוקחים חיי אדם.

יצחק אהרונוביץ': על מה?

יצחק אהרונוביץ': דיברנו על המקרה האחרון, זה היה על הערה, על בקשה.

יצחק אהרונוביץ': אבל דיברתם על אלימות בכבישים, דיברתם על אלימות במגרשי הכדורגל, דיברתם על אלימות במועדונים, בחופי רחצה, בכל מקום.

יצחק אהרונוביץ': הנתונים שיש בידי הם לא מנחמים, הם לא מקלים – לא עלי ולא עליכם – שישנה ירידה כרגע של 30% במקרי הרצח מתחילת השנה.

יצחק אהרונוביץ': כל מקרה הוא מקרה.

יצחק אהרונוביץ': אבל אלה הנתונים.

יצחק אהרונוביץ': יש ירידה גם בניסיונות לרצח, יש ירידה בעבירות האלימות.

יצחק אהרונוביץ': אבל עדיין אנחנו נמצאים במדינה שהאלימות קיימת בה.

יצחק אהרונוביץ': מעבר לכך, נושא האלימות בישראל מהווה תחום עיסוק מרכזי שהכרזתי עליו לפני שלוש שנים.

יצחק אהרונוביץ': נושא האלימות הוא בין שלושת הנושאים המרכזיים שהמשרד או אני מחויבים להם, ואני אגיד גם מה נעשה וגם מה ייעשה.

יצחק אהרונוביץ': חייבים פה, באמת, להחזיר את הביטחון האישי ואת תחושת הביטחון לאזרחים.

יצחק אהרונוביץ': זה קיים, יש שיפור, יש לנו מדדים.

יצחק אהרונוביץ': יש לי מחקרים שאני מלווה, והמשרד מלווה את זה, ויש ירידות.

יצחק אהרונוביץ': אני יכול להגיד לכם, באמת, את חצי הכוס המלאה.

יצחק אהרונוביץ': זה לא מנחם, זה לא מספיק.

יצחק אהרונוביץ': ביום שני הצגתי שוב את הנושא של האלימות, מקרי הרצח, לראש הממשלה, לחברי הממשלה.

יצחק אהרונוביץ': כולם שמעו אותי, לא בפעם הראשונה, כולם הסכימו אתי גם בהמלצות, קיבלו את ההמלצות.

יצחק אהרונוביץ': יש גם מה לעשות, לממשלה ולראש הממשלה, גם במלה גסה שלא אוהבים להגיד אותה – אני אגיד אותה: גם בתחום כוח-האדם ואמצעים ותקציבים.

יצחק אהרונוביץ': בסוף בסוף, כשאני אומר שחסרים למשטרת ישראל 10,000 שוטרים, אומרים לי: איך?

יצחק אהרונוביץ': ואני מדבר על הממוצעים בעולם, ממוצעים במדינות הנאורות.

יצחק אהרונוביץ': יש פער – המדינה גדלה, מספר התושבים גדל, הבעיות גדלו, החברה גדלה, הנוער עבר לעיסוקים אחרים.

יצחק אהרונוביץ': אנחנו לא קיבלנו או כמעט שלא קיבלנו כוח-אדם ואמצעים.

יצחק אהרונוביץ': ולא שאני לא העליתי, ולא שלא הכרזתי, ולא שלא איימתי.

יצחק אהרונוביץ': אז ניתן לי בקצה, אני אגיד גם איפה.

יצחק אהרונוביץ': יש צורך בשינוי דרמטי.

יצחק אהרונוביץ': תוכנית "עיר ללא אלימות" משלבת – היא תוכנית מצוינת, תוכנית דגל במשרד.

יצחק אהרונוביץ': התחיל קודמי אבי דיכטר עם 12 ערים.

יצחק אהרונוביץ': היום אנחנו מתקרבים ל-100 ערים בשלוש שנים.

יצחק אהרונוביץ': אני כבר לקחתי כסף קואליציוני שניתן לי ועוד 20 ערים ייכנסו.

יצחק אהרונוביץ': דרך אגב, אני פותח סוגריים: היושב-ראש, כסף קואליציוני שניתן לי, קרוב ל-90 מיליון בתחילת הקדנציה, למה הוא הלך?

יצחק אהרונוביץ': "עיר ללא אלימות" – הוא הלך לשכר השוטרים, קרוב ל-30 מיליון לשכר השוטרים.

יצחק אהרונוביץ': למה הוא הלך עוד?

יצחק אהרונוביץ': 30 מיליון, קרוב ל-30 מיליון, לשיפור המוכנות המבצעית של משטרת ישראל.

יצחק אהרונוביץ': כסף קואליציוני למשימות, שאני לא צריך לתת אותו – האוצר צריך לתת אותו.

יצחק אהרונוביץ': שמתי אותו באותם מקומות.

יצחק אהרונוביץ': וגם ל"עיר ללא אלימות" עכשיו הוספתי מעל 20 יישובים.

יצחק אהרונוביץ': הרשימה תפורסם, אני מעריך, בתוך חודש ימים.

יצחק אהרונוביץ': אנחנו נוסיף מאות ואלפים של מצלמות בערים – זה חלק מהפרויקט של "עיר ללא אלימות" – על הקיים.

יצחק אהרונוביץ': מרכז רואה, מרכז שליטה, בכל עיר יהיה.

יצחק אהרונוביץ': המצלמות מוסיפות, באמת, גם הן מצלמות ונותנות לנו עוד כלי גם לשחזור של אירועים.

יצחק אהרונוביץ': המון מהאירועים אנחנו משחזרים בעזרת המצלמות, הקיימות וגם אלה שיוקמו בעתיד.

יצחק אהרונוביץ': והדברים האלה בתוכנית מובנית.

יצחק אהרונוביץ': הפריסה, כרגע היא יצאה לדרך כבר בקרוב ל-100 יישובים, מצלמות מרכז רואה, וכמובן הפרויקט הזה, וכבר באותם יישובים שבהם זה כבר עובד שנה ושנתיים, אנחנו מרגישים ירידה ברמת האלימות, הדיווחים, בין 20% ל-30% ירידות.

יצחק אהרונוביץ': כלומר אני רואה את החץ, אני רואה את הכיוון – זה הכיוון.

יצחק אהרונוביץ': אבל מקרה אחד בודד, כמו שהיה לנו בבאר-שבע, מסיט את כל המערכת ואת תשומת הלב שלי, שלכם, של התקשורת, ובצדק.

יצחק אהרונוביץ': מקרה כזה, אני רק בזיכרון יכול לתת לכם דוגמה, מה שקרה בחוף תל-ברוך לפני שנתיים.

יצחק אהרונוביץ': אותו מקרה רצח מזעזע שהיה בחוף.

יצחק אהרונוביץ': על מה?

יצחק אהרונוביץ': שטייל עם בנותיו.

יצחק אהרונוביץ': אלה דוגמאות שבאמת ובצדק צריך לדון בהן, לראות לאן הגענו, לאן החברה הגיעה.

יצחק אהרונוביץ': אני הפעלתי גם תוכנית חדשה, קרוב לשנה: שיטור עירוני.

יצחק אהרונוביץ': היו אותם סקפטים, אותם לא מאמינים, גם במשרדי הממשלה, ואמרתי: אני חייב לצאת עם תוכנית נוספת, השיטור העירוני, להתעסק עם אותן עבירות של איכות החיים, הקמות רעש.

יצחק אהרונוביץ': שתדעו, חברי חברי הכנסת, בסופי שבוע ובעונת הקיץ, בין 60% ל-70% ואולי 80% מקריאות ה-100 לתחנות המשטרה, הן הקמות רעש.

יצחק אהרונוביץ': זה מה שקרה גם בבאר-שבע: צועקים מתחת לבית, מתקוטטים, לא מאפשרים לאנשים, לאזרחים, לישון.

יצחק אהרונוביץ': אלה הדברים שמעניינים את האזרח ומעניינים את ראש העיר.

יצחק אהרונוביץ': לקחתי את זה.

יצחק אהרונוביץ': אני זוכר את אדוני, יושב-ראש הכנסת – אמר לי: הם יהיו כפופים לראש העיר.

יצחק אהרונוביץ': אמרתי: לא יהיו כפופים לראש העיר.

זאב בילסקי: זאת הבעיה.

יצחק אהרונוביץ': לא יהיו כפופים לראש העיר.

זאב בילסקי: זאת הבעיה.

יצחק אהרונוביץ': אני יודע.

יצחק אהרונוביץ': אנחנו, כשנגיע למדינה אחרת, אנחנו, אני אתן את האישור לכך.

יצחק אהרונוביץ': משטרת ישראל, השוטרים יהיו כפופים למפכ"ל, למפקד התחנה.

יצחק אהרונוביץ': אבל מה כן מצאנו?

עפו אגבאריה: – – –

יצחק אהרונוביץ': מה כן מצאנו?

יצחק אהרונוביץ': מצאנו פתרון שאפשר לחיות אתו.

יצחק אהרונוביץ': ועובדה: 13 ערים בתוך הפרויקט קרוב לשנה, ורבותי, תעברו עיר-עיר, ואני חותם לכם פה מעל במת הכנסת, כולם מרוצים.

יצחק אהרונוביץ': בעבירות איכות החיים, שעבירות הרעש הן חלק מהן, מרגישים את השינוי הדרמטי.

יצחק אהרונוביץ': 13 ערים כאלה.

יצחק אהרונוביץ': ואני אומר לכם, זה שראש העיר מעלה את הבעיה, ומפקד המשטרה נותן את הפתרון, ואני מוסיף סמכויות לפקחים, רבותי, ההרכב הזה, הכוח הזה, שלא יוצא מהעיר ופועל לטובת הרעיונות של ראש העיר – זו המתכונת הנכונה.

יצחק אהרונוביץ': זה עובד, וזה ימשיך לעבוד.

יצחק אהרונוביץ': עוד ארבע ערים ייכנסו במהלך הימים הקרובים, שוב, מאיפה הכסף?

יצחק אהרונוביץ': מצאתי מקורות.

יצחק אהרונוביץ': לא כסף שקיבלתי.

יצחק אהרונוביץ': ורבותי, אלה בדיוק הדברים, ותלכו לאותן 13 ערים, ותבדקו אותי.

יצחק אהרונוביץ': תלך לרמת-גן, ותלך לבני-ברק, ותלך לערד ותלך לאילת ותלך לנתניה.

יצחק אהרונוביץ': ומחר – בלי שום קשר לאירוע בבאר-שבע – גם בבאר-שבע יהיה.

יצחק אהרונוביץ': וזה בדיוק מה שאומר לי ראש העיר: אני לא רוצה להיות אחראי למשטרה, תעזוב אותי.

יצחק אהרונוביץ': מחר אני אצטרך לתת פקודות למשטרה, או להגיד לו: תעצור את זה, או תאכוף את זה.

יצחק אהרונוביץ': לא.

יצחק אהרונוביץ': אני אציף את הבעיה, יושבים מסביב לשולחן, הפתרון בידי מפקד המשטרה.

יצחק אהרונוביץ': אני מכיר את הדעות שלך, אני חלוק עליך.

יצחק אהרונוביץ': אבל אני חושב שאנחנו בכיוון הנכון.

יצחק אהרונוביץ': ואנחנו בכיוון הנכון, והתוצאות – – –

ראובן ריבלין: לא, לא, לא, אין זמן.

ראובן ריבלין: אין זמן.

זאב בילסקי: אני רק מבקש, תעשה ניסוי.

זאב בילסקי: ניסוי.

יצחק אהרונוביץ': אני אמרתי – – –

זאב בילסקי: תעשה ניסוי – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בילסקי, אתה אין לך קשר למופז, לי יש.

ראובן ריבלין: אנחנו חייבים – – –

יצחק אהרונוביץ': אני מכיר את בילסקי שהיה ראש עיר מצוין, אני מכיר את יתר ראשי הערים, אני חושש.

יצחק אהרונוביץ': תרשה לי, אני חושש.

יצחק אהרונוביץ': ואתה מבין אותי גם.

יצחק אהרונוביץ': אז אני לא יכול לתת לאחד כן ולאחד לא – – –

ראובן ריבלין: ברור.

ראובן ריבלין: ברור.

יצחק אהרונוביץ': תבין גם את זה.

יצחק אהרונוביץ': ואדוני היושב-ראש מבין את הדברים האלה.

ראובן ריבלין: אני מבין שכשבילסקי מבקש – אבל ברגע שנותנים לאחד נותנים לכולם ויש בעיה.

יצחק אהרונוביץ': בדיוק.

יצחק אהרונוביץ': יש לנו בעיה.

יצחק אהרונוביץ': אבל גם הפתרון שמצאתי הוא פתרון טוב.

יצחק אהרונוביץ': אני גם נכנסתי לתוכנית הלאומית לצמצום צריכת האלכוהול.

יצחק אהרונוביץ': כידוע לכם, לפני שלוש שנים העברתי את הרשות אלי, כי קיבלתי עוד תקציבים.

יצחק אהרונוביץ': אנחנו פועלים ברשות רק במהלך השנה – אני אומר השנה – מעל 20,000 מקרי שפיכת אלכוהול.

יצחק אהרונוביץ': 20,000, עם החוק החדש שחוקקתי פה, הבאתי את זה לכנסת.

יצחק אהרונוביץ': מעל 400 "פיצוציות" סגרנו.

יצחק אהרונוביץ': וזה המקור לאלימות, האלכוהול, ולכן אני אומר לכם את הדברים האלה.

יצחק אהרונוביץ': המגזר הערבי – השיח' צרצור, חבר הכנסת צרצור, חברי חברי הכנסת, אנחנו מדברים על המגזר הערבי – –

ראובן ריבלין: חברת הכנסת זועבי גם דיברה עליו.

יצחק אהרונוביץ': – – לא פעם ולא פעמיים.

יצחק אהרונוביץ': אני אומר לכם – וציינתי את זה, ואני חוזר ואומר: סוף-סוף המגזר הערבי וראשיו התעוררו.

יצחק אהרונוביץ': יש ארגוני פשיעה קשים מאוד מקרב האוכלוסייה הלא-יהודית.

יצחק אהרונוביץ': נלחמים האחד בשני.

יצחק אהרונוביץ': נפגעים חפים מפשע.

יצחק אהרונוביץ': יש מקרי רצח לא מפוענחים, ואני עוקב אחריהם.

יצחק אהרונוביץ': ואמרתי את זה גם לחבר הכנסת אגבאריה, רק אתמול או שלשום בכנסת.

יצחק אהרונוביץ': לא נוותר.

יצחק אהרונוביץ': לא נוותר.

יצחק אהרונוביץ': מצד שני, גם מה עשינו?

יצחק אהרונוביץ': הקמתי כוח משימה, שמתי אותו בטייבה.

יצחק אהרונוביץ': חבר הכנסת אחמד טיבי לא נמצא פה, אבל בתוך טייבה כוח משימה, שפועל על כל המשולש.

יצחק אהרונוביץ': כוח נוסף בנצרת, שפועל בכפרים.

יצחק אהרונוביץ': כוח נוסף גדול באזור רהט, שמתי אותו באזור תל-שבע, אזור רהט, ערוער, ביר-הדאג'.

יצחק אהרונוביץ': עוד 300 שוטרים שמנו.

יצחק אהרונוביץ': ועוד כרגע, בחודשים הקרובים, עוד כוח משימה באזור כרמיאל בכפרים, באזור ואדי-עארה.

יצחק אהרונוביץ': רבותי, זה לא היה.

יצחק אהרונוביץ': הכוח הזה לא כפוף לקרקע, לא כפוף לאף אחד.

יצחק אהרונוביץ': זה כוח משימה להשלטת חוק וסדר.

יצחק אהרונוביץ': אבל מעבר לזה, גם את נושא המודיעין צריך לחזק, וגם את זה אני אומר לכם בצורה גלויה, גם שם אנחנו עושים עבודה.

יצחק אהרונוביץ': הרעיון שלך, חבר הכנסת צרצור, והפעלת את זה בכפר-קאסם, אני אומר לך, אני מרים את הכפפה.

יצחק אהרונוביץ': אני אומר לך, תקים את המשמר האזרחי – אצלך או בכל מקום אחר – בכפיפות למשטרה.

יצחק אהרונוביץ': אני אתן את הכלים, אני אתן לך את הייעוץ, אני אתן לך כל – מה שתעשו.

יצחק אהרונוביץ': תצאו, תסייעו למשטרה באכיפת החוק והסדר.

יצחק אהרונוביץ': מה שעשית בכפר-קאסם, אפשר לעשות את זה בטייבה ואפשר לעשות את זה בג'לג'וליה או בכפר אחר.

יצחק אהרונוביץ': רבותי, אני צריך את שיתוף הפעולה של האזרחים, לא באמירה, גם בשותפות של עשייה.

יצחק אהרונוביץ': כפי שזה קיים: אלפי מתנדבים עובדים, ואני מדבר דווקא במגזר היהודי.

יצחק אהרונוביץ': אפשר גם במגזר הלא-יהודי.

יצחק אהרונוביץ': גם שם יש לנו, דרך אגב, מתנדבים, בעשרות, אולי במאות.

יצחק אהרונוביץ': אני רוצה אלפים.

יצחק אהרונוביץ': שיצאו, אני אתן להם מדים, אני אתן להם מה שהם צריכים – רכבים, אני אתן להם אמצעים, אני אתדרך אותם, אני אכין אותם, בתיאום עם המשטרה.

יצחק אהרונוביץ': נפעיל את הכלים האלה, מה שאתה עשית בהצלחה רבה בכפר-קאסם.

יצחק אהרונוביץ': רבותי, מבחינת אמצעים וכוח-האדם, אני עושה את המירב.

יצחק אהרונוביץ': אבל גם שיתופי פעולה.

יצחק אהרונוביץ': מה שקורה במגזר הוא מצב בלתי נסבל.

יצחק אהרונוביץ': יש התקדמות, הכנסנו פה אמצעים וכוח-אדם, אבל עדיין, אני אומר, עדיין יש לנו הרבה מה לעשות שם.

יצחק אהרונוביץ': ואני מקווה שגם שם נראה את השינוי.

יצחק אהרונוביץ': מה שהכנסנו, ונמשיך עם כוח-האדם שאמרתי רק לפני דקות מספר.

יצחק אהרונוביץ': לסיכום, האירועים האחרונים, שוב, מדגישים את הצורך להמשיך לטפל.

יצחק אהרונוביץ': הדברים האלה נעשים, מלווים על-ידי.

יצחק אהרונוביץ': אני חושב שבסוף הרצח לא מבוצע על-ידי שוטרים.

יצחק אהרונוביץ': כל משרדי הממשלה – דיברו פה חברי חברי הכנסת, משרד החינוך ומשרד הרווחה והשלטון המקומי.

יצחק אהרונוביץ': ויש פה גופים, בסוף, כשהוא מגיע לקצה של מערכת אכיפה החוק – המשטרה, מערכת המשפט – שצריכה להחמיר בענישה בעבירות מסוימות, ואני מסכים: ובסוף זה מגיע גם לשירות בתי-הסוהר.

יצחק אהרונוביץ': אסור לנו להגיע למצב הזה, יש פה עדיין הרבה תחנות לעצור אותם.

יצחק אהרונוביץ': אני מאוד שמח שגם יושב-ראש ועדת הפנים מקיים דיון.

יצחק אהרונוביץ': אני מעביר את – – –

ראובן ריבלין: אדוני מסכים להעביר את זה לוועדת הפנים.

יצחק אהרונוביץ': תודה רבה.

ראובן ריבלין: הואיל וכך, יש לנו כמה חברים שביקשו הערות, ואני מודיע להם כבר עכשיו, אני לא נותן יותר מדקה כי אנחנו במגבלת זמן, שכן ל"ג בעומר הלילה, ואנחנו החלטנו בנשיאות לסיים את הישיבה עד 16:30.

ראובן ריבלין: יש לנו עוד הרבה על סדר-יום.

ראובן ריבלין: אני נותן לחבר הכנסת טלב אלסאנע – אינו נוכח.

ראובן ריבלין: השאר נוכחים, אז אני אקרא אותם לפי הסדר.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת עפו אגבאריה ראשון; אחמד טיבי ונסים זאב.

ראובן ריבלין: כל אחד דקה, רבותי.

עפו אגבאריה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כבוד השר, זה ברור שעניין האלימות לא רק קשור במשטרה.

עפו אגבאריה: יש הרבה גורמים שאנחנו צריכים לטפל בהם.

עפו אגבאריה: גם השלטון המקומי בכפרים הערביים חייב לקחת את החלק שלו בטיפול באלימות, באכיפת חוקי העזר של העיריות מבחינת חנייה ותנועה ותשתיות, תכנון ובנייה – זה נכון.

עפו אגבאריה: אבל מה הבקשה שלנו, שבאמת, המשטרה יכולה לעשות?

עפו אגבאריה: אנחנו מבקשים לפנות את הנשק הבלתי-חוקי, וגם החוקי, מהכפרים, אף-על-פי שהרציחות האחרונות הן אולי בסכינים, מה שהיה בסוף השבוע הזה, גם במגזר היהודי וגם במגזר הערבי.

עפו אגבאריה: אבל זה הדבר שהכי מפריע לנו.

עפו אגבאריה: הנגישות הקלה לנשק נותנת יד קלה על ההדק.

עפו אגבאריה: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה.

ראובן ריבלין: ונסים זאב אחרון הדוברים, ואז נצביע.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, השר לביטחון פנים ער לחלון ההזדמנויות – זה ביטוי שהוא משתמש בו – חלון ההזדמנויות שבו הציבור הערבי, הנהגתו, דורשים לאסוף את הנשק, לטפל בפשיעה, למנוע אותה.

אחמד טיבי: יש טענה על היעדר תקציבים במשטרה; יש טענה על חוסר שיתוף פעולה מצד תושבים, שרואים ולא עוזרים.

אחמד טיבי: אני רוצה להזכיר כתבה שהיתה ב"אולפן שישי" על הרצח באיתמר – רצח שאני גיניתי מעל הדוכן.

אחמד טיבי: שם הראו שלא היה שיתוף פעולה בכפרים מסביב.

אחמד טיבי: איזה מאמץ אדיר נעשה באמצעים מדעיים, מעבדתיים.

אחמד טיבי: עשרות אנשים עבדו, ובסופו של דבר – אפילו הביאו כפר שלם, עצרו את הגברים ובדקו DNA של כל גבר פלסטיני שהיה בכפר.

אחמד טיבי: מאמץ אדיר.

אחמד טיבי: זה מוכיח שכשהרשויות רוצות, מעוניינות להשקיע מאמץ בפענוח של מעשי רצח, הן מצליחות בסופו של דבר.

אחמד טיבי: למה לא עושים את זה בטייבה ואום-אל-פחם, אדוני היושב-ראש, או בכפר-קאסם?

ראובן ריבלין: תודה רבה.

אחמד טיבי: הגיע הזמן להתייחס שווה בשווה אל מעשי רצח.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נסים זאב.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, אני תומך באחמד טיבי, אני חושב שצריך הרבה תקציבים לבדוק כל אלימות וכל רצח.

נסים זאב: אין פה ספק.

נסים זאב: רק צריך להבין, אדוני השר, רק אתמול היתה כתבה שבדרך לבית-הספר בנצרת היה חיפוש מפתיע אצל תלמידים ומצאו שם את כל סוגי החרבות והסכינים.

נסים זאב: ומה לא היה בתיקים – חוץ מספרים היה שם הכול.

נסים זאב: כולם מוכנים לרגע האמת שבו צריכים לשלוף סכין ולתקוע אותו במישהו.

נסים זאב: לאן הגענו?

נסים זאב: אני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש, במשפט אחד: הגיע הזמן שתוקם פה ועדה ממלכתית לבדיקת הנושא הזה, של אלימות הנוער.

נסים זאב: יש פה תוהו ובוהו.

נסים זאב: אנחנו הגענו מתחת לקו האדום, ואם אנחנו נמשיך רק אולי לומר מלים שאולי אנחנו מכים על חטא, אז הנביא אומר: "על מה תֻכּו עוד תוסיפו סרה".

ראובן ריבלין: תודה רבה, הצלחת בדיוק בדקה להביע עמדות חשובות ביותר.

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו עוברים להצבעה.

ראובן ריבלין: כל המציעים מסכימים להעביר לוועדה.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי שמצביע בעד – בעד ועדה; נגד זה להסיר מסדר-היום.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 7 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 19 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

ראובן ריבלין: 19 בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שההצעות לסדר-היום בעניין האלימות בסוף השבוע האחרון והאלימות בכלל, ודיון בכל הנושאים החשובים שהעלה השר אהרונוביץ, יובאו לדיון שכבר נקבע מראש על-ידי יושב-ראש ועדת הפנים.

ראובן ריבלין: תודה רבה לכולם.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים בסדר-היום לבקשת הממשלה, בהתאם לסעיף 15 לחוק-יסוד: הממשלה, לצרף את חבר הכנסת שאול מופז כשר נוסף בממשלה, משנה לראש הממשלה.

ראובן ריבלין: אדוני השר, בבקשה.

אחמד טיבי: זה סופי?

ראובן ריבלין: סליחה?

אחמד טיבי: זה סופי?

ראובן ריבלין: זה סופי – עד שנצביע, אנחנו נראה, כשנצביע – יכול להיות שלפני ההצבעה ישתנו דברים.

נסים זאב: – – –

אברהם מיכאלי: – – –

גלעד ארדן: אם אתם תטענו טיעונים משכנעים אולי אנחנו נמשוך את ההודעה.

גלעד ארדן: אנחנו בלב פתוח ובנפש חפצה נשמע את טיעוניכם.

ראובן ריבלין: אדוני השר, הוא שאל אם זה סופי, זאת אומרת אם גם בלי ההצבעה הממשלה יכולה לחזור בה.

ראובן ריבלין: זה מה שהוא שאל.

אחמד טיבי: היה תקדים.

אחמד טיבי: היה תקדים – – –

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו לא יכולים להצביע עד 14:37, אבל עוד מעט לא נספיק לגמור את הדיון עד 15:37, וזאת בעיה.

ראובן ריבלין: אדוני השר, בבקשה.

אחמד טיבי: יש פגישה באיזה מקום עכשיו – – –?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת, אתה מפעיל את המודיעין שיש לך?

גלעד ארדן: אתה אמור להשתתף.

גלעד ארדן: לא, אתם לא מוכרחים.

ראובן ריבלין: לא הזמינו אותך אז כנראה אין פגישה.

אחמד טיבי: – – – אבל אותך – – –

ראובן ריבלין: אותי ברור שלא הזמינו, אבל אותך – אדוני השר, בבקשה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת – – –

נסים זאב: ראש הממשלה צריך להיות פה, אדוני היושב-ראש, לא?

ראובן ריבלין: הממשלה נמצאת פה.

ראובן ריבלין: השר ארדן מייצג את הממשלה בפנינו כשר המקשר, והשר אהרונוביץ נמצא פה.

גלעד ארדן: חבר הכנסת זאב, אני רק פותח ומודיע מה הממשלה מבקשת.

גלעד ארדן: לאחר מכן יתקיים דיון.

גלעד ארדן: אם הממשלה תמצא צורך לסכם את הדיון, להשיב על ברכות ועל השבחים שייאמרו כאן, בוודאי, אני אעלה שוב לדוכן, בעזרת השם, ואגיב על הדברים, ואז תתקיים הצבעה.

גלעד ארדן: ובכן, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מתכבד להודיע לכנסת כי הממשלה החליטה, בהתאם לסעיף 15 לחוק-יסוד: הממשלה, לצרף את חבר הכנסת שאול מופז כשר נוסף בממשלה, משנה לראש הממשלה.

גלעד ארדן: בהתאם לסעיף 15 לחוק-יסוד: הממשלה, הממשלה מבקשת שהכנסת תאשר את החלטתה הנ"ל.

גלעד ארדן: וכפי שאמרתי, אני שומר את הזכות, אדוני, ברשותך, לסכם את הדיון ולהשיב על דברים שייאמרו כאן; אלא אם כן כולם רק יסתפקו בשבחים, במילות נימוסים ובאיחולי הצלחה, אז אני אוותר על זכותי זאת.

גלעד ארדן: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אנחנו לא יכולים להצביע לפני 14:37, אבל אנחנו גם לא יכולים להצביע אחרי 16:30, כי קבענו שאנחנו מסיימים.

ראובן ריבלין: לכן אני מציע: יש רשימה, רשימה סגורה, אני רק רוצה להציע לאלה שלא מחויבים לדבר שלא ידברו, כי אחרת – ראשונת הדוברים, חברת הכנסת זהבה גלאון.

ראובן ריבלין: אחריה – חבר הכנסת אילן גילאון, ואחריו – ניצן הורוביץ.

ראובן ריבלין: כולם נמצאים פה.

ראובן ריבלין: אחריהם – מוחמד ברכה.

ראובן ריבלין: שלוש דקות לכל חבר שנרשם.

ראובן ריבלין: הרשימה נעולה.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, שמעתי את השר ארדן עומד כאן על הדוכן ומבקש שנשמיע דברי נימוסים.

זהבה גלאון: הוא אמר שאולי אפשר להסתפק רק בדברי נימוסים.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, אנחנו מתכוונים לומר כאן היום דברי קילוסין – לא נימוסים ולא נעליים.

זהבה גלאון: אנחנו מדברים כאן – השר מופז, עוד מעט תהיה שר – על פוליטיקה קטנה, זולה, דוחה, מעוררת חלחלה, וכל ההרכב הקואליציוני החדש הזה שנולד, הוא נולד מפחד ואימה.

זהבה גלאון: ראש הממשלה נתניהו רק יום קודם עמד בוועידת הליכוד.

זהבה גלאון: הוא ראה את הפייגלינים, הוא ראה איך הולכת לו המפלגה, וחבר הכנסת מופז ראה את הסקרים, וגם הוא ראה איך הולכת לו המפלגה, ואז גם מופז וגם נתניהו נכנסו לפניקה.

זהבה גלאון: אבל אתם חושבים, חברי חברי הכנסת, שמופז ונתניהו – – –

נסים זאב: תגידי לו תודה רבה, בזכותו יש מרצ היום.

ראובן ריבלין: תודה, חבר הכנסת – – –

נסים זאב: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נסים זאב, תודה רבה.

נסים זאב: תראה את החוצפה הזאת – – –

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: היא מדברת.

ראובן ריבלין: אתה יכול להירשם.

ראובן ריבלין: זו זכותה.

ראובן ריבלין: לא להפריע.

נסים זאב: לפיד היה מוחק אתכם – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נסים זאב – –

ניצן הורוביץ: שב בשקט.

נסים זאב: – – –

ראובן ריבלין: – – אני אקרא אותך לסדר.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, לא נתניהו ולא מופז מרכיבים את הקואליציה הזאת, אלא מגרון והכישלון.

זהבה גלאון: מגרון של נתניהו והכישלון של יושב-ראש קדימה, זה מה שמרכיב היום את הקואליציה.

זהבה גלאון: ישבנו כאן, במליאה – – –

רונית תירוש: – – –

זהבה גלאון: חברת הכנסת תירוש, עדיף אפילו שלא תדברי – –

רונית תירוש: – – –

זהבה גלאון: – – רק מהבושה.

יצחק וקנין: רבותי, רבותי, אני מבקש.

יצחק וקנין: בשום פנים ואופן אני לא ארשה הפרעות לדוברת.

יצחק וקנין: בבקשה.

זהבה גלאון: שוויון בנטל – מצאתם ארבעה צידוקים למה הממשלה הזאת צריכה להתקיים; אמרתם: שוויון בנטל, תקציב, שינוי שיטת הממשל ושלום.

זהבה גלאון: שמענו כבר את הרטוריקה.

זהבה גלאון: שום דבר – – –

מרינה סולודקין: משא-ומתן עם הפלסטינים.

זהבה גלאון: משא-ומתן.

יצחק וקנין: חברת הכנסת מרינה סולודקין, בבקשה ממך, נא לא להפריע לדוברת.

יצחק וקנין: אני לא אאפשר שני דברים: שיפריעו לדוברים, ועל הזמן אני אקפיד.

יצחק וקנין: אם אתם תפריעו אני אוסיף זמן.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, קדימה ומופז מוציאים שם רע לאופורטוניזם.

זהבה גלאון: שם רע לאופורטוניזם, זה מה שעשיתם.

זהבה גלאון: משא-ומתן, שוויון בנטל – איזה תירוצים עלובים לכניסה לממשלה לצורך הישרדות.

זהבה גלאון: שם רע לאופורטוניזם.

זהבה גלאון: הרבה מחברי חברי הכנסת דיברו על התרגיל המסריח.

זהבה גלאון: זה תרגיל מסריח?

זהבה גלאון: התרגיל המסריח של שנות ה-90 מתגמד לעומת התרגיל המסריח הזה.

זהבה גלאון: זה מגה-תרגיל-מסריח.

זהבה גלאון: איזו בושה.

זהבה גלאון: נעלמה הבושה.

זהבה גלאון: מה יגיד הציבור אחר כך, כשהוא מאבד את האמון שלו בחברי הכנסת.

זהבה גלאון: בגלל החבורה שלכם, חבורה של קדימה, עכשיו כל הסל רקוב.

זהבה גלאון: בגלל תפוח אחד של מפלגה שקוראים לה קדימה כל חברי הכנסת מוכתמים עכשיו.

זהבה גלאון: כל מה שרציתם זה להציל את המפלגה שלכם, לא אינטרסים לאומיים עמדו לנגד עיניכם.

יצחק וקנין: משפט אחרון.

זהבה גלאון: ממשלה, אדוני היושב-ראש – סליחה, קואליציה – של 94 חברי כנסת זו לא דמוקרטיה, זה גובל בדיקטטורה.

זהבה גלאון: חבר הכנסת מופז, חבל שהלכת לשם.

זהבה גלאון: ראיתי אותך אתמול במסיבת העיתונאים עם ראש הממשלה נתניהו.

זהבה גלאון: אני מודה: התביישתי בשבילך והתביישתי בשביל קדימה.

זהבה גלאון: זו לא דוגמה לפוליטיקה נקייה.

זהבה גלאון: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת זהבה גלאון.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אילן גילאון, ואחריו – חבר הכנסת ניצן הורוביץ.

יצחק וקנין: יש לך, חבר הכנסת אילן גילאון, שלוש דקות.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, דווקא ממרום גילי הבטחתי לעצמי יותר לא להיות מופתע בעצם משום דבר.

אילן גילאון: המעמד הכמעט-הזוי – להבדיל אלף אלפי הבדלות – שהייתי בו בחיי, שדומה למעמד הזה, היה כאשר פרופסור אמנון רובינשטיין מת בפעם הראשונה, ייבדל לימים ארוכים וטובים.

אילן גילאון: התחושה ההזויה היתה מאוד דומה.

אילן גילאון: אני לא אכנס בקדימה, משתי סיבות: 1.

אילן גילאון: כי אני לא אוהב להתעלל במוכי גורל; 2.

אילן גילאון: כי יש לי חברים מאוד טובים בקדימה, ואני בכלל לא הייתי רוצה שידבק בהם משהו מן העלבון הזה.

אילן גילאון: אני אנסה לחפש בכל אופן את הדברים הכי טובים שאנחנו יכולים לדבר עליהם.

אילן גילאון: הרי הבעיה המרכזית איננה בכך שקדימה, באופן מאוד טבעי, יושבת בממשלה, שהיא חלק שני של הליכוד, כשתי ביציות על הרחם המאוד-טבעי, שיכולות לדור ביחד.

אילן גילאון: זו בכלל לא היתה בעיה.

אילן גילאון: אבל יש 100 השנים הראשונות, חבר הכנסת מופז, 100 הימים הראשונים שלך.

אילן גילאון: ואני רוצה, וכדאי שתפנימו, כי שמעתי מחברים במפלגה שלך ששני הדגלים הבלעדיים והיחידים והחשובים ביותר הם – אחד זה חוק טל והשני שינוי השיטה.

אילן גילאון: אני חושב שאלה דברים חשובים, אומנם, אבל הם לא הדברים החשובים ביותר, וזאת לא הבעיה המרכזית של מדינת ישראל.

מרינה סולודקין: – – –

אילן גילאון: באשר לשינוי השיטה: אין בעיה של השיטה, יש בעיה של השוטים.

אילן גילאון: באשר לחוק טל: זאת בעיה חמורה אבל היא איננה הבעיה הראשונה במדינת ישראל; צריך לפתור אותה במקביל לשתי הבעיות המרכזיות שישנן, והאחת זה הקיפאון המוחלט בתהליך השלום.

אילן גילאון: ראש הממשלה חי בתוך מצוקה של איזה סכיזופרניה: מצד אחד הוא מאוד היה רוצה להיכנס לתוך ההיסטוריה כמחולל כאן איזה תהליך, אבל מן הצד השני הוא מפחד מאוד מאלה האחרונים שצועקים עליו.

אילן גילאון: המבחן שלך הוא בתחום הזה.

אילן גילאון: בוא נראה אותך, אני סופר לך מעכשיו.

אילן גילאון: היום אנחנו נמצאים ב-9, ב-9 למאי?

אופיר אקוניס: 9 במאי.

אילן גילאון: 9 למאי, תודה.

אופיר אקוניס: ב-9 במאי.

אילן גילאון: תודה רבה.

אילן גילאון: בעברית אנחנו יכולים גם כן להתמודד, אבל הייתי רוצה – יש עוד כמה תחומים.

אילן גילאון: זאת הספירה שלך.

אילן גילאון: הנושא של מחאת הקיץ שלא מסתדרת עם הראש של הממשלה הזאת, ומה נעשה עם כל הררי המלים שנאמרו כאן?

אילן גילאון: אבל, אתה יודע מה?

אילן גילאון: על הכול אפשר יהיה למחול לכם, על הצעד הזה, כולל על ההידרדרות הפוליטית הזאת.

אילן גילאון: גם זכות ההישרדות היא זכות לגיטימית.

אילן גילאון: אין לי בעיה עם ההרכב הזה, יש לי בעיה עם האופן, עם – – –

יצחק וקנין: משפט אחרון, חבר הכנסת גילאון.

אילן גילאון: אני מסיים, אדוני.

אילן גילאון: – – – עם האופן שאתם – תראה, אני בחור עם חוש הומור, אתה צריך להבין, וגם יש לי דמיון די פרוע.

נסים זאב: גילאון, יש לי – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת נסים זאב.

יצחק וקנין: חבר הכנסת, אתה לא תפריע.

יצחק וקנין: תן לו לסיים, הוא צריך לסיים.

אילן גילאון: המבחנים שלך יהיו ב-100 הימים הקרובים.

אילן גילאון: אנחנו נראה מה יקרה.

אילן גילאון: ולכן – כי זה הדבר היחיד החיובי שאני יכול להגיד כתוצאה מן המהלך המאוד הזוי, שאנחנו לא – – –

רונית תירוש: Fair enough.

אילן גילאון: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אילן גילאון.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת ניצן הורוביץ, ואחריו – חבר הכנסת דב חנין.

ניצן הורוביץ: אדוני היושב-ראש, שי"ן, חי"ת, יו"ד, תי"ו, וי"ו, תי"ו; שחיתות: קלקול, צרה, חמס, השחתה, ניוון, שקיעה.

ניצן הורוביץ: גימ"ל, וי"ו, עי"ן, למ"ד; גועל: תיעוב, שאט-נפש, מיאוס, בחילה, סלידה, דחייה.

ניצן הורוביץ: וכה אמר שאול מופז – – –

נסים זאב: מה זה, שיעור לשון?

ניצן הורוביץ: וכה אמר שאול מופז: "הוא משקר בתחום הכלכלי, הוא משקר לצעירי ישראל, ובתחום המדיני, מהיום הוא גם משקר בנושאים הרגישים ביותר של מערכות הביטחון.

ניצן הורוביץ: שידעו אזרחי ישראל שיש להם ראש ממשלה שקרן, שבנימין נתניהו משקר, ושאת השקר הזה הוא לא יוכל לשנות".

ניצן הורוביץ: ובחודש שעבר אמר כך שאול מופז: "תקשיבו טוב, אני לא אכנס לממשלה של ביבי, לא היום, לא מחר ולא אחרי שאעמוד בראשות קדימה – – – זו ממשלה רעה" – תשמע, בוגי, זה מה ששותפך חושב על הממשלה שאתה יושב בה, אולי גם עליך – "זאת ממשלה רעה, כושלת ואטומה, וקדימה בראשותי תחליף אותה בבחירות הבאות.

ניצן הורוביץ: מספיק ברור?" את ה"מספיק ברור" הוא כתב, לא אני.

ניצן הורוביץ: מה אמורים אזרחי ישראל, אדוני השר, להבין מהדברים האלה שאמרת?

ניצן הורוביץ: האם המינוי שלך מתאים?

ניצן הורוביץ: האם הממנה שמינה אותך מתאים?

ניצן הורוביץ: האם כל הקומבינה הזאת מתאימה?

ניצן הורוביץ: ואני אקריא לכם עוד הגדרה מילונית לעוד מלה – סיאוב: סיאוב הוא מצב בגוף או ארגון שבו הפוליטיקה הפנימית גוברת על הצורך במקצועיות.

ניצן הורוביץ: מינויים של אנשים לא מתאימים לתפקידים השונים בארגון עלול להביא לכך שמקבלי ההחלטות יקבלו החלטות שגויות.

ניצן הורוביץ: וזאת הבעיה עם המינוי הזה.

ניצן הורוביץ: האם להאמין לשאול מופז של לפני חודש?

ניצן הורוביץ: של לפני שנה?

ניצן הורוביץ: של אתמול?

ניצן הורוביץ: של עוד חצי שעה?

ניצן הורוביץ: לאיזה שאול מופז נאמין?

ניצן הורוביץ: וכשהממנה שלו – – –

רונית תירוש: – – –

ניצן הורוביץ: או להאמין מה שאת, גברתי, רונית תירוש, אמרת רק אתמול?

רונית תירוש: חכה שלושה חודשים, תאכל את הכובע.

ניצן הורוביץ: אני חושב שבינתיים – –

יצחק וקנין: רבותי, לא להפריע.

ניצן הורוביץ: – – מי שצריך לאכול משהו זה את, אחרי הדברים שאת אמרת פה שלשום.

ניצן הורוביץ: ישבת פה ואמרת את הדברים האלה.

רונית תירוש: – – –

ניצן הורוביץ: שאין לך בושה, זה מה שאני אגיד לך, שאין לך בושה.

ניצן הורוביץ: עמדת כאן והתווכחת אתי, והתווכחת אתי על איזו אופוזיציה חשובה הייתם, וכמה הממשלה הזאת גרועה.

ניצן הורוביץ: הרי היה לנו כאן דיון על פיזור הכנסת.

רונית תירוש: – – –

יצחק וקנין: חברת הכנסת תירוש, תני לו לסיים.

יצחק וקנין: תני לו לסיים.

ניצן הורוביץ: תתביישי לך.

ניצן הורוביץ: אני חושב שבכלל, תאמיני לי, עדיף לך לשבת בשקט, תאמיני לי.

ניצן הורוביץ: את מביישת את עצמך, תאמיני לי.

יצחק וקנין: חבל, רבותי.

ניצן הורוביץ: זה רק – את מביישת את עצמך, תאמיני לי.

ניצן הורוביץ: חבל.

רונית תירוש: – – –

ניצן הורוביץ: תעני לי גם על-פי התקנון.

יצחק וקנין: את לא יכולה, גם ככה זה רק בסוף הדיון, את לא יכולה להגיב עכשיו.

רונית תירוש: – – –

יצחק וקנין: אני מכיר את התקנון יותר טוב ממך.

יצחק וקנין: במחילה ממך, את לא יכולה לדבר אחריו, כיוון שהתקנון קובע בסוף – אחרי ההצבעה אפילו.

יצחק וקנין: רק אחרי ההצבעה את יכולה.

ניצן הורוביץ: אדוני היושב-ראש – – –

יצחק וקנין: רבותי.

ניצן הורוביץ: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת – –

יצחק וקנין: משפט אחרון, אדוני.

ניצן הורוביץ: – – בשם האופוזיציה, בשם האופוזיציה – – –

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: – – –

ניצן הורוביץ: מה?

ניצן הורוביץ: את גם רוצה להגיד משהו?

ניצן הורוביץ: לא, כי אולי עוד יומיים גם, את יודעת, יהיה משהו, ואז תצטרכי להתחרט, עדיף לך לא להגיד.

רונית תירוש: – – –

ניצן הורוביץ: וגם לך עדיף.

רונית תירוש: תשמור על דברים מכובדים.

ניצן הורוביץ: את אל תיתני לי פה שיעור.

ניצן הורוביץ: אל תיתני לי שיעור.

רונית תירוש: אני אתן לך ועוד איך.

ניצן הורוביץ: אל תיתני לי שיעור, תשמרי את הטפות המוסר לחברים במפלגה שלך.

ניצן הורוביץ: את לא תחנכי אותי.

ניצן הורוביץ: בושה וחרפה.

יצחק וקנין: משפט אחרון, אדוני.

ניצן הורוביץ: אדוני היושב-ראש, בשם האופוזיציה, אנחנו מביעים אי-אמון במינוי, בממנה ובקומבינה המסריחה שמונחת בפנינו.

ניצן הורוביץ: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת ניצן הורוביץ.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת דב חנין, ואחריו – חבר הכנסת עפו אגבאריה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, דיברו פה על צורה ועל איכות של הפוליטיקה, ואני מסכים לדברים שנאמרו.

דב חנין: אבל אני רוצה, עמיתי חברי הכנסת, לעבור לתחום אחר, לתכניה הפוליטיים של הממשלה החדשה, ולומר בדאגה ובצער לציבור הישראלי שלכולנו יש מה לחשוש ממה שקרה כאן.

דב חנין: זו לא רק שאלה של אמינות, זו לא רק שאלה של היכולת של פוליטיקאים לזכור היום מה שהם אמרו אתמול.

דב חנין: אלה שאלות יותר כבדות משקל, יותר רציניות ויותר מסוכנות.

דב חנין: מהי האג'נדה של הממשלה הזאת?

דב חנין: אז על דבר אחד כבר התבשרנו הבוקר.

דב חנין: האג'נדה של הממשלה הזאת היא קיצוצים מרחיקי לכת בתחום החברתי.

דב חנין: והיא מקבלת חיזוק מחבר כנסת וממפלגה – אני אומר לך את זה בצער, חבר הכנסת מופז, הרי רק לפני כמה חודשים אמרת, והתקבלת בברכה כמי שרוצה להוביל אג'נדה חברתית, וכבר היום אנחנו רואים שהאג'נדה של הממשלה שחוזקה על-ידיכם תהיה אג'נדה אנטי-חברתית חריפה ומסוכנת.

דב חנין: מה שבנימין נתניהו לא יכול היה להרשות לעצמו אם אתם נמצאים באופוזיציה, הוא ירשה לעצמו היטב לעשות עכשיו כשאתם בפנים.

דב חנין: זו בעיה אחת.

דב חנין: בעיה שנייה: איומים על המערכת הדמוקרטית.

דב חנין: אתם קוראים לזה שינויים בשיטת הממשל, חיזוק המשילות.

דב חנין: יש בעיית משילות בישראל?

דב חנין: בישראל ראש ממשלה יכול להחליט מחר בבוקר לצאת למלחמה נגד אירן.

דב חנין: זה כוחו של ראש ממשלה בישראל.

דב חנין: ראשי ממשלה בישראל יצאו למלחמות בלבנון ובעזה ולא שאלו אף אחד.

דב חנין: ראש ממשלה אחר בישראל – אגב, מייסד תנועת קדימה – החליט לפנות את רצועת-עזה, ועשה את זה.

דב חנין: אין בעיית משילות בישראל, הכול אפשר לעשות.

דב חנין: אבל בשם הפסל הזה, פסל הזהב הזה של המשילות, אתם מוכנים ורוצים יחד עם שותפיכם לרסק את המרחב הדמוקרטי, לצמצם את יכולות המיעוט, להעלות את החסימה, לפגוע במפלגות הקטנות – הכול בשם המשילות.

דב חנין: עוד בעיה: כבר עכשיו ברור שהממשלה הזאת שמה לה למטרה את הציבור הערבי בישראל.

דב חנין: כל הספין הזה של גיוס חובה לכולם, כאילו הבעיה של מדינת ישראל – שיגייסו את הערבים לצבא.

דב חנין: מדינת ישראל החליטה לא לגייס את הערבים לצבא, ועכשיו מנסים לגלגל את זה על האזרחים הערבים ולהגיד: אתם לא תורמים את חלקכם, איפה השוויון?

דב חנין: ואני שואל אתכם, קדימה: בדיוק, איפה השוויון?

דב חנין: תקראו מה כותבת ועדת-אור על השוויון של האזרחים הערבים.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, סכנה נוספת שהממשלה הזאת נושאת אתה היא סכנת המלחמה האזורית, סכנת ההתקפה על אירן.

דב חנין: אני מכיר היטב את כל הדיבורים האלה על להתקיף את אירן עוד לפני הבחירות בארצות-הברית כדי לגרור גם את האמריקנים פנימה.

אופיר אקוניס: תודה לך.

דב חנין: אבל גם אנשי מערכת הביטחון – ואתה שמעת אותם ושומע אותם בוועדת החוץ והביטחון, ואתה יודע בדיוק מה האנשים האלה אומרים גם מעבר למה שהם אומרים בפומבי – מאוחדים כולם באמירה שהתוכניות האלה הן הזיות מסוכנות, ולהזיות המסוכנות האלה אתם הצטרפתם היום.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת אגבאריה, ואחריו – חבר הכנסת יצחק הרצוג.

אופיר אקוניס: אני מזכיר, שלוש דקות לכל דובר.

אופיר אקוניס: נכון, הוחלפתם.

אופיר אקוניס: אחריו – חבר הכנסת ברכה.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני.

עפו אגבאריה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מה שהיה אתמול, שלשום בעצם, מכל התיאטרון שחזינו בו פה והצטרפות קדימה לממשלה, אני חושב שבזה קדימה חתמה על תעודת הפטירה שלה, אבל הקבורה, כנראה, תהיה בשלב יותר מאוחר, וזה מאוד חבל.

טלב אלסאנע: אתה רופא – – –

עפו אגבאריה: אני מאבחן את זה גם כרופא, אבל לא רק כרופא.

רוני בר-און: מאוד מדאיג, האבחנות האלה שלך.

עפו אגבאריה: לא, אני אומר על קבורה של תנועה פוליטית שרציתם להקים, וחשבתם עד לפני יומיים – רציתם להיות אלטרנטיבה לממשלה הזאת, אבל בסופו של דבר נמכרתם במכירת סוף עונה על לא דבר, בזיל הזול, וזה באמת חבל.

עפו אגבאריה: כי כשאתם עכשיו מצטרפים לממשלה שמונה 94 חברי כנסת, זה רק במשטרים דיקטטוריים, ולא במשטרים דמוקרטיים, שאתם מטשטשים את הצביון הדמוקרטי בין קואליציה, אופוזיציה, מרכז, שמאל, ימין – אין.

עפו אגבאריה: אז כנראה, זה הדבר שאתם הולכים לעשות.

עפו אגבאריה: אותי מדאיג עוד דבר: שבממשלה כזאת גדולה, שכמעט אספה את כל הגנרלים לתוך ממשלה אחת גדולה, אני בטוח שהאג'נדה הראשונית שלה היא לא חוק טל ולא הצדק החברתי ולא רק שינוי שיטת הבחירות; כנראה, האג'נדה העיקרית שלה זה מלחמה.

עפו אגבאריה: ביום שבו אנחנו מציינים את הניצחון על הפאשיזם והנאציזם באירופה, קמה ממשלת גנרלים במדינת ישראל, שאני חושש שהיא תחרחר מלחמה אזורית, שהעקבות של המלחמה הזאת – היא תהיה הרת אסון לא רק לכל האזור, גם למדינת ישראל, ואנחנו מאוד לא רוצים בשפיכות דמים גם בתוך מדינת ישראל, וזה חבל – אנחנו, חברי הכנסת.

רונית תירוש: אתה רוצה תרגום לערבית?

רונית תירוש: כתוב שם: משא-ומתן לשלום.

רונית תירוש: תקרא.

עפו אגבאריה: זה בדיוק מה שאני רוצה להגיד: המשא-ומתן לשלום – זה לא יהיה.

עפו אגבאריה: זה מס השפתיים של ראש הממשלה בנימין נתניהו.

עפו אגבאריה: זה לא יהיה.

עפו אגבאריה: אנחנו יודעים שזה שקר, ואתם יודעים, ואמרתם את זה, שביבי נתניהו לא רוצה לקדם את השלום עם הפלסטינים, כי גם אנשים אחרים שהיו במוסדות שאתם כל כך מכבדים אמרו את הדבר הזה, שביבי נתניהו לא רוצה לקדם שלום.

עפו אגבאריה: אז אתם תצטרפו, אבל זה השקר הכי גדול, שאתם אומרים שאתם רוצים לקדם את השלום, אבל אתם באמת מקדמים מלחמה ולא שלום.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך, אדוני.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת מוחמד ברכה, ואחריו – חבר הכנסת יצחק הרצוג.

אופיר אקוניס: נא להתחשב ביושב-ראש עם הזמנים.

אופיר אקוניס: גם ככה זה קשה לי.

אופיר אקוניס: אני לא העליתי על דעתי שאנהל ישיבה שעסוקה בכניסת קדימה לממשלה, אבל תראה מה קורה.

נחמן שי: תמיד יש הפתעות.

אופיר אקוניס: אני מדבר אתך על המורכבות.

אופיר אקוניס: זה קשה.

מוחמד ברכה: אני מתפעל מרוח החיים שנכנסה בקדימה עכשיו, תרתי משמע.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני, שלוש דקות.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש – – –

רחל אדטו: ההוא כבר קבר אותנו, אז זה מפתיע אותך.

אופיר אקוניס: אוסיף לך, כי חברת הכנסת אדטו הפריעה לך.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, 28 המנדטים של קדימה הושגו בזכות אנשים שרצו להצביע לחלופה לנתניהו, ומתוכם, אני מניח שלא פחות מעשרה מנדטים באו לקדימה ממפלגת העבודה בגלל שברחו מברק, וחלק ממרצ, שרצו לתת לציפי לבני להרכיב ממשלה מול ביבי, וחלק אפילו מחד"ש.

מוחמד ברכה: אבל לא מזמן היה דיבור על חוק מופז, שהוא עלול לגנוב שבעה מנדטים ולקחת אותם לביבי.

מוחמד ברכה: כנראה הסבלנות משתלמת, אז בלי חוק הוא מביא להם 28 – נדוניה של 28 חברי כנסת, שבכלל המצביעים שהובילו אותם לכיסאות האלה רצו שהם יהיו חלופה לממשלה הזאת.

מוחמד ברכה: אבל למופז אין זכות יוצרים על העניין הזה; קדם לו ברק, שלקח לו 13, אחר כך נותרו לו חמישה, שהצביעו בשבילו כדי שיהיו חלופה לנתניהו.

מוחמד ברכה: כלומר, חבר הכנסת ברוורמן – תקשיב לי – מתוך ה-94 של הקואליציה הנוכחית 31 מנדטים הם גנבה.

מוחמד ברכה: הם הועברו לביבי במרמה והפרת אמונים.

מוחמד ברכה: אזרח שמואשם בהאשמה כזאת מובא לבית-דין פלילי, אבל בחסינות הקלוקלת שיש כאן, מי שעושה הפרת אמונים ומרמה כזאת מובא להיות שר שוליה של ביבי נתניהו.

רוני בר-און: בוא לא נדבר מי משתמש בחסינות הזאת.

מוחמד ברכה: לא אוהב את המלים האלה של בגידה ולא בגידה, אבל ראוי שמי שסרטט וביצע את המהלך הזה, שיובא לדין פלילי על מרמה והפרת אמונים.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, אל תטעו.

מוחמד ברכה: אני אומר לחברי קדימה: אל תטעו, אתם לא נכנסים לממשלה שקדימה שותפה לה, אלא אתם נכנסים לממשלת נתניהו.

מוחמד ברכה: נתניהו רצה בחירות בגלל שלושה דברים, ודיברנו במשך לילה שלם על העניין הזה: חוק טל, המחאה והתקציב ואירן.

מוחמד ברכה: בא מופז ואמר: למה לך בחירות?

מוחמד ברכה: אני אעשה לך את זה: אירן – אני אהיה שותף שלך ואני אכסה אותך; טל – אני אסדר לך את הדברים ואגלגל את זה על הערבים; המחאה – אני אהיה שותף לכל הגזירות ולדיכוי המחאה ואי-היענות למחאה החברתית.

מוחמד ברכה: כלומר התפקיד שממלאת קדימה כאן הוא שוליה עלובה בממשלת נתניהו.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: זה אחרי תוספת הזמן.

אופיר אקוניס: נא לסיים.

מוחמד ברכה: לכן, פה לא מדובר בממשלה חדשה אלא מדובר במכירת סוף העונה.

מוחמד ברכה: נתניהו הוביל את קדימה אל סף התהום, מ-28 לעשרה.

מוחמד ברכה: רגע לפני התהום אמר להם: בואו, עכשיו, אפשר לקנות אתכם בזול.

מוחמד ברכה: קנה אתכם בזול, בזיל הזול.

מוחמד ברכה: זו מכירה פומבית של הדמוקרטיה ושל הפוליטיקה בישראל.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך, אדוני.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת יצחק הרצוג, ואחריו – חבר הכנסת אבישי ברוורמן.

אופיר אקוניס: אחריו – חבר הכנסת איתן כבל.

יצחק הרצוג: אדוני היושב-ראש, חברי וחברותי חברי הכנסת, אני רוצה להודות בשם מפלגת העבודה לחבר הכנסת שאול מופז ולמפלגת קדימה.

יצחק הרצוג: אנחנו מודים לכם מקרב לב.

יצחק הרצוג: נתתם לנו את ההזדמנות להיות האלטרנטיבה האמיתית היחידה בפני עם ישראל כולו.

יצחק הרצוג: נתתם לנו הזדמנות להוביל מערכת בחירות של שנה וחצי.

יצחק הרצוג: במהלך מערכת הבחירות הזאת, שתימשך שנה וחצי, אנחנו לא ניתן לכם הנחות בשום דבר.

יצחק הרצוג: אנחנו נחשוף את הממשלה הזאת בקלונה, אנחנו נחשוף את כל הסיעות המרכיבות אותה, ואנחנו נציג לעם ישראל אלטרנטיבה ערכית, אידיאולוגית, פוליטית, מעשית וביצועיסטית.

דוד רותם: אתה מאמין – – –

רוני בר-און: בינתיים, אתה תהיה – – –.

רוני בר-און: לא אני.

יצחק הרצוג: ואני רוצה לומר לכם תודה בשם עם ישראל – –

רוני בר-און: אתה – – –.

רוני בר-און: לא אני.

רוני בר-און: פשש.

יצחק הרצוג: – – שסוף סוף הבין, שגם מי שמתהדר בנוצות של יושרה יכול לעמוד ולקרוא לראש הממשלה לחרוג מכל כלל של נימוס בסיסי.

יצחק הרצוג: כיושב-ראש ועדת החוץ והביטחון – –

רוני בר-און: – – – של ביבי.

יצחק הרצוג: – – לצאת בחמת זעם ולהגיד לעיתונאים: יש לי חדשות בשבילכם, עם ישראל – ראש הממשלה שקרן, ועכשיו להגיד: שמתי את זה מאחורי, ואפילו לא להתנצל, דבר בסיסי ביחסי אנוש.

יצחק הרצוג: אז מה זה אומר?

יצחק הרצוג: שזה באמת אמיתי?

יצחק הרצוג: הרי עוד מעט אתם תגיעו לתקציב המדינה, וכבר אני מודה לחברי הכנסת של קדימה בשמם של מאות אלפי אזרחים שיקצצו להם בתנאי המחיה שלהם: בדיור, ברווחה, בחינוך, בשירותים ובכל דבר ודבר.

רוני בר-און: בינתיים אתה קיצצת.

רוני בר-און: אתה, אתה.

רוני בר-און: אתה קיצצת.

יצחק הרצוג: ורוני בר-און, כדאי שתקשיב ותקשוט את עצמך לפני שתקשוט אחרים.

רוני בר-און: אתה היית שר וקיצצת.

רוני בר-און: שנתיים אתה קיצצת.

יצחק הרצוג: עם כל הכבוד לך, רוני בר-און, וגם לחברי קדימה, כדאי שתקשיבו לאמת – –

רוני בר-און: פה ישבת.

רוני בר-און: – – –

יצחק הרצוג: – – כי אתם צועדים – – –

מירי רגב: – – –

רוני בר-און: – – –

אופיר אקוניס: נא לא להפריע.

אופיר אקוניס: סליחה.

יצחק הרצוג: לעבר קיצוץ תקציבי מסיבי, קיצוץ תקציבי מסיבי – – –

רוני בר-און: ישבת בכיסא הזה.

רוני בר-און: זה הכיסא שלך.

רוני בר-און: – – –

מירי רגב: – – –

יעקב אדרי: – – –

מירי רגב: – – –

אופיר אקוניס: סליחה.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת בר-און.

אופיר אקוניס: רק רגע בבקשה.

יצחק הרצוג: – – – אתו בקואליציה.

יצחק הרצוג: פעם אחת – – –

אופיר אקוניס: אני אוסיף לך.

אופיר אקוניס: תן לי, בבקשה.

יצחק הרצוג: תודה רבה.

רוני בר-און: הוא רשום – – –

אופיר אקוניס: יכול להיות.

אופיר אקוניס: אני לא ראיתי.

אופיר אקוניס: אני לא הוזמנתי – – –

יצחק הרצוג: אין בעיה, אני מוכן להיות פה כל הלילה, ונצביע על מופז ביום שני הבא.

רוני בר-און: – – – של הרצוג.

רוני בר-און: של הרצוג.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת בר-און, אני לא הוזמנתי לשבת ליד השולחן הזה.

מירי רגב: – – –

יצחק הרצוג: אנחנו נצביע ביום שני הבא.

יצחק הרצוג: אין בעיה.

אופיר אקוניס: ואת, גברתי, מספיק.

אופיר אקוניס: את עוד מעט מדברת.

אופיר אקוניס: בבקשה.

יצחק הרצוג: למרות הניסיון להפריע לי, כדאי להקשיב לאמת.

יצחק הרצוג: האמת היא שבמערכת הפוליטית, כפי שהיא מתנהלת בשנה וחצי של בחירות, כאשר תביאו את המלה הראשונה באיזה חוק אתם תיתקעו עם אחת השותפות הקואליציוניות האחרות, ואז מה תגידו?

יצחק הרצוג: היתה לנו כוונה טובה?

רוני בר-און: – – –

יצחק הרצוג: בעצם, השארתם פה פרלמנט שבו לאופוזיציה יש כמות קטנה של חברי כנסת, אבל יש לה אהדה עצומה בעם ישראל, ואת המחיר תשלמו בקלפי בבחירות 2013.

מירי רגב: לא אנחנו.

מירי רגב: אתם.

יצחק הרצוג: תודה רבה לכם.

שי חרמש: ישבתם שם שנתיים – – –

מירי רגב: – – – לשלם את המחיר.

אופיר אקוניס: בבקשה.

אופיר אקוניס: אני מודה לך.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת ברוורמן.

יצחק הרצוג: מי שקיצץ היה אתה.

יצחק הרצוג: שר האוצר – – –

רוני בר-און: שנתיים ישבת – – –

שי חרמש: בוז'י, שנתיים שם היית.

שי חרמש: מה קרה?

רוני בר-און: שנתיים.

רוני בר-און: – – –

אופיר אקוניס: אחריו – חבר הכנסת איתן כבל, אם יהיה פה, ואם לא – חבר הכנסת בנימין בן-אליעזור.

אופיר אקוניס: אדוני, בבקשה.

אופיר אקוניס: שלוש דקות.

שי חרמש: ברוורמן, גם אתה ישבת שנתיים.

אופיר אקוניס: נו, מספיק.

אופיר אקוניס: אתה מפריע לו לפני שהוא אמר משהו?

אופיר אקוניס: תן לו.

אבישי ברוורמן: אני יכול להתחיל?

אופיר אקוניס: אדוני, בבקשה.

אופיר אקוניס: בוודאי.

אבישי ברוורמן: אדוני היושב-ראש, ידידי השר בוגי יעלון, חברי, אני אתחיל בהערה אישית, ואחרי זה אתייחס באמת לנושאים שעומדים כרגע לפני מדינת ישראל.

אבישי ברוורמן: מאוד לא אהבתי, ואמרתי את זה פה לידידי השר בר-און ואמרתי את זה גם לשאול מופז, שעיתון מסוים, ברגע ששאול מופז ניצח, לא נתן לו אפילו 20 יום של חסד.

אבישי ברוורמן: אני האמנתי שאכן שאול מופז – ואני אומר שזה הכאב האישי שלי, אני לא מדבר פה את הגבוהה-גבוהה הפוליטי – מתכוון ברצינות ביחד אתנו להוביל לממשלה חלופית שתהיה לה אג'נדה כלכלית שונה ואג'נדה מדינית שונה.

אבישי ברוורמן: שאול, אתה יודע את הקשרים בינינו.

אבישי ברוורמן: אני חושב שלמלה יש משמעות.

אבישי ברוורמן: אני חושב שהציבור מאבד לחלוטין את הכבוד לבית הזה – משום שאני חונכתי שעדיין, עם כל הקומבינות, למלה יש משמעות.

אבישי ברוורמן: לגבי המאבק, אין לי ספק שמערכת הבחירות הבאה, שתהיה בעוד שישה חודשים, תשעה חודשים, שנה וחצי, בהתאם לשבט הלשון של השר לשעבר בר-און באותן נקודות ציון, והיא תהיה כנראה מוקדמת יותר, היא תהיה בין השאר על אותם דברים שמאות אלפים היו בעבר ומיליונים מבינים את זה – על המחאה החברתית ועל איזו כלכלה בונים בארץ: האם בונים כלכלה שבנימין נתניהו, ואתה שאמרת את זה – כלכלה של קבוצה קטנה שמציגים שאכן אנחנו יציבים, אבל שאומרים שאנחנו המדינה האי-שוויונית בעולם המערבי להוציא את ארצות-הברית, ושסלי הקניות, אפילו בברלין ובציריך, כשאתה ממלא אותם הם יותר מלאים מאשר בירושלים ובתל-אביב, כאשר ההכנסה היא גבוהה יותר, ועל הריכוזיות.

אבישי ברוורמן: לכן, הבחירות האלה, בתקציב הזה – העם יעמוד מסביב לאלטרנטיבה היחידה שקיימת לשלטון הליכוד, אשר לצערי, שאול, אתה וקדימה התבוללתם לתוכו.

אבישי ברוורמן: אתם הייתם אלטרנטיבה.

אבישי ברוורמן: לפעמים 12 ולפעמים 14 – הייתם אלטרנטיבה.

אבישי ברוורמן: אותה התבוללות מתוך חיקוי, על זה כתב אחד העם, על סוג ההתבוללות: זו היתה התבוללות של התייוונות מתוך חיקוי, מתוך הישרדות.

אבישי ברוורמן: ועל זה מערכת הבחירות.

אבישי ברוורמן: לנו, למפלגת העבודה, זה טוב, אבל ממשלת ישראל, מדינת ישראל יותר חשובה.

אבישי ברוורמן: צריך ממשלה וצריך דרך שבהדרגה תביא פוליטיקה אחרת, שמלה זה מלה.

אבישי ברוורמן: והדרך הכלכלית, עליה ניבחן.

אבישי ברוורמן: על זה יהיה המאבק.

אופיר אקוניס: תודה.

אבישי ברוורמן: ואתם התבוללתם בנזיד עדשים.

אבישי ברוורמן: תודה רבה.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת בנימין בן-אליעזר.

אופיר אקוניס: אחריו – חבר הכנסת עמיר פרץ, ואחריו – חבר הכנסת דניאל בן-סימון.

בנימין בן-אליעזר: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מודה ומתוודה שעומד לפניכם זקן חברי הכנסת.

בנימין בן-אליעזר: נכנסתי לכנסת ב-1984.

בנימין בן-אליעזר: היית ילד.

אופיר אקוניס: כיתה ג'.

בנימין בן-אליעזר: כן.

בנימין בן-אליעזר: בכיתה ג' היית.

בנימין בן-אליעזר: בבקשה.

רוני בר-און: היית – – – בתור חבר כנסת – – – זקן.

בנימין בן-אליעזר: ראיתי הכול.

בנימין בן-אליעזר: ראיתי הכול.

בנימין בן-אליעזר: הכול ראיתי.

בנימין בן-אליעזר: אבל דבר כזה עוד לא ראיתי.

בנימין בן-אליעזר: דבר כזה לא ראיתי.

בנימין בן-אליעזר: אני הייתי בין אלו שהאמינו באמונה שלמה למופז.

בנימין בן-אליעזר: הנה, אני אומר את זה פה.

בנימין בן-אליעזר: מופז שירת תחת פיקודי כשהייתי שר ביטחון, הוא היה איש אמיץ, ויותר מאוחר הוא נכנס לתפקיד שר הביטחון.

בנימין בן-אליעזר: הוא היה אמיץ, אבל תצטרך עכשיו הרבה אומץ כדי להסתכל בעיניים להמוני בית ישראל ולהגיד להם מה עוד נשאר בפוליטיקה.

בנימין בן-אליעזר: אני עוקב אחריך שנים, מהיותי חבר בוועדת חוץ וביטחון.

בנימין בן-אליעזר: אני מכיר את דעתך בעניין התהליך המדיני, אני מכיר את דעתך בעניין אירן.

בנימין בן-אליעזר: אתה יודע מה?

בנימין בן-אליעזר: כמה פעמים חזרת ואמרת על-ידי שראש הממשלה הזה הוא שקרן, שקרן, שקרן, שקרן.

קריאה: כל בוקר היה קם, מצלצל אליך ואומר לך – – –

בנימין בן-אליעזר: ואני האמנתי לך.

בנימין בן-אליעזר: גם כשאתה באת ואמרת: אני הולך להוביל את הנושא החברתי, נתתי לך עצה.

בנימין בן-אליעזר: אמרתי לך שתתמקד איפה שאתה מאסטר, איפה שאתה מסוגל.

בנימין בן-אליעזר: שמעתי את דעתך בעניין חוק טל.

בנימין בן-אליעזר: הרי אצלך בוועדה הקמת תת-ועדה בעניין חוק טל.

בנימין בן-אליעזר: מה תעשה עם זה?

בנימין בן-אליעזר: אבל הדבר הכי חמור, אם אתה שואל את דעתי, זה שאתה, גם אם לא התכוונת לזה, גרמת לכך שבעצם הציבור במדינת ישראל איבד את האמון שלו, הטוטלי, במערכת הפוליטית.

בנימין בן-אליעזר: המערכת הפוליטית אצלו היום, תסלח לי על העברית שלי, זה זבל.

בנימין בן-אליעזר: זבל, פשוט זבל.

בנימין בן-אליעזר: לכן – חבל.

בנימין בן-אליעזר: כי הרי אני מכיר אותך, אתה לא כזה.

בנימין בן-אליעזר: לא כזה.

בנימין בן-אליעזר: אני גם האמנתי, דרך אגב, באמונה שלמה שלמרות המבוכה שאתה נכנסת אליה בעקבות ניצחונך, שאתה תהיה מסוגל לשקם את קדימה ולהעמיד אותה על הרגליים, ולהכין אותה לקראת הבחירות.

בנימין בן-אליעזר: בפוליטיקה הישראלית שלושה חודשים זה הרבה זמן – הרבה זמן, ומי כמוני מכיר את הדבר הזה.

בנימין בן-אליעזר: אבל העדפת למכור את נשמתך לשטן.

בנימין בן-אליעזר: השטן הוא היחידי שהרוויח.

בנימין בן-אליעזר: הוא היחידי שהרוויח.

בנימין בן-אליעזר: מתי עלו לו כל הרעיונות המטורפים האלה?

בנימין בן-אליעזר: באותו לילה, כאשר הבין שוועידת הליכוד טרקה לו את הדלת בפרצוף ומאות הרימו את השלטים "הצבעה חשאית" – –

זהבה גלאון: – – –

בנימין בן-אליעזר: – – ואז הוא הבין בעצם שהוא עוד יתגעגע לדנון ויתגעגע לאחרים.

דני דנון: אתה לא מתגעגע אלי?

בנימין בן-אליעזר: ולכן – – –

דני דנון: אתה לא מתגעגע אלי?

אופיר אקוניס: נא לסיים.

אופיר אקוניס: תודה – – –

בנימין בן-אליעזר: רגע, רגע.

בנימין בן-אליעזר: אני מחמיא לך, מה אתה רוצה, דנון?

מירי רגב: הוא בשוונג.

דני דנון: אתה לא מתגעגע אלי, גם אתה?

אופיר אקוניס: למה, הלכת לאנשהו, שהוא צריך להתגעגע אליך?

אופיר אקוניס: הוא נשאר ואתה נשאר, אין מה להתגעגע, תיפגשו פה כל הזמן, מה קרה?

אופיר אקוניס: מה זה עניין הגעגועים פה?

אופיר אקוניס: בבקשה.

אופיר אקוניס: רק – אדוני, נא לסיים, כי אתה עברת את הזמן.

בנימין בן-אליעזר: הוא היחידי שהרוויח מזה.

בנימין בן-אליעזר: הוא היחידי שהרוויח מזה.

בנימין בן-אליעזר: הוא היחידי שהרוויח מזה; נתת לו את כל הזמן שבעולם כדי שישקם את הליכוד מבפנים, כדי שיעשה סדר פנימה, כדי שיתייצב עם ליכוד מאורגן ומלוכד הרבה יותר.

בנימין בן-אליעזר: אני לא יודע מה הולך לקרות לקדימה.

בנימין בן-אליעזר: קדימה, בעיני, בשלב מסוים של החיים היתה תקווה, היום קדימה זה ייאוש.

בנימין בן-אליעזר: תודה רבה לך.

אופיר אקוניס: תודה לחבר הכנסת בן-אליעזר.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת עמיר פרץ, בבקשה, אחריו – חבר הכנסת דניאל בן-סימון, אחריו – חבר הכנסת גאלב מג'אדלה, ואחריו – חברת הכנסת מירי רגב.

אופיר אקוניס: הנה, יהיו לך שלוש דקות, דממה תהיה באולם כשתדברי.

אופיר אקוניס: אף אחד לא יפריע לך, אני אחראי.

מירי רגב: אתה, אתה מפריע לי.

אופיר אקוניס: חס וחלילה.

אופיר אקוניס: אל תתחילי עכשיו.

עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, חבר הכנסת שאול מופז, חברי קדימה, אין ספק שהיום אפשר להיכנס לתחרות של – מי מוצא את מילות התוכחה אולי הקשות ביותר.

קריאות: לא שומעים.

עמיר פרץ: חברי הכנסת, ביום כזה התחרות בין כולנו היא מי יאמר את מילות התוכחה הקשות ביותר.

עמיר פרץ: היא בהחלט לגיטימית.

עמיר פרץ: אבל אני חושב שאנחנו מוכרחים לבחון מה בעצם קרה למערכת הפוליטית כולה.

עמיר פרץ: ואני פונה אל חבר הכנסת שאול מופז ואל חברי בקדימה.

עמיר פרץ: אתם יודעים, אני מעולם לא הסתרתי זאת; במהלך כל התקופה, במשך כל שלוש השנים האחרונות, חשבתי שחייבים להקים גוש, חייבים להקים ברית, חייבים ליצור מכנה משותף בין מפלגת העבודה, מרצ וקדימה, כדי לבנות אלטרנטיבה.

עמיר פרץ: והאמת, אני היום במצב מאוד קשה מול חברי שלא חשבו שזה הדבר הנכון לעשות.

רוני בר-און: – – –

עמיר פרץ: לא חשוב.

עמיר פרץ: אבל היום, לכל מי שלא הסכים לרעיון הזה יש כל הסיבות להגיד שהוא צדק.

עמיר פרץ: אני אומר לך, חבר הכנסת שאול מופז, באמת, בידידות, אני לא מתחיל עכשיו להתחרות, יש כאן מספיק אנשים שיבדקו מה אמרת, מה לא אמרת, אבל האמת היא שאתה משאיר את הזירה במצב שאנחנו בעצם מתחילים בנקודת אפס, של לבנות את אותו מרכז ושמאלה.

עמיר פרץ: יהיה לך קשה מאוד להסביר שאתה חלק מהליכוד ואתה לא חלק מהליכוד.

עמיר פרץ: אני אומר את זה עכשיו כי חשבתי שיכול להיות שייווצר מצב שנמצא פעם אחת את המכנה המשותף הזה ונבנה אלטרנטיבה לממשלה שאנחנו לא מאמינים בדרכה.

עמיר פרץ: אנחנו לא מאמינים שבנימין נתניהו אכן יוביל למשא-ומתן לשלום, גם אם זה כתוב בהסכם ביניכם.

מירי רגב: עם מי נעשה שלום?

עמיר פרץ: אנחנו איננו מאמינים שחוק טל יהיה חוק כזה שמשנה סדרי עולם ולא ימצאו איזושהי נוסחה.

גאלב מג'אדלה: אל תפריעי.

גאלב מג'אדלה: בתור דוברת צה"ל, אל תפריעי לשר הביטחון לשעבר.

עמיר פרץ: אריה, תן לי.

מירי רגב: עם מי נעשה שלום?

מירי רגב: עם מי?

מירי רגב: עם טרוריסטים?

גאלב מג'אדלה: דוברת צה"ל לא מפריעה לשר ביטחון לשעבר.

אופיר אקוניס: תודה רבה לך.

מירי רגב: אפשר לחשוב – – –

אופיר אקוניס: חבר הכנסת מג'אדלה וחברת הכנסת רגב.

גאלב מג'אדלה: מינימום הגינות.

מירי רגב: – – –

אופיר אקוניס: מספיק, אנחנו רוצים לסיים בזמן.

גאלב מג'אדלה: קצת הגינות, דובר צה"ל לא מפריע לשר הביטחון לשעבר.

אופיר אקוניס: זה ביניהם.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת מג'אדלה, זה ביניהם, אני עכשיו מנהל את זה.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: עכשיו נוסיף לו דקה על כל ההפרעות.

אופיר אקוניס: נא להמשיך.

עמיר פרץ: אני רוצה לומר משפט יותר עקרוני.

עמיר פרץ: אני חושב שמהדיון הזה צריך לבוא ולדון במשפט הזה – אחדות.

עמיר פרץ: מה זה אחדות?

עמיר פרץ: האם אחדות זה רק כאשר חוברת קבוצת חברי כנסת לקבוצת חברי כנסת ויוצרים מספר מסוים – זה אחדות?

עמיר פרץ: הרי זה לא ייאמן שהמלה "אחדות" הפכה למילת קסם שמכשירה את הכול.

עמיר פרץ: היום אנחנו נתמודד מול קואליציה של 94 חברי כנסת.

עמיר פרץ: אני אומר לאזרחי ישראל: 94 חברי כנסת, תהיה האופוזיציה היעילה ביותר, הטובה ביותר – לא תוכל לעמוד מול מסע הדורסנות שאנחנו צפויים לו כבר בימים הקרובים, בדיונים על התקציב.

עמיר פרץ: אני חושב, חברי שאול מופז – באמת, אני פונה אליך – – –

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: לסיום.

עמיר פרץ: אני פונה אליך כאדם לאדם: נטלת באמת את התקווה להקים את אותה אלטרנטיבה, להקים את אותו גוש שרצינו להקים יחד, ונטלת גם את התקווה מהאזרחים, שהם יסמכו על הכנסת שתגן על זכויותיהם ולכן נתנו את כל הלגיטימציה לחידוש המחאה.

עמיר פרץ: כנראה זאת תהיה התשובה של עם ישראל אל מול הקואליציה הרחבה שהולכת להיבנות היום.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך, חבר הכנסת פרץ.

אופיר אקוניס: בבקשה, חבר הכנסת בן-סימון, ואחריו – חבר הכנסת גאלב מג'אדלה.

אופיר אקוניס: אחריו – חברת הכנסת רגב.

אופיר אקוניס: בבקשה.

דניאל בן-סימון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני לא מתכוון לומר מלה אחת רעה על שאול מופז.

דניאל בן-סימון: אני מכבד אותך ומעריך אותך באופן אישי, ולכן הדברים שלי לא אמורים – לא נוגעים לך ולא יפגעו בך, אלא בתופעה עצמה.

דניאל בן-סימון: אני שמעתי את הנאום שלך.

דניאל בן-סימון: אתה מצטרף לבנימין נתניהו.

דניאל בן-סימון: גם אני הייתי אתו.

דניאל בן-סימון: חצי שנה ביליתי אתו.

דניאל בן-סימון: אחת לשבועיים הוא היה מתחזק אותי.

דניאל בן-סימון: הוא שמע שאני קצת, ככה, מהסס – – –

רוני בר-און: – – –

דניאל בן-סימון: בר-און, למה אתה מפריע לי?

דניאל בן-סימון: בר-און, אני עברית יודע לא פחות ממך.

דניאל בן-סימון: אני אומר לו: אדוני ראש הממשלה, אתה יודע מה מעניין אותי, זאת קואליציה לא טובה לי, ואני לא הולך כמו שצריך, ברחוב אומרים לי: איך הלכת.

דניאל בן-סימון: הוא אמר לי – אמרתי לו: תהליך השלום.

דניאל בן-סימון: הוא אומר לי: תסמוך עלי, בתוך חודש אני כבר, בתוך חודשיים.

דניאל בן-סימון: ככה זה נמשך כמה חודשים.

דניאל בן-סימון: עד שהגעתי למסקנה שאו שהוא לא מודע לשקרים שלו, או שהוא עובד עלי.

דניאל בן-סימון: ובבוא היום, ככה אמרתי: עם כל הכבוד, אדוני ראש הממשלה, אני לא יכול יותר, אני עוזב אותך.

דניאל בן-סימון: לא ראיתי שהוא התאבל.

דניאל בן-סימון: לכן אני אומר, עצה: אני, מאוד חשוב לי עניין תהליך השלום, חשובה שיטת הבחירות, חשוב העניין של חוק טל – המטרה חשובה, והציבור יסכים אתכם בעניין הזה.

דניאל בן-סימון: אבל נדמה לי, נדמה לי שהדרך היתה קלוקלת, ואני לא יודע למה הייתם צריכים לעשות את זה בסגנון כזה.

דניאל בן-סימון: לפעמים הסגנון הוא המהות.

דניאל בן-סימון: והבוקר, אדוני השר החדש, הלכתי – יצאתי הבוקר לעשות שלושה דברים, עצרתי בשלוש תחנות, וזאת היתה כמו ויה-דולורוזה, איזה מסלול, שאנשים פנו אלי כחבר כנסת והעליבו אותי וקיללו אותי.

דניאל בן-סימון: אמרתי: מה עשיתי?

דניאל בן-סימון: אמרו לי: לא אתה, אבל אתם, כולכם, יש תחושה – השארתם תחושה שמשהו לא נקי נעשה.

דניאל בן-סימון: ולכן, אדוני השר לעתיד, יכול להיות שתזדקקו לחודש-חודשיים-שלושה הקרובים כדי להוכיח כמה שיותר מהר שאכן יש אמת בהבטחות האלה, שדרככם אולי לא היתה נקייה, אבל אולי המטרה, בדיעבד – אני באופן אישי מתעצב, כי נפרדתי מחברים לשעבר – עד אתמול היינו חלק מאותה משפחה, והגירושין האלה נכפו עלי בלי הכנה, ואני מוצא את עצמי פתאום יושב ביריבות – אני אפילו לא יכול להגיד שלום, לחבק את רוחמה אברהם בלי שאני ארגיש איזו מחלוקת פוליטית.

מאיר שטרית: לא מעל הדוכן.

דניאל בן-סימון: אה, אסור גם.

מירי רגב: למה כולם מחבקים אותה?

דניאל בן-סימון: לא, חיבוק ידידותי.

דניאל בן-סימון: לכן, אני אומר, אדוני השר לעתיד, תזדקקו לכל החודשים הקרובים כדי להוכיח שאמת בפיכם.

דניאל בן-סימון: אנחנו, במפלגת העבודה, משום מה, כל הסימפתיה שעוד נשארה לכם באה אלינו.

דניאל בן-סימון: אני לא מדבר כאיש מפלגת העבודה, אלא כאזרח, שהיומיים-שלושה האחרונים היו קשים מאוד מבחינת הצורה.

דניאל בן-סימון: והלוואי, והלוואי שתצדק ותוכיח שנתניהו הוא לא כפי שתיארת אותו בזמנו, אני לא רוצה אפילו להגיד את הביטוי הזה, אלא אולי אדם אחר.

דניאל בן-סימון: תודה רבה לך.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת גאלב מג'אדלה, בבקשה.

אופיר אקוניס: אחריו – חברת הכנסת מירי רגב, ואחריה – חבר הכנסת אורי אורבך.

גאלב מג'אדלה: אדוני היושב-ראש, מכובדי השרים, אני, למרות הידידות קצרת הימים בינינו, שאול, לא אייעץ לך שום דבר, כי אבי עליו השלום לימד אותי: מי שלא שואל בעצתך, אל תייעץ לו; מי שפונה אליך לעצה, תן לו עצה אמיתית, גם אם היא נגדך.

גאלב מג'אדלה: עכשיו, יש פתגם בערבית שאומר: ינעל אבּו אללי בּיחכּי וינעל אבּו אללי מה בַּיחכּי.

גאלב מג'אדלה: לא צריך לתרגם לך, נכון?

גאלב מג'אדלה: זה שמדבר ולא רוצים לשמוע לו, למה הוא מדבר?

גאלב מג'אדלה: וזה שרוצים להקשיב לו והוא לא מדבר, חבל.

גאלב מג'אדלה: לכן אני אומר לך, אני, מבחינתי, זה יום מבורך שאתה נכנס לקואליציה.

גאלב מג'אדלה: קודם כול, עכשיו יותר קל לי עם הרבה חברים שלך ושלי, משותפים, שהיו במפלגת העבודה שנים רבות.

גאלב מג'אדלה: עד לפני שבוע לא יכולתי להגיד להם הרבה דברים, עכשיו אני יכול להגיד להם – המפלגה שלכם בקואליציה, אנחנו באופוזיציה, זה ההבדל העצום בינינו; אתם שותפים עם ממשלת הימין, ממשלה התומכת במתנחלים, תומכת בהתנחלויות.

מירי רגב: מה רע בזה?

גאלב מג'אדלה: אל תפריעי לי.

גאלב מג'אדלה: הפרעת לשר הביטחון, קיבלת תשובה ממנו.

גאלב מג'אדלה: אל תפריעי לי.

אופיר אקוניס: את הבאה בתור, איפה את?

גאלב מג'אדלה: עכשיו, אני אומר לך, מבחינתי זה יום טוב, כי יש לכם באוכלוסייה הערבית הרבה פעילים טובים וראויים, ועכשיו קל לנו יותר לדבר אתם – שהם טועים ודרכם לא טובה; לכן בשבילי זה יום טוב.

גאלב מג'אדלה: אני אגיד לך עוד דבר לפני שאני מסיים, כי אני מכיר את סגן היושב-ראש, היושב-ראש שעכשיו על הכיסא – –

אופיר אקוניס: מקפיד על הזמנים.

גאלב מג'אדלה: – – מקפיד על הזמן, ראיתי אותו גם במקום אחר איך הוא הקפיד על הזמן בשהייה משותפת.

אופיר אקוניס: יפה – – –

גאלב מג'אדלה: אני אומר לך, אם תצליח, לטובת החברה הישראלית, אני חלק ממנה.

גאלב מג'אדלה: תמיד נוכל לבוא ולהגיד – אני מאלה שתמיד בא ואומר "טעיתי", אם אני טועה.

גאלב מג'אדלה: ראית, אני לא טעיתי בהצעה שלשום, 109 נגד אחד, גאלב מג'אדלה, ובסוף, אלוהים אתי, ניצחתי.

גאלב מג'אדלה: 109.

גאלב מג'אדלה: לא התקיימו בחירות.

גאלב מג'אדלה: ראית אחד מנצח 109?

אופיר אקוניס: כמו אחד נגד 100.

גאלב מג'אדלה: זה לא בזכותי, זה בזכות שאלוהים היה אתי, ויאשרו לך את זה הדתיים, הסיעות הדתיות.

אופיר אקוניס: אחד נגד 100.

רוני בר-און: האמת היא שההחלטה נפלה אחרי שראינו שאתה היחיד – – –

אופיר אקוניס: נכון.

גאלב מג'אדלה: אני יודע שזה תרם לכם להיכנס לקואליציה.

גאלב מג'אדלה: אני יודע.

אופיר אקוניס: בטוח.

גאלב מג'אדלה: זה היה אחד הדחפים.

גאלב מג'אדלה: לכן אני אומר לך, אתם תחליטו על דרככם, אנחנו לא נייעץ לכם, הציבור ישפוט בסוף, ואני מקווה שהציבור הפעם ישפוט, כפי שאני מאמין, בחוכמה גדולה.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה, אדוני.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך.

אופיר אקוניס: חברת הכנסת מירי רגב – בבקשה, גברתי.

אופיר אקוניס: אחריה – חבר הכנסת אורבך; אחריו – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

אופיר אקוניס: עכשיו אף אחד לא מפריע לחברת הכנסת רגב.

אופיר אקוניס: שלוש דקות.

מירי רגב: למה?

מירי רגב: שיפריעו לי, אין לי שום בעיה שיפריעו לי, זה יעשה את זה קצת מעניין.

אופיר אקוניס: בבקשה, מאה אחוז.

מירי רגב: כבוד היושב-ראש, תודה לך, שרים, חברי כנסת, אני לא תיארתי לעצמי שאני אגיע למצב שאנחנו באמת מגינים, או: איכשהו מצרפים את קדימה לקואליציה, אבל כמו שאנחנו יודעים, בפוליטיקה הכול יכול להיות, וממני לא תשמעו מלה רעה על שאול מופז.

מירי רגב: מלה רעה לא תשמעו.

מירי רגב: יציבות הממשלה חשובה יותר מכל דבר אחר.

זהבה גלאון: את לא מאמינה בזה.

מירי רגב: יציבות ממשלה חשובה יותר – זהבה, אני מוכנה לפריימריז אתמול.

זהבה גלאון: את לא מאמינה בזה.

מירי רגב: אני אישית מוכנה לפריימריז אתמול.

מירי רגב: אני ישבתי בדיכאון מזה שאני לא הולכת לפריימריז.

אופיר אקוניס: טוב לדעת, מה שנקרא.

מירי רגב: תאמיני לי.

מירי רגב: הבעיה היא שמעל לאנשים ומפלגות יש חברה.

מירי רגב: את יודעת שאף אחד בציבור לא הבין למה הולכים לבחירות ולמה צריך להקדים את הבחירות.

זהבה גלאון: את הרי לא מאמינה בזה.

מירי רגב: ולכן אני אומרת שבראש וראשונה אנחנו צריכים להסתכל על הציבור, ואם אנחנו הולכים, ואני בטוחה שכך יהיה, לממשלת אחדות, שרוב הציבור רוצה ממשלת אחדות – מה לעשות, אתם מעטים ותישארו ככה – רוב הציבור רוצה ממשלת אחדות שתבוא ותיתן פתרונות אמיתיים לחברה הישראלית.

מירי רגב: באתגר הביטחוני הוספנו שחקן חיזוק אחד מצוין, ונוספים בקדימה, אבל הבולט ביניהם זה שאול מופז, שהיה שר ביטחון מצוין, רמטכ"ל מצוין ויושב-ראש ועדת חוץ וביטחון מצוין, כך שבנושא האתגרים הביטחוניים אין לי ספק שעשינו נכון.

מירי רגב: מול מי נלך לשלום, זהבה?

מירי רגב: מול טרוריסטים?

מירי רגב: מול מי שלא רוצה שלום?

מירי רגב: תפסיקו עם המלה "שלום", כאילו אני לא רוצה שלום, אבל לשלום הולכים עם אנשי שלום.

עפו אגבאריה: זה בדיוק מה שאתם רוצים, אתם רוצים מלחמה.

מירי רגב: אתם צריכים להיות מחוץ לכנסת, אתם סוסים טרויאניים, אתם סוסים טרויאניים, אתה וזאת שיושבת לידך, זועבי אל-ח'אינה.

מירי רגב: תעשו לי טובה, אתם צריכים להתבייש בכלל שאתם בכנסת, ואנחנו צריכים להתבייש שעוד לא הצלחנו להוציא אתכם מהכנסת.

רוני בר-און: ואללה, את מוכנה לפריימריז.

מירי רגב: ולכן אני אומרת, באתגרים הביטחוניים אנחנו נעשה ממשלת אחדות מול איומים לא פשוטים שעומדים מולנו.

מוחמד ברכה: זו הממשלה שאתם נכנסים אליה, מופז.

מוחמד ברכה: זו הממשלה שאתם נכנסים אליה.

מירי רגב: האתגרים האזרחיים, נטפל בהם יחד – בדיור, בדלק, בשוויון בנטל, בכל הנושאים המרכזיים האזרחיים, נלך אליהם יחד.

מירי רגב: אבל דבר אחד אני רוצה להגיד לך, ידידי שאול מופז: הנושאים הלאומיים לא פחות חשובים, ואנחנו לא נפנה מתיישבים, והמתיישבים היו – כל ראשי הממשלות שלחו אותם לשם.

מירי רגב: אנחנו נשמור עליהם ונגן עליהם, כי אנחנו נשמור על כל האנשים ששומרים על הארץ הזאת.

מירי רגב: וכן, בוז'י, יא צבוע, איפה שלי יחימוביץ, שהיתה מוכנה להיות שרה בממשלה הזאת, שהיתה – כשרציתם להעביר את חוק הצינון כדי להביא את גבי אשכנזי, שמסמך הרפז הוכיח את הפרצוף האמיתי שלו?

מירי רגב: על מה אתם מדבר?

מירי רגב: יא חתיכת צבוע.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: למה?

אופיר אקוניס: למה?

מירי רגב: אין מפלגה – אין מפלגה – אין מפלגה יותר גמישה ממפלגת העבודה, ולכן אני אומרת דבר אחד – – –

אופיר אקוניס: תודה.

מירי רגב: לא לא, אני רוצה להגיד את זה פה – –

יצחק הרצוג: – – –

אופיר אקוניס: תכתוב.

מירי רגב: – – אני רוצה להגיד את זה פה.

מירי רגב: עם כל הכבוד לשלי וליאיר לפיד ולכל המפלגות הווירטואליות האלה, זו תהיה ממשלה שתעשה ותצליח, ואנחנו צריכים לזכור שהכלבים נובחים אבל השיירה עוברת.

אופיר אקוניס: תודה.

מירי רגב: אז יחד נעשה ונצליח, למען עם ישראל.

אופיר אקוניס: תודה, אני מאוד מודה לך, גברתי.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת אורבך, בבקשה.

זהבה גלאון: מי אלה הכלבים?

זהבה גלאון: אני רוצה לדעת מי אלה הכלבים.

מירי רגב: זהבה, תישארי עם שני מנדטים, לא תיכנסי לכנסת.

זהבה גלאון: אני רוצה לדעת מי אלה הכלבים.

קריאה: היא התכוונה אליכם, זהבה, מה את רוצה?

זהבה גלאון: ברור.

זהבה גלאון: חשבתי שהיא התכוונה אליכם – – –

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני.

אופיר אקוניס: שלוש דקות.

אורי אורבך: אדוני היושב-ראש – – –

רוני בר-און: זה נאום, לא כמו שמדברים על כלבים.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת בר-און, תן שלוש דקות שקט כדי שנשמע את אורבך.

אורי אורבך: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, תמיד אני ידעתי – – –

דוד רותם: הכלבים זה אנחנו, עם כל – – –

אופיר אקוניס: חבר הכנסת רותם, בבקשה, נא לתת לחבריך.

אורי אורבך: תמיד אני ידעתי שהדרך לגיהינום רצופה כוונות טובות.

אורי אורבך: השבוע הסתבר לי שטעיתי, הדרך לכוונות הטובות רצופה גיהינום.

אורי אורבך: אני חושב שטוב שיש ממשלת אחדות, היה צריך להיות מזמן.

אורי אורבך: עם הבעייתיות שיש לדברים שאני מאמין בהם, מי שמטיף לאחדות בתוך המחנה שלו צריך להבין שהאחדות בכלל המחנה גם היא חשובה.

רוני בר-און: – – –

אורי אורבך: – – פניהם אפורות וארוכות, ולפתע, בן-לילה ממש פניהם נהרה, אושר גדול נגה עליהם.

אורי אורבך: איזה אושר.

אורי אורבך: עוד שנת חיים קיבל התלוי, ולא סתם תלוי, תלוי שלחץ בעצמו על הכפתור, והנה הרצפה לא נפתחת.

אורי אורבך: והוא לוחץ קריאה ראשונה וכמעט קריאה שנייה והרצפה לא נפתחת, והוא קיבל את חייו במתנה.

אורי אורבך: אומר לכם, חברי בקדימה – מה אתם צוחקים?

אורי אורבך: זה עליכם.

שי חרמש: גם – – – וגם צחוק – – –

אורי אורבך: פוליטית – – –

קריאה: אורי, זה מוצלח – – –

אורי אורבך: זה עוזר לכם להתמודד ככה.

אורי אורבך: פוליטית, אני מברך אתכם, קודם כול על בואכם לקואליציה.

אורי אורבך: מעולם לא היינו חשובים פחות.

אורי אורבך: עם שלושה מנדטים בקואליציה של 65 כמה זה קשה, עכשיו 94.

אורי אורבך: אבל אנחנו חשובים עדיין טיפה יותר מכם – מבחינת הייצוג הפוליטי, אנחנו ומפלגת העצמאות – יותר אפילו מקדימה, אבל זה קנטור פחות חשוב.

אורי אורבך: פוליטית אני חושש בשבילכם, אתם לא חיים על זמן שאול פוליטי, אתם בדרך לגבעת-שאול פוליטית.

אורי אורבך: צרה צרורה.

אורי אורבך: אבל אני לא רוצה להיות היועץ שלכם.

אורי אורבך: בשורה התחתונה, מעשה נכון עשיתם, רק הדרך בעייתית מאוד, כי אנחנו, הכנסת, התבזינו.

אורי אורבך: ולא כבודנו שלנו חשוב.

אורי אורבך: מסתכלים עלינו, רואים אותנו, רואים שהכול אפשרי.

אורי אורבך: רואים שהכול בן-רגע היה פה והנה ההיפך.

אורי אורבך: ולכן, אני נותן – כולם סונטים בך, אדוני חבר הכנסת שאול מופז, על זה שמלה זו לא מלה, ושהצטרפת עכשיו לממשלה.

אורי אורבך: אני רוצה להעיר לך על משהו אחר, לא על זה שהצטרפת לממשלה, על זה שעכשיו אתה צריך להצטער שאמרת: שקרן.

אורי אורבך: אז, באיזה רגע של כעס, אמרת מלה שלא צריך להגיד, ועכשיו, ברגע שהיה צריך להצטרף לממשלה, לא רק שאתה צריך להסביר למה להצטרף לממשלה אלא גם להסביר את מה שאמרת אז.

אורי אורבך: אז, אז לא היית צריך לומר את זה.

אורי אורבך: וקשה להגיד: זה מאחורינו.

אורי אורבך: מה זה, זה מאחורינו?

אורי אורבך: הדברים נאמרו ועל זה עכשיו משלמים.

אורי אורבך: אני אומר את זה לכולנו, לא רק לך.

אורי אורבך: הפיתוי לפעמים להגיד בפומבי – בסדר, בחדרי חדרים בסדר – להגיד כדי להרוויח רווח פוליטי מיידי, אחר כך משלמים עליו בריבית דריבית.

אורי אורבך: ולכן, חכמים, היזהרו בדבריכם – –

אופיר אקוניס: תודה.

אורי אורבך: – – כי אחר כך תתקשו להסביר את מעשיכם.

אופיר אקוניס: לסיום.

אורי אורבך: אומר לסיום משפט שאמרתי, וזה כיוון שכולם חברים באותה קואליציה ואי-אפשר לרדת רק על קדימה, צריך גם להגיד לידידינו בליכוד: בוועדת הכנסת באותו בוקר, לפני שהכול התהפך, אמרתי – כי אף אחד לא מצטט אותי, לפחות אני אצטט אותי – שאתם הליכודניקים, בכזאת התלהבות מספרים כמה חשוב להקדים את הבחירות, כל כך חשוב, כי סוחטים אותנו והיציבות מתערערת, יש אפילו "פרימה" או "פרמים" או "פרומטר" או איזו מלה חדשה – חשוב.

אורי אורבך: אמרתי לכם בבוקר: אם עכשיו מלשכת הגזית של נתניהו יוצאת הוראה שהבחירות יהיו במועדן המקורי בנובמבר, או בפברואר או במרס – באותה התלהבות, באותו להט, אתם תגידו כמה שחשוב שהבחירות יהיו במועדן.

אופיר אקוניס: תודה.

אורי אורבך: ולכן, כשאני אומר לכם: חכמים היזהרו בדבריכם – –

אופיר אקוניס: תודה.

אורי אורבך: – – אל תהיו כעבדים המשמשים את הרב על מנת לקבל פרס, כי לא תקבלו שום פרס – –

אופיר אקוניס: תודה, אדוני.

אורי אורבך: – – רק תישארו עבדים.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת זחאלקה, בבקשה.

אופיר אקוניס: אחריו – חברת הכנסת חנין זועבי, ואחריה – חבר הכנסת יואל חסון.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, כאשר מר בנימין נתניהו הקדים את הפריימריז בליכוד, ניגש אלי אחד מחברי, עז א-דין בדראן ממג'ד-אל-כרום, ואמר לי: נתניהו מקדים את הפריימריז בליכוד כדי לדחוף לפריימריז בקדימה, כדי שמופז יזכה, כדי שהוא יצרף את מופז ואת קדימה לממשלה.

ג'מאל זחאלקה: אתמול הוא התקשר אלי, אמר לי: מה אתה אומר?

ג'מאל זחאלקה: אמרתי לו: צדקת.

ג'מאל זחאלקה: זה מה שקרה.

ג'מאל זחאלקה: האמת, המהלך הזה, אין ספק שהוא מהלך אופורטוניסטי, אבל הוא אופורטוניזם מן הסוג הקל.

ג'מאל זחאלקה: ומדוע הוא אופורטוניזם מן הסוג הקל?

ג'מאל זחאלקה: כי אין הבדל פוליטי בין מר מופז למר נתניהו.

ג'מאל זחאלקה: צריך זכוכית מגדלת כדי לראות את ההבדלים הפוליטיים המהותיים ביניהם.

ג'מאל זחאלקה: שניהם לא מאמינים בשלום ובאפשרות להגיע להסדר; הם יורדים לעומק, הם יורדים לאמת האמיתית שלהם: הם יודעים שבתנאים שהם מציבים אין אפשרות להגיע להסדר.

ג'מאל זחאלקה: ולכן הם מאמצים את ניהול הסכסוך ולא את פתרון הסכסוך.

ג'מאל זחאלקה: מר מופז, יש לו הצעות, פתרונות ביניים, אבל הכול בספֵרה של ניהול הסכסוך ולא פתרון הסכסוך.

ג'מאל זחאלקה: בממשלה הזאת – קודמי, מר אורבך, שמנסה להתפלמס ולשחק במלים, אמר שהכוונות הטובות רצופות גיהינום – אין כוונות טובות.

ג'מאל זחאלקה: אין כאן כוונות טובות.

רוני בר-און: הדרך – – –

ג'מאל זחאלקה: אני הייתי מתקן ואומר, שלפעמים הדרך לגיהינום רצופה כוונות רעות, לא תמיד כוונות טובות.

ג'מאל זחאלקה: והכוונה כאן היתה כוונה רעה: להמשיך את שלטונה של אותה פוליטיקה, כי מר נתניהו ומר מופז הם מאותה פוליטיקה.

ג'מאל זחאלקה: והפוליטיקה הזאת, וכל מי שתומך בפוליטיקה הזו, גם בעניין הכלכלי-חברתי וגם – עזבו את הפופוליזם – –

אופיר אקוניס: לסיום.

ג'מאל זחאלקה: – – באמת אין הבדל, הפוליטיקה הזאת היא שניצחה, הפוליטיקה הזאת קיבלה עוד שנה וחצי – –

אופיר אקוניס: תודה.

ג'מאל זחאלקה: – – ואני חושש שהיא תקבל עוד שנים.

אופיר אקוניס: תודה רבה.

ג'מאל זחאלקה: אני חושש, כבוד היושב-ראש, רצוני רק לסיים – –

אופיר אקוניס: לסיים, בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: – – במשפט אזהרה: אני מזהיר ממלחמה שתעשה הממשלה הזאת, ואני מזהיר את הממשלה הזאת מלעשות את הצעד המרושע והמטופש, לנסות לכפות על האוכלוסייה הערבית שירות אזרחי.

ג'מאל זחאלקה: תלכו תלמדו מקודמיכם, תלמדו משרון, תלמדו מרבין, תלמדו מכל אלה שניסו וחזרו בהם.

אופיר אקוניס: תודה.

ג'מאל זחאלקה: למה הם חזרו בהם?

ג'מאל זחאלקה: כי הם ידעו שהציבור הזה ימרוד בהחלטה כזאת.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

אופיר אקוניס: אני מודה לך, אדוני.

אופיר אקוניס: אזהרתך נרשמה.

אופיר אקוניס: בבקשה, חברת הכנסת זועבי, ואחריה – חבר הכנסת יואל חסון.

אופיר אקוניס: אחר כך – חבר הכנסת אריה אלדד, ואחריו – חברת הכנסת ציפי חוטובלי.

אופיר אקוניס: שלוש דקות.

חנין זועבי: כן, תודה.

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, באמת, האם יש צורך להספיד את קדימה על כך שסיימה את תפקידה כאופוזיציה?

חנין זועבי: האם מגיע בכלל לקדימה שיספידו אותה כאופוזיציה?

חנין זועבי: לא כאופוזיציה לוחמת או כאופוזיציה מנהיגותית אלא סתם כאופוזיציה.

חנין זועבי: האם יש פה מישהו אחד עכשיו באופוזיציה שמאמין שהאופוזיציה הפסידה משהו?

חנין זועבי: ולכל אלה – חברי הכנסת מהעבודה שעלו האחד אחרי השני בשביל להספיד – – –

יואל חסון: בהקשר שלך היינו קואליציה תמיד.

חנין זועבי: עבור אותם אנשים שמספידים, צריך להזכיר את הצעות החוק שחברי קדימה העלו האחד אחרי השני, שהציעו; חלק מהן אפילו הקואליציה דחתה.

חנין זועבי: צריכים להזכיר את החוקים של איסור על כניסת פלסטינים למולדתם בצורתו של חוק הכניסה לישראל; צנזורה על חופש הביטוי על-ידי שני חוקים של איסור לשון הרע; חוק ועדות הקבלה – חוק שבסופו של דבר נותן לגיטימציה לאפרטהייד שוועדות הקבלה ביישובים הקהילתיים מנסות להפעיל.

חנין זועבי: ובכך הם אפילו, חברי קדימה, זוכים בתחרות החוקים הגזעניים ביותר שנחקקו אי-פעם בכנסת.

שלמה מולה: לא כולם.

חנין זועבי: קדימה היתה מעורבת בחוקים לא רק נגד הפלסטינים, אלא גם נגד חופש הפעילות של העמותות על-ידי חוק איסור מימון מופעי תרבות, ונגד המשתמטים – אלה שמסרבים לשרת בכיבוש – על-ידי חוק איסור מימון מופעי תרבות וספורט בהשתתפות משתמטים; חוק שאפילו הממשלה התנגדה לו.

חנין זועבי: אתם, חברי הקואליציה, הרווחתם, בעיקר קואליציה גדולה באופן אבסורדי.

חנין זועבי: אבל אנחנו – האופוזיציה לא הפסידה כלום.

חנין זועבי: בנוגע למדיניות הפוליטית, לסוגיה הפלסטינית – קדימה מצטרפת לקווי היסוד של ממשלת נתניהו, בלי שום דרישה או הצעה שיכולה לגרום לתפנית אמיתית.

חנין זועבי: זה לא חיבור מופז-נתניהו.

חנין זועבי: זה לא חיבור קדימה – זה רק סיפוח לממשלה, לממשלתו של נתניהו.

חנין זועבי: ושלטון עריץ ויותר יציב הוא הרבה יותר מסוכן.

חנין זועבי: ומי שמצטרף לממשלה פאשיסטית לא יכול לדבר על דמוקרטיה.

חנין זועבי: מי שמצטרף לממשלת מלחמה, לא יכול לדבר על שלום.

חנין זועבי: מי שמצטרף לממשלת כיבוש, לא יכול לבוא בטענות כלפי הפלסטינים.

חנין זועבי: ומה הנושא הכי חשוב לקדימה?

חנין זועבי: חלוקה בנטל.

אופיר אקוניס: נא לסיים.

חנין זועבי: כן, שנייה.

אופיר אקוניס: משפט אחרון, בבקשה.

חנין זועבי: שני משפטים, ברשותך.

אופיר אקוניס: שניים.

אופיר אקוניס: זה הכול.

חנין זועבי: ברשותך.

חנין זועבי: אני רוצה להבין מחברי קדימה באיזה מובן אני מעמיסה או מעמסה על המדינה, כך שאני צריכה להשתתף בנטל המעמסה.

אופיר אקוניס: משפטים קצרים, גברתי.

חנין זועבי: בואו נשאל את השאלה ביחס הזה – –

יואל חסון: את מעמסה ענקית.

חנין זועבי: – – בין האזרחים הפלסטינים לבין המדינה – מי מעמסה על מי?

אופיר אקוניס: תודה.

חנין זועבי: האם האזרח שהמדינה גוזלת את אדמותיו ומפתחת יישובים שאפילו הוא לא יכול לגור בהם, הוא מעמסה על המדינה, או אולי אותה מדינה שגוזלת אדמות ממנו היא היא המעמסה על אותו אזרח?

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך, גברתי.

חנין זועבי: אני מבינה – משפט סיום עכשיו, אדוני היושב-ראש – – –

אופיר אקוניס: אז זה השלישי.

חנין זועבי: אני מבינה שהאזרח היהודי צריך לשלם – –

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זה לא מעניין מה שאת אומרת.

חנין זועבי: – – למשל, על אדמות שניתנות לו.

אופיר אקוניס: זה לא תזה.

אופיר אקוניס: כל משפט הוא לא התחלה של תזה.

חנין זועבי: אבל האם האזרח הערבי צריך לשלם על אדמות שנגזלות ממנו?

אופיר אקוניס: תודה.

חנין זועבי: האזרח היהודי צריך לשלם למדינה – –

אופיר אקוניס: תודה רבה.

חנין זועבי: – – שאומרת לו – משפט אחרון – – –

אופיר אקוניס: מה זה משפט אחרון?

קריאות: – – –

חנין זועבי: – – – אחרון.

אופיר אקוניס: כמה משפטים אחרונים?

חנין זועבי: משפט אחרון – –

אופיר אקוניס: לא, גברתי.

קריאות: – – –

חנין זועבי: האזרח היהודי – –

אופיר אקוניס: תודה.

חנין זועבי: – – צריך לשלם למדינה, שאומרת לו, אני המדינה שלך.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: תודה רבה.

קריאות: – – –

חנין זועבי: האם הערבי צריך לשלם למדינה – –

אופיר אקוניס: תודה.

חנין זועבי: – – שאומרת לו, אני מדינת היהודים?

אופיר אקוניס: זה לא – – –

חנין זועבי: לא.

חנין זועבי: הוא לא ישלם – –

אופיר אקוניס: זו לא תזה.

חנין זועבי: – – ואנחנו לא נשלם.

אופיר אקוניס: גברתי, נא לרדת מייד.

חנין זועבי: תודה רבה.

אופיר אקוניס: תודה רבה.

אופיר אקוניס: משפט זה משפט.

אופיר אקוניס: גם בעברית וגם בערבית.

אופיר אקוניס: בשפות השמיות, משפט זה משפט, לא תזה.

אופיר אקוניס: בבקשה.

אופיר אקוניס: תזה שלמה.

אופיר אקוניס: מה זה?

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני.

קריאות: – – –

אופיר אקוניס: משפט זה משפט, מה זה?

אופיר אקוניס: לא הרצאה.

נסים זאב: היא התכוונה למשפט שלמה.

אופיר אקוניס: בבקשה, אדוני.

יצחק הרצוג: – – – מצב האומה.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש – – –

נסים זאב: יואל, חזק ואמץ.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת – –

קריאה: – – –

יואל חסון: – – חברת הכנסת זועבי, בעניין שלך תמיד היינו בקואליציה.

יואל חסון: כולם כאן, בקואליציה, נגדך, חברת הכנסת זועבי, ולאף אחד אין ציפיות.

יואל חסון: ואני אגלה לך סוד: את מעמסה גדולה מאוד.

יואל חסון: את מעמסה ענקית על המדינה הזאת, על הדמוקרטיה במדינת ישראל.

יואל חסון: את גם מעמסה ענקית על הציבור שאת חושבת שאת מייצגת אותו.

טלב אלסאנע: תראו מי מדבר.

יואל חסון: את זו – – –

טלב אלסאנע: – – – המפלגה – – –

יואל חסון: – – – את זו שעושה ומנסה – –

טלב אלסאנע: – – –

יואל חסון: – – ליצור את ההפרדה – –

אופיר אקוניס: מספיק.

יואל חסון: – – ואת הבידוד – –

טלב אלסאנע: – – – לדבר – – –

יואל חסון: – – בין אזרחים במדינת ישראל, במקום לדחוף לדו-קיום.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת אלסאנע.

טלב אלסאנע: חוצפה.

יואל חסון: במקום לדחוף לדו-קיום, לחיים משותפים, כמו שכולנו מאמינים, של כל אזרחי מדינת ישראל בשוויון, את מנסה לסכסך ולחתוך באמצע.

יואל חסון: אז במקרה שלך, אנחנו היינו קואליציה מזמן.

יואל חסון: וכפי שאמרתי, את המעמסה האמיתית והגדולה לחברה בישראל.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, אני מקווה שתיתן לי דקה נוספת.

זהבה גלאון: מצאת את הבעיה של החברה בישראל.

אופיר אקוניס: לא, אתה – – –

יואל חסון: ביחס למה שעלה – –

אופיר אקוניס: אתה לא חייב, שלוש דקות.

אופיר אקוניס: עשה טובה, אנחנו רוצים – – –

יואל חסון: – – אז רק תשובה למה שהיא אמרה.

אופיר אקוניס: בבקשה, נא להמשיך.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, החלטת קדימה להצטרף לקואליציה היא החלטה לא קלה לי באופן אישי, לא קלה באופן אישי – – –

מוחמד ברכה: החלטת קדימה?

יואל חסון: החלטת קדימה להיכנס לקואליציה היא החלטה לא קלה.

יואל חסון: היא החלטה לא פשוטה.

יואל חסון: אני בהחלט חושב שהיה עדיף שהיינו נמצאים במקום אחר היום, אבל צריך לדעת ולשים לב.

יואל חסון: וכן, בימים האחרונים, ביומיים האחרונים, אולי בשבוע הקרוב, קדימה תהיה שק החבטות המושלם של התקשורת, של חברי הכנסת, של כולם.

יואל חסון: אבל קדימה קבעה יעד, קבעה שני יעדים מרכזיים: ב-31 ביולי יהיה כאן חוק שיגדיר אחת ולתמיד את השוויון בנטל.

יואל חסון: ב-31 ביולי יהיה חוק כזה.

יואל חסון: אם לא יהיה חוק כזה, קדימה לא תהיה בקואליציה.

יואל חסון: ואנחנו, בבחירות הבאות – – –

חיים כץ: יואל, never say never.

יואל חסון: ואנחנו, בבחירות הבאות, נלך לבחירות מתוך שינוי שיטת הממשל.

יואל חסון: זה גם צריך לקרות עד סוף השנה.

יואל חסון: זה לא יקרה?

יואל חסון: לא תהיה קואליציה.

יואל חסון: אנחנו, בניגוד – חברי חבר הכנסת בן-אליעזר, אנחנו, בניגוד אליכם, נכנסנו עם תוכן.

יואל חסון: נכנסנו עם מהות, לא עם תיקים.

יואל חסון: אתם נתתם לנתניהו את הממשלה.

יואל חסון: אתם היום באים אלינו?

יואל חסון: אתם היום באים אלינו, מפלגת העבודה?

יואל חסון: חבר הכנסת ברוורמן, שנכנסת להיות שר לכלום – אתה בא ומטיף לקדימה מוסר?

יואל חסון: אתם לא מתביישים?

יואל חסון: קצת צניעות.

יואל חסון: אתם באים לקדימה היום?

יואל חסון: אתם, שנכנסתם בשביל שום-דבר?

יואל חסון: לא תיקנתם דבר, לא העברתם דבר.

יואל חסון: הכשרתם את ממשלת הימין של נתניהו – אתם באים אלינו, היום, ומטיפים מוסר לקדימה?

יואל חסון: תתביישו לכם.

יואל חסון: אמר לי, אמר לכם – אני יכול להגיד את זה היום – חברי לקואליציה, חבר הכנסת גדעון סער, אמר עליכם: סמרטוטים; זו מחמאה.

יואל חסון: אתם הסמרטוטים האמיתיים, כי אתם באמת חושבים ששכחו את זה שאת ממשלת נתניהו אתם הקמתם.

יואל חסון: אתם נכנסתם לממשלה בשביל להיות שרים לשום-דבר ונשארתם בה עד שהוא זרק אתכם.

מרינה סולודקין: – – –

יואל חסון: עד שהוא זרק אתכם.

יואל חסון: אתם אפילו לא קמתם והלכתם מיוזמתכם.

יואל חסון: קיבלתם מכתבי פיטורים, מביישים, משפילים.

יואל חסון: זאת האמת.

יואל חסון: אז כן – אדוני, אני מסיים בעוד דקה.

אופיר אקוניס: אפילו לא ביקשתי ממך.

יואל חסון: אבל בכל זאת.

אופיר אקוניס: אבל אתה תסיים.

קריאות: – – –

אופיר אקוניס: אפילו לא ביקשתי, אבל תסיים.

יואל חסון: אז כן, אנחנו נכנסנו לממשלה הזאת.

יואל חסון: נכנסנו עם תוכן.

יואל חסון: נכנסנו עם מהות.

יואל חסון: נכנסנו עם סדר-יום.

יואל חסון: אתם נכנסתם עם עוזרים, ומכוניות ולשכות.

יואל חסון: אתם אלו שהקימו את ממשלת נתניהו.

יואל חסון: אתם אפילו לא המלצתם אז על קדימה להרכיב את הממשלה.

יואל חסון: אופורטוניסטים.

אופיר אקוניס: נא לסיים, אבל באמת.

יואל חסון: ובסוף זרקו אתכם מהממשלה הזאת בבושת פנים, והמכתב הפתיע אתכם.

יואל חסון: אז אנא מכם, חברי מפלגת העבודה, אתם האחרונים שיכולים להטיף מוסר על כניסות לממשלה.

יואל חסון: אתם האחרונים שיכולים לבוא בטענות – –

אופיר אקוניס: תודה.

יואל חסון: – – למישהו מאתנו.

יואל חסון: פשוט תתביישו לכם.

יואל חסון: כנסו לקונכייה שלכם, ושבו בשקט.

יואל חסון: תודה רבה.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך, חבר הכנסת חסון.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת אלדד, בבקשה.

אופיר אקוניס: ואחריו – חברת הכנסת ציפי חוטובלי.

אופיר אקוניס: אחריה – חבר הכנסת יריב לוין.

אופיר אקוניס: ואחר כך – כצל'ה, המכונה יעקב כץ.

נסים זאב: קצת הכרת הטוב.

נסים זאב: בזכות מפלגת העבודה – – –

אופיר אקוניס: זה תגיד בנאום.

נסים זאב: – – – בממשלה.

אופיר אקוניס: את זה אתה יכול להגיד בנאומך, כל מה שאתה רוצה.

אופיר אקוניס: עכשיו מדבר חבר הכנסת אלדד.

אריה אלדד: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, לפני שנים אחדות עזרתי לנערה אחת להתכונן לבחינת הבגרות בתנ"ך והגענו לקינת דוד.

אריה אלדד: והסתבר לי שהיא לא יודעת מי זה שאול.

אריה אלדד: אמרתי לה: איך יכול להיות שאינך יודעת מיהו שאול?

אריה אלדד: שאול המלך, המלך הראשון שלנו.

אריה אלדד: ואז היא אומרת לי: אה, הוא נפל במיקוד.

אריה אלדד: נפל במיקוד, כלומר באותה שנה לא הוטל על תלמידי התיכון ללמוד עליו.

אריה אלדד: אני לתומי חשבתי ששאול נפל בגלבוע.

אריה אלדד: השבוע הסתבר לי – לא בגלבוע ולא במיקוד, אלא בפח, ואפילו לא בפח – שאול נפל באיזה פחית קטנה.

אריה אלדד: יש קריאה מחודשת של ההיסטוריה לפנינו, חברי הכנסת, אנחנו למדנו על המלך שאול שיצא לבקש אתונות ומצא מלוכה.

אריה אלדד: עינינו הרואות: שאול יצא לבקש מלוכה, מצא אתונות והוא עוד מבסוט – על מה ולמה?

אריה אלדד: על מה?

אריה אלדד: מה הוא קיבל?

אריה אלדד: אבל אני רוצה לומר דבר אחר.

אריה אלדד: אני חששתי מהבחירות רק מסיבה אחת – פחדתי שאחרי הבחירות נתניהו יקום ויפנה שמאלה ויצרף לתוך ממשלתו גורמי שמאל כדי שיוכל להקים מדינה פלסטינית או כל דבר אחר.

אריה אלדד: והנה הוכיח לנו נתניהו השבוע שהוא יכול לפנות שמאלה גם בלי ללכת לבחירות, ולכן אני מודאג.

אריה אלדד: אינני רואה כאן את חברת הכנסת רגב, שאמרה בגבורה רבה מהדוכן הזה – אחרי שהתכוונה השבוע להקים שדולה למען החלת החוק הישראלי על יהודה ושומרון – אמרה בגבורה רבה שהיציבות הממשלתית היא מעל הכול.

אריה אלדד: חברי הממשלה, המבחן הבא של הממשלה הוא בגבעת-האולפנה ובמגרון.

אריה אלדד: שם תיבחן הממשלה הזאת, אם הפכה להיות ממשלת שמאל וקבלנית ההריסות של "שלום עכשיו", או – ובאמת היציבות הממשלתית תהיה מעל הכול, גם מעל ארץ-ישראל – או שזו עדיין ממשלה לאומית, ששאול מכר שם את בכורתו בנזיד עדשים.

אריה אלדד: אם כניסת קדימה לממשלה תהפוך אותה לממשלת שמאל, נראה את כל הגיבורים, את כל נאמני ארץ-ישראל בקואליציה הזאת, נאבקים על דעתם למרות יציבות הממשלה.

אריה אלדד: תודה רבה.

אופיר אקוניס: תודה רבה לך, אדוני.

אופיר אקוניס: חברת הכנסת חוטובלי, בבקשה, ואחריה – חבר הכנסת יריב לוין.

אופיר אקוניס: בבקשה, גברתי.

אופיר אקוניס: שלוש דקות.

ציפי חוטובלי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מסתכלת רגע במכונת זמן, עוברת ל-4 בספטמבר, ושואלת את עצמי איזה שינוי דרמטי היינו רואים אם היינו הולכים לבחירות, מה היה מתרחש במדינת ישראל של אחרי 4 בספטמבר שלא קרה עכשיו.

ציפי חוטובלי: שאול מופז של 5 בספטמבר, גברת יחימוביץ, היה שאול מופז אמין יותר?

ציפי חוטובלי: ואת בעצמך, כשהתראיינת ל"פגוש את העיתונות", אמרת שאת לא שוללת כניסה לקואליציה עם נתניהו, אז הקואליציה הזאת היתה יותר ראויה מהקואליציה הנוכחית?

ציפי חוטובלי: חברים, הנהי והבכי על מותה של האופוזיציה בישראל גם הם צביעות.

ציפי חוטובלי: מי שהיה כאן במשכן בשלוש השנים האחרונות יודע שלא היתה אופוזיציה במדינת ישראל גם לפני כן; ציפי לבני לא היתה אופוזיציה, שאול מופז לא התיימר להיות אופוזיציה.

ציפי חוטובלי: חברי בליכוד שהם ותיקים ממני כאן

ציפי חוטובלי: בבית הזה פיהקו בשעמום מול שלל הגימיקים, שזה כל מה שקדימה ידעה להציע לבית הזה.

ציפי חוטובלי: חברים, לא היתה אופוזיציה, לכן אל תבכו על מותה בטרם עת.

ציפי חוטובלי: גם אל תבכו על מותה בטרם עת של קדימה, כי מותה היה דבר מוכח וברור בסקרים, ומוכח וברור, כי מבחינה ציבורית קדימה לא הציעה שום דרך.

ציפי חוטובלי: ולכן החבירה הזאת, שהיא במובנים רבים חבירה שרצו בה חלק מהאנשים גם כשהוקמה הממשלה, היא לא חבירה שמשנה באמת את המציאות הפוליטית של ישראל, כי מערכת הבחירות הבאה לא תהיה על שלום, כי אין עם מי לעשות שלום; היא לא תהיה על מלחמה, כי בנושא האירני הייתי אומרת, למרות כמה משיחים ממערכות הביטחון, שיש קונסנזוס ציבורי בסוגיה האירנית.

ציפי חוטובלי: היא גם לא תהיה על הנושא הכלכלי, כי ברור לכולם שכלכלה צומחת עדיפה על שוויון שבו כולם עניים.

ציפי חוטובלי: ולכן אני מסתכלת על הקואליציה החדשה שנוצרה, ואומרת שכל מי שתוקף אותה הוא צבוע, כי הוא יודע שבמדינת ישראל של היום אין דרך אלטרנטיבית לדרכו של הליכוד, וזאת הסיבה לכך שבנימין נתניהו יהיה גם ראש הממשלה הבא.

ציפי חוטובלי: כל מה שניתן – כל מה שנשאר הוא אינטרסים, מי שנוח לו עכשיו לא נוח לו מחר, מי שנוח לו ב-8 במאי לא נוח לו ב-5 במאי, ותענו לעצמכם בכנות אם קואליציה שבה עיתונאי כוכב "פייסבוק", ואולי הוא יצרף אליו איזה משורר או ספורטאי, היא קואליציה ראויה יותר מקואליציה של חברי כנסת שנמצאים כבר כאן ואנחנו מכירים אותם.

ציפי חוטובלי: היזהרו ממשיחי השקר לא של אקירוב וקיסריה, היזהרו ממשיחי השקר של הפוליטיקאים חסרי הדרך, היזהרו מפניהם.

ציפי חוטובלי: בינתיים קבלו את הפוליטיקה הזאת כפוליטיקה שיודעת שהיום אחרי מערכת הבחירות הבאה יהיה פחות או יותר כמו היום שלפני, פוליטיקה שבה הימין בישראל ממשיך להוביל את הדרך.

ציפי חוטובלי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך, גברתי.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת יריב לוין – לא נמצא.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת יעקב כץ, האם אתה מעוניין?

אופיר אקוניס: או שאתה לא חייב, רק אם אתה רוצה.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת שנלר – סליחה, אדוני, נא לעלות, אחר כך תדבר עם המפקד שלך ועם מי שאתה רוצה.

אופיר אקוניס: שלוש דקות.

אופיר אקוניס: בבקשה.

יעקב כץ: אדוני היושב-ראש, מכובדי השר בוגי יעלון, ה' יאריך ימיך בטוב, השר ארדן, חברי חברי הכנסת, בנאום שנאמנו כשידענו שהולכות להיות בחירות, חבר הכנסת מולה, אני אמרתי פה, מעל בימת הכנסת, שאני חושב שעם ישראל לא שמח על הליכה לבחירות, כי זה לא בזמן, זה לא משילות, הכנסת צריכה להשלים את ימיה, וזה בזבוז כסף גדול.

יעקב כץ: אז היום אנחנו שמחים – לא שמחנו על הקומבינה הזאת, ולא שמחנו על הקומבינה החדשה, אבל על התוצאה אנחנו שמחים – שעם ישראל הרוויח עוד כמה מיליארדי שקלים, עסוק בבנייה, עסוק ביצירה, עסוק בעשייה, ועל כך תשבחות לה'.

יעקב כץ: כיוון שהבחירות תהיינה, בעזרת השם, בתוך שנה וארבעה חודשים, אני רציתי רק לציין שתי נקודות של שמחה: בציבור שלנו, הציבור הדתי-לאומי, הציבור הציוני הדתי, הציבור הלאומי, אוהב הארץ, אוהב העם, משרת בצבא, נמצא בכל מקום, גם בתעשייה, גם בהתיישבות – בכל מקום שעם ישראל צריך להיות בו, נושא בעול – הודיעו רבני "דרך אמונה", רבני תקומה, שהם קוראים להליכה משותפת של כל הציונות הדתית – והבחירות בעצם החלו, הם יהיו בעוד שנה וארבעה חודשים, ואנחנו מתכוננים, גם חתומים על הקריאה הזאת הרב דב ליאור, הרב חיים שטיינר, הרב מיכאל הרשקוביץ, הרב דוד חי הכהן, הרב אבי סמוטריץ, הרב שמעון כהן והרב זלמן ברוך מלמד – להליכה משותפת של כל הציונות הדתית.

דוד רותם: – – –

יעקב כץ: עקב הקריאה הזאת, אתמול – דודו רותם, אני יודע שאתה רוצה שנבטיח לך מקום ברשימה שלנו, אנחנו נשקול את זה.

יעקב כץ: אנחנו נשקול, דודו רותם, שאם ליברמן לא ישים לך מקום, או לא מקום ריאלי, אתה תהיה אצלנו ברשימה; אני לא יודע עדיין איפה, אבל נסדר לך מקום ברשימה, ואז נצא בהודעה משותפת.

יעקב כץ: יושבי-ראש הסיעות של הבית היהודי, חבר הכנסת אורי אורבך, ואנוכי הקטן, כצל'ה, אני רק רוצה להקריא לכם את ההודעה, ולרדת למטה: אנו, יושבי-ראש סיעות הבית היהודי – מפד"ל החדשה והאיחוד הלאומי, מצהירים בזאת כי בבחירות הבאות, לכנסת התשע-עשרה, נרוץ, בעזרת השם, ברשימה אחת של הציונות הדתית-מסורתית בחברות ובנאמנות, מתוך ראיית צורכי הכלל ומתוך אחריות ציבורית, נפעל יחדיו למען חיזוק כוחה ועוצמתה של הציונות בתחומי החינוך, ההתיישבות, החברה, הביטחון ועיצוב דמותה היהודית של המדינה.

יעקב כץ: הסכם בין המפלגות ייערך בתום בחירת הנציגים של כל מפלגה בנפרד ויהיה כפוף לאישור יושבי-הראש שייבחרו בשתי המפלגות.

יעקב כץ: בעזרת השם נעשה ונצליח.

יעקב כץ: על החתום, יושב-ראש הבית היהודי, חבר הכנסת אורי אורבך, ואנוכי הקטן, כצל'ה.

יעקב כץ: אני רוצה לומר לכם רק ששמחה גדולה היום בציבורים הדתיים הלאומיים בכל רחבי הארץ.

יעקב כץ: אנחנו נגיע למספרים שהגענו בעבר, שהם במספרים דו-ספרתיים, ובעזרת השם בבחירות הבאות אנחנו נהיה הכוח המכריע בממשלת ישראל.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך, אדוני.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת שנלר, בבקשה.

אופיר אקוניס: אחריו – חבר הכנסת בן-ארי, ואחריו – חברת הכנסת תירוש.

עתניאל שנלר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה לומר שרגע של אחדות בכנסת יש לו ערך יותר מלמספר חברי הכנסת שיהיו באחדות הזו.

עתניאל שנלר: שכנסת מסוגלת לייצר אחדות בכל נושא – זה, כשלעצמו, תעודת הכבוד.

עתניאל שנלר: דיברו עד עכשיו הרבה מאוד על מספרים, דיברו על פוליטיקה, אני רק אשאל שאלות.

עתניאל שנלר: כשאתה לוקח אומץ ואומר: לפנינו משימה ענקית, להגן על קיומנו מהמעגל הקרוב, הבינוני והרחוק, ליצור חוסן ביטחוני – האם ניתן לעשות את זה בממשלה קטנה יותר?

עתניאל שנלר: או שמא, בשביל הביטחון הקיומי צריך ממשלה רחבה יותר?

עתניאל שנלר: כשאתה מדבר על העתיד המדיני, ביודענו שקשה מאוד להגיע להסדר מדיני היום, אבל חיוני לייצר תהליך מדיני וחיוני להתקדם – האם אפשר לעשות מתוך מחלוקת וקרע בעם, או לייצר תהליך מחבק, שמוביל לחזון?

עתניאל שנלר: האם אפשר לדבר מכל מיני מקומות ששמעתי היום על אחדות, על חברה, על חוסן חברתי, כאשר מעלים על סדר-היום שאלות במחלוקת, קשות מאוד, בחברה הישראלית, כמו שאלת השותפות בנטל?

עתניאל שנלר: האם לא מבינים שכשהולכים לגעת בלכידות החברתית של הקבוצות השונות בחברה הישראלית ונוגעים בעצבים הכי רגישים, צריך לכידות חברתית, בגיבוי של האומה, שבאה לידי ביטוי בכנסת ישראל?

עתניאל שנלר: האם הכול פוליטיקה?

עתניאל שנלר: כשמדברים כולם על ביטחון כלכלי, על הפגנות הקיץ וכו', על ביטחון כלכלי – יש הרואים לטווח קצר – כן, כאן ועכשיו; ויש שרואים לטווח ארוך.

עתניאל שנלר: אבל בשביל טווח ארוך צריך גב ציבורי, צריך כוח ציבורי.

עתניאל שנלר: ומי שיש לו יכולת ואומץ לבנות את המהלך של החוסן הביטחוני ואת העתיד המדיני ואת הביטחון הכלכלי והחוסן החברתי, מרחיב את הממשלה.

עתניאל שנלר: אני רוצה לומר ליושב-ראש המפלגה שלי, לחבר הכנסת מופז: המהלך שעשית יחד עם ראש הממשלה הוא מהלך שמשלמים עליו אולי מחיר ציבורי.

עתניאל שנלר: בכל מהלך – משלמים עליו מחיר ציבורי.

עתניאל שנלר: אבל יש מצב מנהיגותי שאתה משלם אולי מחיר ציבורי מסוים כי אתה באמת דואג למחיר הלאומי.

עתניאל שנלר: וכאן המחלוקת היא לא פוליטית.

עתניאל שנלר: היא ראייה קצרת מועד למול חוסן וראייה ארוכת טווח.

עתניאל שנלר: זה אומץ, זו מנהיגות של ראש ממשלת ישראל והמשנה החדש שלו, ראש מפלגת קדימה.

עתניאל שנלר: ועל כך, יישר כוח גדול מאוד.

אופיר אקוניס: לסיום.

עתניאל שנלר: אני אסיים בסיפור קצר.

עתניאל שנלר: בסוף מסכת עדויות, במשנה, מסופר על אדם בשם עקיבא בן מהללאל.

עתניאל שנלר: היה אדם מאוד חשוב שהתווכח בארבע סוגיות.

עתניאל שנלר: חלקו עליו.

עתניאל שנלר: לפני מותו בנו ישב אצלו.

עתניאל שנלר: אמר לו הבן, לאביו: אבא, דבר עלי, שידעו שאני לא איש מחלוקות.

עתניאל שנלר: אומר לו, עקיבא בן מהללאל לבנו, ובזה אני מסיים: מעשיך יקרבוך ומעשיך ירחקוך.

עתניאל שנלר: אני אומר: אנחנו, כקדימה, אנחנו, כחלק מהקואליציה, מעשינו יקרבו את העם, האחד לשני, נהיה כאיש אחד בלב אחד.

עתניאל שנלר: נדמה לי שבזה תהיה הצדקה לכל מחיר, גם אם מישהו מרגיש לא נוח.

עתניאל שנלר: תודה רבה, אדוני.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך, אדוני.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת מיכאל בן-ארי, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי; אם הוא יהיה באולם.

אופיר אקוניס: אם הוא לא יהיה באולם – חבר הכנסת אלסאנע.

אופיר אקוניס: אם הוא לא יהיה – חבר הכנסת טיבייב.

אופיר אקוניס: אה, סליחה.

אופיר אקוניס: החזירו אותך.

אופיר אקוניס: מחקו אותך והחזירו, אז תחליטו.

אופיר אקוניס: בבקשה, את אחרי בן-ארי.

אופיר אקוניס: בבקשה, חבר הכנסת בן-ארי.

אופיר אקוניס: רק תשתדלו להיות עקביים בבקשה.

אופיר אקוניס: ביקשו ממני – החזרתם?

אופיר אקוניס: את רונית.

אופיר אקוניס: אז אני אעשה סדר: אחרי חבר הכנסת בן-ארי חברת הכנסת תירוש, ואחריה – חבר הכנסת טיבי.

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב ראש, חברי, חברי הכנסת, מי שמכיר את ספרו קטן-הכמות ורב-האיכות של מי שהיה מחולל לוחמי חירות ישראל, הלח"י, שנקרא "בדמי לעד תחיי" – יש שם בסוף קובץ של אמרות.

מיכאל בן-ארי: וכילד, למדתי את הכול שם בעל-פה, כנער.

מיכאל בן-ארי: אחת האמרות שם אומרת כך: "דרך כשרה שסופה כישלון – פסולה.

מיכאל בן-ארי: דרך פסולה שסופה ניצחון – כשרה למהדרין מן המהדרין".

מיכאל בן-ארי: אז אני לא פה בַּמקום – האם הדרך הזאת היא פסולה או כשרה.

מיכאל בן-ארי: כל עוד יש תקנון וזה כשר, זה כשר.

מיכאל בן-ארי: יש שיגידו שזה מסריח, יש שיגידו שזה מריח – זה ממש לא מעניין אותי.

מיכאל בן-ארי: אבל אני, כמו רבים אחרים, עומד תמה על אותו מכנה משותף.

מיכאל בן-ארי: אמרתי: קמה בשורה.

מיכאל בן-ארי: ממשלת אחדות לאומית – סביב מה?

מיכאל בן-ארי: מייד שאלתי: אולי הנושא הבוער ביותר לאזרחי ישראל?

מיכאל בן-ארי: לא הנושא הבוער ביותר לליאור חורב.

מיכאל בן-ארי: הנושא שמדיר שינה מעיניהם לא כי יש להם נדודי שינה, לאזרחי ישראל, אלא כי הם לא מצליחים לישון.

מיכאל בן-ארי: ואני מדבר על תופעת המסתננים הבלתי-חוקיים, על הפלישה למדינת ישראל ערב-ערב.

מיכאל בן-ארי: יש לנו פה שר הקליטה, השר לביטחון הפנים, הוא גם שר הקליטה, ושר התחבורה מסיע אותם, ושר הבריאות דואג לבריאותם, ושר החינוך מספק להם מערכת חינוך חינם, עד הבגרות.

מיכאל בן-ארי: היתה פה איזו גברת אחת, אמא לשישה מסודן.

מיכאל בן-ארי: היא רוצה שהילדים שלה יסיימו פה את הבגרות.

מיכאל בן-ארי: למה לא? למה לא? אבל, רבותי, זו הבעיה הקטנה.

מיכאל בן-ארי: הדיכוי של תושבי מדינת ישראל – תושבי דרום תל-אביב נתונים למרמס, חייהם גיהינום.

מיכאל בן-ארי: עושים להם את הצרכים בתוך חדר המדרגות שלהם, גונבים להם את הכביסה מחבלי הכביסה שלהם.

מיכאל בן-ארי: הם יוצאים לרגע מן הבית, פורצים להם לתוך הבית.

מיכאל בן-ארי: סיפר לי יהודי שפגשתי, הוא אומר לי: אבא שלי התקשר אלי משכונת-התקווה.

מיכאל בן-ארי: הוא חזר מהתפילה.

מיכאל בן-ארי: ארבעה מסתננים יצאו מביתו עם רכוש.

מיכאל בן-ארי: הוא רואה אותם והוא אומר להם: תלכו, תלכו.

מיכאל בן-ארי: כי אם הוא יתקשר למשטרה יגידו לו: אם תתקשר שוב הפעם נעצור אותך.

מיכאל בן-ארי: אני אומר לכם דברים שאני שומע שוב ושוב מאזרחי תל-אביב.

מיכאל בן-ארי: אנחנו פותחים בעוד שבועיים ימים מהיום את המחאה החברתית של "הפראיירים", של הפראיירים בדרום תל-אביב, ששם ארגוני הסיוע הצבועים נותנים לעצמם את הזכות להביא לשם עוד מסתננים.

מיכאל בן-ארי: מחלקים להם מרק.

מיכאל בן-ארי: תחלקו במרכז-שוסטר, ברמת-אביב ג', שמה תחלקו להם מרק.

מיכאל בן-ארי: את הבגדים הישנים שלכם, את הירושות שלכם – תחלקו להם בתוכנית ל', נראה אתכם שם.

מיכאל בן-ארי: במקום לטפל בבעיות המהותיות של מדינת ישראל, וזו פצצה שכבר מתפוצצת – מספרים לנו סיפורים על שוויון בנטל.

מיכאל בן-ארי: מאות חרדים רוצים להתגייס ואין גדודי מילואים, כי לא – –

ראובן ריבלין: תודה רבה, נא לסכם.

מיכאל בן-ארי: – – נפתח עוד גדוד מילואים.

מיכאל בן-ארי: אני מבקש, תתחברו אלינו דרך ה"פייסבוק", תעקבו אחרי המחאה החברתית האמיתית של "הפראיירים" של דרום תל-אביב.

מיכאל בן-ארי: רמת-אביב תחילה.

מיכאל בן-ארי: תקבלו אותם שם, נראה אתכם.

מיכאל בן-ארי: כי ציפי וביבי, או בשדרוג – שאול וביבי, לא יטפלו בכם.

מיכאל בן-ארי: אתם לא מעסיקים אותם.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת בן-ארי.

ראובן ריבלין: רבותי, 9 במאי, נקבע בעוד מועד, מבלי שידענו על התפתחויות כאלה ואחרות אשר פוקדות את מדינתנו, והזמנו אורחים יקרים שהם הווטרנים, ותיקי מלחמת העולם השנייה, לקיים היום את היום המיוחד לסיום המלחמה ולניצחון על גרמניה הנאצית.

ראובן ריבלין: הואיל והזמנו אותם לשעה 15:00, והואיל והדיון פה עוד יתארך זמן לא מועט, והואיל והם מוזמנים גם ל"יד ושם", על דעת ראש הממשלה, על דעת השר המקשר, אנחנו נעשה הפסקה בדיון ונעבור לווטרנים.

ראובן ריבלין: מייד לאחר מכן – נמשיך.

ראובן ריבלין: לצורך העניין של הדיון עם הווטרנים אני מבקש רק להודיע, משום שראש האופוזיציה צריך להשתתף בדיון על הווטרנים לאחר ראש הממשלה, בהתאם להוראות סעיף 11 לחוק הכנסת, אני מבקש להודיע כי סיעת העבודה, הגדולה בסיעות האופוזיציה, הודיעה לי כי חברת הכנסת שלי יחימוביץ תכהן כיושבת-ראש האופוזיציה במקומו של חבר הכנסת שאול מופז, העתיד בעוד שעה קלה להתמנות למשנה לראש הממשלה, אם הכנסת תאפשר.

רוני בר-און: אדוני מקדים את המאוחר.

ראובן ריבלין: אני לא מקדים את המאוחר, כי אם היית שם לב לחוק, ברגע שנחתם ההסכם – באותו רגע הוא כבר לא יכול לשמש חבר כנסת, אם יש לו קשר – אדוני יראה את החוק.

ראובן ריבלין: במקרה אתה היית בוועדה כשאני הגשתי את החוק יחד עם עוזי לנדאו.

ראובן ריבלין: היא נמצאת פה.

ראובן ריבלין: אני אומר.

ראובן ריבלין: של חבר הכנסת שאול מופז – אשר משמש עד היום כראש האופוזיציה.

ראובן ריבלין: ציון שישים-ושבע שנים לניצחון על גרמניה הנאצית

ראובן ריבלין: אני מתנצל בשם החברים הנמצאים ביציע ואני מתחיל את ציון יום הניצחון על גרמניה הנאצית.

ראובן ריבלין: אדוני ראש הממשלה – הוא עדיין לא נכנס, ראש האופוזיציה שלי יחימוביץ, שרים, חברי הכנסת, המשנים לראש הממשלה, חברי הכנסת לשעבר אסתר הרליץ, תמר אשל וגדעון בן-ישראל, מוזמנים מברית ותיקי מלחמת העולם השנייה שנלחמו בנאצים, לוחמי הבריגדה היהודית וגיבורי החיל, מתנדבי היישוב היהודי שהתנדבו לצבא הבריטי וחברי עמותת ההנצחה של ההתנדבות לצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה, ארגון הפרטיזנים, לוחמי המחתרות ומורדי הגטאות הנמצאים היום בישראל, ארגון החיילים המשוחררים של הצבא האמריקני, ארגון "צוות", ארגון גמלאי צה"ל, אדוני ראש הממשלה, מכובדי כולם, לפני 67 שנים דממו התותחים.

ראובן ריבלין: מובסת ומושפלת הגישה המפלצת הנאצית, אימת העולם החופשי, את כתב הכניעה.

ראובן ריבלין: העולם כולו נשם לרווחה, המאכלת הוסרה, הקיום המיידי הובטח.

ראובן ריבלין: אולם כבר בעת המאבק, ובמיוחד עם שוך האש והעשן, התבררו ממדי החורבן.

ראובן ריבלין: התוצאות היו איומות לעם היהודי, שאיבד שליש מבניו, תוצאות נוראות ללוחמים, לוחמי הצבא האדום ובעלות-הברית, שאיבדו בחזית את חבריהם ומפקדיהם, מיליונים רבים של צעירים מבטיחים; תוצאות הרות אסון לחיילים שחזרו לעורף כדי לגלות שביתם נחרב ובני משפחותיהם נטבחו.

ראובן ריבלין: "ניצחון אדיר", כך כתב דוד בן-גוריון, "אך לא, לא ניצחון שמח".

ראובן ריבלין: כמדי שנה במעמד זה אנו מקבלים את פניכם היום, מצדיעים לכם, ביום שבו אנו מציינים מלאות 67 שנים לניצחון בעלות-הברית על גרמניה הנאצית.

ראובן ריבלין: מיליון וחצי לוחמים יהודים לחמו בצבאות בעלות-הברית.

ראובן ריבלין: 250,000 איש מהם נפלו כלוחמים.

ראובן ריבלין: אלפים, ובהם אלה הנמצאים כאן, קיבלו ציונים לשבח ואותות מופת.

ראובן ריבלין: בכל מקום שבו התנהלה המלחמה, מאדמת אירופה עד אדמת אפריקה, ביבשה, באוויר ובים היו קבוצות של לוחמים יהודים – פרטיזנים ואנשי מחתרות, מתנדבי היישוב היהודי בצבא הבריטי ולוחמי הבריגדה היהודית.

ראובן ריבלין: יהודים בני אירופה ואמריקה, תושבי אוסטרליה והודו, בני צרפת, תוניסיה ומרוקו ולוב, ורבבות בני היישוב היהודי בארץ-ישראל, לקחו חלק במערכה.

ראובן ריבלין: ותיקי הלוחמים, היה לכם חלק מכריע בניצחון על הקמים עלינו ועל העולם כולו.

ראובן ריבלין: אתם הרמתם בלחימת

ראובן ריבלין: כם ובעוז רוחכם את לפיד הגבורה היהודי.

ראובן ריבלין: בגופכם, בנפשכם וברוחכם הרמתם את נס המאבק, מאבק המלחמה והמרד.

ראובן ריבלין: הנפתם את דגל הנקם, את האות שעליו חרותות המלים "לעולם לא עוד".

ראובן ריבלין: עוצמת ההתנגדות של העולם החופשי, עוצמת הגבורה, הנכונות למסור את הנפש למען החירות ולמען החיים הדהימו גם את חייליו האכזרים של הקלגס הנאצי.

ראובן ריבלין: הכוח לומר: עד כאן; הניסיון הנואש להתנגד גם כאשר התחמושת תמה; האומץ לעמוד עם בקבוקי מולוטוב אל מול משוריינים; המאבק היומיומי אל מול האויב בקור המקפיא של אירופה או בחולות הלוהטים של המדבר – מדבר אפריקה, בחופי נורמנדי, בהרי האלפים ובמרחבי האוקיינוסים – הותירו על העולם כולו רושם עז.

ראובן ריבלין: העולם הבין שחירות נקנית בדם, ויש להגן עליה בכל מחיר.

ראובן ריבלין: וגם היום, נשיאה של מדינה החותרת להשגת נשק להשמדה המונית מכריז מעל כל במה על רצונו להשמיד את ישראל.

ראובן ריבלין: ביום זה, מכובדי, אורחינו היקרים, ממשלת ישראל וחברי כנסת ישראל, ביום זה נבהיר ונזכיר שהמלחמה בנאציזם וגרורותיו לא תמה.

ראובן ריבלין: היא מוטלת על כתפי העולם החופשי ועל כתפיה של מדינת ישראל.

ראובן ריבלין: במלחמה הזו אסור לעולם להפסיד.

ראובן ריבלין: אני מזמין את כבוד ראש הממשלה לעלות ולומר את דבריו ביום שאנו מציינים 67 שנים לניצחון על גרמניה הנאצית.

ראובן ריבלין: כבר הכרזתי על יושבת-ראש האופוזיציה – – – (מחיאות כפיים) לא לא, תודה רבה.

ראובן ריבלין: אנחנו בכנסת לא מוחאים כפיים, רק חברי הכנסת יכולים למחוא לכם כפיים, ואכן, בסוף אנחנו נמחא לכם כפיים.

בנימין נתניהו: מותר לנו למחוא כפיים עבורם?

ראובן ריבלין: בוודאי.

בנימין נתניהו: אנחנו מוחאים לכם כפיים.

ראובן ריבלין: אנחנו יכולים למחוא כפיים.

ראובן ריבלין: (מחיאות כפיים) אדוני ראש הממשלה, ואחריו – ראש האופוזיציה שלי יחימוביץ.

רונית תירוש: אבל הוא עדיין לא הושבע.

בנימין נתניהו: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ידידינו נציגי הווטרנים, כמדי שנה אנחנו נפגשים לפני האירוע הזה, והשנה ביקשתם לתת לי לענוד את הסרט הזה כאות הוקרה והזדהות.

בנימין נתניהו: אני עושה את זה כאות הוקרה והזדהות והרכנת ראש אל מול המדליות שמפארות את המדים שלכם, וכל מדליה וכל עיטור זה סיפור של קרבות, גבורה, לעתים קרבות שהיו עקובים מדם, וההקרבה העצומה שהקרבתם, אתם, וחבריכם לנשק, וגם אלה שנפלו, ורבים נפלו.

בנימין נתניהו: בסך הכול מיליון וחצי יהודים נלחמו במלחמת העולם השנייה נגד הנאצים, חצי מיליון בשורות הצבא האדום, ואתם הצלתם את האנושות.

בנימין נתניהו: את זה עשו כל אלה שלחמו נגדם, אבל לכם יש תרומה נוספת, אתם הצלתם למעשה את העם היהודי, והבטחתם את העתיד היהודי.

בנימין נתניהו: אנחנו לא שוכחים זאת.

בנימין נתניהו: אנחנו יודעים זאת ואנחנו רוצים גם לתת לזה ביטוי מיוחד, לדעתי לעשות גם צדק היסטורי בעניין הזה.

בנימין נתניהו: אנחנו ביוני, אני מקווה, ודאי לא יאוחר מיולי, נקים אנדרטה לאומית, בעצם בין-לאומית, בשיתוף עם ממשלת רוסיה, לתרומה של המשרתים בצבא האדום, ויש הרבה כאלה בארץ, וגם ביניכם כאן, ולתת בסוף את התיעוד ההיסטורי ואת ההוקרה ההיסטורית שדרושה למעשה הזה שבעצם הבטיח את המאה ה-20 ואת המאה ה-21, ואת כל מה שהתרחש מאז התבוסה של הנאצים.

בנימין נתניהו: אני מקווה – אני בטוח – שכולכם תהיו שם, ואני רוצה שתדעו ביום הזה, אבל לא רק ביום הזה, בכל יום, אני גאה בכם; חברי הכנסת, כולם, גאים בכם; עם ישראל גאה בכם, ואומר לכם תודה, תודה מקרב לב, ותמשיכו להיות בריאים, ותמשיכו להיות גאים במעשה הכביר שעשיתם.

בנימין נתניהו: תודה רבה לכם.

ראובן ריבלין: תודה רבה לראש הממשלה.

ראובן ריבלין: אני מזמין את ראש האופוזיציה שלי יחימוביץ.

ראובן ריבלין: תודה, אין מוחאים כפיים, אנחנו מחאנו כפיים לכם.

ראובן ריבלין: בבקשה, חברת הכנסת שלי יחימוביץ, ראש האופוזיציה – ייקח זמן להתרגל, אבל נתרגל מהר.

שלי יחימוביץ': אדוני יושב-ראש הכנסת, שרים, חברי הכנסת, חברי הכנסת לשעבר, וטרנים יקרים, ותיקי מלחמת העולם השנייה שלחמו בנאצים, מורדי הגטאות, פרטיזנים, לוחמי מחתרות, חברי הבריגדה היהודית בצבא הבריטי, לפני 67 שנים יצאה אל הרחוב ילדה בת 11 ממקום המסתור שלה, מאחורי ארון.

שלי יחימוביץ': היא חייתה שם שנתיים אחרי שמולטה מגטו ורשה, ותמורת תכשיטים וכסף הוחבאה בידי משפחה פולנית.

שלי יחימוביץ': היא לא ראתה אור שמש וניזונה משאריות מזון שהשליכו לעברה בני המשפחה.

שלי יחימוביץ': ב-8 במאי הם זרקו אותה לרחוב ואמרו לה: המלחמה נגמרה.

שלי יחימוביץ': היא עמדה ברחוב מורעבת, חלשה, חולה, והתבוננה במשאיות של הצבא האדום שנסעו ברחוב.

שלי יחימוביץ': חיילים רוסים השליכו מתוכן כיכרות לחם אל האנשים המפוחדים שהחלו לצאת בזה אחר זה מהבתים.

שלי יחימוביץ': היא לא ידעה עדיין שאיבדה את אמה, את אביה, את כל משפחתה.

שלי יחימוביץ': הילדה הזאת היתה אמא שלי, חנה יחימוביץ.

שלי יחימוביץ': החיילים הרוסים לקחו אותה לבית-חולים שדה שהקימו מחוץ לוורשה.

שלי יחימוביץ': נכים, חולים, תשושי נפש והרבה ילדים התהלכו שם הלומים, והחיילים היו אנושיים וסבלניים, אף שהיו שבעי קרבות בעצמם.

שלי יחימוביץ': לו נמשכה המלחמה היא היתה נספית כמו כל בני משפחתה, אבל הודות לחבירה ההיסטורית, מרגשת, עוצמתית, של כוחות האור שפעלו יחד למגר את הרשע, ניצלו חייה וגם חייו של אבי.

שלי יחימוביץ': הם עלו לישראל, הכירו והולידו אותי ואת האחים שלי.

שלי יחימוביץ': את אמא שלי שחררו חיילים רוסים ולכן יש לי באופן אישי חוב אל החיילים הרוסים שיושבים פה באולם, אם כי יש כאן גיבורים רבים אחרים.

שלי יחימוביץ': המפגש ביניכם, הלוחמים המשחררים, ובין אמא שלי בת ה-11, שתפסה מידיכם כיכר לחם, הוא המפגש בין הקורבנות שנאבקו בכל דרך להישרד, לחיות או להציל את יקיריהם, לבין משחרריהם, החיילים שלחמו אל מול הרשע הנאצי בשליחות המדינות שלהם.

שלי יחימוביץ': מיליון יהודים עלו לפני 22 שנה מחבר המדינות לישראל, ואני מחשיבה כיהודים גם את אלה שהממסד הרבני אינו מכיר בהם ככאלה.

שלי יחימוביץ': בעבורם, בעבורכם, יום הניצחון על הנאצים הוא יום חג שנהגתם לחגוג ועמו אתם מזדהים.

שלי יחימוביץ': מדינת ישראל אינה חוגגת את החג הזה.

שלי יחימוביץ': השואה שחווה העם היהודי מקשה עלינו לקשר את המלחמה לחג ולשמחה.

שלי יחימוביץ': אלתרמן כתב ביום הניצחון: "שוחרר העולם מכלאו, המפלצת עפר לוחכת".

שלי יחימוביץ': אבל הניצחון היה מהול בכאב גדול על השמדת עשרות המיליונים שנטבחו ונהרגו באזורי המלחמה השונים, והלב דאב על ששת המיליונים מבני עמנו.

שלי יחימוביץ': דוד בן-גוריון כתב ביומנו: "יום הניצחון עצוב, עצוב מאוד".

שלי יחימוביץ': התנועה הציונית שהובילה להקמתה של המדינה שלנו נולדה הרבה לפני מלחמת העולם השנייה ולפני השואה, אבל אין ספק שהניצחון על הנאצים, הבסתם המוחלטת והיכולת להשתקם מההריסות ולהביט אל העתיד הביאו להאצת התהליך וגרמו לאומות העולם להכיר בנחיצותה של הקמת המדינה.

שלי יחימוביץ': 9 במאי אצלנו נופל על רצף ימי החג והזיכרון הלאומיים שלנו: יום השואה, יום הזיכרון לחללי מערכות צה"ל ונפגעי פעולות האיבה, יום העצמאות.

שלי יחימוביץ': מפרספקטיבה רחבה יותר אפשר לראות שכל המועדים האלה מתקיימים בתקופה שבין פסח לשבועות, בין החג שמציין את הולדתה של האומה ובין החג שמציין את הולדתה הרוחנית – חג מתן תורה.

שלי יחימוביץ': ביום השואה אנחנו מציינים את שואת העם היהודי, זוועותיה, לקחיה והתקומה ממנה.

שלי יחימוביץ': אבל היום, יום הניצחון על הנאצים, אנחנו מתחברים אל הדופק הפועם של האנושות כולה ואל ערכי הצדק האוניברסלי, אלה שהניעו את העולם להתאחד אל מול כוחות האופל.

שלי יחימוביץ': היום הזה הוא יום חגה של האנושות, של הנאורות, של ניצחון הערכים האנושיים, של סולידריות ואהבת האדם על הרשע, על הגזענות ועל השנאה.

שלי יחימוביץ': דווקא בגלל חלקו העצום של העם היהודי ביום הזה, אנחנו מצווים לאותם ערכים אוניברסליים.

שלי יחימוביץ': ההיסטוריה שלנו כעם מחייבת אותנו פי כמה לחיות לאורם.

שלי יחימוביץ': לקח חשוב הוא לא להיות עוד כצאן לטבח.

שלי יחימוביץ': להיות חזקים ואחראים לגורלנו.

שלי יחימוביץ': אבל הלקח של כוח והגנה עצמית אסור שיעמוד לבדו והוא חייב להיות מלווה בתפיסה עמוקה ואוניברסלית של צדק ושוויון, כדי שיהיה לנו דבר שהוא בעל משמעות להגן עליו.

שלי יחימוביץ': ההיסטוריה שלנו כעם, העובדה שהיינו קורבן לגזענות רצחנית, מחייבת אותנו להיות מדינת מופת, רודפת צדק, רודפת שלום, נאבקת בגזענות מכל סוג ומין.

שלי יחימוביץ': תפיסת עולם ערכית רחבה ומוצקה נותנת לא רק פשר ומשמעות, אלא גם עוצמה.

שלי יחימוביץ': מתוך הניצחון על הנאצים נולד עולם טוב ומוסרי יותר עם תחושת סולידריות בין-מדינתית חוצת גבולות, ועם ידיעה ברורה בדבר מה שמסוגלות לחולל הגזענות ושנאת האחר.

שלי יחימוביץ': מתוך החורבות של מלחמת העולם השנייה גם קמה התפיסה החדשה והנאורה של מדינת הרווחה המודרנית, שלתוכה יצוקים הערכים של אחריות לכל אדם באשר הוא, של סולידריות ושל ערבות הדדית.

שלי יחימוביץ': הדרך הזאת הלכה יד ביד עם ערכי הציונות.

שלי יחימוביץ': עובדת היותנו ריבון לעצמנו נקשרה קשר עז לאחריות עמוקה של הריבון לשוויון בין בני-אדם ללא הבדל גזע, דת ומין, בלא הבדל עוני ועושר, לחלוקה הוגנת של המשאבים ולצדק חברתי – מלים ששבות בימים אלה ונטענות משמעות מחדש.

שלי יחימוביץ': לאלה גם נוספת ההכרה בכך שדווקא המדינה שלנו, שנמצאת בעימות מתמשך, חייבת, מוכרחה, להכיל בתוכה יסודות עזים של ערבות הדדית, ואלה גם מעצימים את כוחה.

שלי יחימוביץ': אתם היושבים כאן, ותיקי המלחמה, עטורי הדרגות והאותות, מתקבלים כאן היום בכבוד רב.

שלי יחימוביץ': לצערי הרב, הכבוד הזה הוא לעתים קרובות רק כבוד סימבולי.

שלי יחימוביץ': חלק מהתהליכים הקשים שעוברים על החברה הישראלית, שהם מהופכים לאותם ערכים של כלכלה הוגנת וחברה צודקת, צופנים בתוכם פגיעה גם באנשים מבוגרים כמוכם.

שלי יחימוביץ': אתם זכאים לחיות בכבוד, עם פנסיה ראויה, עם קורת גג לראשכם, עם יכולת לקנות מתנה לנכדים שלכם.

שלי יחימוביץ': חוט חזק מקשר בין מה שעשיתם במלחמה ההיא ובין המחויבות שלנו למדינה הוגנת בכלל וכלפיכם בפרט.

שלי יחימוביץ': אני מודה לכם על כל מה שעשיתם למעננו ולמען העולם כולו ומאחלת לכם בריאות ואריכות ימים.

ראובן ריבלין: תודה רבה לראש האופוזיציה שלי יחימוביץ.

ראובן ריבלין: אני מזמין את השרה לקליטת העלייה, השרה סופה לנדבר, ואחריה – חבר הכנסת מוחמד ברכה בשם חברינו בכנסת.

ראובן ריבלין: יסיים השר יוסי פלד, שהוא ניצול השואה שנמצא בינינו.

סופה לנדבר: כך נכתב בהמנון המלחמה: "אמא, לא כולנו חזרנו.

סופה לנדבר: חצינו את חצי אירופה, חצי כדור הארץ, כדי להגיע ליום הזה, יום הניצחון".

סופה לנדבר: כבוד ראש הממשלה, שרים, חברי כנסת, היום מציינים אנו 67 שנים לניצחון צבאות בעלות הברית על גרמניה הנאצית.

סופה לנדבר: המלחמה הנוראית שהתחילה בדיבורים, באיומים, ומהר הפכה למכונת מלחמה, לשואה, להשמדה של שישה מיליון יהודים ומיליוני אחרים.

סופה לנדבר: לא נמצאו בית ומשפחה שלא ידעו כאב וסבל, שלא ראו כיצד ילדים, נשים, גברים וזקנים – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת גפני, לתת כבוד לאירוע.

סופה לנדבר: – – מובלים כצאן לטבח, למשרפות, לתאי הגזים, לגיא ההרגה.

סופה לנדבר: מכובדי, היום, כשאני רואה אתכם, הווטרנים, עטורי המדליות, יושבים כאן במדינת ישראל כאן אתנו, לבי ומחשבותי נודדים לבית אבי, שהיה לוחם בצבא האדום מגיל 17 וחצי.

סופה לנדבר: אבי, אלוף-משנה גירש קוכין, התנדב לשירות הצבא ולחם בנאצים.

סופה לנדבר: מדי הצבא שלו היו עטורי מדליות.

סופה לנדבר: מאחורי כל מדליה שהיתה לו הסתתר סיפור גבורה, אומץ והקרבה.

סופה לנדבר: ביום הזה גם אבי היה יכול לשבת כאן אתכם, להיות גאה במדינת ישראל, שקמה הרבה בזכותכם.

סופה לנדבר: ימי מלחמת העולם השנייה היו ימים חשוכים בהיסטוריה של העולם הנאור, שבהם מנהיג מטורף הפך מדינה למכונת השמדה, והעולם שתק.

סופה לנדבר: מסך חשוך ירד על אירופה כולה, אבל מתוך החושך הנורא נצנץ אור, ורבבות מבני היישוב היהודי בארץ-ישראל יצאו למלחמה באויב האכזרי.

סופה לנדבר: אתם, שהגעתם היום בשורות חסרות, הווטרנים, אלמנות, יתומים, בשיער לבן אך בקומה זקופה, גאים ועטורי מדליות, אני עומדת כאן ואומרת: אתם, שהבאתם את הניצחון, אתם גיבורי המלחמה, אתם מגש הכסף שעליו קמה המדינה.

סופה לנדבר: גם כאן יודעים אנו מה הן מלחמות ומה הוא מחיר הניצחון.

סופה לנדבר: יודעים אנו היטב את המחיר של השואה.

סופה לנדבר: נזכור כולנו כי השואה וזוועות המלחמה הולידו את הגבורה.

סופה לנדבר: המדליות על החזה מעידות על מעשי גבורה ואומץ שהפגנתם.

סופה לנדבר: מהגבורה נולדה תקומה.

סופה לנדבר: מדינת ישראל קמה בזכות המאבק והניצחון שהייתם שותפים לו.

סופה לנדבר: הבוקר צעדנו יחד בחוצות ירושלים, בירת הנצח של מדינת ישראל.

סופה לנדבר: בגאווה הפגנו ביום הזיכרון לניצחון.

סופה לנדבר: ביום זה, שבו אנחנו מציינים את יום הניצחון, עלינו לזכור את אלה שאינם אתנו, שלא זכו לראות את השמחה והניצחון, שלא זכו לראות את התקומה והקמת מדינה יהודית לעם היהודי.

סופה לנדבר: עלינו לזכור היטב שתופי המלחמה טרם נדמו, שגם בימים האלה ממש חותרים אויבינו להשמדה, להרס ולחורבן.

סופה לנדבר: אירן, ארגוני טרור ותנועות פאשיסטיות אנטישמיות מרימים ראש ומאיימים בהשמדה של מדינת ישראל.

סופה לנדבר: אבל לא עוד.

סופה לנדבר: עכשיו עומדת נגדם מדינת ישראל, מדינה ריבונית, בעלת צבא מהטובים בעולם, מדינה שקמה בזכות גבורתכם, בזכות אומץ לבכם והרצון להכות באויב ולנצחו.

סופה לנדבר: אתם, שהבאתם להתמוטטות משטר הרשע, אתם הייתם המאיץ לבנייתה של מדינה יהודית.

סופה לנדבר: ממשלת ישראל ערה לאיומים ועושה ככל יכולתה לעורר את מדינות העולם ולהתריע מפני הסכנות על העולם הנאור כולו.

סופה לנדבר: רבותי, ביום הזה עלינו לזכור שגם אנחנו כאן, במדינת ישראל, טרם פרענו את מלוא חובנו לניצולי השואה, ולכם, הווטרנים, גיבורי העם היהודי.

סופה לנדבר: עלינו לעשות כל מאמץ כדי שתמשיכו לחיות עמנו בכבוד את שארית חייכם.

סופה לנדבר: לכם חבים אנו כל כך הרבה כבוד.

סופה לנדבר: לכם נצדיע ונאמר מעומק הלב: תודה, אחי גיבורי התהילה.

סופה לנדבר: (אומרת משפט בשפה הרוסית.

סופה לנדבר: )

ראובן ריבלין: לא לא, אתה שמעת רוסית, מחאת כפיים ישר?

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: לכבוד האורחים, מותר לדבר אליהם בשפה שלהם במידה מאוד מאוד מצומצמת.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני מזמין את חבר הכנסת מוחמד ברכה לדבר בנושא 67 שנים לניצחון על גרמניה הנאצית.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ברכה, בבקשה.

מוחמד ברכה: אדוני יושב-ראש הכנסת, שרי הממשלה, חברי חברי הכנסת, אורחים, וטרנים גיבורים, שאני לא יכול לתאר ולשער איך האנושות היתה נראית ללא הגבורה שלכם ושל חבריכם, אלה שעדיין חיים, שאנחנו מאחלים להם אריכות חיים, ואלה שהלכו לעולמם.

מוחמד ברכה: אנחנו, כבני-אדם, בכל מקום ברחבי תבל, אסירי תודה על מעשי הגבורה שעשיתם במו-ידיכם ובמו-דמכם.

מוחמד ברכה: לפני יותר משנתיים השתתפתי במשלחת הכנסת שביקרה במחנה אושוויץ.

מוחמד ברכה: על אף המודעות העמוקה שהיתה לי בעניין פשעי הנאצים, יכולתי להתחבר ויכולתי למשש במו-לבי את הזוועות מחד ואת הכאב מאידך שהיו מנת חלקם של אנשים רבים.

מוחמד ברכה: אני לא אשכח עד סוף חיי את אותו מחזה, מאחורי זכוכית, של ערימות של נעלי תינוקות וילדים שנטבחו בידי הנאצים.

מוחמד ברכה: על כן, שוב, אני אומר, אנחנו, כבני-אדם בכל מקום בתבל, אסירי תודה לכם, מברכים אתכם וגאים בכם.

מוחמד ברכה: ברשותכם, אדוני היושב-ראש, אורחים נכבדים, אני רוצה לייחד מלה אחת לחבר שלימים היה לוחם למען שלום וצדק חברתי כאן, במדינת ישראל, חבר המפלגה שלנו, חבר המפלגה הקומוניסטית, מרדכי פרוינד, שרתוק לביתו, וכמעט לא יוצא, שבילה כנער וכצעיר במחנה אושוויץ.

מוחמד ברכה: הסיפורים שלו גם הם הוסיפו ממד ישיר לאותה זוועה שמיששתי בלבי באושוויץ.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, הבעיה היא מה היה קורה ללא הגבורה שלכם, של האנשים הלוחמים, הגיבורים.

מוחמד ברכה: אלה, חברתי חברת הכנסת יחימוביץ, לא היו לוחמים רוסים, אלה היו לוחמים מעמים אחרים.

מוחמד ברכה: בעיקר, מי שנכנס ב-9 במאי 1945 לברלין, היה הצבא האדום הסובייטי, ששירתו בו בני עמים שונים, מעמי ברית-המועצות וגם מעמים אחרים.

מוחמד ברכה: והיום אותו תלכיד, של הצבא האדום הסובייטי ושל בעלי-הברית, אותו תלכיד נדרש היום כדי למגר את תופעות הגזענות, ההדרה והנפשעות.

מוחמד ברכה: אנחנו עוקבים בדאגה אחרי תוצאות בחירות בכמה ממדינות אירופה היום.

מוחמד ברכה: הבחירות ביוון יצרו מצב שמפלגה ימנית קיצונית הפכה להיות המפלגה השנייה בגודלה; הבחירות בצרפת יצרו מצב שהמפלגה השלישית בגודלה, או המועמד השלישי לנשיאות היה נציגת מפלגה פאשיסטית לכל דבר ועניין, ועל כן – אין חסינות בשום מקום, ולשום עם.

מוחמד ברכה: ולכן אנחנו גם היום נדרשים לא רק לעשות את הטקס הזה כאן בכנסת ובירושלים, אלא הטקס הזה ולקחיו, של הניסיון האיום של הנאציזם, צריכים להילמד ולהיות מופנמים יום-יום.

מוחמד ברכה: אנחנו לפחות עשרות שנים, אדוני היושב-ראש, מתכנסים, חוגגים את היום הזה.

מוחמד ברכה: הכנסת התחילה לחגוג את זה באיחור, אחרי נפילת ברית-המועצות, אבל אנחנו כל שנה, וגם השנה – בשבת הקרובה יתכנסו אלפי יהודים וערבים ביער הצבא האדום הסובייטי.

מוחמד ברכה: גם שם יש אנדרטה, צנועה אומנם, ובשבת אנחנו נתכנס שם על מנת שהלקח לא יימח ולא יישכח.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, אי-אפשר, אי-אפשר להיות נגד הגזענות ובעד גזענות אחרת.

מוחמד ברכה: אי-אפשר להיות אדם על-תנאי, ולכן לא צריך ללמוד את הלקחים של אותה תקופה נפשעת, אלא גם של התקופה שקדמה למלחמת העולם השנייה.

מוחמד ברכה: איך הפאשיזם והנאציזם התפתחו בגרמניה?

מוחמד ברכה: על איזה רקע?

מוחמד ברכה: תוך שימוש באיזה אמירות?

מוחמד ברכה: על רקע של משבר כלכלי?

מוחמד ברכה: על רקע של הצורך ביציבות שלטונית ואיש חזק מפני שהדמוקרטיה הגרמנית היתה מקרטעת?

מוחמד ברכה: אגב, היטלר עלה לשלטון בבחירות.

מוחמד ברכה: גם שם היה צריך לראות את הנולד.

מוחמד ברכה: שם דיברו על מערכת משפט סלחנית, שם דיברו על תקשורת עוינת.

מוחמד ברכה: ועל כן, אי-אפשר שלא ללמוד את הלקח בכל מקום ובכל עת, ואין שום עם, אין שום קבוצה, אין שום ארץ שהיא חסינה.

מוחמד ברכה: אני, האמת, לא רציתי להוריד את הדיון הזה היום למקום קונקרטי, אבל לפני רגע, בעת הדיון, אדוני היושב-ראש, על צירוף קדימה לממשלה, נאמר דבר נורא שנתקל בצחוק של חברי כנסת, כשחברת כנסת אמרה לחברי כנסת ערבים: החוצה, סוסים טרויאניים, וכו' וכו'.

מוחמד ברכה: זה דבר שאין לו מקום בשום מקום, על אחת כמה וכמה במקום הזה.

מירי רגב: אני, מפאת כבוד – – –

ראובן ריבלין: נא לא לקרוא קריאות ביניים.

מירי רגב: יש לכם אנשים – – –

ראובן ריבלין: נא לא לקרוא קריאות ביניים.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת מירי רגב.

מוחמד ברכה: המסקנה של שלטון העריצות והכוח היא לחתור לשלום, לחתור לשוויון בני-אדם ללא הבדל צבע, דת ומין, ולחתור לצדק חברתי.

מוחמד ברכה: זו המשמעות העיקרית ואין זולתה.

מוחמד ברכה: בשנה שעברה, כשעמדתי על הדוכן כאן, אדוני היושב-ראש, סיימתי את דברי בשיר מסוים שאני מתעקש לסיים אתו גם היום, ואם יזדמן לי בשנה הבאה ובשנה שלאחריה אני אגיד תמיד את השיר הזה.

מוחמד ברכה: השיר של הכומר מרטין נימלר, כומר פרוטסטנטי גרמני שהתנגד לנאציזם.

מוחמד ברכה: הוא כותב כך: "בגרמניה לקחו הנאצים תחילה את הקומוניסטים/ אני לא הרמתי את קולי כי לא הייתי קומוניסט/ ואז הם לקחו את היהודים/ ואני לא הרמתי את קולי כי אני לא הייתי יהודי/ ואז הם לקחו את חברי האיגודים המקצועיים/ ואני לא הרמתי את קולי כי לא הייתי חבר איגוד מקצועי/ ואז הם לקחו את הקתולים/ ואני לא הרמתי את קולי כי הייתי פרוטסטנטי/ ואז הם לקחו אותי/ אך באותה עת כבר לא נותר אף אחד שירים את קולו למעני".

מוחמד ברכה: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת מוחמד ברכה.

ראובן ריבלין: אני מזמין את השר ניצול השואה, השר יוסי פלד, לומר דברים לסיום היום שבו אנחנו מציינים את הניצחון על גרמניה הנאצית.

יוסי פלד: אדוני היושב-ראש, ראש הממשלה, חברי הכנסת, בבית-התפוצות, שכולנו מכירים, על הקיר בכניסה כתוב: לזכור את העבר, לחיות את ההווה ולהאמין בעתיד.

יוסי פלד: ואתם, אחים ואחיות, הווטרנים, כמונו, אנחנו הגשר בין העבר והעתיד.

יוסי פלד: וחשוב מאוד מאוד באמת שהגשר הזה יהיה גשר מוצק.

יוסי פלד: מטבע הדברים, כאשר מדברים על התקופה האפלה, הקשה, הנוראית שעברה על עמנו, אז מדברים על אותם שישה מיליונים.

יוסי פלד: בצדק מדברים עליהם.

יוסי פלד: מדברים על אמא שלי, על האמהות שלנו.

יוסי פלד: מדברים על אבא שלי, על האבות שלנו.

יוסי פלד: מדברים על סבא וסבתא שלי ועל הסבים והסבתות של כולנו.

יוסי פלד: אבל – ואני מודה שנחשפתי למידע הזה ממש בשנה-שנתיים האחרונות, ואנחנו לא מרבים לדבר על כך.

יוסי פלד: ולכן באמת, אדוני היושב-ראש, אני חושב שזה כבוד גדול לכנסת הזו – באמת זה כבוד גדול לכנסת הזו שאנחנו מקדישים ישיבה מיוחדת לאותם לוחמים.

יוסי פלד: וכפי שנאמר פה על-ידי ראש הממשלה, היו מיליון וחצי לוחמים יהודים שלחמו נגד הנאצים.

יוסי פלד: חצי מיליון מהם לחמו בצבא האדום.

יוסי פלד: כמה מאות אלפים לחמו במסגרת הצבא של ארצות-הברית וכמה מאות אלפים לחמו במסגרת הצבאות האחרים של בעלות-הברית.

יוסי פלד: מי שמתעניין, שייסע ללטרון.

יוסי פלד: היו במלחמת העולם השנייה למעלה מ-124 מפקדים בכירים יהודים בכל הצבאות שהזכרתי, באוויר, בים, ביבשה.

יוסי פלד: וכשאתה נעמד מול התמונות שלהם, שוודאי חלקכם מכירים אותם באופן אישי או הכרתם אותם באופן אישי, אתה נדהם עד כמה העם היהודי, שמופיע כטרגדיה של מלחמת העולם השנייה, עד כמה העם היהודי היה לא רק הטרגדיה אלא גם חלק מרכזי בלחימה על החופש של העולם.

יוסי פלד: ולכן, טוב שמתקיים היום הזה.

יוסי פלד: ואולי אסיים בזה, שהרי כשמדברים על תקופת השואה אז יש לנו "יד ושם" ויש לנו לוחמי-הגטאות ובית-יצחק ויש מוזיאון השואה בברלין ויש מוזיאון השואה בארצות-הברית.

יוסי פלד: חברים, הגיע הזמן שיהיה לנו אתר שמנציח את גבורת הלחימה היהודית במלחמת העולם השנייה.

יוסי פלד: ולכן – אני אומר לכם כי נדמה לי שלא יודעים את זה – כבר שנה שעובדים על מוזיאון הלוחם היהודי בעקבות החלטת הממשלה הזו.

יוסי פלד: בלטרון קם מוזיאון לכבודם של הלוחמים היהודים.

יוסי פלד: זה אתר מרשים, יהודי למופת.

יוסי פלד: אני חושב ששווה כבר היום, כשעובדים – אומנם זה עוד לא הסתיים – שווה לראות את זה.

יוסי פלד: אתה נתקל בעשייה, בלחימה היהודית, ואתה עומד נפעם.

יוסי פלד: זה מסוג הנושאים שצריך להבליט מאוד מאוד מאוד.

יוסי פלד: ולכם, הווטרנים, אין לי מלים ברוסית, אבל גם אין לי מלים בעברית להגיד לכם עד כמה מגיע לכם שכולנו נקום ונצדיע לכם.

יוסי פלד: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת יוסי פלד.

ראובן ריבלין: אני מודה לכל האורחים אשר באו להשתתף ביום ההנצחה של יום הניצחון על גרמניה הנאצית.

ראובן ריבלין: אני מבקש להודות לחברת הכנסת מרינה סולודקין ולשרה סופה לנדבר אשר המריצו אותי לעשות הפסקה בדיון החשוב מאוד שאנחנו מייד נמשיך אותו כדי לאפשר באמת לכל האורחים שלנו לא להמתין אלא לבוא יחד אתנו ולציין ציון חשוב.

ראובן ריבלין: אני מודה לראש הממשלה אשר גם הוא הצטרף לבקשה לכבד את היום בשעה שנקבעה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לכולם.

ראובן ריבלין: הפסקה ל-30 שניות ומייד אנחנו ממשיכים.

ראובן ריבלין: ראשון הדוברים בהמשך הוא רונית תירוש.

ראובן ריבלין: את כבר יכולה לעלות, חברת הכנסת תירוש, ואנחנו מייד ניתן לך את האפשרות להתחיל לדבר.

ראובן ריבלין: רבותי, ההערכה שלנו – אדוני ראש הממשלה, שר החוץ – אנחנו מעריכים שהדיון יסתיים בתוך 20 דקות ולכן אנחנו נבקש מכולכם להיות מוכנים להצבעות.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת רונית תירוש, בבקשה.

ראובן ריבלין: אני לא ציינתי את תמר אשל, נדמה לי, שנמצאת פה.

ראובן ריבלין: חברתנו תמר אשל, חברת הכנסת שגם היא עטורה בסמלי – – –

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: בבקשה חברת הכנסת תירוש.

ראובן ריבלין: אני מתנצל בפני ראש האופוזיציה על כך שלא אפשרנו לה, מייד לאחר ההודעה על בחירתה לראש האופוזיציה, לומר דברים, אבל אני בטוח שעוד תספיק.

ראובן ריבלין: אנחנו ממשיכים בישיבה.

ראובן ריבלין: הודעת הממשלה בנושא: צירופו של חבר הכנסת שאול מופז כשר נוסף בממשלה, משנה לראש הממשלה.

ראובן ריבלין: בבקשה, המשך הדיון.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת רונית תירוש.

רונית תירוש: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, אדוני השר, רבותי השרים, חברי חברי הכנסת, אני ישבתי כאן קודם לכן ושמעתי את הגידופים ואת ההנמקות, לטעמי מאוד מאוד מוזרות, ואפילו יש לומר צבועות, של כמה מחברי היושבים כאן.

רונית תירוש: אני רוצה להתחיל דווקא בדוברים מטעם מפלגת העבודה, פרופסור ברוורמן, השר לשעבר בוז'י הרצוג והשר לשעבר פואד בן-אליעזר.

רונית תירוש: אדוני פואד בן-אליעזר, אמרת: מכרת את נשמתך לשטן.

רונית תירוש: אני שואלת אותך, זה אותו שטן שאתה ישבת אתו שנתיים בממשלה, על זה אתה מדבר?

רונית תירוש: אדוני השר לשעבר, יש ממשלה שלא ישבת בה, ואולי אגב בצדק, כי חשבת שצריך להשפיע ויש מה לעשות?

רונית תירוש: אני לא מצליחה להבין את זה.

רונית תירוש: הרי המהלך של ברק הוא זה שהפריש אתכם מאותה ממשלה של השטן, לא אתם פרשתם מרצונכם.

רונית תירוש: אז על מה אנחנו מדברים?

רונית תירוש: וכשאני שומעת את נציגי סיעת מרצ שעולים ומשתנקים, ואני מחריגה את חבר הכנסת גילאון שאמר ביושר את הדברים, נתן את הביקורת, אבל בלי לגדף, בלי לרדת לרמת הדיבור המבישה, הבלתי נסבלת.

רונית תירוש: אתמול צלצלו ואמרו, כשמדברים אתך אנחנו מרגישים בסיאנס, כי קוראים לכם גופה, גווייה.

רונית תירוש: על מה אנחנו מדברים?

רונית תירוש: אנחנו צריכים לתת דוגמה.

רונית תירוש: קיבלתי חלק מהביקורות שנאמרו פה, חבר הכנסת בן-סימון, אבל שייאמרו בטעם, בצדק.

רונית תירוש: על מה אנחנו מדברים?

רונית תירוש: סיעת מרצ לא רוצה שום שינוי, לא שינוי שיטת הממשל, היא אומרת.

רונית תירוש: אז אם מישהו בעם הזה לא מבין למה הם מתנגדים לשינוי שיטת הממשל, אני אומר – משום שהם ייעלמו מהמפה הפוליטית.

רונית תירוש: הם ייעלמו כי נעלה את הסף, את אחוז החסימה, והם לא יהיו כאן.

רונית תירוש: זה מה שמפחיד אותם, וזו הסיבה שאנחנו לא מצליחים כבר 64 שנים לשנות את שיטת הממשל, כי בהרכב הזה של הממשלה ושל הקואליציה ושל האופוזיציה והכנסת, יושבות סיעות קטנות, לפעמים אזוטריות, שבעצם מכתיבות לנו איך נחיה כאן.

רונית תירוש: אז יש הזדמנות נדירה, היסטורית, לחבור לממשלה ולתת לה את הכוח לעשות את מה שהיא לא יכולה לעשות בגלל שיתוק – הממשלה היתה משותקת, היא לא עשתה את מה שנכון לעשות.

רונית תירוש: זו צביעות, רבותי.

רונית תירוש: אתמול בערב, הפגנה של קומץ, ובראשם ציפי לבני, שזה לא מוסיף לה כבוד, על מה?

רונית תירוש: זו אותה חבורת מחאה של הקיץ שביקשה צדק חברתי, ביקשה שוויון בנטל?

רונית תירוש: על מה אנחנו נכנסים לממשלה ולקואליציה, על תיקים או על כך שאנחנו רוצים לעשות את מה ששאול מופז אמר כל הזמן?

רונית תירוש: הוא עמד כאן ואמר, והוא עקבי, תדחו את הבחירות, אפילו בשבוע, תנו לנו להעביר את החוק הזה שחבר הכנסת פלסנר וחבר הכנסת שאול מופז עבדו עליו.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

רונית תירוש: מה, כבר עבר לי הזמן?

ראובן ריבלין: מה אני יכול לעשות.

רונית תירוש: אז תן לי לסיים במשהו שאתה מאוד אוהב, על מעשה – – –

ראובן ריבלין: אני נותן לך שעה.

ראובן ריבלין: בבקשה, את רוצה לדבר?

ראובן ריבלין: אנחנו צריכים בסוף כמובן להצביע.

רונית תירוש: לא, אני רוצה לסיים.

רונית תירוש: אני אומרת, רבותי – וזה משפט שאתה אומר לא אחת, אדוני היושב-ראש – אל תתייראו לא מן הפרושים ולא מן הצדוקים, בוא אנחנו נתיירא מהצבועים, ויש כאן הרבה צביעות בפוליטיקה שלנו.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: מי הבא אחריו?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אחמד טיבי, אלא אם כן אתה רוצה להתחלף.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אחמד טיבי, ואחריו – טלב אלסאנע, נמצא.

ראובן ריבלין: נסים זאב – מה זה, הוא לא אחרון?

ראובן ריבלין: – ורוברט טיבייב.

ראובן ריבלין: אז יהיה טלב אלסאנע, רוברט טיבייב ונסים זאב אחרון.

ראובן ריבלין: אדוני השר מבקש כמובן לסכם את הדיון, איך שירצה, אם ירצה.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, נפל בחלקי רגע היסטורי לעמוד פה על הדוכן כאשר מכניסים עוד כיסא של שר לממשלה המצומקת הזאת.

אחמד טיבי: אין ספק שמדובר ברגע היסטורי – בבקשה תכניס, בבקשה תכניס.

אחמד טיבי: זה מעור של צבי, אמרו.

אחמד טיבי: הכיסא הוא מעור של צבי אבל העור של חלק מהפוליטיקאים הוא עור של פיל.

ראובן ריבלין: באפריקה היו פילים שיש להם עור של פוליטיקאים.

אחמד טיבי: אכן.

אחמד טיבי: האמת היא, שלי אין תלונות על ראש הממשלה נתניהו.

אחמד טיבי: ראש ממשלה מעוניין להרחיב את הקואליציה שלו, באה לו הזדמנות פז לעלות מ-70 פלוס ל-94, עם מחיר מופקע אומנם, מחיר כבד, שר ללא תיק, גם משנה לראש הממשלה, זה יותר מדי.

אחמד טיבי: תאר לעצמך, אדוני היושב-ראש, שכל סיעה בת 28 תבקש את המפתח הזה, מה יקרה בבית הזה?

אחמד טיבי: זה נורא.

אחמד טיבי: עמדתי מאחורי המליאה יחד עם מזכירת סיעת הליכוד עליזה, ניגש אלינו השר מיכאל איתן, והוא פונה אליה ואומר לה, כדאי לך לדבר אתו הרבה, זה מצרך נדיר, אחמד טיבי, כי הוא מהיחידים שלא בקואליציה בכנסת והוא גם לא יהיה.

אחמד טיבי: נכון, אין הרבה יצורים כאלה בכנסת.

אחמד טיבי: לדעתי, אבסולוטית, יש 11 כאלה, כל השאר הם בעלי פוטנציאל להיות כאלה, או שהיו כאלה בעבר.

אחמד טיבי: בכנסת הזאת ישנם רק 11 חברי כנסת – – –

ראובן ריבלין: 11 סיעות.

אחמד טיבי: לא, לא, שלוש סיעות ו-11 חברי כנסת, שלא שואפים להימנות – – –

ראובן ריבלין: שלוש סיעות.

אחמד טיבי: שלוש סיעות שלא שואפות להימנות עם הקואליציה.

אחמד טיבי: יש כאלה שכבר נמצאים בקואליציה רחבה, 94, יש כאלה שעדיין לא.

אחמד טיבי: אנחנו לא בעדיין לא.

ראובן ריבלין: אבל היו כאלה שהציעו להן להצטרף לקואליציה.

אחמד טיבי: ויש כאלה שהוצע להן להצטרף לקואליציה, אנחנו לא, ואנחנו לא רוצים.

אחמד טיבי: הנה, אני אומר, אנחנו לא רוצים.

אחמד טיבי: ואנחנו ממשיכים להיות בחיים, כבודנו לא נפגע, לא נרמס, יש תקרת זכוכית, אנחנו חלק מאלה שעשו את תקרת הזכוכית לעצמם, אני גאה בזה.

רוני בר-און: כרוכה בהרבה מזומנים – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בר-און, הוא מסכם.

אחמד טיבי: האמת היא, קואליציה בת 94, זה מודל לחיקוי.

אחמד טיבי: בסוריה, אדוני היושב-ראש, עכשיו עושים רפורמות, רפורמות בשלטון.

אחמד טיבי: התקשרו לשאול, איך מצליחים לעשות כזאת רפורמה בשלטון עם כזאת קואליציה.

אחמד טיבי: מתעניינים במודל.

אחמד טיבי: מתעניינים במודל, זה מודל לחיקוי.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, האמת היא שבערבית אומרים: האי טנג'רה והאי ע'טאאהא, זה הסיר וזה המכסה, הם מתאימים.

אחמד טיבי: ואפק שנון טבקה.

אחמד טיבי: מתאימים האחד לשני.

אחמד טיבי: האמת היא שאנחנו בשנת בחירות, שינויים גדולים לא יהיו – – –

ראובן ריבלין: נא לסיים.

אחמד טיבי: אבל בקשר לדבר אחד – – –

ראובן ריבלין: לא בקשר.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טיבי.

אחמד טיבי: אני רוצה לסכם.

אחמד טיבי: בקשר לדבר אחד אני רוצה להמליץ – – –

ראובן ריבלין: לא לסכם.

ראובן ריבלין: לסיים.

אחמד טיבי: – – – להמליץ לממשלה, לא לנסות לכפות על האזרחים הערבים משהו שהם אידיאולוגית, עקרונית מתנגדים לו.

אחמד טיבי: זה יהיה מאוד מטופש – לא שירות אזרחי, לא לאומי, לא בטיח.

אחמד טיבי: תחשבו טוב לפני שאתם רוצים ליצור עימות אנכי ואופקי אתנו.

אחמד טיבי: תודה, אדוני.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר כנסת טלב אלסאנע, אחריו – חבר הכנסת נסים זאב, ואחרון הדוברים – טיבייב.

ראובן ריבלין: הממשלה, אם תרצה להשיב, השר ארדן ישיב בשמה, ואם לא, אנחנו עוברים מייד להצבעה.

ראובן ריבלין: כשיעלה נסים זאב, לצלצל.

ראובן ריבלין: כשיעלה נסים זאב – להתחיל לצלצל.

ראובן ריבלין: אדוני, חבר הכנסת טלב אלסאנע, יש לך שלוש דקות אז אל תסטה ואל תתחיל ב-20 שניות האחרונות רעיון חדש.

ראובן ריבלין: בבקשה.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, יש הסכם קואליציה, ואיך אומרים, יש הסכם גועליציה.

טלב אלסאנע: זה הסכם שמהווה מפגע ציבורי.

טלב אלסאנע: לאחרונה התלוננו אזרחים רבים ברחבי גוש-דן והשרון על ריח חריף באזור.

טלב אלסאנע: המשרד להגנת הסביבה פתח בחקירה אולם לא גילה את מקור המפגע הציבורי והריח החריף.

טלב אלסאנע: אמרו שיש קידוחי גז שם, כאן – מתברר שמקור המפגע הזה הוא הקידוחים שקדחו נתניהו ומופז והתבשיל שרקחו.

טלב אלסאנע: אבל המפגע הזה לא רק בגוש-דן אלא בכל המדינה.

טלב אלסאנע: זה מפגע שפוגע בפוליטיקה ובחיים הציבוריים, מוציא שם רע וריח רע לפוליטיקה, והמערכת מאבדת כל איזון ומותירה את המיעוט ללא הגנה ומרוקנת את הכנסת מכל תוכן.

טלב אלסאנע: לעתים קרובות היושב-ראש מדבר על מדינה יהודית ודמוקרטית.

טלב אלסאנע: מה שיש לנו כאן: ממשלה יהודית והמיעוט הערבי, אין כאן יותר דמוקרטיה.

טלב אלסאנע: החלוקה הזו בלתי סבירה, בלתי הוגנת, לא טובה למדינה, לא טובה לדמוקרטיה.

טלב אלסאנע: ואני שואל, רבותי, אני שואל – אני יודע את המצב של שאול מופז, הוא נמצא בין הפטיש לבין הסדן: או ללכת לבחירות, והתוצאות ידועות, או לזחול לקואליציה – אבל מה התוצאה?

טלב אלסאנע: אני שואל איך אפשר להשפיע בתוך הממשלה כאשר יש לך אצבע אחת בתוך הממשלה?

טלב אלסאנע: כאשר לברק, לעצמאות, יש שלושה קולות שם והוא יכול להכריע?

טלב אלסאנע: איך אתה יכול לשנות החלטות, וכל החלטה חייבת לעבור קודם כול בממשלה?

טלב אלסאנע: אני מזהיר, רבותי, אני חושב, אני יודע ששואל מופז הוא פרסי, אבל מתאבד שיעי – לא תיארתי לעצמי.

טלב אלסאנע: המהלך הזה הוא התאבדות.

רונית תירוש: מה זה קשור?

רונית תירוש: מה זה קשור?

טלב אלסאנע: זה לא רק קריסה מוחלטת, זה גם סיום הלגיטימציה, כי לפעמים גם כשמסיימים את הלגיטימציה – דיברת, חברת הכנסת רונית תירוש, על שינוי שיטת הממשל: אתם צריכים לדאוג, אל תעלו את אחוז החסימה, כי אתם תהיו הקורבן של העלאת אחוז החסימה.

רונית תירוש: מאה אחוז.

רונית תירוש: לא לדאוג.

טלב אלסאנע: תשמעי בקולי ונראה את זה אחר כך.

טלב אלסאנע: אני רוצה לציין, אדוני היושב-ראש, ואני רוצה להזהיר: הממשלה הזו, יכול להיות, כדי לקבל צידוק או עילה או תירוץ לאחדות המזויפת הזו, יכולה להוביל מלחמה כדי להגיד, למען זה הקמנו את הקואליציה הזו.

טלב אלסאנע: ועל זה, האזרחים ישלמו את המחיר.

טלב אלסאנע: הדבר השני, יש באופנת ה"עליהום" נגד הציבור הערבי – – –

ראובן ריבלין: הדבר האחרון, האחרון.

טלב אלסאנע: אני מזהיר מניסיון להוביל חקיקה אנטי-ערבית – זה דבר המסוכן.

טלב אלסאנע: הדבר השלישי שאני רוצה להזהיר מפניו הוא – – –

ראובן ריבלין: לסיום.

טלב אלסאנע: כן.

טלב אלסאנע: – – – הוא, אדוני היושב-ראש, מדברים על שלום.

טלב אלסאנע: לא עשו כלום במשך שלוש שנים.

טלב אלסאנע: השימוש במלים "תהליך השלום", זה עלה תאנה לכיסוי הערווה של הממשלה הזו.

ראובן ריבלין: תודה.

טלב אלסאנע: אין סיכוי לשלום עם ליברמן ואין סיכוי לשלום בקואליציה הזו – –

ראובן ריבלין: תודה רבה.

טלב אלסאנע: – – לא עמדה במבחן ולא מקיימת – משפט אחרון – לא מקיימת, אדוני היושב-ראש, אפילו החלטות בית-המשפט הגבוה לצדק, ומבזים אותו מדי יום ביומו.

טלב אלסאנע: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אדוני חבר הכנסת טלב אלסאנע, כאן, בכנסת של המדינה היהודית שיש בה מיעוט ערבי, כל חברי הכנסת יש להם בדיוק אותן זכויות, ואף אחד לא יקבל יותר משלוש דקות.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נסים זאב.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, למה את האזהרה הזאת אתה אומר בדיוק כשאני עולה?

נסים זאב: לא שמענו אותה קודם לכן.

ראובן ריבלין: אתה רואה שאפילו עוד לא התחלנו – – –

נסים זאב: אני ראיתי חברים פה – – –

ראובן ריבלין: – – –

נסים זאב: אבל אני אשתדל לעמוד בלוח הזמנים.

ראובן ריבלין: אתה תשתדל וגם תעמוד, תאמין לי.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, היום יש שמחה כפולה ומכופלת: ערב ל"ג בעומר, הילולה של רבי שמעון בר יוחאי ויש לנו גם חתונה קואליציונית.

נסים זאב: ואני רוצה לומר שהחתונה הזאת באה בזכות השיטה.

נסים זאב: ומה נאמר על השיטה?

נסים זאב: אני אומר לכם, שני אנשים שונים, שאחד מהם זה הנביא ישעיה שאומר: "אשים מדבר לאגם מים וארץ ציה למוצאי מים, אתן במדבר ארז שִטה והדס" – – –

ראובן ריבלין: "ועץ שמן".

נסים זאב: "למען יראו וידעו וישימו וישכילו יחדו כי יד ה' עשתה זאת וקדוש ישראל בראה".

נסים זאב: עכשיו אני אומר, להבדיל, על נחמן ביאליק, מה הוא אומר על השיטה – יש לו שיר "לא ביום ולא בלילה / חרש אצא לי אטיילה,/ לא בהר לא בבקעה,/ שיטה עומדה שם עתיקה".

ראובן ריבלין: אבל הוא כתב את זה בהברה אשכנזית, שים לב.

ראובן ריבלין: שיטה הוא אמר.

נסים זאב: יש כל מיני שיטות.

ראובן ריבלין: אתה אומר בעברית שורשית.

נסים זאב: יש כל מיני שיטות.

נסים זאב: "והשיטה פותרה חידות / ומגידה היא עתידות.

נסים זאב: / את השיטה אשאל אני:

נסים זאב: / מי ומי יהיה חתני?

נסים זאב: " זה שאל ביבי נתניהו: מי החתן שיהיה לי?

נסים זאב: ואמר: שאול מופז יהיה חתני, בזכות השיטה.

נסים זאב: אני אומר את זה בזכות, אני אומר את זה בהומור.

נסים זאב: אבל אני אומר לך, ידידי שאול מופז, שאתה אדם צנוע ואדם ישר ואני מכיר אותך הרבה שנים – –

ראובן ריבלין: אבן אל-בלד.

נסים זאב: – – ואני רוצה לומר לך מה אמרו על שאול – וזה מה שאופייני גם לך – הכוח שלך הוא כוח הספיגה, ואנשים אמרו, אני לא רוצה לומר מי, אבל כתוב שהם בני בליעל: "מה יֹשיענו זה ויבזֻהו ולא הביאו לו מנחה".

נסים זאב: אבל על שאול, אני רוצה שתשמע: "ויהי כמחריש".

נסים זאב: שאול שתק והכוח שלו היה בשתיקה.

נסים זאב: אני רוצה לומר למפלגת קדימה: ציפי לבני לקחה את המפלגה הזאת לתהום.

נסים זאב: הכניסה את חברי המפלגה לגוב אריות, ואני אמרתי את זה מהיום הראשון.

נסים זאב: היא קיבלה מפלגה אדירה, עם כוח כזה אדיר – היא לא ידעה לעשות שימוש נכון.

נסים זאב: ואם היא היתה היום שרת החוץ, באמת היתה יכולה להתמודד לראשות הממשלה.

נסים זאב: אבל מה לעשות, מדברים על חלופה – –

ראובן ריבלין: נא לסיים.

נסים זאב: – – שקדימה היתה אמורה להיות חלופה, אבל לצערי, היא כמעט חלפה מן העולם.

נסים זאב: ומה שעשה ראש המפלגה, באומץ רב, הציל את המפלגה, הציל את כבודכם, ואני חושב שזה מחובתו.

נסים זאב: ועם כוח כזה הוא יכול לשנות – –

ראובן ריבלין: תודה רבה.

נסים זאב: – – אבל אנא ממך, אל תשכח שבזכות ש"ס היום קדימה בקואליציה – –

ראובן ריבלין: תודה רבה.

נסים זאב: – – ואתה חייב לה הרבה – –

ראובן ריבלין: תודה רבה.

נסים זאב: – – הכרת הטוב.

נסים זאב: ולכן – –

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: הקדשת לביאליק שתי דקות – – –

נסים זאב: – – כאשר נגיע לחוק טל תצטרך גם להבין אותנו ואת עולם התורה.

נסים זאב: כי על התורה נאמר – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נסים זאב – – –

נסים זאב: אני מסיים.

ראובן ריבלין: הקדשת לביאליק שתי דקות ואחרי שעבר הזמן התחלת לדבר על מופז.

נסים זאב: – – "הנחמדים מזהב ומפז רב" – זה אותיות מופז.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה לך.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טיבייב אינו נוכח, אני מזמין – הוא נמצא.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: פשוט אני כל הזמן מתרגל לראות אנשים בכל מקום, אתם זזים בקצב מדהים, אני – בבקשה, אתה ישבת במקומך.

רוברט טיבייב: פשוט, אדוני היושב-ראש – – –

נסים זאב: עד שאני אומר דברים של טעם אתה חותך אותי?

ראובן ריבלין: כשאני הכרתי אותך ישבת במקום של דורון.

רוברט טיבייב: הכי פשוט.

רוברט טיבייב: פשוט לא רואים אותי משם.

ראובן ריבלין: אני רואה אותך.

ראובן ריבלין: אני פשוט חיפשתי אותך – בבקשה.

רוברט טיבייב: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בנימין נתניהו ראש הממשלה הוכיח שהוא פוליטיקאי ענק.

רוברט טיבייב: הוא אמר את הדבר הכי פשוט: אני בעל-הבית פה ומתי שאני ארצה יהיו בחירות, ומתי שאני לא ארצה לא יהיו בחירות.

רוברט טיבייב: איפה הבעיה שלנו?

רוברט טיבייב: הבעיה שלנו שאנחנו אומרים באיזה תנאים אנחנו נכנסים לקואליציה.

רוברט טיבייב: הרי שלוש שנים נלחמנו כמו שיכולנו, ניסינו להילחם, שילמנו מחיר כבד על זה שאנחנו יושבים באופוזיציה.

רוברט טיבייב: אמרנו עשר פעמים: אנחנו חייבים להחליף אותה ממשלה, אותו ראש ממשלה, אותו בנימין נתניהו.

רוברט טיבייב: מה קורה היום?

רוברט טיבייב: אנחנו נכנסים לקואליציה, לילה אחד, בלי דיון, עם ארבעה סעיפים.

רוברט טיבייב: אני לא חושב שפעם בהיסטוריה של מדינת ישראל היה הסכם קואליציוני אחד של ארבעה סעיפים, וללא דברים מהותיים.

רוברט טיבייב: זה מה שקיבלנו, עם כוח של 28 מנדטים.

רוברט טיבייב: זה מה שיש לנו.

רוברט טיבייב: יכול להיות שזו הצעקה האחרונה שלי מספסלי האופוזיציה מטעם קדימה.

רוברט טיבייב: כנראה לא יהיו יותר צעקות מטעם קדימה, כי כולנו הופכים להיות מקלות של זאב אלקין.

רוברט טיבייב: הוא עבד באמת קשה.

רוברט טיבייב: שלוש שנים הוא החזיק את הקואליציה באמנות – 39 שרים וסגני שרים.

רוברט טיבייב: היתה משמעת.

רוברט טיבייב: ואנחנו עכשיו, 28 חברי כנסת, הולכים לעזור לזאב אלקין.

רוברט טיבייב: החברים שלנו צריכים לדעת בוודאות שאנחנו הולכים להצביע על קיצוץ של התקציב.

רוברט טיבייב: על איזה חשבון?

רוברט טיבייב: מרינה, על איזה חשבון את נכנסת לקואליציה, שאין שם סעיף אחד של דיור ציבורי, שכל הזמן את מדברת על זה.

מרינה סולודקין: אני אשפיע.

רוברט טיבייב: החברים שלי כל הזמן מדברים על תוכנית סוציאלית, ואין שם את הסעיף הזה.

רוברט טיבייב: אני בעד חוק טל, אני בעד שינוי שיטת הממשל, אבל אנחנו יכולים לתמוך בזה מבחוץ, ואמרנו את זה עשר פעמים.

רוברט טיבייב: כנראה איבדנו את המצפן, אני מאוד מקווה שאנחנו לא נאבד את המצפון.

רוברט טיבייב: אני מאוד מקווה.

רוברט טיבייב: באמת אין לי שום דבר נגד שאול מופז.

רוברט טיבייב: אני מאוד מכבד אותו.

רוברט טיבייב: אני מחבב אותו.

רוברט טיבייב: אבל דבר אחד ברור, אני לא אצביע, אמרתי גם בישיבת הסיעה באותו לילה.

רוברט טיבייב: אני נמנעתי, אני גם לא אצביע עכשיו.

רוברט טיבייב: אני לא רוצה שיקבלו את זה כבעיה אישית שלי נגד הכנסתו לתפקיד של שאול מופז, ואני מאחל לו הצלחה, ממש הצלחה רבה.

רוברט טיבייב: דבר מאוד חשוב, אותה תוכנית שלום שאנחנו מדברים עליה, מפלגת קדימה, מירי רגב נתנה את התשובה היום פה – –

ראובן ריבלין: תודה רבה.

רוברט טיבייב: – – איזה שלום?

רוברט טיבייב: חברים, אנחנו צריכים להבין ולהקשיב, על איזה שלום אנחנו ומדברים.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

רוברט טיבייב: תודה, אדון.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת טיבייב, אחרון הדוברים.

ראובן ריבלין: אני מזמין את השר גלעד ארדן בשם הממשלה לסכם את הדיון, ולהתייחס לנקודות שהועלו.

ראובן ריבלין: מייד לאחר מכן אנחנו עוברים להצבעה.

ראובן ריבלין: אבל לפני ההצבעה, שני חברי כנסת מהאופוזיציה ביקשו את רשות הדיבור בהתאם לתקנון – חבר הכנסת אורי אריאל וחבר הכנסת יצחק הרצוג.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: מהצד, כמובן.

ראובן ריבלין: נא לצלצל כי אנחנו מצביעים בכל הרכב שיהיה בכנסת.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

גלעד ארדן: אתה מאפשר קודם – – –

ראובן ריבלין: אדוני יכול.

גלעד ארדן: חשבתי שאתה מאפשר קודם.

ראובן ריבלין: לא, לא.

ראובן ריבלין: אחרי שאדוני – התקנון קובע שלפני שאני הולך להצבעה בנושאים מסוימים, יכולים חברי כנסת, למשל לבקש אי-אמון על ההצבעה או לבקש פרטים נוספים.

ראובן ריבלין: כתוב בתקנון.

ראובן ריבלין: אני אראה לך.

ראובן ריבלין: בבקשה.

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, אני הצגתי כאן בצהריים את בקשת הממשלה לצרף את חבר הכנסת שאול מופז כשר ללא תיק וכמשנה לראש הממשלה.

גלעד ארדן: ומאז הצהריים ועד רגע זה ניסיתי להקשיב, להתעדכן בדברים שנאמרו כאן על-ידי חברי הכנסת.

גלעד ארדן: ואני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש, ולכם, חברי הכנסת, שדווקא מאותם מבקרים חריפים של ההסכם שנחתם בין סיעת קדימה לסיעת הליכוד, אותם מבקרים חריפים, כאשר הם באים לדבר בשמה – לכאורה, כן, כמובן – של פוליטיקה אחרת, הייתי מצפה לפחות צביעות, להרבה יותר יושר אישי והתבוננות על עברם הפוליטי.

גלעד ארדן: ולא פחות חשוב אולי מהתכונות שהזכרתי, גם לשפה קצת פחות בוטה ושיותר מכבדת גם את בעליה וגם את הבית הזה.

גלעד ארדן: אני באמת קורא את הדברים, ואני מצטער אם כלי התקשורת אולי לא ציטטו במדויק – כשאני קורא שחבר כנסת ותיק, חבר הכנסת בן-אליעזר, משתמש בביטויים כמו "מכרת את נשמתך לשטן" – יכול להיות, פואד, שאתה אמרת ביטוי כזה?

גלעד ארדן: אני אפילו לא מאמין.

בנימין בן-אליעזר: אמרתי על התהליך.

גלעד ארדן: התהליך?

בנימין בן-אליעזר: דיברתי על התהליך, והתהליך הוא תהליך שטני.

בנימין בן-אליעזר: דיברתי על התהליך, ואל תעוותו את דברי.

גלעד ארדן: טוב, אז כדאי שתבהיר את זה, כי מה שניתן להבין מאמירות כאלה – – –

בנימין בן-אליעזר: אני דיברתי על התהליך, והוא מכר את נשמתו לשטן.

בנימין בן-אליעזר: אני חוזר ואומר את זה עוד הפעם – – –

גלעד ארדן: אני לא יודע.

גלעד ארדן: אני לא מכיר תהליכים כאלו.

גלעד ארדן: הביטוי עצמו בא גם לכנות מישהו כשטן.

גלעד ארדן: וכאשר אני זוכר ששירתָּ בממשלתו של ראש הממשלה הנוכחי, אני כחבר בממשלה, דווקא ראיתי תמיד אידיליה בינך לבינו.

ראובן ריבלין: כבוד השר – – –

גלעד ארדן: כלומר, עד – –

ראובן ריבלין: כבוד השר, אני – – –

גלעד ארדן: – – לפיטורין.

ראובן ריבלין: כבוד השר, חבר הכנסת בן-אליעזר, ידידי פואד, פעמים רבות לא חשוב מה אתה מתכוון, אלא מה הציבור שומע ומה הציבור מפרש.

ראובן ריבלין: והתהודות ממה שאמרת, הן התרכזו באמירה.

ראובן ריבלין: והאמירה הזאת נאמרה על-ידי השופט הלוי לגבי אייכמן.

ראובן ריבלין: לא כדאי – הקונוטציה.

ג'מאל זחאלקה: האמירה הזאת – – –

רוני בר-און: – – –

שי חרמש: – – –

ראובן ריבלין: אין, אני לא אמרתי – זו לא מלה לא פרלמנטרית.

ראובן ריבלין: אני רק אומר לו, השר צודק במובן זה שהציבור קיבל את הדברים כפשוטם, כפי שהם נאמרו, לא כפי שמישהו התכוון.

ראובן ריבלין: ולכן אנחנו צריכים להיות זהירים בהתבטאויות שלנו.

שי חרמש: היושב-ראש, זה נאמר על קסטנר – – –

ראובן ריבלין: הוא אמר במשפט שקסטנר מכר את נשמתו לשטן – – –

שי חרמש: רובי ריבלין – – –

ראובן ריבלין: הוא אמר על אייכמן, למה אתה אומר על קסטנר.

ראובן ריבלין: הוא לא אמר, הוא אמר: קסטנר מכר נשמתו לשטן.

שי חרמש: בדיוק, התיקון נכון.

גלעד ארדן: אתם יודעים, הכי טוב, שאם לא משתמשים בביטויים כאלה, אז לא נוצרים ויכוחים.

גלעד ארדן: הכי טוב, פשוט – –

ראובן ריבלין: אני אומר, רבותי, אני בכלל מציע – – –

גלעד ארדן: – – דברו לעניין, דברו על הטיעונים.

ראובן ריבלין: אני מציע, יש לנו מספיק קללות בעברית ובפוליטיקה.

שי חרמש: – – –

ראובן ריבלין: צודק השר במאה אחוז.

ראובן ריבלין: אף שהוא צעיר ממני בכמה חודשים.

גלעד ארדן: עד מתי אני אהיה צעיר, אדוני?

ראובן ריבלין: תמיד, חביבי.

גלעד ארדן: הבעיה הזאת, אני חושב שהיא נפתרת אצלי כל יום קצת, זה לא משתנה.

ראובן ריבלין: גם אני צעיר ליד אבא שלי.

ראובן ריבלין: נו, מה אני יכול לעשות?

ראובן ריבלין: רבותי – – –

גלעד ארדן: אני רוצה לסיים.

ראובן ריבלין: נא לסיים.

גלעד ארדן: טוב, אדוני היושב-ראש, אני חושב שרבים מהנואמים כאן היום, לא היתה להם אפילו טיפת היושר להסתכל בראי – ואתה תמיד הוא זה שמזהיר אותנו דווקא להיזהר בעיקר מהצבועים.

גלעד ארדן: מהצבועים.

גלעד ארדן: תמיד אתה אומר את זה, ובמקרה הזה אני מאוד מאוד מסכים אתך.

גלעד ארדן: כי כולם פה הרי יודעים שאולי חוץ ממרצ ומהסיעות הערביות, כל אחת מהמפלגות האחרות ששלחה כאן שליחים לנאום, לקלל, להכפיש ולגדף את כל התהליך ואת הרחבת ממשלת האחדות הלאומית, נראה שאם היו מציעים לה את ההצעה הנכונה, גם היא היתה מצטרפת לממשלה.

גלעד ארדן: ואני מכיר את הטיעון של יושבת-ראש האופוזיציה, שהיא סירבה להצטרף.

גלעד ארדן: אבל יחד עם זאת שהיא סירבה להצטרף, אני לא זוכר אותה מצביעה פה כל הזמן אי-אמון כדי להפיל את הממשלה כאשר היא שירתה כחברת כנסת בסיעת העבודה, ויושב-ראש המפלגה היה אהוד ברק.

גלעד ארדן: עם ישראל הוא זה מה שחשוב, אדוני.

גלעד ארדן: ועם ישראל יודע מה הנושאים שעליהם תיבחן הממשלה הנוכחית, ממשלת האחדות הלאומית החדשה, והנושאים האלה כנראה לא היו משתנים גם אם היינו הולכים למערכת בחירות.

גלעד ארדן: אז אנחנו כבר רגילים שיום אחד ראש הממשלה, מאשימים אותו שהוא רוצה לשרוד; ואז כשהוא יוזם בחירות, מאשימים אותו: מה פתאום יש בחירות?

גלעד ארדן: אולי תשרוד עוד קצת; ואז כשהוא מרחיב את הממשלה והולך על הנושאים הכי בוערים והכי חשובים שיעסיקו את עם ישראל בכל מערכת בחירות כאשר היא תתקיים, ואלה הנושאים של שינוי שיטת הממשל וחלוקה שוויונית של הנטל, והנושא של התהליך המדיני – הולך ראש הממשלה יחד עם חבר הכנסת מופז ומגיעים להבנות בנושא הזה.

גלעד ארדן: באמת יש כאן הזדמנות היסטורית – היסטורית – לתקן נושאים שעם ישראל משווע להסדרתם זה שנים רבות.

גלעד ארדן: לפחות שניים מהנושאים הללו תלויים רק בנו; הם לא תלויים בפלסטינים ולא תלויים בצד השני, אלא הם תלויים בנו, ביכולת שלנו לדבר האחד עם השני, להתלכד.

גלעד ארדן: אף אחד לא תוקע לידנו שאם היינו הולכים עכשיו לבחירות, שעלותן למשק מיליארד שקלים, היינו מרכיבים ממשלה שכן היתה פותרת את אותם נושאים חשובים.

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: הוא מדבר לעניין.

גלעד ארדן: ולכן אני מבקש מחברי הכנסת קצת לחדול מהצביעות, להשתמש בשפה נאותה שמכבדת את הבית הזה, ובסופו של דבר הציבור ישפוט את כולנו קודם כול לפי המעשים.

גלעד ארדן: אני מבקש מהכנסת לתמוך בהצעת הממשלה.

גלעד ארדן: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: בטרם אודיע על סיום הדיון, חבר הכנסת פואד בן-אליעזר ביקש למסור הבהרה, ואני חושב שזה חשוב מאוד.

ראובן ריבלין: גם חברי כנסת אחרים ביקשו ממני לאפשר לו לומר דבר, משום שהדברים חרגו מהאמירה או מהמלים.

ראובן ריבלין: בבקשה, כבוד חבר הכנסת בן-אליעזר.

בנימין בן-אליעזר: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מבין את הסערה שעוררו דברי.

בנימין בן-אליעזר: אני לא התכוונתי להשוות את ראש הממשלה לשטן.

בנימין בן-אליעזר: לא התכוונתי אליו.

בנימין בן-אליעזר: אני דיברתי על התהליך.

בנימין בן-אליעזר: אני חושב שהתהליך הוא תהליך שטני.

ראובן ריבלין: אני מקווה שאדוני – – –

בנימין בן-אליעזר: לכן אני מבקש – –

לימור לבנת: זאת הבהרה?

בנימין בן-אליעזר: – – כדי להסיר ספק, אני מבקש למחוק מהפרוטוקול את המלה "שטן".

ראובן ריבלין: טוב, תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני מורה לפרוטוקול לקבל את בקשתו של חבר הכנסת בן-אליעזר, ומדבריו להוריד את המלה "שטן", שכן הכוונות אינן יכולות לעמוד בקנה אחד עם האמירה המפורשת.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת בן-אליעזר, ואני מודה לכולם על השתתפותם בהצבעה.

ראובן ריבלין: בטרם אצביע, ביקש חבר הכנסת אורי אריאל, לפי החוק והתקנון, לשאול את הממשלה שאלה, ואני מתיר לו.

ראובן ריבלין: הוא הדין לגבי חבר הכנסת יצחק הרצוג.

ראובן ריבלין: כל אחד פנה בנפרד, ולכן אני מאפשר לשניהם.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אורי אריאל, בבקשה.

אורי אריאל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי השרים, ראש הממשלה, אני פניתי הבוקר ליושב-ראש הכנסת בדבר גילוי והנחת כל ההסכמים וההסכמות הקיימים בין קדימה לליכוד.

אורי אריאל: סעיף 1 לחוק הממשלה, 2001, קובע: "נעשה הסכם בכתב בקשר לכינונה של ממשלה, או בקשר להבעת אי-אמון בה, או בקשר להצבעה על חוק התקציב, או בקשר לצירוף שרים נוספים לממשלה לאחר כינונה", זה ודאי נוגע לענייננו, "או בקשר למינויו של סגן שר – ימסרו הצדדים להסכם את נוסחו המלא למזכיר הכנסת בתוך שלושה ימים מיום החתימה ולא יאוחר מ-48 שעות לפני יום הבחירות או 24 שעות לפני כינון הממשלה או ההצבעה בכנסת".

אורי אריאל: יש פרסומים שונים במקומות רבים, כולל ראיונות עם אנשים מהבניין הזה שקשורים בצורה זו או אחרת להסכם, שמדברים באופן מפורש על חלוקת תיקים נוספים למועמדים מתוך מפלגת קדימה שיצטרפו לממשלה בהמשך הדרך.

אורי אריאל: אני שואל את ראש הממשלה האם כל ההסכמים שנעשו הונחו בפנינו.

אורי אריאל: תודה.

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת יצחק הרצוג, אני מבקש ממך לא לחזור על דברים שהוא ביקש, שכן הם על דעת – כל חבר כנסת יכול לבקש אותם.

יצחק הרצוג: בסדר.

יצחק הרצוג: אדוני היושב-ראש, אני מתייחס לשני אלמנטים.

יצחק הרצוג: קודם כול, בהסכם שהונח בפנינו אין שום הצהרה שאין הסכמים אחרים.

יצחק הרצוג: ובריאיון של חבר הכנסת מאיר שטרית, קבל עולם, אתמול, הוא הודיע בבוקר בכמה ראיונות שיש הסכם סודי שמאפשר מינויים של שרים של קדימה לממשלה.

יצחק הרצוג: ורק מהשיח שאני שומע מחברי סיעת קדימה, המירוץ לתפקידי השרים – למשל תפקיד שר הרווחה, שמעניין אותי במיוחד – מוכיח שדבריו אמת.

קריאות: – – –

יצחק הרצוג: השאלה אם יש הסכם סודי או נספח סודי, כפי שאמר מאיר שטרית.

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: תודה רבה.

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: רבותי, כבוד ראש הממשלה נמצא פה.

ראובן ריבלין: אני מאפשר לכל אחד מהשרים שיענה.

ראובן ריבלין: אבל השאלה הנשאלת: האם פרט להסכם שהונח במזכירות הכנסת אתמול בשעה 14:47 – שלוש ארבעים – שתיים ארבעים – – –

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: בשעה 14:36 זה הגיע לידיעת חברי הכנסת, וזה למעלה מ-24 שעות.

ראובן ריבלין: יש הסכמים נוספים?

ראובן ריבלין: האם יש הסכמים בעל-פה או הסכמים בכתב?

בנימין נתניהו: אין הסכמים נוספים – – – אנחנו הנחנו – – –

קריאות: לא שומעים.

נסים זאב: איך תשמעו?

אורי אריאל: אין לי יכולת לשמוע – – –

ראובן ריבלין: אתה לא שומע?

אורי אריאל: אף מלה.

ראובן ריבלין: הוא לא שומע.

ראובן ריבלין: בסדר.

ראובן ריבלין: נא להביא לראש הממשלה רמקול.

אורי אריאל: שום הערות לממשלה – – –

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: רמקול, לא מיקרופון.

ראובן ריבלין: לא, לא, יש לכם רמקול נייד לתת לראש הממשלה.

ראובן ריבלין: אנחנו מאורגנים פה.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: נא לתת לראש הממשלה רמקול, והוא יוכל בישיבה – – –

בנימין נתניהו: מה שנדרשנו להניח לפי חוקי מדינת ישראל ותקנון הכנסת, הנחנו במדויק.

בנימין נתניהו: אלה ההסכמים שישנם.

קריאות: לא שומעים.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני רק שמעתי, על כל פנים, שיש הסכמים בין המפלגות.

ראובן ריבלין: והשאלה היא אם יש הסכם בין מפלגות, הוא צריך – לא בין הממשלה או לא לצירוף לממשלה.

ראובן ריבלין: אם חבר הכנסת מאיר שטרית, למשל, חתם הסכם עם אלקין.

רוני בר-און: – – –

מוחמד ברכה: – – –

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: אה, עם הרדיו הוא חתם?

קריאות: – – –

מוחמד ברכה: ההסכם הקואליציוני הוא בין מפלגות.

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: רבותי, אני רוצה להבהיר היטב: הממשלה הגישה אתמול הסכם לצירוף קדימה לממשלה ולמינויו של השר המיועד, שאול מופז, לממשלה.

ראובן ריבלין: אם יש הסכמים בין המפלגות, צריכים לשים אותם ולהניח אותם בהתאם להנחיית היועץ המשפטי.

ראובן ריבלין: אם אין הסכמים אחרים – – –

דוד רותם: הסכמים בכתב.

אורי אריאל: לא, לא – – –

ראובן ריבלין: הסכמים בכתב או בעל-פה.

ראובן ריבלין: הסכם בעל-פה הוא הסכם תקף, אלא אם כן החוק קבע שהוא צריך להיות בכתב.

ראובן ריבלין: למשל, חוק המכר.

קריאות: – – –

גדעון סער: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת – – – אם ראש הממשלה ימנה אותך, אני מייד אתן לך לדבר.

ראובן ריבלין: אדוני שלם, זה ההסכם היחידי שנחתם?

בנימין נתניהו: זה ההסכם היחידי שנחתם.

ג'מאל זחאלקה: – – –

אחמד טיבי: – – –

ראובן ריבלין: ההסכם היחידי שהוסכם, זאת אומרת.

ראובן ריבלין: לא שנחתם.

בנימין נתניהו: ההסכם היחידי שנחתם זה ההסכם הזה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: לא, רגע, אבל הסכם בעל-פה.

ראובן ריבלין: האם הגיעו למפגש רצונות?

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: רק רגע, אדוני, אני אאפשר לממלא-מקום שר המשפטים היום – – –

קריאות: – – –

נסים זאב: – – –

ראובן ריבלין: שב נא בשקט.

ראובן ריבלין: אני לא רוצה להאשים את הממשלה ולא את הכנסת.

ראובן ריבלין: חברי הכנסת המשפטנים המלומדים, השר ארדן והשר סער, אם יש הסכם בעל-פה שהוא הסכם מחייב, אומר היועץ המשפטי שזה הסכם שצריך – – –

בנימין נתניהו: יש רצון טוב – – –

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: 24 שעות רק לפני הצבעה.

ראובן ריבלין: אם יש הסכם בעל-פה שעליו הוסכם, אם לא הגיעו לקונסנזוס, אם לא הגיעו להסכמה – אין הסכם.

ראובן ריבלין: דיבורים אתם לא חייבים, אבל אם יש הסכם, צריך להודיע עליו לפני ההצבעה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אורי אריאל, אני רואה שקיבלת הרבה ייעוץ משפטי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-ארי אמר שהוא לא מבין במשפטים.

אורי אריאל: אני מבקש, ברשות היושב-ראש, חברי חברי הכנסת – –

מיכאל בן-ארי: אמרתי שאין לי השכלה משפטית.

אורי אריאל: – – אני מציע לשרים שגם יש להם השכלה משפטית, אני מבקש מכם שני דברים לתשומת לבכם: 1.

אורי אריאל: להערכתי ולמיטב ידיעתי אתם לא יודעים את כל מה שהוסכם – – –

ראובן ריבלין: אתה לא יכול לדבר על מה שהם לא יודעים.

ראובן ריבלין: גם ראש הממשלה, יכול להיות שהוא לא יודע.

אורי אריאל: סליחה, אני מסיים.

ראובן ריבלין: אתה רוצה שהוא ידבר על מה שהוא לא יודע?

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

אורי אריאל: אין דבר שראש הממשלה הזה לא יודע.

אורי אריאל: הוא יודע הכול.

ראובן ריבלין: נכון.

אורי אריאל: עכשיו, אני פונה אל השרים ואומר לכם שאני מציע לכם, בגלל שמכם הטוב – וטוב שם טוב משמן טוב – לבדוק בהתייעצות בצד רגע עם ראש הממשלה את הדברים.

אורי אריאל: הצעה חברית.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

אורי אריאל: הדבר השני, אני אומר לכם, ואני אומר לראש הממשלה: אתם הגעתם להסכמות ביניכם, ואני מציע שלא תביישו, לא את עצמכם ולא את הבית הזה.

אורי אריאל: קחו עוד 24 שעות, הרי לא יקרה דבר.

אורי אריאל: תהיה ממשלה רחבה, בסדר גמור.

אורי אריאל: בואו לא נעשה מהבית הזה פלסתר.

אורי אריאל: תודה.

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: יצחק הרצוג, בבקשה.

יצחק הרצוג: אדוני היושב-ראש – סליחה, אפשר לדבר?

יצחק הרצוג: אדוני היושב – – –

ראובן ריבלין: נא לא – לתת לו מיקרופון.

ראובן ריבלין: בבקשה.

יצחק הרצוג: אדוני היושב-ראש, אדוני היושב-ראש, אני פונה אליך.

יצחק הרצוג: היושב-ראש – – –

יואל חסון: אתה מדבר כשר לשעבר.

יצחק הרצוג: אני מדבר כאיש ציבור.

יצחק הרצוג: כן, גם כשר לשעבר – מה אתה קופץ בכלל?

יצחק הרצוג: מה הקשר?

יצחק הרצוג: – שלא מתבייש על יום אחד.

יצחק הרצוג: אדוני היושב-ראש, שאלת את ראש הממשלה אם יש הסכמים בכתב ובעל-פה.

יצחק הרצוג: הוא ענה: אין הסכמים בכתב.

יצחק הרצוג: שאלת אותו אחר כך עוד פעם.

יצחק הרצוג: אני, להבדיל מאחרים – –

ראובן ריבלין: שמעתי.

ראובן ריבלין: לכן הבאתי את היועץ המשפטי.

יצחק הרצוג: – – לא קראתי לו שקרן, אלא אני חושב שבגלל המציאות – –

ראובן ריבלין: הוא גם לא שיקר.

יצחק הרצוג: – – צריך לדחות את ההצבעה הזאת לשבוע הבא.

ראובן ריבלין: לא לא.

יצחק הרצוג: תבררו את העובדות הללו – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת הרצוג – – –

יצחק הרצוג: – – ותשימו אותן על השולחן.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת הרצוג המלומד כמשפטן, אומר היועץ המשפטי: אם הוא אמר, אין הסכמים בכתב, והוא שם את ההסכם בכתב.

יצחק הרצוג: אבל אמרת שהסכמים זה הסכמים.

ראובן ריבלין: אם יש הסכמים נוספים – –

יצחק הרצוג: נכון.

ראובן ריבלין: – – בעל-פה, הוא אומר שהוא צריך רק להודיע עליהם מעל הבמה לפני ההצבעה.

יצחק הרצוג: מאה אחוז.

ראובן ריבלין: לא צריך לחכות – – –

יצחק הרצוג: אבל ראש הממשלה ענה לך רק על ה"בכתב" – –

ראובן ריבלין: שמעתי, אני אעביר לו.

יצחק הרצוג: – – ולא על ה"בעל-פה".

ראובן ריבלין: אני אעביר לו.

יצחק הרצוג: ולכן לחיצת יד בעל-פה, או הבל פה בעל-פה בין שני מנהיגים, אנשי מפלגותיהם, מחייב אותם, והם צריכים להודיע על זה כאן במליאה.

יצחק הרצוג: אז או שידחו את הדיון ויבררו את הסוגיה, או שיעלו וימסרו לציבור את העובדות.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה, חבר הכנסת הרצוג.

ראובן ריבלין: כבוד ראש הממשלה ויועציו, אני רוצה לומר – ואני חוזר על מה שכתוב בפרוטוקול – ראש הממשלה אמר:

ראובן ריבלין: אין יותר הסכמים בכתב מההסכם אשר הונח, ואנחנו מכבדים את דבריו, ואנחנו מבינים גם שכאשר אין הסכם בכתב יכול להיות שיש איזו הסכמה בעל-פה.

ראובן ריבלין: אם יש, יעלו ויאמרו מהו ההסכם; אם אין, אנחנו מצביעים.

ראובן ריבלין: כן, בבקשה.

גלעד ארדן: אני לא מבין.

גלעד ארדן: חוק הממשלה קובע במפורש – אני לא יודע מאיפה הפרשנות שהציעו – – –

ראובן ריבלין: לא, שואל אורי אריאל.

ראובן ריבלין: הוא שואל אותך.

גלעד ארדן: החוק אומר – – –

ראובן ריבלין: אבל אני רוצה לומר לך שיש חוות דעת של היועץ המשפטי לממשלה, שנדונה כבר פה, שעל הסכמים בעל-פה צריך רק להודיע לפני ההצבעה.

ראובן ריבלין: עכשיו אתם רוצים להתעלם מהיועץ המשפטי לממשלה – אני לא בממשלה, תתעלמו.

ראובן ריבלין: אני יש לי יועץ משפטי, שאני צריך לשמוע מה שהוא אומר.

נסים זאב: אני יכול – – –

ראובן ריבלין: אתה יכול – אנחנו נמנה אותך בעתיד הרחוק ליועץ משפטי לממשלה.

ראובן ריבלין: לשבת.

ראובן ריבלין: מה הבעיה לומר את הדברים אם – – –

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: אם מאיר שטרית צודק, תאמרו ונגמר.

ראובן ריבלין: מה קרה?

ראובן ריבלין: תסביר את זה לראש הממשלה.

ראובן ריבלין: אני מאפשר ליועץ המשפטי לגשת אליכם על מנת להסביר לראש הממשלה, שלא נשים מכשול בפני הממשלה ובפני הכנסת.

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: לא לא לא, שום הפסקה.

ראובן ריבלין: שום הפסקה.

ראובן ריבלין: שום הפסקה, אין פה שום בעיה, ההצבעה תיערך היום.

בנימין נתניהו: אדוני, דיברנו על כמה דברים, לא סיכמנו את כולם – –

ראובן ריבלין: מאה אחוז.

בנימין נתניהו: – – יש עוד דברים שהם פתוחים, ואנחנו עדיין נדבר בהם.

בנימין נתניהו: אני לא מסתיר שאנחנו נדון בזה, יש פרטים שעדיין לא – – –

ראובן ריבלין: הדבר היחידי שיש עליו הסכם – מה שאומר ראש הממשלה: הדבר היחידי שיש עליו הסכם הונח במזכירות הכנסת.

ראובן ריבלין: דיברנו על עוד הרבה דברים, לא הסכמנו על שום דבר.

בנימין נתניהו: דיברנו על דברים שעדיין יש לפרט – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אורי אריאל, אם אדוני רוצה לחקור את ראש הממשלה חקירת שתי וערב, לא במקום זה.

ראובן ריבלין: האופוזיציה מייד תביא 40 חתימות, ואז היא תוכל לשאול את ראש הממשלה.

קריאה: אין לה.

ראובן ריבלין: אה, אין לה?

ראובן ריבלין: אז זאת בעיה שלנו.

ראובן ריבלין: אז זאת בעיה שלנו.

ראובן ריבלין: אני עובר להצבעה.

ראובן ריבלין: אני מודה לראש הממשלה.

יצחק הרצוג: רגע, אדוני היושב-ראש, אבל הוא לא אמר.

מוחמד ברכה: לא לקיים את ההצבעה, מה הבעיה?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ברכה, חבר הכנסת חנין – – –

מוחמד ברכה: גם ככה האופוזיציה מדולדלת, עוד לכופף את התקנון?

ראובן ריבלין: לא, חס וחלילה, הם מתחייבים – חבר הכנסת ברכה, חבר הכנסת ברכה, חבר הכנסת יצחק הרצוג, חבר הכנסת יצחק הרצוג, אנחנו פה לוקחים ברצינות את היועץ המשפטי של הכנסת, והוא הוכיח עד היום, ואני בטוח שיוכיח לתמיד, שאין לו שום פנייה פוליטית.

ראובן ריבלין: קיבלתי את – – –

מוחמד ברכה: הבעיה היא לא ביועץ המשפטי.

ראובן ריבלין: לא לא לא, אמר ראש הממשלה – אם יש לכם בעיה עם מה שראש הממשלה אמר, לגבי מה שהוא אמר, אתם – פתוחה הדלת.

ראובן ריבלין: אחרון הדוברים, רק בשביל להעיר לפרוטוקול, כי היועץ המשפטי הבהיר לי בצורה הברורה ביותר מה אני צריך לעשות.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת חנין.

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: מספיק.

ראובן ריבלין: כן.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אני האזנתי – – –

רוני בר-און: הדיון הזה נגמר בהודעת ראש הממשלה.

ראובן ריבלין: אוי, אם אתה היית עכשיו באופוזיציה, מה היית עושה לי, מה היית עושה לי.

ראובן ריבלין: כן, בבקשה, חבר הכנסת חנין.

דב חנין: אני האזנתי בקשב רב לדבריו של ראש הממשלה, ואני משוכנע שראש הממשלה שקל היטב כל מלה.

דב חנין: ובתשובה להערתך האחרונה – – –

ראובן ריבלין: היה מאוד זהיר.

דב חנין: אני בהחלט מסכים.

דב חנין: ובתשובה להערתך הראשונה ראש הממשלה אמר: ישנם עוד דברים שצריך לפרט או להיכנס לפירוט – – –

ראובן ריבלין: שלא הסכימו עליהם.

ראובן ריבלין: נו, מה אני יכול לעשות?

דב חנין: הוא לא אמר: לא הסכימו, הוא אמר: יש עוד דברים שצריכים פירוט נוסף, כך אני שמעתי.

דב חנין: צריך לבדוק את הפרוטוקול.

דב חנין: אבל אם ישנן הסכמות – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת דב חנין, אם אני ואתה נפגשנו, ועל דבר אחד הסכמנו, דבר שני דרשת ממני ולא הסכמתי.

ראובן ריבלין: היית יכול לומר: אז אני לא אמלא את החלק שכבר הסכמנו עד שלא תסכים על הדבר האחר.

דב חנין: לא לא לא.

ראובן ריבלין: הציעו לו להצטרף לממשלה, את זה קיבלה הממשלה.

ראובן ריבלין: ייתכן שעל דברים אחרים לא הסכימו, ונתבקשו ודיברו.

ראובן ריבלין: לא הגיעו להסכם, מה אני יכול לעשות?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מופז גם הוא נכנס לממשלה בסיכון שהדברים האחרים שדיברו עליהם לא יסכימו אתו.

ראובן ריבלין: כי מה שהוסכם זה הדבר העומד לפני.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אני חייב להעיר כי השאלה הזאת היא עקרונית.

ראובן ריבלין: הער עכשיו לפרוטוקול.

דב חנין: השאלה הזו היא עקרונית.

דב חנין: אני אתן לך דוגמה, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אין לי מושג על מה הוסכם, אבל אם נניח הוסכם עם קדימה שהם יקבלו בעתיד שלושה שרים, ולא הוסכם מתי ולא הוסכם איזה שרים.

דב חנין: אבל שלושה שרים – אם הוסכם – צריך להגיד את זה כאן.

ראובן ריבלין: אומר ראש הממשלה: לא הוסכם על כל דבר.

ראובן ריבלין: יכול להיות שדיברו עוד על הרבה דברים.

ראובן ריבלין: יכול להיות שגם דיברו על הרבה דברים.

דב חנין: ואם הוסכם על ועדות – – –

ראובן ריבלין: יכול להיות שהחליטו שהם רוצים שידוך בין הנכדים – אז הסכימו?

ראובן ריבלין: לא הסכימו?

ראובן ריבלין: הוא דיבר על זה.

מוחמד ברכה: – – –

ראובן ריבלין: רבותי, חבר הכנסת ברכה, יש לי כבוד גדול אליך, ואני מבין את לוחמנות

ראובן ריבלין: כם כאופוזיציה, ואני אתכם, ברמה של יכולת

ראובן ריבלין: כם לומר את כל הדברים.

ראובן ריבלין: אורי אריאל דיבר ברור, החרה החזיק אחריו בצורה הברורה ביותר יצחק הרצוג, עכשיו דב חנין סיכם.

ראובן ריבלין: ראש הממשלה היה מאוד זהיר, ואמר לי היועץ המשפטי: ראש הממשלה צודק.

ראובן ריבלין: אם דיברו על הרבה דברים, הוא לא חייב להביא אותם הנה, כל עוד אין הסכם.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים להצבעה.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים להצבעה.

בנימין נתניהו: אני מבין שהסכם זה הסכם בכתב – – –

ראובן ריבלין: לא לא, הסכם יכול להיות גם בעל-פה, אם אמרת לו: בעוד שבוע אני אכניס גם את מאיר שטרית, אז אני – זה רק כדוגמה אמרתי.

בנימין נתניהו: אם כך, אם זו החובה, כיוון שחלק מהדברים – – –

יצחק הרצוג: הנה העדות.

מוחמד ברכה: מה צריך יותר?

בנימין נתניהו: חלק מהדברים – – –

ראובן ריבלין: חברים, נא לשבת.

ראובן ריבלין: כבוד ראש הממשלה, השאלה שלי היא אחת ויחידה – –

בנימין נתניהו: אדוני, אני רוצה – – –

ראובן ריבלין: – – האם הוסכם על דבר אחר?

בנימין נתניהו: אני רוצה לבדוק מהי חובת הדיווח שלנו.

ראובן ריבלין: אוקיי.

בנימין נתניהו: חלק מהדברים סוכמו, התקדמו, אבל היו תלויים בדברים אחרים, וחלק מאלה לא פורטו.

בנימין נתניהו: זה הכול.

אורי אריאל: אני – – – הצעה לסדר.

בנימין נתניהו: אני מציע הפסקה של כמה דקות, ואני אבדוק את זה.

ראובן ריבלין: מה אדוני מציע?

בנימין נתניהו: אני מציע הפסקה של כמה דקות.

ראובן ריבלין: אה, אתה מציע הפסקה?

ראובן ריבלין: אני נענה לבקשתך.

קריאה: אה, זה מה שרציתי, זה מה שרציתי – – –

ראובן ריבלין: רבותי חברי הנשיאות, מפאת חשיבות העניין החלטתנו להפסיק את הישיבה ב-16:30 נדחית.

ראובן ריבלין: אני מפסיק את הישיבה, לא מפזר אותה, לעשר דקות.

ראובן ריבלין: רבותי, אני מחדש את הישיבה.

ראובן ריבלין: אני אבקש בסוף הישיבה, אחרי חוות הדעת שנמסרה על-ידי היועץ המשפטי בצורה מפורטת ביותר לקואליציה ולממשלה, אנחנו מייד נשמע את תשובתם.

ראובן ריבלין: אני רוצה רק לומר שקיבלתי מכתב המבקש להפסיק את הישיבה ולהכריז על ישיבה חדשה ביום שני, ולא נעניתי לבקשה זו.

ראובן ריבלין: נקיים את ההצבעה היום.

יצחק הרצוג: הנשיאות קבעה שזה עד 16:30.

ראובן ריבלין: הנשיאות קבעה.

ראובן ריבלין: הודעתי לנשיאות.

ראובן ריבלין: הנשיאות קבעה בנושא שקשור למסורת ישראל.

ראובן ריבלין: אני פניתי לראשי העדה, האמינו לי, וביקשתי את רשותם.

ראובן ריבלין: יש גם פני מלכות – – –

קריאה: מי זה ראשי העדה?

קריאה: איזו עדה?

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: זה נכון, אבל אתם יכולים להדליק את המדורה גם ב-21:15, אילן גילאון, כי לפי הרב שלנו אתה יכול להתאים, בעוד שחברי שהם מקפידים אחרי תפילת ערבית – אז אנחנו מתחשבים בהם.

ראובן ריבלין: רבותי נא לשבת.

ראובן ריבלין: נא לשבת.

ראובן ריבלין: השר ארדן או ראש הממשלה.

ראובן ריבלין: איפה מגביר הקול לראש הממשלה?

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אנחנו מתחילים מהרגע שבו הפסקנו.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אורי אריאל, אני רוצה לשמוע את ראש הממשלה, ואז אני אומר לך.

ראובן ריבלין: אני אתן לך אם יהיה צורך.

ראובן ריבלין: האם היועץ המשפטי נמצא פה?

ראובן ריבלין: כן.

גלעד ארדן: – – –

ראובן ריבלין: ודאי שלא.

ראובן ריבלין: לא אתן לו.

ראובן ריבלין: לכן לא נתתי.

ראובן ריבלין: אמרתי: אם יהיה צורך.

ראובן ריבלין: אתה תעיר לי אחרי שתראה שאני נוהג לא בסדר.

גלעד ארדן: לא.

גלעד ארדן: אני מבקש – – –

ראובן ריבלין: לא.

ראובן ריבלין: גם תבקש אחרי שתראה שנתתי לו.

ראובן ריבלין: יכול להיות שלא אתן לו.

ראובן ריבלין: בבקשה.

בנימין נתניהו: כיוון שאינני משפטן, אני נוהג בזהירות יתר בכל מה שקשור בדקדקנות בשמירה על החוק.

בנימין נתניהו: ושוב, כיוון שאינני משפטן, נועצתי עם משפטנים, וזו הודעתי: במהלך המשא-ומתן היו דיבורים על אפשרויות שיתרחשו בעתיד, והם לא הבשילו לכלל הסכם.

בנימין נתניהו: כל דבר שיבשיל בעתיד לכלל הסכם ידווח כדין.

בנימין נתניהו: קיימת אפשרות שיצורפו שרים בעתיד, אבל הדברים לא הגיעו לכלל סיכום.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה לראש הממשלה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אורי אריאל, תם הדיון.

אורי אריאל: – – –

ראובן ריבלין: אתה ביקשת – חבר הכנסת אריאל, חבר הכנסת הרצוג, אתה ביקשת מראש הממשלה.

ראובן ריבלין: אתן לך אחרי ההצבעה לומר מה שאתה רוצה.

אורי אריאל: – – –

ראובן ריבלין: אתה ביקשת מראש הממשלה שיבהיר – הבהיר.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני מאוד מכבד אותך.

ראובן ריבלין: נא לשבת.

אורי אריאל: צריך למצות את זה.

ראובן ריבלין: למצות אין צורך.

ראובן ריבלין: אני בטוח שכל העיתונים ידברו בשבחך.

אורי אריאל: – – – פה זה – – –

ראובן ריבלין: לא, לא, לא, לא.

אורי אריאל: יש לי מידע.

ראובן ריבלין: יש לך מידע – לך לאן שאתה רוצה.

ראובן ריבלין: אנחנו לא עושים חקירת שתי וערב פה.

ראובן ריבלין: בשבילי ראש הממשלה הצהיר לפרוטוקול – – –

אורי אריאל: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אורי אריאל, נא לשבת.

ראובן ריבלין: נא לשבת.

ראובן ריבלין: אני מבקש.

אורי אריאל: היות שאין – – – הצבעה שמית.

ראובן ריבלין: זה עניין אחר.

אורי אריאל: – – –

ראובן ריבלין: אין שום בעיה.

ראובן ריבלין: התקבלה בקשה להצבעה שמית.

ראובן ריבלין: אין שום בעיה.

ראובן ריבלין: אנחנו מצביעים על הודעת הממשלה, בקשת הממשלה, בהתאם לסעיף 15 לחוק-יסוד: הממשלה לצרף את חבר הכנסת שאול מופז כשר נוסף בממשלה, משנה לראש הממשלה, ואנחנו מצביעים.

ראובן ריבלין: הואיל ויש לי 21 חברי כנסת נוכחים אשר חתמו בידם על בקשה להצבעה שמית, אני מבקש ממזכירת הכנסת לקיים הצבעה שמית.

ראובן ריבלין: האם מזכיר הכנסת נמצא פה?

ראובן ריבלין: הוא מגיע?

ראובן ריבלין: בסדר.

ראובן ריבלין: אחרת, אני יכול לבקש ממנהלת ועדת הכנסת.

ראובן ריבלין: הוא יגיע?

ראובן ריבלין: אוקיי.

ראובן ריבלין: אני לא יכול להתחיל בלי שהוא מגיע.

ראובן ריבלין: אתי, בואי.

ראובן ריבלין: אני מזמין אד-הוק, בהסכמת הנשיאות הנמצאת פה, ממנה את מנהלת ועדת הכנסת להיות תומך שלישי בספירה.

ראובן ריבלין: מזכירת הכנסת, לקיים את ההצבעה.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) דורון אביטל – בעד נינו אבסדזה – בעד רוחמה אברהם-בלילא – בעד עפו אגבאריה – נגד רחל אדטו – בעד יולי יואל אדלשטיין – בעד יעקב אדרי – בעד יצחק אהרונוביץ – אינו נוכח אורי אורבך – אינו נוכח זבולון אורלב – בעד דוד אזולאי – בעד אריאל אטיאס – אינו נוכח ישראל אייכלר – אינו נוכח דניאל אילון – בעד רוברט אילטוב – בעד דליה איציק – בעד מיכאל איתן – בעד אריה אלדד – אינו נוכח טלב אלסאנע – נגד זאב אלקין – בעד חיים אמסלם – אינו נוכח אופיר אקוניס – בעד גלעד ארדן – בעד אורי אריאל – אינו נוכח

זהבה גלאון: מה קרה?

זהבה גלאון: – – – האיחוד הלאומי?

ראובן ריבלין: לא להפריע.

ראובן ריבלין: לא להפריע.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) זאב בנימין בגין – בעד אריה ביבי – בעד זאב בילסקי – בעד בנימין בן-אליעזר – נגד מיכאל בן-ארי – נגד דניאל בן-סימון – נגד רוני בר-און – בעד אבישי ברוורמן – נגד מוחמד ברכה – נגד אהוד ברק – אינו נוכח אילן גילאון – נגד זהבה גלאון – נגד גילה גמליאל – אינה נוכחת מסעוד גנאים – נגד משה גפני – בעד אברהם דואן – בעד אברהם דיכטר – בעד דני דנון – אינו נוכח ניצן הורוביץ – נגד יצחק הרצוג – נגד דניאל הרשקוביץ – בעד מגלי והבה – אינו נוכח עינת וילף – בעד יצחק וקנין – אינו נוכח נסים זאב – בעד אורית זוארץ – אינה נוכחת חנין זועבי – נגד ג'מאל זחאלקה – נגד ציפי חוטובלי – בעד דב חנין – נגד יואל חסון – בעד ישראל חסון – בעד שי חרמש – בעד אחמד טיבי – נגד רוברט טיבייב –

ראובן ריבלין: רוברט טיבייב אמר מעל הבמה שהוא לא מצביע, אבל הוא לא פה.

ראובן ריבלין: הוא לא נוכח.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) רוברט טיבייב – אינו נוכח שלי יחימוביץ – נגד משה יעלון – בעד אליהו ישי – בעד איתן כבל – נגד אמנון כהן – אינו נוכח יצחק כהן – בעד משה כחלון – אינו נוכח חיים כץ – בעד יעקב כץ – נגד ישראל כץ – בעד לימור לבנת – בעד אורלי לוי אבקסיס – בעד יריב לוין – בעד אביגדור ליברמן – אינו נוכח יעקב ליצמן – אינו נוכח עוזי לנדאו – בעד סופה לנדבר – אינה נוכחת גאלב מג'אדלה – נגד מנחם אליעזר מוזס – אינו נוכח שלמה מולה – אינו נוכח שאול מופז – בעד משה מטלון – בעד אברהם מיכאלי – בעד אנסטסיה מיכאלי – בעד אלכס מילר – בעד סטס מיסז'ניקוב – אינו נוכח אורי מקלב – בעד יעקב מרגי – בעד דן מרידור – בעד משולם נהרי – בעד אורית נוקד – בעד לאה נס – בעד סעיד נפאע – נגד בנימין נתניהו – בעד חנא סוייד – אינו נוכח מרינה סולודקין – בעד גדעון סער – בעד גדעון עזרא – אינו נוכח חמד עמאר – בעד ציון פיניאן – בעד יוסי פלד – בעד יוחנן פלסנר – בעד עמיר פרץ – נגד יובל צלנר – בעד אברהים צרצור – אינו נוכח פניה קירשנבאום – אינה נוכחת איוב קרא – בעד מירי רגב – בעד דוד רותם – בעד ראובן ריבלין – בעד כרמל שאמה-הכהן – בעד יובל שטייניץ – אינו נוכח מאיר שטרית – בעד נחמן שי – בעד סילבן שלום – בעד יוליה שמאלוב-ברקוביץ – בעד שלום שמחון – אינו נוכח ליה שמטוב – אינה נוכחת שכיב שנאן – בעד עתניאל שנלר – בעד רונית תירוש – בעד

ראובן ריבלין: לחזור על השמות.

ראובן ריבלין: אני רואה את אמסלם פה.

ראובן ריבלין: לקרוא.

ראובן ריבלין: רגע, יקראו בשמך.

ראובן ריבלין: קריאה שנייה לכל אלה אשר לא השיבו.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) יצחק אהרונוביץ – אינו נוכח אורי אורבך – בעד אריאל אטיאס – אינו נוכח ישראל אייכלר – אינו נוכח אריה אלדד – אינו נוכח חיים אמסלם – בעד אורי אריאל – נגד אהוד ברק – אינו נוכח גילה גמליאל – אינה נוכחת דני דנון – אינו נוכח מגלי והבה – אינו נוכח יצחק וקנין – אינו נוכח אורית זוארץ – אינה נוכחת רוברט טיבייב – אינו נוכח אמנון כהן – אינו נוכח משה כחלון – אינו נוכח אביגדור ליברמן – אינו נוכח יעקב ליצמן – אינו נוכח סופה לנדבר – אינה נוכחת מנחם אליעזר מוזס – אינו נוכח שלמה מולה – אינו נוכח סטס מיסז'ניקוב – אינו נוכח חנא סוייד – אינו נוכח גדעון עזרא – אינו נוכח אברהים צרצור – אינו נוכח פניה קירשנבאום – אינה נוכחת יובל שטייניץ – אינו נוכח שלום שמחון – אינו נוכח ליה שמטוב – אינה נוכחת

ראובן ריבלין: זהו?

ראובן ריבלין: ובכן, האם יש, מבין חברי הכנסת הנמצאים באולם, מי אשר לא נקרא שמו או לא הצביע?

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: להביא לי את התוצאות.

ראובן ריבלין: אני צריך להכריז על התוצאות, אחר כך תרימו אצבעות.

ראובן ריבלין: טוב.

ראובן ריבלין: אין ספק.

אורי אריאל: אתה רוצה – – –?

ראובן ריבלין: לא, לא, לא, לא.

ראובן ריבלין: קודם כול נכריז על התוצאות.

ראובן ריבלין: נדמה לי שאנחנו צריכים להשביע את השר אם אכן התוצאה היא בעד, ולאחר מכן אני אתן לכם לדבר לפני שאנעל את הישיבה.

ראובן ריבלין: אני חושב שכבוד מלכות שנשביע את השר אחרי שהצבענו, ואז נגמור את התהליך.

ראובן ריבלין: ואני אתן כמובן לחברים, לפני שאני נועל, לומר כל אחד את אשר על לבו.

ראובן ריבלין: האם יש תוצאות?

משה גפני: – – – יש בעיה עם התוצאות, זה על חודו של קול.

ראובן ריבלין: יש בעיה?

רוני בר-און: – – – הכול קומבינציה – – –

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: דרך אגב, עד האות ה"א – מעניין שהאופוזיציה מתרכזת באותיות אל"ף עד ה"א.

מוחמד ברכה: אלא מה?

ראובן ריבלין: עד האות ה"א לא היה רוב.

מוחמד ברכה: האופוזיציה אלף-אלף.

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: יש לנו ברכה, הורוביץ – – –

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: גילאון, גלאון.

קריאה: – – – בזכות – על חודו של קול.

קריאה: ממש יש – – –

רוני בר-און: – – –

ראובן ריבלין: הרצוג.

ראובן ריבלין: אני אומר לכם.

ראובן ריבלין: ברוורמן.

ראובן ריבלין: אני אומר לכם.

ראובן ריבלין: הם מתרכזים באותיות – – –

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: פרץ וכבל הם היחידים שהם יוצאי דופן.

רוני בר-און: צריך להעביר בתקנון הכנסת – – –

ראובן ריבלין: ובכן, רבותי, להלן התוצאות: אין נמנעים, 23 נגד, 71 בעד.

ראובן ריבלין: אני קובע שהודעת הממשלה נתקבלה על-ידי הכנסת.

ראובן ריבלין: אני מזמין את שאול מופז לעלות על הדוכן על מנת להישבע שבועת אמונים למדינת ישראל, כפי שתעשה זאת מזכירת הכנסת לידך.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: מה?

ראובן ריבלין: הצהרת אמונים.

ראובן ריבלין: כן.

ראובן ריבלין: לא, שבועת אמונים היתה פעם.

ראובן ריבלין: עכשיו אנחנו – ההצהרה היא הצהרת אמונים.

ראובן ריבלין: כן.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה לשר מרידור – לסגן ראש הממשלה, מרידור, שהפנה את תשומת לבי.

ראובן ריבלין: אדוני.

שאול מופז: אני, שאול מופז, בן אליהו ומירה, זיכרונם לברכה, מתחייב כחבר הממשלה לשמור אמונים למדינת ישראל ולחוקיה, למלא באמונה את תפקידי כחבר הממשלה ולקיים את החלטות הכנסת.

אורי אורבך: אין מי שיעשה דיל עם האופוזיציה.

קריאה: ייקח להם זמן להתרגל לזה.

קריאה: לאט-לאט ילמדו.

ראובן ריבלין: תן להם לברך אותו.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אורי אריאל, בבקשה.

אורי אריאל: אדוני היושב-ראש, מכובדי המשנה מספר ארבע לראש הממשלה, מר מופז – –

גדעון סער: שלוש.

אורי אריאל: שלוש, סליחה, מתקן אותי שר החינוך.

אורי אריאל: – – חברי חברי הכנסת, ראשית אני מבקש למחות מחאה חריפה על דברי המשנה שאמר על הראש שהוא שקרן.

אורי אריאל: הסתבר עכשיו שראש הממשלה דובר אמת בלבבו, דובר אמת בשפתיו, וה' יברך אותו.

אורי אריאל: הדבר השני, אני רוצה למסור ליושב-ראש הכנסת שנמסר לי ממקור אמין שהובטחה לקדימה גם ועדת חוקה.

אורי אריאל: הדבר לא נמסר לכנסת והדבר לא תקין והיה יכול להשפיע על תוצאות ההצבעה.

אורי אריאל: אני מצטער שלא אפשרת לי למסור את המידע הזה לחברי הכנסת.

אורי אריאל: תודה.

ראובן ריבלין: בסדר, זה מפי השמועה.

ראובן ריבלין: אם היית אומר "ידוע לי", אז – – –

אורי אריאל: אני מתקן: נמסר לי וידוע לי שזה מה שהובטח לקדימה.

אורי אריאל: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: כל הדברים הרי כתובים היום בעיתונים רבים ועם דיאגרמות.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת אורי אריאל.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת הרצוג, תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין, על עזרתם בהבהרות הנושאים.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה ליועץ המשפטי של הכנסת איל ינון על עזרתו הרבה בנושאים האלה.

ראובן ריבלין: רבותי, ביום שני תתקיימנה שתי ישיבות.

ראובן ריבלין: הישיבה הבאה היא ישיבה מיוחדת של בחירת מבקר המדינה, שתתקיים ביום שני, כ"ב באייר התשע"ב, 14 במאי 2012, כישיבה מיוחדת, בשעה 16:00, לבחירת מבקר המדינה.

ראובן ריבלין: ולאחר מכן תתקיים ישיבה רגילה שתיפתח מייד לאחר הישיבה של בחירת מבקר המדינה.

ראובן ריבלין: תם סדר-היום, ישיבה זו נעולה.