ישיבת מליאה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 67, 2009-11-03 00:00

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, באין ממשלה עדיין, אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת היום, יום שלישי, ט"ז בחשוון תש"ע, 3 בנובמבר 2009 למניינם.

ראובן ריבלין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

ראובן ריבלין: הודעה למזכיר הכנסת, בבקשה.

איל ינון: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק איסור לשון הרע (תיקון מס' 9), התש"ע–2009, שהחזירה ועדת החוקה, חוק ומשפט.

איל ינון: מסקנות הוועדה המשותפת לוועדת הפנים והגנת הסביבה ולוועדת העבודה, הרווחה והבריאות לנושא בריאות וסביבה בעקבות דיון מהיר בנושא:

איל ינון: סיכון גבוה לתחלואה בסרטן באזורים שבגבול תל-אביב–גבעתיים בגלל זיהום מי תהום, הצעת חבר הכנסת דב חנין.

איל ינון: החלטת ועדת האתיקה בעניין הגשת הצהרות הון בכנסת השמונה-עשרה.

איל ינון: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה למזכיר הכנסת.

ראובן ריבלין: אנו עוברים, רבותי, לדיונים המתקיימים מדי יום שלישי בפתיחת סדר-היום – נאומים בני דקה.

ראובן ריבלין: אני מבקש מכל מי שרוצה להשתתף להצביע, על מנת שאוכל לזהות את המבקשים.

ראובן ריבלין: ראשון הדוברים – חבר הכנסת עתניאל שנלר, ואחריו – חבר הכנסת אקוניס.

עתניאל שנלר: תודה רבה.

עתניאל שנלר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הנה, בסוף השבוע שחלף שלוש משפחות הסכימו לתרום איברים להצלת נפשות, אחת במרכז הארץ ושתיים בצפון.

עתניאל שנלר: בסך הכול נתרמו השבוע 11 איברים, הושתלו שלוש ריאות, שלושה כבדים וחמש כליות.

עתניאל שנלר: 11 איש ירדו מהרשימה של הממתינים להשתלות.

עתניאל שנלר: אותו עיתונאי שבדי שטען שנלקחו איברים מאנשים שנהרגו בשטח לא רק שלא בדק את הנתונים – ראוי שחברי חברי הכנסת ידעו שאי-אפשר לקחת איברים ממי שנהרג בשטח.

עתניאל שנלר: זה פשוט לא נכון מבחינה מדעית.

עתניאל שנלר: אי-אפשר, זה לא נכון, זו לא אמת ולא חצי אמת.

עתניאל שנלר: אני רוצה להודות מכאן, מעל הבמה הזאת, לאותן שלוש משפחות אדירות שהצילו 11 נפשות, לומר להן תודה בשם אלה שזכו בחיים.

עתניאל שנלר: כל המציל נפש אחת מישראל כאילו קיים עולם מלא.

עתניאל שנלר: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אקוניס, ואחריו – חברת הכנסת שמטוב.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, במדינת פקידותיסטן פקיד אחד קובע לבד מה יהיה מחיר המים של נתיניו.

אופיר אקוניס: במדינת פקידותיסטן פקיד אחד קובע להעלות את דמי הביטוח של רוכבי האופנועים, גם אם הם סטודנטים צעירים בדרכם לאוניברסיטה.

אופיר אקוניס: במדינת פקידותיסטן פקיד אחד קובע שיבואני הרכב יהיו יבואנים בלעדיים של חלקי רכב לחלפים לרכבים.

אופיר אקוניס: במדינת פקידותיסטן פקיד אחד קובע שקו הרכבת בין אשקלון לבאר-שבע יהיה חד-מסילתי.

אופיר אקוניס: במדינת פקידותיסטן מכתיבים פקידים לנבחרי ציבור רפורמות שיעילותן נתונה בוויכוח.

ג'מאל זחאלקה: איפה הממשלה שלך?

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, למדינה הזאת יש שם – ישראל.

אופיר אקוניס: אני אומר לנו, לכולנו: אחת מהצלחותיה של הכנסת הזאת, הכנסת השמונה-עשרה, תהיה להחזיר לנבחרי הציבור, לנו, לכולנו, מכל המפלגות, מכל הזרמים, מכל העדות, מכל הדתות, את הזכות לשמש נציגי ציבור אמיתיים ולשמש פה לציבורים גדולים שבחרו בנו ליישם את המדיניות שלשמה נבחרנו.

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת ליה שמטוב, ואחריה – חבר הכנסת עפו אגבאריה.

ליה שמטוב: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בישראל יש מבוגרים רבים החיים מתחת לקו העוני.

ליה שמטוב: חלקם בריאים, חלקם נכים, חלקם חירשים וכבדי שמיעה, חלקם ניצולי שואה נזקקים.

ליה שמטוב: אנשים אלו, שעד לא מזמן היו חלק פעיל מהכלכלה המתפתחת, הגיעו לגיל פרישה, והבריאים הנזקקים מקבלים השלמת הכנסה לקצבת הזיקנה ובקושי מצליחים לגמור את החודש.

ליה שמטוב: את הנכים מענישים על כך שהם נכים ושוללים מהם את כל ההטבות הנלוות להשלמת ההכנסה, והחירשים וכבדי השמיעה הפסיקו להיות חירשים, אחרת אני לא מצליחה להבין למה מפסיקים לממן להם עזרי שמיעה.

ליה שמטוב: על ניצולי השואה הנזקקים בכלל אין על מה לדבר, אבל הם, משנה לשנה מספרם קטן, כך שבסוף בעיותיהם תיפתרנה.

ליה שמטוב: האם זאת המדינה שאנחנו רוצים?

ליה שמטוב: נראה שלא.

ליה שמטוב: אדוני היושב-ראש, אנחנו, חברי הכנסת, לנו יש את הכוח לשנות.

ליה שמטוב: לנו יש את הכלים להעניק לזקנים עתיד טוב יותר.

ראובן ריבלין: אבל אין לנו יותר מדקה.

ליה שמטוב: אז מספיק דיבורים, בואו נעשה מעשים.

ליה שמטוב: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת עפו אגבאריה, ואחריו – חבר הכנסת בן-ארי.

עפו אגבאריה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לאחרונה סגר היועץ המשפטי לממשלה תיקים של שוטרים שהרגו 13 מאזרחי מדינת ישראל, ערבים; סגר תיק של שוטר שדרס ילד פלסטיני עם הסוס שלו; סגר תיק של מתנחלים שהתעללו בקשיש פלסטיני והרסו את הבית שלו.

עפו אגבאריה: אבל אנחנו רואים שהוא פתח תיק נגד חבר כנסת, מוחמד ברכה, בגלל שהשתתף בהפגנות, והוא חבר כנסת במדינת ישראל, וזו אחת מהעבודות הדמוקרטיות שחבר כנסת משתתף בהן.

עפו אגבאריה: אז אני חושב שהתנהגות כזאת נוגדת כל ערך דמוקרטי, גם בבית הזה.

עפו אגבאריה: לכן אני פונה אל כל חברי הכנסת שיתעוררו ולא ייתנו יד לדברים כאלה ויעמדו איתנים נגד התנהגות כזאת, בלתי ראויה.

עפו אגבאריה: תודה.

ראובן ריבלין: תודה, חבר הכנסת אגבאריה.

ראובן ריבלין: כמובן, זכותך לומר את הדברים האלה.

ראובן ריבלין: רק לידיעתך, מי שצריך לפנות אל ועדת הכנסת, אם אכן מדובר בחסינות מהותית, זה חבר הכנסת ברכה.

ראובן ריבלין: לכן אתה לא יכול לבקש מחברי הכנסת לפנות.

ראובן ריבלין: היום החוק קובע – – –

עפו אגבאריה: לא, לעמוד לצד הדמוקרטיה, כי זה דבר אנטי-דמוקרטי.

ראובן ריבלין: – – – אחת משתיים – אם אכן הוא עשה זאת מתוקף תפקידו, בוודאי, גם בית-המשפט לא ייגע בו.

ראובן ריבלין: אבל כמובן.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-ארי, ואחריו – חבר הכנסת דניאל בן-סימון, ואז נחזור למפלגות הגדולות.

יואל חסון: – – – לא יצא לך, אבל יצאה לך מלה טובה.

ראובן ריבלין: לא אמרתי זאת בכוונה, אבל – שמע, הליכוד היה מפלגה קטנה וחזר להיות מפלגה גדולה.

ראובן ריבלין: זה הכול שאלה של אמונה.

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, במרחק דקות נסיעה ממשכן הכנסת יש מוקד של ארגון שנקרא "איחוד הצלה", שתחת הכסות שלו יש 1,500 כוננים שנותנים און-ליין טיפול רפואי לאנשים שנזקקים לו בשטח.

מיכאל בן-ארי: ביקרתי שם לפני שבועיים ימים.

מיכאל בן-ארי: ראיתי את הציבור החרדי שנוהגים לומר עליו כל מיני דברים בקשר לתרומה שלו לציבור, ושם אפשר לשבור את כל המיתוסים וכל הסטיגמות.

מיכאל בן-ארי: יושבים בחורי הישיבות, אברכים, ונותנים מענה און-ליין לפגיעות כאלה ואחרות, אם זה פגיעות חירום בתינוקות, אם זה אנשים שנפגעו בתאונת דרכים.

מיכאל בן-ארי: כשהייתי שם במקום, אדם התעלף או נפל תחת מחלף הסירה.

מיכאל בן-ארי: בתוך דקות אחדות הגיעו ארבעה כוננים של הארגון הזה, שנקרא "איחוד הצלה".

מיכאל בן-ארי: אז אני רוצה ממשכן הכנסת לומר: יש לראות גם את הזוויות של המעורבות החברתית, של האכפתיות החברתית של הציבור החרדי, בעין יפה, ולברך אותם על המעורבות הזאת ועל האכפתיות הזאת.

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת דניאל בן-סימון – בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת ביבי.

דניאל בן-סימון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בנובמבר 1959 נרצחו ארבעה בני משפחה אחת בעיירה ליד קנזס סיטי בארצות-הברית, אבא, אמא ושני ילדים.

דניאל בן-סימון: ארצות-הברית געשה ורעשה, והמדינה טולטלה בעקבות הרצח של משפחה שלמה, שארצות-הברית, למרות הרקורד הקרימינלי שלה, לא הכירה כמותו.

דניאל בן-סימון: נשיא ארצות-הברית פנה לאומה, והיה חשבון נפש כדי לבדוק מה התשתית החברתית האנושית שיכולה לאפשר זוועה כזאת.

דניאל בן-סימון: נכתבו ספר אחד או שניים – "בדם קר" של טרומן קפוטה – ואפילו נעשו כמה סרטים.

דניאל בן-סימון: הנה, אצלנו הזוועה עוד יותר גדולה, ובעיני זאת צלקת שתלווה אותנו, מעבר לעניין הפלילי.

דניאל בן-סימון: צריך לשאול, מה יש בחברה הזאת, שהפשע תופס תאוצה, פתולוגית, פסיכו-פתולוגית מטורפת, מפלצתית.

דניאל בן-סימון: אני פשוט חושב שמעבר לסיקור העיתונאי זה דורש לדעת מה עובר עלינו, שאדם, לא חשוב מאיפה הוא בא, יעשה זוועה כזאת.

דניאל בן-סימון: מה מאפשר תשתית כזאת של אכזריות שאין לה אח ורע בחברה הישראלית?

דניאל בן-סימון: לכן אני פשוט עצוב, והחברה כל כולה כמעט צריכה לשבת שבעה על הדבר הנורא הזה שקרה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ביבי, ואחריו – חבר הכנסת אורלב.

אריה ביבי: אדוני היושב-ראש, אומרים: אני במזרח ולבי במערב.

אריה ביבי: זה בדיוק כך.

אריה ביבי: אני כאן בירושלים במקום ממוזג, ולבי איפה?

אריה ביבי: לבי עם נכי צה"ל, שכעת מפגינים מול הקריה ומפגינים בקיראון מול משרד השיקום.

אריה ביבי: הם נמצאים באוהל בגשם הזה, בסופות האלה.

אריה ביבי: מה הם מבקשים בסך הכול?

אריה ביבי: מבקשים יחס ממשרד השיקום, מבקשים תוספות שמגיעות להם, במיוחד בנושאים של רפואה, במיוחד בנושאים של טיפול, ומשרד הביטחון – אוזניים אטומות.

אריה ביבי: לעומת זאת, משרד הביטחון מוציא משלחות לכל מיני מקומות.

אריה ביבי: אני לא רוצה לדבר על סוויטות, אני לא רוצה לדבר על כל מיני משלחות.

אריה ביבי: שמענו גם על משלחות בארצות-הברית ובכל מיני מקומות כאלה.

אריה ביבי: משלחת כזאת בסוויטה כזאת – תאמין לי, אפשר לסדר בהחלט למספר נכים את מה שמגיע להם.

אריה ביבי: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אורלב, ולאחריו – חבר הכנסת פיניאן.

זבולון אורלב: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אנחנו מחפשים סיבות רבות לאלימות הרבה שפשתה בחברתנו.

זבולון אורלב: מה שמטריד אותי זאת אלימות שלטונית.

זבולון אורלב: אלימות שלטונית זה שעובדי רשויות מקומיות לא מקבלים משכורת.

זבולון אורלב: זאת אלימות שלטונית – שיש אלפים שעובדים במערכת שלטונית, והמערכת השלטונית לא מסוגלת לסדר להם משכורות.

זבולון אורלב: מה צריך האזרח הפשוט, הרגיל, העובד, מה הוא צריך לעשות?

זבולון אורלב: זה לא תלוי בחקיקה.

זבולון אורלב: מה, נחוקק עכשיו חוק שחייבים לשלם משכורות?

זבולון אורלב: הרי יש כזה חוק שאסור להלין שכר.

זבולון אורלב: מה אנחנו צריכים לעשות?

זבולון אורלב: עכשיו נחוקק חוק שצריכים לשמור על החוק?

זבולון אורלב: לכן אני חושב שהבית הזה צריך להפעיל את כל הלחצים על המערכת השלטונית כדי שנתחיל לעשות סדר בתוכנו.

זבולון אורלב: אם נעשה סדר בתוכנו, נאיר פנים ונתקן את דרכינו, אולי זה ישרה גם אווירה אחרת בין אדם לחברו.

ראובן ריבלין: תודה לחבר הכנסת אורלב.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת פיניאן, ואחריו – חבר הכנסת יואל חסון, ואחריו – חבר הכנסת אילן גילאון.

ציון פיניאן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בסוף השבוע פורסמו בהבלטה בכל העיתונות דבריו של יושב-ראש הרשות אבו מאזן, ואני מצטט: ביבי נתניהו פוגע בתהליך השלום, ביבי מכשיל את השלום ואת התהליך המדיני.

ציון פיניאן: דברים אלה נפלו כפרי בשל לידי השמאל הישראלי, ועטו עליהם כמוצאי שלל רב.

ציון פיניאן: שאלותי: איזה הליך מדיני היה בעשור האחרון שהיה זקוק להכשלה?

ציון פיניאן: מדוע אבו מאזן לא מכיר באבן היסוד לכל הליך מדיני, והיא שמדינת ישראל היא מדינתו של העם היהודי?

ציון פיניאן: הכרה זאת היא תנאי הכרחי לכל הליך מדיני.

ציון פיניאן: מדוע נדחו כל ההצעות הנדיבות של ממשלות ישראל בשנים האחרונות מהסיבה שזה לא מספיק, צריך יותר?

ציון פיניאן: כדאי שהשמאל בישראל יתפכח, כי פשוט אין עם מי לדבר.

ציון פיניאן: כדאי שתבהירו לאבו מאזן כי רק ביבי, ואני מצטט: כי ביבי יביא שלום ורק ביבי יכול לספק את הסחורה – ציטוט אמיתי מדברי חבר הכנסת דניאל בן-סימון בוועידת רבאט במרוקו בשבוע שעבר, ועל כך יישר כוח.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת יואל חסון, ואחריו – חבר הכנסת גילאון, ואחריו – חברת הכנסת זועבי.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לא פעם בבית הזה אנחנו ידענו להגיד דברים – לשפוך קיתונות נגד משטרת ישראל, לפעמים בצדק, לפעמים פחות.

יואל חסון: אבל אני חושב שהפענוח של הרצח הכל-כך קשה של משפחת אושרנקו, שלמעשה נעשה בזמן יחסית קצר, הוא דבר שראוי להערכה, הוא דבר שלדעתי יש לו משקל בדרך שבה אנחנו מייחסים חשיבות לביטחון האזרחים ולביטחון האישי של כל אחד מאתנו, גם בעובדה שאם עולה למישהו בראש במדינת ישראל לחשוב על רצח או לחשוב להיות מעורב במקרה כזה, ראוי שידע שהוא ייתפס, הוא לא יברח מלשלם את המחיר, אם חס ושלום יעשה את המהלך.

יואל חסון: צריך גם להגיד ביושר: רוב מקרי הרצח בישראל מפוענחים.

יואל חסון: זאת נקודת זכות למשטרת ישראל.

יואל חסון: עדיין יש שלא, אבל הרוב מפוענחים.

יואל חסון: אני חשבתי שראוי בבית הזה להגיד מלה טובה למשטרת ישראל על הפענוח המבריק של הרצח הקשה הזה.

ראובן ריבלין: תודה לחבר הכנסת חסון.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת גילאון, ואחריו – חברת הכנסת זועבי.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, רציתי לבקש ממך, אני יודע שאתה אדם רב-השפעה, להפעיל את השפעתך לבטל את דוח העוני.

אילן גילאון: לבטל את דוח העוני הזה שכל שנה – אגב, דוח העוני עכשיו במצב יציב, העוני יציב.

אילן גילאון: אבל מסתבר שכנראה הטיפול בדוח העוני מפריע באיזה מקום לטיפול בעוני עצמו.

אילן גילאון: זה הפך למה שהאשכנזים קוראים לו יארצייט, של העוני.

אילן גילאון: יש לנו הרבה יארצייטים כאלה: יום הקשיש הבין-לאומי, יום האשה הבין-לאומי.

אילן גילאון: אנחנו מציינים את היום הזה.

אילן גילאון: היארצייט אצל האשכנזים זה ביום השנה למת.

אילן גילאון: אוכלים "לעקח" ושותים אורנג'דה וגומרים עם זה עד לשנה הבאה.

אילן גילאון: הנה אני נזכר בדוח העוני, זה יארצייט כזה.

אילן גילאון: ביום הקשיש הבין-לאומי, שמתרחש היום, במקביל לכך שרק בסך הכול רבע מתוך אותם, נניח, קשישים שצריכים לקבל את אותה קצבה של ניצולי השואה מקבלים היום, וכל שאר הזקנים האחרים – לבטל את כל הימים האלה ולקיים יום אחד בשנה, שססמתו תהיה: אין נכים, אין עיכובים; אין זקנים, אין בזבוזים.

אילן גילאון: נראה לי שזה יכול להיות הרעיון הכי טוב.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת גילאון.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת חנין זועבי, ואחריה – חבר הכנסת מוזס.

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, ביום ראשון בבוקר הרסה משטרת ישראל את ביתו של מוחמד אגבאריה מכפר מוסמוס.

חנין זועבי: בתקשורת העברית דווח כי ההריסה התבצעה ללא אירועים חריגים, וזה לא נכון, כי קודם כול, המדיניות שמעמידה את האזרח אל מול החלטה או לבנות בלי רשיון או לחיות בלי בית, היא בעצמה מדיניות חריגה.

חנין זועבי: משטרת ישראל הציבה 500 שוטרים והשתמשה בגז מדמיע, ברימוני הלם, על מנת לבצע את ההריסה.

חנין זועבי: אחרי כל זה להגיד שמשטרת ישראל ומשרד הפנים הצליחו להרוס בית למשפחה ערבית זה מעורר רחמים.

חנין זועבי: אולם אני רוצה להודות למשטרה על כך שהיא העבירה שיעור באזרחות לאותם ילדים ערבים שנכחו שם, בצל המדינה הדמוקרטית.

חנין זועבי: אני לא צריכה את שיעורי ה"נכבה", אדוני היושב-ראש, ואת ספרי ה"נכבה" של השר גדעון סער.

חנין זועבי: מספיקה לנו תמונת הריסת הבתים שנבנים על האדמות של בעליהם הערבים ומספיקה הסצנה הזאת עבור אותם 200 הנערים.

חנין זועבי: לפנינו עוד אלפי צווי הריסה.

חנין זועבי: הם מעמידים אותם אל מול השאלה: לבנות בלי רשיון או לחיות בלי בית.

חנין זועבי: אני ואתה, אדוני היושב-ראש, נקבל את אותה החלטה – לבנות.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחברת הכנסת חנין.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים לחבר הכנסת מוזס, ואחריו – חבר הכנסת גדעון עזרא, ואחריו – חבר הכנסת גנאים.

מנחם אליעזר מוזס: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת הנכבדים, בנאומי הראשון בכנסת התרעתי על תופעת ה-777.

מנחם אליעזר מוזס: כוונתי היתה ל-777,000 ילדים הנמצאים מתחת לקו העוני.

מנחם אליעזר מוזס: והנה עברו רק שמונה חודשים, ומנתוני דוח העוני שהתפרסמו השבוע עולה שהמספר הזה, למרבה הצער, עלה והוא עומד כבר על 783,000 ילדים.

מנחם אליעזר מוזס: נתון נוסף שצריך להדאיג הוא ש-46% מהעניים הם דווקא אנשים שעובדים, יוצאים לעבודה ועדיין נמצאים מתחת לקו העוני.

מנחם אליעזר מוזס: שנים מטיפים לציבור שאני מייצג: תצאו לעבוד ואל תהיו נטל על החברה.

מנחם אליעזר מוזס: קיצצו את קצבאות הילדים למטרה הזאת.

מנחם אליעזר מוזס: והנה התברר שמחצית מאלה שכן עובדים הם מתחת לקו העוני.

מנחם אליעזר מוזס: כך שגם אם יוצאים לעבוד עדיין מגיעים להם סיוע וקצבאות.

מנחם אליעזר מוזס: אי-אפשר להתנער מהם.

מנחם אליעזר מוזס: שום תירוץ לא יכול לענות על הנתונים האלה.

מנחם אליעזר מוזס: תודה, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת גדעון עזרא, ואחריו – חבר הכנסת גנאים, ואחריו – חברת הכנסת איציק.

גדעון עזרא: אדוני היושב-ראש, נדמה לי שחסר לנו משהו פה, בממשל במדינת ישראל, והוא קריאה של יושב-ראש הכנסת לממשלת ישראל במקרים שבהם עושים עוולה לאוכלוסייה שלמה.

גדעון עזרא: דיבר על כך חבר הכנסת זבולון אורלב, ואני מבקש לדבר על אותו עניין, על העובדה שעובדים לא מקבלים משכורות זה חודשים רבים.

גדעון עזרא: יושב-ראש הכנסת, אם תקרא לממשלה, בשם הכנסת, לתת משכורות למי שעבד, אני חושב שכל הכנסת תהיה מאחוריך, ואני מאוד מקווה שהממשלה גם תבצע.

גדעון עזרא: זה פשוט בלתי אפשרי, ושכל אחד יחשוב מה היה קורה אם הוא לא היה מקבל את המשכורת ב-1 בכל חודש.

ראובן ריבלין: אני מציע לחבר הכנסת גדעון עזרא להעלות את זה כהצעה לסדר-יום, כדי שהכנסת תקבל החלטה.

ראובן ריבלין: אני אביע את דעתי – – –

גדעון עזרא: לא רק בנושא הזה, בכלל בנושאים שהכנסת מאוחדת בהם.

ראובן ריבלין: לא צריך יושב-ראש הכנסת להרבות בהכרזות כל בוקר.

גדעון עזרא: זה לא כל בוקר, זה נדיר.

ראובן ריבלין: כל יום יש משהו אחר, אבל בהחלט הנושא הזה הוא דבר שהכנסת צריכה לתת את דעתה בו.

ראובן ריבלין: אם יגישו כמה חברי כנסת הצעה לסדר-יום אנחנו נקיים דיון ישר, כאילו הדבר עלה על סדר-היום, ונקבל החלטות.

ראובן ריבלין: היית בממשלה ואתה יודע שצריך להביא את הצינור.

ראובן ריבלין: כי יבואו המשפטנים ויגידו, היועץ המשפטי: צריך שיהיה – – –

גדעון עזרא: לא צריך משפטנים בשביל לשלם משכורת.

ראובן ריבלין: לא צריך.

ראובן ריבלין: זה דבר יפה, אדוני השר לשעבר, זה דבר חשוב מאוד מה שאתה אומר, רק יש משפטנים – היום גם יש אפילו איזו גישה כהונתית, הכוהן הגדול שאומר משהו ואנחנו כולנו, בין שזה נכון ובין שזה לא נכון, חייבים ליפול אפיים ולהשתחוות ארצה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת גנאים – בבקשה, אדוני.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, תפיסתו של הטרוריסט היהודי טייטל מעידה על כך שהבעיה והסכנה היא בתדלוק הרעיוני והאידיאולוגי שהניע את המכונה הרצחנית שלו.

מסעוד גנאים: הבעיה, לפי דעתי, היא בקרקע הלאומית-דתית שהטרוריסט שאב ממנה את הלגיטימציה למעשיו, וזה אותו מקור ואותה לגיטימיות שהניעה את הרוצח יגאל עמיר.

מסעוד גנאים: טייטל והאחרים כמוהו אינם עשבים שוטים.

מסעוד גנאים: אלה צמחו וגדלו בחממה קיצונית לאומית ופעלו בשטח שהוא השטחים הכבושים וההתנחלויות, שהם שטח הפקר לחוק, שבו המתנחלים לוקחים את החוק לידיים, עושים דין לעצמם, תוקפים פלסטינים חפים מפשע, כורתים עצי זית.

מסעוד גנאים: שם קל לפושע לפעול ולהסתתר.

מסעוד גנאים: אני חושב שמבחינת החוק, כיבודו, קיומו, אפילו הבנתו, יש הבדל בין מערב "הקו הירוק" לבין מזרחו.

מסעוד גנאים: במזרח הכול מותר ומוסתר בשם השליחות הדתית והלאומית.

מסעוד גנאים: צריך לזכור שהשנאה והאלימות שמתחילה נגד ערבים תעבור מהר ליהודים, כי הגזענות והכיבוש משחיתים והורסים מחוץ ומבפנים.

ראובן ריבלין: תודה לחבר הכנסת גנאים.

ראובן ריבלין: עכשיו חברת הכנסת דליה איציק, ואחריה – חבר הכנסת סעיד נפאע.

דליה איציק: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מעניין לעניין באותו עניין.

דליה איציק: היום יום הקשיש, אבל ביום הזה מקבלים הרבה קשישים ועוד הרבה אזרחי מדינת ישראל חשבון מים, ודומה שאין חוק אלים יותר מהחוק הזה.

דליה איציק: אין שגיאה – לקחו מדריך למהמורות ונשבעו לעבור על כל מהמורה.

דליה איציק: אני מאוד מקווה שראש הממשלה בנימין נתניהו – אומרים לי שהוא עושה שיקול מחודש על החוק הזה.

דליה איציק: אני מקווה מאוד שהוא סולק מן העולם.

דליה איציק: הוא לא מוצדק, הוא לא נכון, הוא לא בעיתוי.

דליה איציק: בעיקר, אדוני היושב-ראש, כשאנחנו הגשנו הסתייגויות.

דליה איציק: ההסתייגות שלנו היתה שברגע שכבר השתת מס כזה על אזרחי ישראל, לפחות שאת הכסף הזה תתעל לאותם דברים – למתקני התפלה – שהרי ישראל זועקת 15 שנה שאין לנו מים, ולא עושה רושם שהפתרון הזה – אילו זה היה מס ייעודי, דיינו.

דליה איציק: עוד מס ועוד מס – לא מוצדק.

ראובן ריבלין: תודה, חבר הכנסת סעיד נפאע, ואחריו – חברת הכנסת תירוש.

סעיד נפאע: כבוד היושב-ראש, תודה.

סעיד נפאע: על-פי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה אשר פורסמו לאחרונה, היו בכבישי הארץ, משנת 2006 עד שנת 2009, 1,518 הרוגים, ומתוכם 475 ערבים, שזה 35%.

סעיד נפאע: בשנת 2009 לבדה נהרגו 231 – אני מקווה שזה יהיה המספר הסופי – 34% מתוכם ערבים, 78 הרוגים.

סעיד נפאע: אני מוכן ליטול על עצמי את האשם התורם ולהגיד שלתרבות הנהיגה שיש אצלנו אכן יש חלק בתוצאות האלה, שהן פי-שניים משיעור הערבים במדינה, אבל אין ספק שהאחוז הגדול נובע מהתשתיות הרעועות בכל המגזר הערבי בנושא הזה.

סעיד נפאע: בשבוע שעבר עמד פה שר התחבורה ואמר שהוא עומד למנות את מועצת הרשות לבטיחות בדרכים.

סעיד נפאע: אנחנו גילינו שיש רק ערבי אחד מתוך 18.

סעיד נפאע: אני מקווה שהנתונים האלה יהוו עוד דרבון לשר שהאחוז הזה ישתנה.

ראובן ריבלין: באמת, גם הערנו את תשומת לבו של שר התחבורה בעניין התאונות הרבות בכבישים שהם כבישי דמים, כבישים שהתשתיות לא ראויות שם.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת תירוש, בבקשה.

ראובן ריבלין: אחריה – חבר הכנסת חנין.

רונית תירוש: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ראשית, אני רוצה לברך את סגנית השר לאה נס על ציון יום הקשיש הבין-לאומי.

רונית תירוש: אני רוצה לברך את האורחים שלנו ולומר שלצערי הרב, כשמזכירים קשישים, אסוציאטיבית עולה לי תמונה או כותרת בעיתון של עוד תקיפה של קשישים ואלימות כלפי קשישים.

רונית תירוש: אם מדברים על אלימות, אז אי-אפשר שלא להזכיר היום את הרצח המזעזע, הטרגדיה המזעזעת של משפחת אושרנקו.

רונית תירוש: אני שואלת את עצמי, מה ניתן לעשות בהקשר של האלימות?

רונית תירוש: אז דבר אחד שנכון תמיד לעשות זה בנושא החינוך.

רונית תירוש: ככל שאנחנו יכולים להשפיע על דרך החינוך כן ייטב.

רונית תירוש: כדי לחנך וכדי להקדיש לנושאים הללו אנחנו צריכים שוב ושוב לקרוא לראש הממשלה הזה, כמו לקודמיו וכמו לאלה שיבואו אחריו: אל תקלו ראש בתקציב החינוך ותנו לעשות את העבודה.

רונית תירוש: אני מקווה שאנחנו לא נצטרך להגיע למצבים כמו זה שקרה לי היום, בפעם ראשונה, אני חושבת.

רונית תירוש: התחלתי לקרוא את התיאור המזוויע של מה שקרה שם, ובקטע מסוים, כשנגעו בילדים, כבר באמת באמת לא יכולתי להמשיך.

רונית תירוש: זה דבר קשה מנשוא, ולא פלא שחברי כנסת, חברים שלנו כאן, מעלים הצעת חוק מאוד קשה, שאומרת: בואו נטיל עונש מוות על רוצחי ילדים.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחברת הכנסת תירוש.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חנין, ואחריו – חבר הכנסת בילסקי.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה.

דב חנין: השבוע התחילה את פעולתה בכנסת ועדה של כנסת – ועדה משותפת לענייני סביבה ובריאות.

דב חנין: הוועדה הזאת הוקמה בעקבות דיון שהתקיים במליאת הכנסת, והיא הוקמה על-ידי ועדת הכנסת.

דב חנין: התחלת הפעולה הזאת היא לא רק מהלך טכני, אלא מהלך שיש לו משמעות מהותית, כי החיבור בין סביבה לבריאות הוא חיבור אינטגרלי.

דב חנין: העובדה שבמערכות שלנו, גם בממשלה וגם בכנסת, עד היום היתה הפרדה בין העיסוק בנושאים סביבתיים לבין העיסוק בנושאים בריאותיים, היא עובדה שהפריעה לחיבור הזה והפריעה לדיון בו בצורה באמת כוללת ואינטגרטיבית.

דב חנין: אני חושב שהוועדה הזאת יכולה לתרום לעבודת הכנסת בתחום הזה.

דב חנין: אני רוצה להביע הערכה ותודה ליושבי-ראש של שתי הוועדות – ועדת הפנים והעבודה והרווחה – שתמכו במהלך הזה והבינו שיש מקום לשיתוף פעולה, לוועדה משותפת כזאת, ככלי להתמודדות פרלמנטרית טובה יותר עם החיבור הזה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בילסקי, ואחריו – חבר הכנסת ברכה.

ראובן ריבלין: אני ממשיך לקרוא לך ברכה – בסגול – למרות שקוראים לך ברכה – בקמץ.

ראובן ריבלין: אני מבטא נכון?

ראובן ריבלין: הרי זה בכ"ף.

מוחמד ברכה: – – –

ראובן ריבלין: אין בעיה, אם גם אחינו הערבים אומרים כך, אז אני מרגיש את עצמי חופשי.

זאב בילסקי: אדוני היושב-ראש, אני מנסה להכניס בדקה שני נושאים.

זאב בילסקי: הנושא הראשון הוא נושא האלימות.

זאב בילסקי: האמת שבאמת נשברים פה שיאים חדשים, ואני רוצה לייחד את 20 השניות הבאות לאלימות בכבישים.

זאב בילסקי: אני חושב שזה חלק ממערך האלימות שמאפיין את מדינת ישראל.

זאב בילסקי: אין פה סבלנות לאף אחד.

זאב בילסקי: אנחנו מתייחסים אחד אל השני בצורה כל כך אלימה בכבישים.

זאב בילסקי: מה כבר המרחק בין רעננה לחיפה, בין רעננה לירושלים, שאפשר לחשוב שאם תהיה כל כך אלים ותתנהג בכזאת אלימות אתה תרוויח כל כך הרבה?

זאב בילסקי: אני באמת מקווה שאולי אנשים קצת יפנימו את הסכנה שבאלימות בכבישים.

זאב בילסקי: הנושא השני, אדוני היושב-ראש, זה מצבו של השלטון המקומי.

זאב בילסקי: יש פה פטנט חדש.

זאב בילסקי: ממשלה קובעת מענקי איזון.

זאב בילסקי: ראש רשות, אומרים לו: אתה תקבל כך וכך מענק איזון.

זאב בילסקי: מתחילה השנה, בסוף פברואר אומרים לו: אדוני, מצטערים, יורד לך כך וכך.

זאב בילסקי: אנשים כמו מצנע בירוחם, כמו יחיאל זוהר בנתיבות, באמת מראשי הערים הטובים בארץ, נאלצים ללכת ולכתת את רגליהם בגלל שהורידו להם מענק איזון במשך השנה.

זאב בילסקי: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת בילסקי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ברכה, ואחריו – חבר הכנסת מגלי והבה.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, גם היום באו מתנחלים לשכונת שיח'-ג'ראח בירושלים המזרחית כדי לפנות משפחה על-פי צו משפטי.

מוחמד ברכה: זה לא הבית הראשון שאנשיו ויושביו שיושבים בו וגרים בו זה עשרות בשנים מפונים על-פי צו של בית-משפט, שמסתמך – ואני אומר את זה במלוא האחריות – על מסמכים מזויפים, תוך זלזול באמת ובזכות החיים של אדם בביתו במשך עשרות שנים.

מוחמד ברכה: אחת הטענות היא שלאנשים יש זכויות בבתים מלפני 1948.

מוחמד ברכה: אם אכן כך, אם רוצים לעשות את זה כך, שזה ייעשה בשני הצדדים, בשני הכיוונים.

מוחמד ברכה: מי שגר בירושלים המערבית, יהודי, ויש לו זכויות בירושלים המזרחית – שילך לקבל.

מוחמד ברכה: פלסטיני שחי בירושלים המזרחית ויש לו בתים וזכויות וקניין בירושלים המערבית – שיקבל את זה.

מוחמד ברכה: אני חושב שהמשוואה הזאת לא תהיה מקובלת על הממשלה וקברניטיה ולא על המתנחלים ותומכיהם.

מוחמד ברכה: די עם המחזה המביש הזה.

מוחמד ברכה: מישהו צריך להגיד משהו על עצם העובדה שאנשים נעקרים מביתם אחרי עשרות בשנים, 50 שנה ויותר באותו בית, ואין קול צעקה.

מוחמד ברכה: כולם מתייפיפים ומגלגלים עיניים.

מוחמד ברכה: זה בושה למערכת המשפט בישראל שיש דבר כזה.

מוחמד ברכה: תודה רבה, אדוני.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ברכה, הואיל ונגעת בנקודה קשה, לא הפרעתי לך, למרות שגלשת.

ראובן ריבלין: אבל רוב מרכזי השלום בישראל ותנועות השלום בישראל נמצאים בשכונות האלה.

ראובן ריבלין: אנחנו עלולים לאבד את השלום אם אנחנו – – –

מוחמד ברכה: מה שחל על אחרים גם יחול – – – השלום אין לו זכויות יתר אם הוא – – –

ראובן ריבלין: אנחנו עלולים, כי כל קטמון הוא – יש בעיה, יש בעיה שם.

ראובן ריבלין: כל מרכזי השלום, לא יהיו להם המקומות שהם יושבים בהם.

מוחמד ברכה: שישלמו בשביל השלום.

ראובן ריבלין: יש סיסמוגרף של מוסר.

ראובן ריבלין: בקטמון הסיסמוגרף לא מצלצל.

ראובן ריבלין: רק כשמגיעים לחברון הוא מצלצל.

ראובן ריבלין: אני לא מבקר אותך כרגע.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, אני לא צבוע כדי להרגיש מבוכה.

ראובן ריבלין: להיפך, אני לא אומר.

ראובן ריבלין: לא, להיפך.

מוחמד ברכה: מי שיושב על משהו שנגזל, צריך להחזיר.

ראובן ריבלין: להיפך, אני מאוד מכבד את מה שאמרת.

ראובן ריבלין: רק אני אומר לך שאתה עלול לזעזע את הארץ הזאת, כי פתאום מרכזי השלום – – –

מוחמד ברכה: – – –

ראובן ריבלין: כי אני מכיר את עין-כרם, אני מכיר את עין-כרם, ואני יודע מי – – –

ישראל חסון: אדוני היושב-ראש, כדאי לנו להסכים לעיקרון שלו.

ישראל חסון: בוא נתחיל לבדוק מלפני 2,000 שנה.

ישראל חסון: למה להתחיל לפני 60 – – –

ראובן ריבלין: ברכה דיבר כבן הארץ הזאת, לא על 2,000 שנים.

ראובן ריבלין: אני רק מזהיר אתכם.

ראובן ריבלין: תשמעו, חבר הכנסת ברכה, הרבה בתים בכפר-שמריהו נבנו מהבתים שנמכרו בעין-כרם.

ראובן ריבלין: הרבה בתים בכפר-שמריהו נמכרו מהבתים שבעין-כרם.

מוחמד ברכה: שירשמו בפרוטוקול – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ברכה, קודם כול, אתה עוררת בעיה אמיתית, כי הבעיה שלנו לא עם הפלסטינים.

ראובן ריבלין: בינינו היא החשובה.

ראובן ריבלין: אתה אמרת דברים, לא אמרתי שאני מסכים.

מוחמד ברכה: כולנו פלסטינים.

ראובן ריבלין: רק אומר לך, אתי אתה יכול לדבר.

ראובן ריבלין: אתה עלול לזעזע את כל מערכת השלום, כי אם אתה מוציא אותם מקטמון – אוי ואבוי.

ראובן ריבלין: הם יהיו חסרי בית.

ראובן ריבלין: כל טוב.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מגלי והבה – בבקשה, אדוני.

מגלי והבה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לברך את בני גיל הזהב שבאו אלינו היום ביומם, ולאחל לנו להגיע למצבם, ועם מה שאנחנו היום נצביע בחקיקה לטובתם.

מגלי והבה: אדוני, ראיתי היום את רשימת היישובים מקריית-שמונה בצפון עד הדרום – היישובים והרשויות המקומיות שלא משלמים משכורות.

מגלי והבה: לצערי הרב, נאמר שזה רשימה חלקית.

מגלי והבה: לא ייתכן שהעברנו תקציב – הממשלה העבירה והתגאתה בתקציב של שנה וחצי – ורשימת הרשויות שלא משלמות משכורות גדלה מיום ליום.

מגלי והבה: אני מדבר על חודשים ארוכים שלא מקבלים משכורות.

מגלי והבה: במצב שנוצר, יפה שעה אחת קודם, אני קורא כאן לשר האוצר, לשר הפנים, לראש הממשלה, שיצילו את היישובים האלה, את הרשויות האלה.

מגלי והבה: הגיע הזמן שהרשויות האלה יתפקדו, ולא רק ידאגו למשכורות חודשיות.

מגלי והבה: תודה, אדוני.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: רבותי, להקפיד על דקה.

ראובן ריבלין: ובכן, עכשיו חבר הכנסת נחמן שי.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת זחאלקה, ומסיים – ידידנו חבר הכנסת והשר לשעבר מאיר שטרית, שעושה עבודה גדולה בכל מה שקשור – – –

אברהים צרצור: אדוני היושב-ראש, ביקשתי להירשם.

ראובן ריבלין: גם אדוני?

אברהים צרצור: בוודאי, בחייך.

ראובן ריבלין: ראו, חברים, אל דאגה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת צרצור, לא יקופח מקומך ולא ייפקד מקומך בין הדוברים.

ראובן ריבלין: שאלתי אותך ואת זחאלקה כל הזמן.

ראובן ריבלין: נפאע ראה אותי, ואתם לא עונים לי.

ראובן ריבלין: אני עושה כל הזמן ככה – אתם רוצים או לא.

ראובן ריבלין: אין שום בעיה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נחמן שי, אחריו – חבר הכנסת זחאלקה, אחריו – חבר הכנסת צרצור, ויסיים חבר הכנסת מאיר שטרית.

נחמן שי: תודה רבה.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, אני מקווה שזכויותיו של חבר הכנסת צרצור לא יילקחו.

ראובן ריבלין: אל תהיה מודאג.

נחמן שי: תודה.

נחמן שי: אני רוצה קודם כול, כמו חברי האחרים, לברך את חברינו הצעירים שהצטרפו אלינו היום, ונותנים לנו איזו ראייה רחבה מאין אנחנו באים ולאן אנחנו הולכים.

נחמן שי: בהקשר הזה הייתי רוצה לומר מלה אחת.

נחמן שי: אנחנו שמענו לפני שבוע ימים על התקפה שהיתה על בית-כנסת בלוס-אנג'לס.

נחמן שי: זה עוד מעשה של אנטישמיות בעולם שמעשי האנטישמיות, לצערנו הרב, מתרחשים בו לעתים קרובות מאוד.

נחמן שי: הייתי אומר בדאגה שהבית הזה צריך להיות מקום שיעסוק וילמד ויקדם את המידע על האנטישמיות.

נחמן שי: אתמול פגשנו פה משלחת של הארגון של הליגה נגד השמצה – ה-ADL האמריקני – שעשרות עשרות בשנים מקדיש למלחמה באנטישמיות, ומגיע באמת להישגים גדולים בארצות-הברית.

נחמן שי: אני חושב שזאת גם מטרה שלנו בבית הזה – להבטיח שהחיה הזאת ששמה אנטישמיות, אשר מדי פעם מגיחה מהמקומות הכי בלתי צפויים, ייקטע ראשה.

נחמן שי: אני מצפה שגם אתה, אדוני, תיזום פעילות משותפת בתוך הבית הזה כדי להילחם ברעה ששמה אנטישמיות.

נחמן שי: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת זחאלקה.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת צרצור, ויסיים – חבר הכנסת מאיר שטרית.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, המראה של בית בתהליך הריסה ובית הרוס הוא מראה מזעזע.

ג'מאל זחאלקה: זו בחירה בכוחנות במקום בהידברות כדי לטפל בבעיה כאובה.

ג'מאל זחאלקה: אתה לא יכול לזרוק מישהו לים ולצעוק עליו: אוי ואבוי אם תירטב.

ג'מאל זחאלקה: אתה לא יכול למנוע מאנשים לקבל רשיונות ולבוא אליהם בטענות מדוע הם בונים ללא רשיון.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו לא ששים אלי עימות, אנחנו רוצים בהידברות, ואפשר לפתור את הבעיה בהידברות.

ג'מאל זחאלקה: אני מציע, ואני הצעתי את זה בעבר, וחוזר ומציע, וחברי גם הם הציעו, וראשי הציבור הערבי כולם מציעים, פתרון לבעיה או מסלול לפתרון: – –

ראובן ריבלין: נא לסיים.

ג'מאל זחאלקה: – – הקפאה של ההריסות מול התחייבות של ראשי הרשויות הערביות שלא תהיה בנייה ללא רשיון.

ג'מאל זחאלקה: תהיה תקופה של משא-ומתן לפתרון הבעיה.

ג'מאל זחאלקה: יש פתרון, אפשר לפתור אותה, אבל אל תדחקו אותנו לפינה ואחר כך תבואו אלינו בטענות.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אתה בוחר תמיד נושאים שהם חשובים ביותר, אבל הם לא במסגרת של דקה.

ראובן ריבלין: זה קשה, אני יודע.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת צרצור.

אברהים צרצור: כבוד היושב-ראש, בחלק מהדיון שהיה אתמול במליאה התייחסנו למציאות האורבנית של ירושלים המזרחית.

אברהים צרצור: אני אתייחס היום לנתון אחד: מאז 1967 ועד היום הופקעו 25,000 דונם מאדמותיהם של אזרחי ירושלים המזרחית הערבים.

אברהים צרצור: על אדמות אלה הוקמו 50,000 יחידות דיור בצורה של שכונות והתנחלויות יהודיות, מנווה-יעקב בצפון ועד לשכונת הר-חומה בדרום.

אברהים צרצור: לעומתן, נבנו אך ורק 600 יחידות דיור בתמיכה כלשהי של הממשלה.

אברהים צרצור: הנתון העובדתי הזה אומר דורשני.

אברהים צרצור: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת צרצור.

ראובן ריבלין: יסיים חבר הכנסת מאיר שטרית, שאני מוכרח לציין את פועלו הרב בכל מה שקשור ליחסינו עם מדינות העולם; הוא שגריר מעולה ונפלא.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני פה בעניין אחר לגמרי, והוא לימודי המדע בבית-הספר התיכון.

מאיר שטרית: בדיון שהתקיים היום בוועדת המדע בדוח האקדמיה למדעים, נודע לי לצערי שבעצם משרד החינוך ביטל את החובה ללמד מדעים עד כיתה י'.

מאיר שטרית: מדע הפך להיות בעצם מקצוע בחירה.

מאיר שטרית: התוצאה היא שבעצם לא מלמדים היום – כל היושבים פה בכנסת, להערכתי, כשהם למדו בתיכון, כולם למדו עד כיתה י' פיזיקה, כימיה, ביולוגיה.

מאיר שטרית: היום זה לא קיים ברוב בתי-הספר, לצערי הרב, ומלמדים בבית-הספר רק את אותם תלמידים שבוחרים ללכת למגמה ריאלית ובוחרים את המקצועות האלה.

מאיר שטרית: האחרים – "יוק".

מאיר שטרית: התוצאה היא שאנחנו מאבדים תשתית רצינית ביותר בכל בתי-הספר ליצירת אינסנטיב מדעי, שתלמיד בכלל ידע את הדבר האלמנטרי במדע – שייקשר למדע, שיהיה לו אכפת בעתיד אולי ללכת ללמוד מדע; הוא אפילו לא יכול לבחון את זה אם לא מלמדים אותו את היסודות ואת הבסיס.

מאיר שטרית: נראה לי שזו שגיאה חינוכית ממדרגה ראשונה.

מאיר שטרית: אני חושב שעדיף הרבה יותר ללמד את מקצועות המדע הבסיסיים ברמה של תיכון מאשר את המקצועות שהיום בוחרים בתיכון, כמו פסיכולוגיה ותקשורת ועוד, שהם מאוד מאוד יפים וכן הלאה, אבל זה לא צריך לבוא על חשבון מדעי הטבע.

מאיר שטרית: תודה, אדוני.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תם הדיון בנאומים בני דקה.

ראובן ריבלין: השתתפו 28 חברי כנסת, ארך לנו מעט יותר מאשר 30 דקות.

ראובן ריבלין: האם אדוני השר רוצה להתייחס לאחד מהנושאים?

מיכאל איתן: לא.

ראובן ריבלין: תודה רבה לשר מיקי איתן.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים לנושא החשוב הבא בסדר-היום.

ראובן ריבלין: גברתי סגנית השר, השרה עצמה לענייני גמלאים, אדוני יושב-ראש הוועדה, ועדת העבודה, הרווחה, הבריאות ונושאי הפנסיה, שהם בנפשם של כל הגמלאים, חברותי וחברי חברי הכנסת, כבוד השר מיקי איתן, אנחנו מציינים היום, אורחים נכבדים, את יום הקשיש הבין-לאומי.

ראובן ריבלין: לכולנו מחויבות מיוחדת למבוגרים שבחבורה, כמי שנשאו על שכמם את משא החיים, במידה רבה עבור כולנו, במשך לא מעט שנים.

ראובן ריבלין: המחויבות הזו מעוגנת היטב במסורת שלנו, כפי שמדריכה התורה: "מפני שיבה תקום, והדרת פני זקן".

ראובן ריבלין: זקן, הגדירו המפרשים, משמעותו "זה קנה חכמה".

ראובן ריבלין: אין תחליף לניסיון החיים העצום של האדם הזקן, והוא ראוי ליחס של כבוד ולו רק בשל עובדה זו.

ראובן ריבלין: יש לנו מחויבות ערכית ומוסרית מדרגה ראשונה כלפי האדם הקשיש בכל ימות השנה, גם כחברה שבה ערך הערבות ההדדית הוא ראשון במעלה וגם מתוך מידת הכרת הטוב לאנשים יקרים אלו.

ראובן ריבלין: האוכלוסייה המבוגרת היא המסד שעליו נבנינו כולנו.

ראובן ריבלין: הם אלו שבעמל כפיהם לרוב, בתנאים של דוחק וצמצום, בנו עבור כולנו את המדינה הזו לתפארת.

ראובן ריבלין: הקשישים של היום הם הצעירים והנמרצים של תמול-שלשום.

ראובן ריבלין: הם סללו עבורנו את הדרך כדי שנוכל להתגאות היום במדינה משגשגת.

ראובן ריבלין: "ימי שנותינו בהם שבעים שנה, ואם בגבורת שמונים שנה", מתאר משורר תהילים.

ראובן ריבלין: כהרף עין עוברים חיינו – ואני יודע זאת, כי אני יכול לשבת על-ידכם שם למעלה ולשמוע את אחד הצעירים נואם כאן מלמטה.

ראובן ריבלין: כהרף עין עוברים חיינו, ומי שזה עתה תרם, פעל ובנה, מבקש מאתנו היום תמיכה, קצבה הוגנת למחייתו, ולא פעם גם עזרה, אדוני יושב-ראש הוועדה, ואוזן קשבת, גברתי השרה.

ראובן ריבלין: חברות וחברים, לא בטוח שאנחנו נוהגים בהם, בזקנינו, בכבוד הראוי.

ראובן ריבלין: לא בטוח שאנחנו נותנים להם את מלוא תשומת הלב, את מלוא התנאים, לא כדי לחיות בפאר והדר אלא לפחות ברווחה ובכבוד.

ראובן ריבלין: ואני כבר לא מדבר על קהות החושים המזעזעת של עבריינים חסרי לב, שלא יחוסו גם על זקן וערירי, והם נוקטים נגדם אלימות גוברת והולכת.

ראובן ריבלין: טוב שהוחמרה הענישה כלפי תוקפי קשישים, אבל ספק אם יש בכך די כדי להרתיע את מי שערך כבוד האדם ממנו והלאה.

ראובן ריבלין: גם כאן, כמו במקרים רבים אחרים, הכול מתחיל ונגמר בחינוך.

ראובן ריבלין: אדוני השר, חברי הכנסת, שיעור העוני בקרב האוכלוסייה המבוגרת, המשתקף מעת לעת בדוחות העוני, הוא תמיד גבוה מדי, תמיד מביש מדי.

ראובן ריבלין: רבבות ניצולי השואה שחיים בינינו סבלו סבל כפול ומכופל, וחובתנו אליהם אף גדולה עוד יותר.

ראובן ריבלין: אני מברך על המהלך שהחלה בו הממשלה הקודמת, להגדיל את היקף הזכאות לקצבה עבור ניצולי השואה.

ראובן ריבלין: מוטב, אומנם, מאוחר מלעולם לא, אך כאמור, מבחינות רבות נוספות המצב עדיין רחוק מלהשביע רצון.

ראובן ריבלין: ביום הזה נזכור על כפי מי נישאנו, ואת חובתנו העמוקה כלפיהם.

ראובן ריבלין: השינוי לא יתחולל ביום אחד, אבל אחריו אולי כבר לא יוסיפו לצטט באירוניה, בחיוך מריר, את האמרה הוותיקה: הכול רוצים להאריך ימים, אבל אף אחד אינו רוצה להזדקן.

ראובן ריבלין: אנחנו אכן רוצים להאריך ימים ולהזדקן בכבוד.

ראובן ריבלין: לפחות ביום הזה אנחנו רוצים לקוות שזה אכן אפשרי.

ראובן ריבלין: במידה רבה זה תלוי בנו, ובוודאי, גברתי השרה, בממשלה.

ראובן ריבלין: אני מזמין את סגנית השר, שהיא השרה לענייני גמלאים, חברת הכנסת ד"ר לאה נס.

ראובן ריבלין: בבקשה.

לאה נס: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, כנסת נכבדה, וברכה מיוחדת לאזרחים הוותיקים שבאו היום לכנסת, וחלקם מכבדים אותנו בנוכחותם כאן ביציע האורחים, הזכיר היושב-ראש את האמרה שכתב הסופר האנגלי אוסקר ויילד: כל אחד רוצה אריכות ימים, אבל אף אחד לא רוצה להזדקן.

לאה נס: האמרה הקצרה הזאת מצליחה להביע את הבעייתיות שאליה נכנסה האנושות בעידן המודרני בנוגע לזיקנה.

לאה נס: אריכות ימים נתפסה מאז ומעולם כברכה גדולה – עד מאה-ועשרים שנה, יאחל כל אחד מאתנו ליקיריו.

לאה נס: ואכן, הקדמה הובילה התפתחות טכנולוגית, מדעית ורפואית אשר הביאה עמה באופן מוכח שינוי משמעותי בתוחלת חייו של האדם.

לאה נס: האזרחים הוותיקים בישראל מהווים כ-10% מן האוכלוסייה.

לאה נס: מנתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה עולה כי בתוך 20 שנה, בעזרת השם, אוכלוסיית בני ה-65 ומעלה תכפיל את עצמה ותמנה כמעט 1.4 מיליון איש, אשר חלקם באוכלוסייה יהיה כ-14%.

לאה נס: אריכות ימים היא צדו האחד, אך לא היחיד, של המטבע.

לאה נס: מנגד ניצבת הזיקנה.

לאה נס: המסורת היהודית מעניקה לזיקנה מעמד של כבוד והדר.

לאה נס: כתוב: "בישישים חכמה".

לאה נס: כאשר הציבור היה זקוק להכרעה חשובה, נאמר בימי התנ"ך: אספה לי מזקני ישראל – מתוך הכרה והערכה לחוכמה ולניסיון החיים שצבר האדם הבא בימים.

לאה נס: אך לצד החוכמה וניסיון החיים, השנים גוררות עמן שינויים פיזיולוגים רבים, ולצערי אלו הפכו להיות מאפייניה העיקריים של הזיקנה.

לאה נס: מחלות הזיקנה, הקושי בתפקוד, גרמו לכך שאריכות ימים, לרבים מן האנשים אינה בהכרח ברכה.

לאה נס: על בסיס נתוני הזיקנה והפרישה באירופה ובישראל, רק שליש מבני 65 ומעלה בישראל מגדירים את מצב בריאותם טוב או טוב מאוד.

לאה נס: זהו הנתון הנמוך ביותר בין מדינות אירופה שהשתתפו במחקר.

לאה נס: כדי לסבר את האוזן, בצרפת מדובר ב-50% מכלל הקשישים ובשווייץ ב-74% מכלל הקשישים המגדירים את מצבם הבריאותי כטוב.

לאה נס: לעומת זאת, אנחנו מובילים בין מדינות אירופה בדיווח על מחלות זיקנה כרוניות או בדיווח על קשישים הסובלים מדיכאון.

לאה נס: לאור זאת, לא ניתן להתהדר בעובדה כי תוחלת החיים בישראל הינה מן הגבוהות בעולם, מבלי שנדאג לכך שתוחלת חיים זו תהיה בבריאות טובה ובאריכות חיים טובה.

לאה נס: כפי שניתן ללמוד מן הנתונים שציינתי, משימה גדולה לפנינו.

לאה נס: כמי שאמונה על המשרד לענייני גמלאים לא אנסה להציג תמונה יפה יותר או נעימה יותר מכפי שהיא במציאות.

לאה נס: להיפך, משרדי עמל להשגת נתונים המשקפים ככל שניתן את מצב הקשישים בישראל כפי שהוא, ואנו עושים כל שביכולתנו להציף, להעלות את המודעות לנתונים הללו – נתונים המלמדים כי מדינת ישראל, כמו העולם כולו, ניצבת בפני אתגר אריכות הימים.

לאה נס: המשרד לענייני גמלאים בממשלה זו, כמו שנאמר, הינו הוכחה כי מדינת ישראל מודעת לאתגר העומד מולה ומכירה בו ובחשיבות של היערכות מחודשת לכל תחום הזיקנה בישראל, תוך תכנון והיערכות לטווח הארוך.

לאה נס: אנו מודעים לכובד האחריות המוטלת עלינו, ומלווים ומטפלים בכל תחום הנוגע לחייו של האזרח הוותיק: בריאות, רווחה, תעסוקה, חינוך, דיור ותרבות הפנאי, הן בשיתוף פעולה עם משרדי הממשלה השונים והן במסגרת פרויקטים ותחומי האחריות של המשרד – כאשר בסופו של תהליך אנו מאמינים כי כל הקשור בציבור האזרחים הוותיקים ראוי שיהיה בתיאום ובפיקוח של גוף אחד.

לאה נס: מצבם הכלכלי של הזקנים בישראל חמור.

לאה נס: רק לאחרונה פורסם בנתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה הנתון כי שליש מהזקנים בישראל נמצאים מתחת לקו העוני.

לאה נס: מרכז הידע לחקר הזדקנות האוכלוסייה בישראל, אשר נתמך על-ידי המשרד, ביצע סקר רחב במסגרת סקר בין-לאומי הבודק את נתוני הבריאות והזיקנה באירופה ובישראל.

לאה נס: ממצאי הסקר הזה מחריפים את נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה וכן את הנתונים שאתמול פורסמו בדוח העוני.

לאה נס: נמצא כי כמעט שני-שלישים מהקשישים בישראל דיווחו על קושי לכסות את ההוצאות החודשיות, ובפשטות – מתקשים לגמור את החודש.

לאה נס: ישראל מובילה בנתון כואב זה לעומת שאר מדינות אירופה.

לאה נס: ודאי שחלק מפתרון בעיה זו הוא העלאת קצבאות הזיקנה, נושא חשוב שקולמוסים רבים נשברו עליו, אך לא בזה מסתכמים הטיפול והדאגה של מדינה באזרחיה הוותיקים.

לאה נס: לפי נתונים שאסף המשרד, אחת הבעיות המרכזיות שעומדות לפתחו של האזרח הוותיק בישראל היא חוסר בידיעת זכויותיו, שגורר בעקבותיו אי-מיצוי ואי-מימוש של הזכויות.

לאה נס: זאת אומרת, שכסף שהוקצה לטובת הקשיש לא מגיע לידיו.

לאה נס: ואינני מדברת רק על הנחה בבתי-קולנוע, שגם זה חשוב מאוד, אלא בזכויות יסודיות כמו מימוש קצבת זיקנה מיוחדת, או מימוש הזכות לעזרה סיעודית מיידית ביציאה מאשפוז, או מימוש השתתפות ברכישת מכשירי עזר חיוניים.

לאה נס: כל אלו קצת דוגמאות לזכויות המגיעות לקשיש מכוח החוק.

לאה נס: הממשלה מעבירה תקציב, הכסף סומן לטובת העניין, אך האזרחים הוותיקים לא מממשים זכויות אלה, כי הם לא יודעים על זכויות אלה, או שלא יודעים כיצד לממשן.

לאה נס: בעיית מיצוי הזכויות של האזרחים הוותיקים בישראל הינה בעיה חמורה המשפיעה ונוגעת לרבים מן האזרחים הוותיקים.

לאה נס: לכן ייחדנו את יום הקשיש בכנסת השנה לנושא זה.

לאה נס: בימים אלו אנו שוקדים על חוק שעניינו חובת יידוע; חוק שיחייב את רשויות המדינה לבצע יידוע אקטיבי של הזכויות שבסמכותן בזמן הרלוונטי לאותו אזרח ותיק.

לאה נס: כמו כן, חוברת זכויות המאגדת את רוב הזכויות והשירותים לקשיש נשלחת בימים אלה לכל אחד מן האזרחים הוותיקים בישראל.

לאה נס: בד בבד מפעיל המשרד בהצלחה את מרכז המידע והסיוע 8840*.

לאה נס: המרכז הזה מפעיל יועצים מקצועיים המתמחים בתחום הזיקנה, עונים לקשישים ועוזרים להם להבין מה מגיע להם ומסייעים להם לקבל את השירות או הקצבה שהם זכאים להם.

לאה נס: לצד הדאגה לביטחונו הכלכלי של האזרח הוותיק, הציבה הממשלה במשנה חשיבות את הדאגה לביטחונו האישי של הזקן בישראל.

לאה נס: האלימות הקשה כלפי קשישים בישראל הפכה למכת מדינה.

לאה נס: לבקשת המשרד, ערך מרכז הידע לחקר ההזדקנות באוניברסיטה העברית סקר בקרב אוכלוסיית הקשישים, ונמצא נתון כואב מאוד: הקשישים בישראל חיים בחרדה, בפחד.

לאה נס: הפחד גורם לקשיש להסתגר בביתו, להסתגר בתוך עצמו, הוא חרד ליצור קשר עם סביבתו המאיימת, וזה אומר חיים של בדידות וחוסר אונים.

לאה נס: בהחלטת ממשלה הוקמה ועדה בין-משרדית בראשות משרד הגמלאים, אשר הכינה תוכנית ממלכתית אופרטיבית לטיפול בנושא האלימות כלפי קשישים וחיזוק ביטחונם האישי.

לאה נס: בימים אלה החלה לפעול תוכנית המיישמת את מסקנות הוועדה ברשויות שונות ברחבי הארץ.

לאה נס: בנינו מעטפת הגנה, שכוללת ליווי פיזי לקשישים, לחצני מצוקה, שכונה תומכת ואף סיוע משפטי.

לאה נס: כל אלה כדי שהאזרח הוותיק יחוש מוגן ובטוח.

לאה נס: בכל האמור עד כה תיארתי כיצד מתמודד המשרד לענייני גמלאים עם צרכים אקוטיים בסיסיים של הקשיש כיום.

לאה נס: התנהלות אחראית דורשת מאתנו, כמשרד, לא רק לכבות שרפות, אלא ליצור תוכניות עתידיות מתוך חשיבה ארוכת טווח, הכוללת בתוכה פעילות מונעת.

לאה נס: על אף הצורך ההולך וגובר ברופאים גריאטריים, במומחים וחוקרים בתחום הגרנטולוגיה, תחומים אלה לא תפסו להם מקום ראוי ויש בהם מחסור חמור – עובדה שאיננה עולה בקנה אחד עם הלך הרוח הכללי בעולם ולא עם השינויים הדמוגרפיים בישראל.

לאה נס: אנו פועלים להובלת מגמה להפיכת הגרנטולוגיה והגריאטריה בישראל לתחומים דינמיים ומתפתחים.

לאה נס: אין כל היגיון, אדוני היושב-ראש, בכך שבתי-הספר לרפואה מקדישים זמן מועט כל כך ללימודי זיקנה בעוד 80% ממאושפזי המחלקות הפנימיות בישראל הם זקנים.

לאה נס: יש להפנים ולהביא לתודעה הציבורית כי תחומים אלה הינם הכרח בסיסי לחברה ולמדינה.

לאה נס: עלינו להשקיע במחקר בין-תחומי מקיף, לבנות מערכת לימודים איכותית, יוקרתית ומאתגרת, לגייס מלגות ולהביא את טובי הסטודנטים והמרצים ללמוד, לחקור ולהתמחות בתחום החשוב הזה.

לאה נס: אין כאן המקום לסקור את כל פעילויות המשרד.

לאה נס: תחומי הפעילות של המשרד הם רבים ומגוונים.

לאה נס: עם זאת, חשוב לי לציין על בימת הכנסת ביום הקשיש, כי המשרד מקדיש תשומת לב מיוחדת לניצולי השואה, שהם כשליש מכלל האזרחים הוותיקים בישראל.

לאה נס: אני רואה חשיבות רבה, עבור כל יהודי במדינת ישראל, לוודא שהם זוכים לחיות בישראל בכבוד.

לאה נס: חברי חברי הכנסת, ישנם כ-750,000 אזרחים ותיקים בישראל.

לאה נס: אלה הם האבות המייסדים של מדינתנו, יוצקי התשתית שעליה חיים כולנו היום, הודות להם אנחנו כאן היום.

לאה נס: הכרת הטוב היא ערך יסוד מוסרי בסיסי, אשר מטיל על כולנו לכבד ולהוקיר את ותיקי מדינתנו.

לאה נס: חובת הכבוד לזקן משמשת אבן יסוד מוצקה במסורת היהודית זה אלפי שנים, ועדיין אזרחיה הוותיקים של ישראל זוכים למעמד נמוך, לחוסר כבוד ולעתים לאפליה על רקע גילם.

לאה נס: משרד הגמלאים שם לו למטרה לדאוג לשיפור מעמדו של הזקן בחברה הישראלית ולהשבת הכבוד המגיע לו, בזכות ולא בחסד, לדאוג כי כל זקן וזקן בישראל יזכה לחיות בכבוד.

לאה נס: אני מגבשת בימים אלו תוכנית רחבה בנושא השבת הכבוד לאזרח הוותיק, אשר תפעל במישורים רבים.

לאה נס: האזרח הוותיק בישראל הוא נכס לאומי ולא חלילה נטל לאומי.

לאה נס: האזרחים הוותיקים הינם אזרחי כבוד, עלינו לדאוג לכל אזרח ותיק כאבא ואמא שלנו, ועל ברכי ערך זה של "והדרת פני זקן" לחנך את ילדינו.

לאה נס: אבקש לסיים בנימה חגיגית.

לאה נס: ציון יום הקשיש בכנסת הינו הזדמנות להצדיע לאזרחים הוותיקים בישראל, ולומר לכם, היושבים כאן ביציע האורחים, ולכל שאר האזרחים הוותיקים שהגיעו היום ולכולם: כנסת ישראל מכבדת אתכם.

לאה נס: אנו מעריכים ומוקירים את פועלכם ותרומת

לאה נס: כם למדינה.

לאה נס: השבת קראנו בפרשת השבוע את הפסוק "ואברהם זקן בא בימים, וה' ברך את אברהם בכל".

לאה נס: הרשו לי לאחל לכולנו, לאזרחי ישראל הוותיקים, בהווה ובעתיד, את ברכת השם לאברהם.

לאה נס: תודה.

ראובן ריבלין: אין מוחאים כפיים בכנסת, אף-על-פי שבהחלט צריך למחוא כפיים, אבל אני לא מרשה.

ראובן ריבלין: [הצעת חוק פ/573/18; נספחות.

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו ממשיכים באותו נושא.

ראובן ריבלין: לכמה חברי כנסת יש הצעות חוק הקשורות בנושא הקשיש, כמו חברי הכנסת זבולון אורלב, עתניאל שנלר ושלי יחימוביץ.

ראובן ריבלין: הם יעלו אחד אחרי השני על מנת להציג.

ראובן ריבלין: האם התשובות במועד אחר או שהשר משיב עכשיו?

מיכאל איתן: יש לי תשובה לאחת ההצעות.

ראובן ריבלין: אוקיי.

ראובן ריבלין: הראשון הוא חבר הכנסת אורלב, בבקשה.

ראובן ריבלין: האם בעניין זה אנחנו מצביעים או אין צורך?

ראובן ריבלין: תשובה והצבעה.

זבולון אורלב: לא, הצעת החוק תהפוך להצעה לסדר-היום.

ראובן ריבלין: הבנתי.

ראובן ריבלין: זה נושא שיהפוך להצעה לסדר-היום, ולכן לא תהיה עליו אלא הצבעה כהצעה לסדר-היום.

זבולון אורלב: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מזדהה הזדהות מלאה עם דברי הפתיחה המכובדים מאוד שלך וגם עם דבריה של סגנית השר לענייני גמלאים, שאני חושב ששיקפו וביטאו עמדה ראויה מאוד ונכונה בנוגע לחזון, כפי שחברתנו צריכה לנהוג בסוגיית הגמלאים.

זבולון אורלב: במסגרת הזאת, אני ביקשתי אישור לקדם חוק שעניינו תיקון פקודת מס הכנסה (זיכוי בעד פוליסה לביטוח סיעודי).

זבולון אורלב: אדוני היושב-ראש, כידוע, הרפואה מתקדמת מאוד, ברוך השם, והיא מביאה לכך שתוחלת החיים עולה, וברוך השם שזה כך, ויותר ויותר קשישים, גמלאים וזקנים חיים בתוכנו.

זבולון אורלב: דא עקא, שהארכת תוחלת החיים מביאה אתה יותר ויותר זקנים וקשישים שזקוקים לסיעוד.

זבולון אורלב: בעבר, כשהרפואה לא התקדמה, אנשים פחות הגיעו למצב של צורך בשירותי סיעוד.

זבולון אורלב: היום הצורך בשירותי סיעוד גובר והולך.

זבולון אורלב: דא עקא, שביטוח סיעודי עולה כסף, כמו ביטוח חיים.

זבולון אורלב: השאלה היא, האם למדינת ישראל יש אינטרס להבטיח את עתידו של כל אדם – ונאחל לכל אדם שעד מאה-ועשרים לא יצטרך לשירותי סיעוד, אבל מה לעשות ויש צורך בשירותי סיעוד – האם יש לנו עניין לעודד אנשים שירכשו לעצמם ביטוח סיעודי?

זבולון אורלב: לדעתי, התשובה היא חד-משמעית תשובה חיובית.

זבולון אורלב: יש עניין גדול מאוד לומר לאנשים: תרכשו ביטוח סיעוד לעת צרה.

זבולון אורלב: זהו ביטוח ראוי ונכון.

זבולון אורלב: מדינת ישראל היא אחת המדינות המובילות בעולם, ואני אומר זאת כשר הרווחה לשעבר, ויש לה גם חוק סיעוד שהיא מקדישה לו קרוב ל-4 מיליארדי שקלים.

זבולון אורלב: החוק הזה מתקדם מאוד, עם כל הביקורת שיש לנו – ויש לנו ביקורת על החוק הזה, ואינני רוצה להיכנס אליה.

זבולון אורלב: אבל הסוגיה הזאת של סיעוד היא סוגיה קריטית בדאגה שלנו לגמלאים, לקשישים ולזקנים במדינת ישראל.

זבולון אורלב: לכן הצעתי, שכפי שבביטוח חיים, כפי שבקרנות השתלמות וכפי שבנושאים אחרים שלמדינה יש עניין לעודד את החיסכון, כך גם בביטוח סיעודי יינתן בונוס של 25% זיכוי בעד הפוליסה הזאת, כדי שזה יעודד רכישת ביטוח סיעודי.

זבולון אורלב: לצערי – אני לא יודע מאילו סיבות, כי איש לא דיבר אתי בסוגיה הזאת מטעם ועדת שרים לחקיקה – נמסר לי שוועדת השרים שוללת.

זבולון אורלב: אגב, אני לא בעל זכויות היצירה של הצעת החוק הזאת.

זבולון אורלב: הצעת החוק הזאת הוגשה לראשונה בכנסת השש-עשרה, על-ידי מי שהיה המחוקק החברתי המצטיין, חברי למפלגה, חבר הכנסת שאול יהלום, שאז היה יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

זבולון אורלב: בכנסת השבע-עשרה הציע את החוק הזה גם חבר כנסת יקר, יורי שטרן, זיכרונו לברכה, וקבוצה גדולה מאוד של חברי הכנסת.

זבולון אורלב: בכנסת הזאת לקחתי על עצמי להוביל את ההצעה הזאת, שלצערי הממשלה משום מה מסרבת לה.

זבולון אורלב: אם הממשלה מסרבת, חשבנו שביום הקשיש לפחות נעלה את הנושא הזה כהצעה לסדר-היום.

זבולון אורלב: אני יודע שפירושו של דבר שבחצי השנה הקרובה לא אוכל להעלות את הצעת החוק, אבל חשבתי שמן הראוי להעלות את הנושא לתודעה, ונהפוך את הצעת החוק הזאת להצעה לסדר-היום.

זבולון אורלב: אני מאמין שעמיתי יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות יקיים דיון בנושא, ואז נקרא לכל הגורמים ונשמע מהן הבעיות.

זבולון אורלב: אדוני היושב-ראש, בדרך כלל, הבעיה בכל הצעות החוק היא שאומרים שזו הצעה תקציבית.

זבולון אורלב: זו לא הצעה תקציבית, מכיוון שאיננה כרוכה בהוצאה נוספת.

זבולון אורלב: היא כרוכה בהפחתת מס.

זבולון אורלב: כידוע, במדיניות הפיסקלית שלנו יש הבדל גדול, הבדל תהומי, בין חוק שמחייב הגדלת ההוצאה – ולנו, חברי הכנסת החברתיים, יש ויכוח עם הגישה הליברלית שלא רוצים להגדיל הוצאה – – –

ראובן ריבלין: יש ויכוח על הפרשנות שלך, משום שהתקציב נקבע ומסגרתו נקבעת על-פי תחזית הכנסות.

זבולון אורלב: אני מסכים עם אדוני, אבל מאחר שמדובר פה – – –

ראובן ריבלין: אני לא – – –

זבולון אורלב: אני מסכים.

זבולון אורלב: יש כאן משוואה של הכנסות והוצאות.

שלי יחימוביץ': אדוני היושב-ראש, לפעמים – – – ובכל זאת מדברים על הצורך בשמירת – – –

זבולון אורלב: נכון.

ראובן ריבלין: כי אז זה הולך בהתאם להודעת הממשלה בתקציב לכיסוי חובות, או – – –

זבולון אורלב: אדוני, לו מדיניות הממשלה היתה להגדיל מסים, הרי שנסתתמו טענותי.

זבולון אורלב: אבל בעניין הזה יש לי מחלוקת עם המדיניות הכלכלית.

זבולון אורלב: במדיניות הכלכלית הזאת, שיש לי אתה מחלוקת, מפחיתים מסים.

זבולון אורלב: אם מפחיתים מסים, אז בואו ונעשה סדר עדיפויות.

זבולון אורלב: האם אנחנו עושים הפחתה אוניברסלית, גם למי שלא צריך – –

ראובן ריבלין: אבל, זה לא תמיד – – –

זבולון אורלב: – – או שנעשה הפחתת מסים דיפרנציאלית.

ראובן ריבלין: – – –

זבולון אורלב: אגב, אני חסיד גדול גם של זה שהפחתת מס ערך מוסף לא תהיה אוניברסלית.

זבולון אורלב: יש מדינות, למשל צרפת, שם יש מס ערך מוסף שונה.

זבולון אורלב: למשל, על ספרי לימוד ועל בגדי ילדים יש מס ערך מופחת.

ראובן ריבלין: על מוצרי יסוד.

זבולון אורלב: גם על מוצרי יסוד במזון יש מס ערך מופחת – –

רחל אדטו: אבל, על רוב – – –

זבולון אורלב: – – ואילו על מוצרי מותרות יש מס ערך מוסף גבוה.

זבולון אורלב: אלא מה?

ראובן ריבלין: בשביל זה צריך להקים מפלגה סוציאל-דמוקרטית שתוכל להביע את הדברים.

רחל אדטו: לא.

רחל אדטו: אבל, רוב – – –

זבולון אורלב: היא כבר קיימת.

זבולון אורלב: אני חושב שמפלגתי, המפד"ל – הבית היהודי, היא מפלגה סוציאל-דמוקרטית.

ראובן ריבלין: לא.

ראובן ריבלין: יש חברי כנסת סוציאל-דמוקרטים, ואין מפלגה.

זבולון אורלב: לא.

זבולון אורלב: אדוני, אני מודיע לך שמפלגתי היא מפלגה סוציאל-דמוקרטית דתית.

זבולון אורלב: בהחלט.

אורית זוארץ: מה אתם עושים בממשלה הזאת?

זבולון אורלב: מישהו צריך לאזן אותה, לא?

זבולון אורלב: אני לא מהמורדים.

זבולון אורלב: אני משתדל – – –

אורית זוארץ: יש איזון על חשבון – – –

רחל אדטו: רוב הביטוחים הסיעודיים – – –

מיכאל איתן: – – – הסוציאליסטים שמאשרים אופיום.

זבולון אורלב: לא הבנתי את קריאת הביניים של אדוני השר.

מיכאל איתן: – – – לסוציאליסטים שמאשרים אופיום.

ראובן ריבלין: הוא לא התכוון אליך אישית.

זבולון אורלב: אני מודה שלא הבנתי את העניין, אבל לאחר מכן תסביר לי את קריאת הביניים המתוחכמת הזאת.

מיכאל איתן: אסביר אחר כך.

ראובן ריבלין: זו ההיסטוריה.

ראובן ריבלין: הוא הביא פרק מההיסטוריה.

זבולון אורלב: על כל פנים, אדוני השר, אני אומר שלא יכולה להיות טענה שהצעת חוק כזאת – ודרך אגב ההפחתה היא זעירה מאוד, ומדובר פה לא בעשרות מיליוני שקלים של הפחתה מהמסים במדינת ישראל, אלא זה באמת דבר זעיר.

זבולון אורלב: זה דבר זעיר למדינה, וזה דבר עצום לאותה אוכלוסייה שזקוקה לביטוח הסיעוד.

רחל אדטו: רוב הביטוחים המשלימים כוללים את החלק הסיעודי בתוכם.

רחל אדטו: מאחר של-80% מאזרחי מדינת ישראל יש ביטוחים משלימים, הווי אומר שכל מי שאתה צריך לדאוג – –

זבולון אורלב: – – זה לאותם 20%, שאגב בדרך כלל זו האוכלוסייה החלשה ביותר.

רחל אדטו: – – זה רק לאותם 20%.

רחל אדטו: אם אתה משנה את הצעת החוק שלך ולוקח אותה רק לאותם 20% ולא לכלל – – – אתה מקל – – –

זבולון אורלב: אין שום בעיה.

זבולון אורלב: קיבלתי את עצתך, ואני כבר מצהיר פה שאני מוכן שהצעת החוק תחול רק על מי שצריך.

זבולון אורלב: את אומרת ש-80% לא צריכים.

רחל אדטו: ל-80% יש את זה ממילא.

זבולון אורלב: את אומרת שהם לא צריכים.

זבולון אורלב: אם הם לא צריכים, הם לא ישתמשו בזה.

זבולון אורלב: הרי לא יבטחו את עצמם בביטוח סיעודי.

רחל אדטו: במסגרת ההצעה התקציבית שלך – אתה מקטין אותה.

מאיר שטרית: השאלה היא – – –

זבולון אורלב: למי להקשיב?

מאיר שטרית: השאלה היא: האם אלה שיש להם, כמו שרחל אומרת – האם גם הם יזכו בזיכוי?

רחל אדטו: לא צריך, כי יש להם את זה ממילא, והם לא צריכים – – –

זבולון אורלב: אפשר לדון.

זבולון אורלב: אדוני חבר הכנסת שטרית, הרי אתה יודע שהצעת חוק טרומית היא בעצם הצהרת כוונות ורעיון.

זבולון אורלב: אפשר לדון.

זבולון אורלב: הממשלה היתה אומרת: תשמע, תקדם את זה, אבל בתיאום.

זבולון אורלב: תתחייב שזה רק בתיאום.

זבולון אורלב: תתחייב שזה רק על האוכלוסייה – יש על מה לדבר.

זבולון אורלב: קודם כול, זורקים אותך מכל המדרגות ואומרים לך: תשמע, זה לא עובר.

מאיר שטרית: זה צריך ממשלה – – –

זבולון אורלב: לכן, מפאת חשיבות הנושא ומניסיוני הפרלמנטרי, אני חשבתי שמן הראוי ומן הנכון שאנחנו נהפוך את הצעת החוק הזאת להצעה לסדר-היום.

זבולון אורלב: אני מודיע שזאת בקשתי, ועל כך היתה הסכמה גם של הממשלה והקואליציה.

זבולון אורלב: לכן, אני אבקש להצביע ולאשר את העברת ההצעה הזאת לוועדת העבודה והרווחה.

רחל אדטו: או שתתקן את ההצעה ברוח שאני אומרת.

זבולון אורלב: אגיש הצעה – – –

רחל אדטו: יותר סיכוי יש לך עכשיו.

אלכס מילר: חברי חברי הכנסת, אנחנו נצביע, נעביר את ההצעה הזאת לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

אלכס מילר: מי שמצביע בעד – בעד העברת ההצעה.

אלכס מילר: מי שמצביע נגד – להסיר מסדר-היום.

אלכס מילר: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 17 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

אלכס מילר: חברי חברי הכנסת, 17 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

אלכס מילר: ההצעה עברה כהצעה לסדר-היום לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

אלכס מילר: [הצעת חוק פ/413/18; נספחות.

אלכס מילר: ]

אלכס מילר: אנחנו עוברים לנושא הבא: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – סייג לזכאות לגמלת סיעוד), של חבר הכנסת עתניאל שנלר.

אלכס מילר: בבקשה.

עתניאל שנלר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת הנכבדים, קיבלתי טלפון, טלפון מאשה נכה, בוכה, שמספרת לי סיפור: אביה המבוגר איש סיעודי.

עתניאל שנלר: בהיותו סיעודי הוא נדרש להיות מאושפז.

עתניאל שנלר: כסף אין לה, היא מן הגורן ומן היקב מחזיקה את הסיוע הסיעודי לאביה ומקבלת מהביטוח הלאומי את ההשלמה הנדרשת.

עתניאל שנלר: והנה, צריך לאשפז את האבא.

עתניאל שנלר: ברגע שהאבא נכנס לבית-חולים, הביטוח הלאומי מפסיק לסייע בהחזקת העובד הסיעודי, כי הרי לא יעלה על הדעת שהמדינה תסבסד פעמיים, פעם תסייע לאיש הסיעודי ופעם תיתן את האשפוז בבית-החולים.

עתניאל שנלר: הצעת החוק שאני מבקש לחוקק קיבלה את אישור ועדת השרים בתמיכה ובשמחה, כהגיונית.

עתניאל שנלר: היא אומרת שבתקופה הראשונה של אשפוז החולה הסיעודי, בתקופה מאוד מצומצמת של שבעה ימים או 14 יום – יש חילוקי דעות, אנחנו נגיע להבנה בעניין הזה, כך תיאמתי גם עם שר האוצר, גם עם שר הרווחה, שפעל נמרצות בעניין – בתקופה הראשונה של עד 14 יום, הממשלה תראה בזה אשפוז זמני, והיא תמשיך ברצף לסייע בהחזקת העובד הסיעודי.

עתניאל שנלר: אלא מה, אם האדם אושפז לתקופה ארוכה יותר, מטבע הדברים זה כבר אשפוז רב יותר ואין מה לתחזק אותו פעמיים, לשלם פעמיים.

עתניאל שנלר: אז ייפסק הסיוע של הביטוח הלאומי לאותה משפחה.

עתניאל שנלר: הצעת החוק הזאת קיבלה את הגיבוי של ועדת השרים.

עתניאל שנלר: חברים שחתמו על זה מסכימים.

עתניאל שנלר: לכן מה שאני מבקש הוא שהכנסת תאשר את הצעת החוק ותעביר אותה להכנה לקריאה ראשונה בוועדת העבודה והרווחה.

עתניאל שנלר: אני רוצה לציין בסיפוק רב את חברי הממשלה, את שר העבודה והרווחה ואת שר האוצר – שבהתחלה התנגד ושינה את דעתו – ולומר תודה גם לממשלה שתומכת בחוק הזה.

עתניאל שנלר: תודה רבה.

אלכס מילר: תודה לחבר הכנסת שנלר.

אלכס מילר: אני מזמין את השר מיקי איתן לענות בשם הממשלה להצעת החוק.

אלכס מילר: למען הפרוטוקול – הצעת חוק מס' פ/413: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – סייג לזכאות לגמלת סיעוד), התשס"ט–2009.

מיכאל איתן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אכן, כפי שציין המציע, המצב החוקי היום הוא שכל מבוטח שזכאי לגמלת סיעוד ושוהה במוסד סיעודי, ברגע שהוא שוהה במוסד סיעודי, מתבטלת לו אוטומטית הזכאות לגמלת הסיעוד.

מיכאל איתן: כך קורה, בכיוון ההפוך – אדם שמקבל את גמלת הסיעוד, ברגע שהוא מתאשפז, מבטלים לו את הגמלה.

מיכאל איתן: המציע ביקש תקופת ביניים, שהיא תקופה ראויה, שבמסגרתה, בתקופת המעבר – בדרך כלל היא תקופה יותר קשה, תקופה של סידורים, תקופה של התאקלמות – הוא עדיין יוכל ליהנות מהסיוע הסיעודי, להיות מאושפז ולעבור את התקופה הזאת בצורה יותר קלה וחלקה.

מיכאל איתן: ועדת השרים שדנה בהצעה, בתחילה התנגדה.

מיכאל איתן: לאחר מכן היה דיון בוועדת השרים והנושא הזה הובא והוסבר פעם נוספת, במיוחד על-ידי שר הרווחה והשירותים החברתיים.

מיכאל איתן: הממשלה שמעה את עמדת האוצר.

מיכאל איתן: לאור העמדה של שר האוצר, שאמר שההוצאה התקציבית היא בסך 10 מיליוני ש"ח והממשלה רואה בזה הצעה תקציבית, סוכם שאנחנו נפנה – אני מביא את זה כרגע לא מנוסח התשובה שהוגשה לי, אבל אלה דברים שאני יודע בוודאות – סוכם שהמציע יסכים לקיצור התקופה לשבעה ימים.

מיכאל איתן: על-ידי זה אנחנו מורידים את ההוצאה התקציבית ל-5 מיליוני שקלים ואז הממשלה תתמוך בהצעה ותסכים להמשיך אתו במהלך החקיקה.

מיכאל איתן: לצערי הרב, בהצגת הדברים, המציע – אני לא יודע אם דיברו אתו או לא דיברו אתו כי אני בסך הכול קיבלתי את הטיפול בהמשך הדרך, רק כמי שצריך להקריא את ההודעה, אז אני מערב בזה גם ידע אישי, אבל אם הדברים מקובלים על המציע, אני מברך אותו ומברך את הכנסת ונמשיך בהליך החקיקה.

מיכאל איתן: אם לא, אנחנו נמצאים כאן באיזושהי בעיה.

עתניאל שנלר: אתה לא נמצא בשום בעיה.

עתניאל שנלר: כאשר הדבר הובא לידיעתי, הסכמתי לשבעה ימים.

עתניאל שנלר: בהמשך הדרך דיברנו שאנחנו נבחן את המשמעות.

מיכאל איתן: על מנת למסור את עמדת הממשלה, הממשלה תומכת בהצעת החוק על סמך ההודעה של חבר הכנסת המציע שהוא מסכים לקיצור משך הזכאות של המבוטח לגמלת סיעוד עם היכנסו למוסד סיעודי לשבוע ימים בלבד.

מיכאל איתן: ואני מאחל לו ולמחוקק הצלחה, השלמה מהירה של החוק ועשיית דבר צודק.

מיכאל איתן: זה נכון גם מבחינה כלכלית.

מיכאל איתן: תודה.

אלכס מילר: תודה לשר איתן.

אלכס מילר: חברי חברי הכנסת, אנחנו נעבור להצבעה.

אלכס מילר: הצבעה מס' 3 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 18 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – סייג לזכאות לגמלת סיעוד), התשס"ט–2009, לדיון מוקדם בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

אלכס מילר: חברי חברי הכנסת, הצעת חוק פ/413, הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – סייג לזכאות לגמלת סיעוד), התשס"ט–2009, התקבלה ברוב של 18 חברי כנסת, ללא מתנגדים, פה אחד, ותעבור לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

אלכס מילר: [הצעת חוק פ/230/18; נספחות.

אלכס מילר: ]

אלכס מילר: אנחנו עוברים להצעה הבאה, הצעת חוק פ/230:

אלכס מילר: הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – אשפוז סיעודי), התשס"ט–2009, של חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

שלי יחימוביץ': אדוני היושב-ראש, לצערי, ועדת השרים לחקיקה אינה תומכת בהצעת החוק שלי.

שלי יחימוביץ': החוק מציע כי אשפוז סיעודי יהיה כלול בסל הבריאות.

שלי יחימוביץ': מוצעת גם העלאה בדמי ביטוח הבריאות ל-5.3% על מנת לכסות את עלות האשפוז הסיעודי.

שלי יחימוביץ': לפיכך, גם אני הופכת את הצעת החוק להצעה לסדר-היום.

שלי יחימוביץ': אני רוצה לפתוח בסיפור אישי, שמגיע מתחום עיסוקי הקודם כעיתונאית ולא מתקופתי כחברת כנסת.

שלי יחימוביץ': השנה היא שנת 2004 ומתבצע קיצוץ אכזרי וחד ובלתי נשכח בקצבאות הזיקנה, קיצוץ של 4%.

שלי יחימוביץ': הימים האלה שאנחנו חיים בהם היום טובים יותר, כי היום קיצוץ כזה לא היה עובר בשקט.

שלי יחימוביץ': אז עבר הקיצוץ הזה בקול דממה דקה, כמעט שלא סוקר בכלי התקשורת, וכמעט שלא נתקל בהתנגדות פרלמנטרית.

שלי יחימוביץ': היתה לי פינה בשעתו כמגישה בחדשות ערוץ-2, ב"אולפן שישי", קראו לה "גילוי דעת", ובחרתי לייחד את הפינה לאותו קיצוץ של 4% בקצבאות הזיקנה.

שלי יחימוביץ': הפינה היתה עשויה למשעי, עם "ויז'ואלז" – כך קוראים לזה, כשירה למאכל וקלה לצפיית הציבור הרחב, דקה ו-45 שניות בלבד של מחאה על הקיצוץ בקצבאות.

שלי יחימוביץ': עורך התוכנית, שלא אומר את שמו, סירב לשדר את הפינה.

שלי יחימוביץ': לדבריו, הפינה לא היתה מספיק סקסית.

שלי יחימוביץ': אלה היו דבריו: הפינה הזאת לא סקסית.

שלי יחימוביץ': מובן שנלחמתי כדי שהפינה הזאת תשודר, ואף עירבתי את מי שהיה אז מנכ"ל חברת החדשות, שלום קיטל, שפסק את פסיקתו הקובעת שהפינה אכן תשודר.

שלי יחימוביץ': אני אזכור את האירוע הקטן הזה תמיד, איך טיפול חדשותי בנושא כל כך דרמטי וכל כך חשוב, שנוגע לציבור כל כך רחב, לא היה מספיק סקסי לשידור בפריים-טיים.

שלי יחימוביץ': היום, בשבתי כחברת הכנסת, יש לי זכות גדולה להתעסק בהרבה מאוד נושאים שהם לא סקסיים, ואני שמחה על כך.

שלי יחימוביץ': כשאנחנו באים לדבר על הקשישים במדינת ישראל, יש כל כך הרבה נושאים שאנחנו עוסקים בהם כאן כמחוקקים, עד שקשה אפילו לבחור מה ראוי לעיסוק באופן מיוחד.

שלי יחימוביץ': למשל, הצעת חוק שלי שמבקשת להוריד בחזרה את גיל הפרישה לנשים.

שלי יחימוביץ': היום יש נשים שנאלצות לפרוש בגיל 64, אחרי שגיל הפרישה עלה, נשים שעובדות בעבודה פיזית קשה.

שלי יחימוביץ': לא מזמן עלה לכותרות מפעל "פרי הגליל", שכמעט נסגר וניצל בנס.

שלי יחימוביץ': אני לא יודעת אם יצא לכם לבקר בו, אבל עומדות שם נשים מבוגרות מאוד, עניות מאוד, בנות 63 למשל, שכל חייהן עובדות בעמידה בפס הייצור וממלאות קופסאות שימורים בכרוב או בתירס, וחלומן היה לפרוש לגמלאות בגיל 62 ולנוח מעט.

שלי יחימוביץ': והנה באה אותה גזירה, שוב באותן שנים, 2003–2004, שנות ביבי כשר האוצר, והעלתה את גיל הפרישה לפנסיה ל-67 לגברים ול-64 לנשים.

שלי יחימוביץ': לגזירה הזאת יש השלכות מרחיקות לכת.

שלי יחימוביץ': לתקן את מה שקולקל כבר יהיה קשה.

שלי יחימוביץ': או, למשל: ביטול דמי הניהול בשיעור של 1.75% על קרנות הפנסיה, עוד גזירה מיותרת לחלוטין.

שלי יחימוביץ': למשל: קשישים שנזקקים לטיפול סיעודי וחברות כוח-אדם גוזרות קופון שמן מאוד על שכרם של העובדים הסיעודיים שעובדים אצל אותם קשישים, שעה שמי שנעשק הם גם העובדים וגם אותם קשישים.

שלי יחימוביץ': למשל, מבחני היכולת המופרזים בסיעוד.

שלי יחימוביץ': למשל, נושא האלימות נגד קשישים.

שלי יחימוביץ': למשל שינוי בדיעבד של התנאים בקרנות הפנסיה – אנשים שעבדו וחסכו כל ימי חייהם מוצאים שהמדינה שינתה באופן חד-צדדי את אותו חוזה שהם חתומים עליו במשך שנים, והם מגלים שסכום הפנסיה שלהם נגרע במפתיע במאות ולפעמים אפילו ביותר מ-1,000 שקלים.

שלי יחימוביץ': למשל, השוואת זכויות אלמן-אלמנה.

שלי יחימוביץ': פטור ממע"מ על תרופות.

שלי יחימוביץ': אין-ספור נושאים שאנחנו עוסקים בהם בבואנו לנסות ולסייע לציבור הקשישים בישראל.

שלי יחימוביץ': חשבתי היום על כך שכל המפגשים האלה, למרבה הצער, הם תמיד על רקע סיוע לחלש ותמיד על רקע מצוקה ותמיד על רקע קיפוח ותמיד על רקע זעקה.

שלי יחימוביץ': לפעמים אני חושבת שאנחנו כמו רופא שמתמחה בתחום מסוים וצריך להזכיר לעצמו כל הזמן שהוא לא מטפל ברגל פצועה או בלב חולה או במחלה מסוימת, אלא בסופו של דבר בבן-אדם שלם, שיש לו גם עולם שלם, וברגע הזה של המצוקה אומנם אנחנו מתגייסים לימינו ולעזרתו, אבל אסור לשכוח את אותו אדם שלם שבו אנחנו עוסקים.

שלי יחימוביץ': האגודה האמריקנית לגרונטולוגיה קבעה יעד מאוד מעניין, שאנחנו לא מרבים לעסוק בו: להוסיף חיים לשנים ולא להסתפק בהוספת שנים לחיים.

שלי יחימוביץ': באמת, כל כך הרבה עוסקים אצלנו בהעלאת תוחלת החיים, אבל שוכחים לעסוק במהות של החיים האלה.

שלי יחימוביץ': אנחנו מטפלים כאן מטבע הדברים בחולי, בעוני, בזכויות היסוד של הקשישים, ולפעמים אנחנו צריכים להזכיר לעצמנו שגמלאות צריכה להיות לא רק גמלאות של הישרדות, אלא גם גמלאות של אושר, של תרומה לחברה.

שלי יחימוביץ': אנחנו כל הזמן צריכים לזכור שלהיות אדם בוגר זה לא רק להיות אדם מטופל; זה להיות אדם קורא, ויוצר, ומבלה עם משפחתו ועם חבריו ועם נכדיו, וחי חיי תרבות עשירים, ומתפקד תפקוד אינטלקטואלי, ומצויד באושר פנימי.

שלי יחימוביץ': אני חושבת על אמי בת ה-76, שהיא ניצולת השואה, אלמנה, פנסיונרית של משרד החינוך – היא היתה מורה כל חייה – כמה מלאים החיים שלה היום בגיל 76: פעילות פיזית, ופעילות חברתית, ושופעת חברים, וטיפול בנכדים, וקריאה ויצירה, ולפני שנה היא אף הוציאה ספר שמספר על ילדותה בשואה יחד עם ניצולות שואה נוספות.

שלי יחימוביץ': חיים שלמים ומלאים, בשום אופן לא חיים של מסכנות.

שלי יחימוביץ': קראתי בנתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה ש-76% מבני ה-65 ומעלה מרוצים או מרוצים מאוד מחייהם.

שלי יחימוביץ': אני מאוד מקווה שהנתון הזה נכון, ואני מאוד מקווה שלנו, כחברי הכנסת, יוצא לעסוק באותם 24%, רק כיוון שאלה מי שמבקשים את עזרתנו, אבל בלי קשר לסטטיסטיקה, לאדם מבוגר מגיע להיות גם אדם מאושר ומלא.

שלי יחימוביץ': מעבר לזה, חשוב לציין את המקום הקריטי והמשמעותי של גילאי 65 ויותר, ו-75 ו-80 ואף הרבה יותר, לשמחתנו, בשל העלאת תוחלת החיים.

שלי יחימוביץ': מקומם של האנשים האלה בחברה, בחברה הישראלית בפרט, שהיא חברה צעירה, מדינה צעירה, עם אתוס חדש, עם חזון חדש שזה עתה מומש, החזון הציוני, מקומם של אלה הוא קריטי במיוחד בחברה הישראלית.

שלי יחימוביץ': חשוב להצדיע למה שהם עשו עבורנו, חשוב להצדיע למה שהם בנו עבורנו, לתשתית הערכית שהם הקימו כאן, לכל מה שהם בנו באופן כל כך יפה ואנחנו עוד לא הספקנו לקלקל.

שלי יחימוביץ': עוד לא הצלחנו לקלקל הכול.

שלי יחימוביץ': חברה טובה היא חברה רב-דורית, חברה שיש בה עבר, הווה ועתיד.

שלי יחימוביץ': זה היום להצדיע לא רק לעברנו, אלא לאנשים שנמצאים אתנו כאן והם מייצגים את כל הדברים שנבנו כאן בעמל רב.

שלי יחימוביץ': כמו שעם חייב להיות מחובר לעברו, כך חברה בהווה שלה צריכה להיות מחוברת לזקניה ולקשישיה, לכבד אותם וגם להשתמש בעושר הערכי והאינטלקטואלי העצום שהם יכולים להציע לה.

שלי יחימוביץ': אני, באופן אישי, בפעילות הפוליטית שלי, פוגשת הרבה מאוד אנשים מבוגרים, ואני מוצאת אוזן קשבת וכרויה להשקפת העולם שלי, השקפת העולם הסוציאליסטית.

שלי יחימוביץ': אני מוצאת את המעיין שמתוכו נבעו הדברים.

שלי יחימוביץ': אני מרגישה שאנחנו ניצבים על קרקע משותפת של עולם ערכי.

שלי יחימוביץ': מבחינתי החלק הבוגר של האנשים שמלווים אותי בדרכי הפוליטית והערכית הוא חלק שאין בכלל גבול לתרומה שהוא תורם לי, ובוודאי לתרומה שהוא תורם לחברה.

שלי יחימוביץ': ושוב, צריך לזכור שלעסוק רק בהווה ורק בעתיד ובשאיפות ובאמביציות בלי להיות מחובר לעבר, זה כמו להיות עץ בלי שורשים.

שלי יחימוביץ': אנחנו צריכים כל הזמן לטפל בשורשים שלנו.

שלי יחימוביץ': תודה רבה.

אלכס מילר: תודה, גברתי, על דברייך.

אלכס מילר: אני מזמין את סגן שר הבריאות, חבר הכנסת יעקב ליצמן.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בעצם חברת הכנסת שלי יחימוביץ הציעה הצעת חוק שהפכה להצעה לסדר-היום.

יעקב ליצמן: הצעת החוק מציעה דבר מאוד רציני וחשוב.

יעקב ליצמן: לצערי, ועדת השרים דחתה את הצעת החוק, וגם משרדי התנגד לזה – אני חייב לומר את האמת – כי ה-5.3% שרצית להעלות הם בלי השתתפות עצמית, ולכן זה היה עושה חור גדול בתקציב משרד הבריאות.

יעקב ליצמן: היתה הצעה דומה בקדנציה הקודמת, עם השתתפות עצמית, והיא היתה קרובה להתקבל, אבל בלי זה יש לי בעיה מבחינת המימון.

שלי יחימוביץ': – – –

יעקב ליצמן: אני צריך לבדוק, אני זהיר.

יעקב ליצמן: אני אומר את זה.

יעקב ליצמן: אז היה לי יותר קל, וזה היה יותר קרוב – כך שמעתי אצלי במשרד – בקדנציה הקודמת, להתקבל.

יעקב ליצמן: היום אני לא יודע, אני זהיר.

יעקב ליצמן: אבל אם זה בא בהשתתפות עצמית, יכול להיות שיש סיכוי.

יעקב ליצמן: אני אומר בזהירות, אני לא רוצה להתחייב, אבל אני צריך לבדוק את זה.

יעקב ליצמן: יש נושא אחר שלא דיברנו עליו, כי עצם הדבר שהאשפוז הסיעודי ייכנס לבריאות הממלכתית, זה יגרום שאנשים יוציאו את הוריהם לסיעודי.

שלי יחימוביץ': לא יכול להיות שאתה אומר דבר כזה.

שלי יחימוביץ': לא יכול להיות.

יעקב ליצמן: עלול להיות מצב כזה.

יעקב ליצמן: אגב, היום זה יום הקשיש הבין-לאומי, נכון?

יעקב ליצמן: את יודעת שאני נגד הביטוי הזה, "יום קשיש בין-לאומי", כי אצלנו היהודים זה יום-יום, שעה-שעה, והדרת פני זקן, מפני שיבה תקום.

יעקב ליצמן: הכיבוד הזה שייך לכל השנה, כל דקה אפילו, ולא צריך לעשות יום קשיש בין-לאומי.

יעקב ליצמן: כדי לעשות את התהודה ואת כל זה, בסדר, אבל לא מעבר לכך.

יעקב ליצמן: לעצם הדבר, אני חושב שצריך דיון ושיקול דעת נוסף בנושא של האשפוז הסיעודי.

יעקב ליצמן: היום הוא די מסודר.

יעקב ליצמן: מה פירוש די מסודר?

יעקב ליצמן: אין תורים.

יעקב ליצמן: לפני כמה שנים, את זוכרת, ביחד בוועדת הכספים עשינו בלגן, צעקות.

יעקב ליצמן: היום מבחינת האשפוז הסיעודי זה די בסדר.

יעקב ליצמן: אגב, אם לדבר גם על זקנים, אני חושב שאני אגמור עם עניין השיניים, שאני כרגע מטפל – לילדים, שאני חושב שזה חשוב מאוד, והשלב הבא הוא לפטור אנשים מגיל 70 מהשתתפות בתרופות.

יעקב ליצמן: זה אצלי השלב הבא, אחרי השיניים.

יעקב ליצמן: אני חושב שלא יכול להיות מצב שאדם יגיד שאין לו כסף לתרופות.

יעקב ליצמן: זה נורא, וזה קורה.

יעקב ליצמן: בכמה ביקורים שהיו לי, ביקורי פתע פה ושם, הזדמן לי בחדרי מיון לראות אנשים מבוגרים, והתברר לי שאין להם כסף.

יעקב ליצמן: משלמים על זה 1,000 שקל, מישהו אמר לי.

יעקב ליצמן: אז נכון, מגיל 75 יש הנחה של 10%, אבל זה כלום.

יעקב ליצמן: אז כל זה בהמשך, בעזרת השם; אני לא יודע כמה הקואליציה תחזיק מעמד ואני אהיה סגן שר, אבל בהחלט תוכניות לזה יש.

יעקב ליצמן: אני רוצה להרגיע לגבי האשפוז הסיעודי.

יעקב ליצמן: אני חושב שיש מספיק מיטות; המצב די טוב היום מבחינת משרד הבריאות, אין תורים.

יעקב ליצמן: אני לא יודע מה המציעה רוצה לעשות עם ההצעה לסדר-יום, אבל אני מוכן לתמוך בכל מה שתרצי.

יעקב ליצמן: תודה רבה.

אלכס מילר: תודה, אדוני.

אלכס מילר: מה אתה מציע?

יעקב ליצמן: מה שהיא רוצה.

אלכס מילר: גברתי.

שלי יחימוביץ': אני מציעה לצרף את זה לדיון של חבר הכנסת אורלב, בוועדת העבודה והרווחה.

אלכס מילר: חברי חברי הכנסת, אנחנו, על-פי הסכמה, נצביע.

אלכס מילר: מי שמצביע בעד, ההצעה עוברת לדיון בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

אלכס מילר: מי שמצביע נגד, מצביע על הסרת ההצעה מסדר-היום.

אלכס מילר: הצבעה.

אלכס מילר: הצבעה מס' 4 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 13 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

אלכס מילר: חברי חברי הכנסת, 13 חברי כנסת בעד, נגד – אין, נמנעים – אין.

אלכס מילר: ההצעה עברה לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

אלכס מילר: מצבם של הקשישים בישראל נוכח הטיפול הלוקה בחסר של רשויות המדינה

אלכס מילר: אנחנו ממשיכים לסעיף הבא בסדר-היום, הצעה לסדר-היום מס' 1246: מצבם של הקשישים בישראל נוכח הטיפול הלוקה בחסר של רשויות המדינה, של חברת הכנסת אורית זוארץ.

אלכס מילר: בבקשה, גברתי.

אורית זוארץ: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, כבוד סגנית השר, חברי וחברותי חברי הכנסת, ברצוני לברך את חברתי סגנית השר לאה נס על היוזמה המבורכת.

אורית זוארץ: אני מצרה על כך שהיא לא ממלאת תפקיד של שרה, שכן היא ראויה לכך.

אברהם מיכאלי: אפשר להכריז פה ולמנות אותה.

אורית זוארץ: האמת היא שיש כאן כל כך הרבה שרים מיותרים שאנחנו בכלל לא מבינים מה הם עושים, אז אחת כמו לאה נס יכולה בהחלט למלא את תפקידם.

אורית זוארץ: אני גאה להיות חברה בתנועת קדימה, שהיתה החלוצה שהקימה את המשרד לענייני גמלאים, שהובילה שינוי בכל ההתייחסות של המדינה לניצולי השואה ולגמלאים בישראל.

אורית זוארץ: אבל, חברי וחברותי, זה בידיים שלנו.

אורית זוארץ: אנחנו יושבים כאן בכנסת, מקדמים דיונים בוועדות, במליאה, מצביעים, וכשאנחנו מגיעים הנה בסופו של יום לקבל את ההכרעה ואת ההחלטה, מסתבר שסוגיית הגמלאים לא עומדת על הפרק במקרים רבים, וזו רק שאלה של מדיניות וסדר עדיפויות.

אורית זוארץ: סגן שר הבריאות נמצא כאן, והוא אמר את זה בצורה מפורשת לפני שבועיים, כשהעלינו את הצעת החוק לאפשר לקשישים מעל גיל 95 לקבל את ההשתתפות הכספית, שזה עניין של מדיניות.

אורית זוארץ: אני מודה לך על כנותך, שאתם באמת אומרים את מה שאתם מתכוונים ליישם, שהגמלאים והקשישים לא נמצאים על סדר-היום – –

יעקב ליצמן: זה לא אמרתי.

יעקב ליצמן: שאלתי למה 95 – – –

אורית זוארץ: – – והמדיניות שלכם היא לחלק את המשאבים למקומות אחרים.

אורית זוארץ: גם שר האוצר היה כאן ואמר, בנושאים חברתיים אחרים, שזה עניין של מדיניות.

אורית זוארץ: אז אני בהחלט מודה לכם על כנותכם.

אורית זוארץ: כאן אני פונה, באמת, לראש הממשלה ולאנשי האוצר, ואנחנו נתמוך בכל שינוי החלטת מדיניות לגבי חלוקת המשאבים ההוגנת, הנכונה יותר, שהגמלאים נמצאים בה על סדר-היום.

אורית זוארץ: ולכן ביקשתי לדבר על המדיניות בטיפול בגמלאים, ולא רק בנושא קונקרטי.

אורית זוארץ: היום אנחנו מציינים את יום הקשיש, הקשישה, הבין-לאומי.

אורית זוארץ: השחקן הצרפתי מוריס שבליה, כשחגגו לו את יום הולדתו ה-80, אמר: זיקנה, עם כל תחלואיה, טובה יותר מהאלטרנטיבה.

אורית זוארץ: את השעון אי-אפשר לעצור, ואת לוח השנה אי-אפשר לרמות.

אורית זוארץ: אנחנו חיים בעידן שבו עלומים נחשבים ליופי, הצעיר הוא היפה והמאושר.

אורית זוארץ: משננים לנו כי העולם שייך, לכאורה, לצעירים.

אורית זוארץ: כשמצמצמים את מספר העובדים במפעל בגלל קשיים, אומרים לעובד שהגיע לגיל 50 שהוא זקן מדי, והרי בגיל הזה הוא בשיאו.

אורית זוארץ: כשגורל העולם עמד על כף המאזניים, במלחמת העולם השנייה, ניהלה את העניינים השלישייה: צ'רצ'יל, רוזוולט וסטלין.

אורית זוארץ: הם היו אז הרבה מעבר לגיל הפנסיה.

אורית זוארץ: גם שארל דה-גול, כשנבחר לנשיא צרפת, לא היה תלמיד מכללה.

אורית זוארץ: ואצלנו קראו לדוד בן-גוריון, שעה שהכריז על הקמת המדינה, "הזקן".

אורית זוארץ: כחברת כנסת צעירה יחסית, אני רוצה לומר לכולנו: בל נשכח שהזמן ממתין לכולנו בשולי הבמה.

אורית זוארץ: בהזדקנות לא בוחרים, היא מגיעה ממילא.

אורית זוארץ: במקורותינו מסופר – "אמר רבי עקיבא: נמשלו ישראל לעוף.

אורית זוארץ: מה העוף הזה אינו פורח בלא כנפיים, כך ישראל אין יכולים לעשות דבר חוץ מזקניהם".

אורית זוארץ: מסורת ישראל יודעת לכבד את הזקן וחולקת לו כבוד.

אורית זוארץ: היא מנסה להטמיע בנו כי לזקנים יש תבונה וחוכמת חיים.

אורית זוארץ: מסכת אבות, המביאה לנו את תורת המוסר והמידות, חוכמת הדורות, נפתחת במלים: "משה קיבל תורה מסיני ומסרה ליהושע, ויהושע לזקנים, וזקנים לנביאים, ונביאים מסרוה לאנשי כנסת הגדולה".

אורית זוארץ: בשנים האחרונות נעשתה המרה של המלים "זקן", "זקנה" ב"קשיש", "קשישה".

אורית זוארץ: אולי מלה יותר יפה מ"זקן", מצלצלת טוב יותר, אולם שתי ההגדרות – היינו הך.

אורית זוארץ: האם אנחנו נוהגים יותר כבוד בקשיש מאשר בזקן?

אורית זוארץ: ההזדקנות היא דבר טבעי, תהליך טבעי.

אורית זוארץ: השעון הביולוגי מתקתק והשנים רצות.

אורית זוארץ: אצל כולנו בחברה הישראלית, בדומה לחברה האנושית בכללה, יש מהפכה דמוגרפית של הזדקנות האוכלוסייה.

אורית זוארץ: כשקמה המדינה היו הקשישים כ-5% מכלל האוכלוסייה.

אורית זוארץ: היום מגיע שיעורם לכ-10% מכלל התושבים, וחלקם באוכלוסייה גדל בהתמדה.

אורית זוארץ: הגידול נובע מסיבות רבות, שהעיקריות הן עלייה בתוחלת החיים, שירותי רפואה, שירותי רווחה.

אורית זוארץ: עם זאת, ברצוני להצביע על תופעה מצמררת.

אורית זוארץ: עצוב להיות זקן בישראל.

אורית זוארץ: כוונתי למצוקת הזקנים והזקנות בישראל.

אורית זוארץ: 700,000 מאזרחי מדינת ישראל בני 65 מעלה.

אורית זוארץ: 22% מהם נמנים עם העולים בעשורים האחרונים.

אורית זוארץ: רבים מהם חיים בתנאי מצוקה קשים ואינם זוכים להזדקן בכבוד.

אורית זוארץ: כל קשיש שלישי במדינת ישראל נמצא מתחת לקו העוני.

אורית זוארץ: הרפואה המודרנית המתפתחת מאפשרת להאריך את חיי הקשישים; תוחלת החיים עולה ועמה רבו תחלואי הזיקנה.

אורית זוארץ: אך מה לעשות?

אורית זוארץ: ברשות הקשישים אין הכסף הדרוש לרכוש את התרופות.

אורית זוארץ: השחיקה בקצבאות פגעה בהם קשות.

אורית זוארץ: הקשיש צריך להחליט מה ירכוש בכספו הדל, אוכל או תרופות.

אורית זוארץ: לקשישים אין ועד עובדים שיילחם את מלחמתם ויגן על זכויותיהם.

אורית זוארץ: האם כך ברצוננו לגמול למי שנתן את מיטב חייו למען המדינה?

אורית זוארץ: האם זה צריך להיות גורלו של אדם ושל אשה מבוגרת בערוב חייהם?

אורית זוארץ: הגיע הזמן להוביל שינוי ביחס החברה, וזה שינוי חברתי שמחייב התגייסות של כולנו.

אורית זוארץ: הבית הזה עשה רבות בתחום החקיקה, אך לא די בכך.

אורית זוארץ: אני מציעה לאפשר לכל קשיש וקשישה לקבל את התרופות שלהן הוא נזקק ללא כל תשלום, בעיקר לאותם קשישים שסובלים ממחלות כרוניות ומוציאים מאות שקלים בחודש על תרופות.

אורית זוארץ: אני סבורה כי יש להעניק לקשישים תלושים לקניית מצרכי מזון בסיסי במרכולים הגדולים, במקום כסף, שיכול לעבור איכשהו דרך בני משפחה ולא להגיע ליעדו, ואנחנו מכירים את סוגיית האלימות כלפי קשישים בתוך הבית.

אורית זוארץ: את תעודת התושב הוותיק המקנה לקשיש הנחות צריך להעניק בגיל 65, ולא לדחות לגיל 67.

אורית זוארץ: חובה עלינו לחנך את ילדינו ל"והדרת פני זקן" בכל מקום שבו הוא נמצא – לצערי, תופעה שהולכת ופוחתת.

אורית זוארץ: נלמד לאהוב את הקשישים גם כשהם במצב קשה.

אורית זוארץ: אני מאחלת לגמלאים ולקשישים של מדינת ישראל כולה אורך ימים ובריאות טובה, ואסיים במזמור ליום השבת: "עוד ינובון בשיבה דשנים ורעננים יהיו", ראו בטוב כל ימי חייכם.

אלכס מילר: תודה, גברתי.

אלכס מילר: אני מזמין את סגנית השר לענייני גמלאים לאה נס.

לאה נס: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני רוצה לברך את חברת הכנסת זוארץ על שהיא מעלה לסדר-היום את מצב הקשישים, במיוחד ביום הזה, יום הקשיש הבין-לאומי.

לאה נס: בפתיחת הדיון היום התייחסתי בדברי ארוכות לנושאים שהעלתה חברת הכנסת זוארץ.

לאה נס: אין בכוונתי לחזור על כך.

לאה נס: היום היה דיון בוועדת העבודה והרווחה, ואני מבינה שאת רוצה דיון נוסף, אז בהחלט.

לאה נס: תודה.

יואל חסון: יש הסכמה על דיון בוועדה.

אלכס מילר: חברי חברי הכנסת, על-פי ההסכמה, מי שמצביע בעד – הדיון עובר לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות, ומי שמצביע נגד – הנושא יורד מסדר-היום.

אלכס מילר: הצבעה מס' 5 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 13 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

אלכס מילר: בעד – 13, נגד – אין, נמנעים – אין.

אלכס מילר: ההצעה עברה לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

אלכס מילר: הגברת הענישה של תוקפי קשישים ופדופילים

אלכס מילר: אנו עוברים להצעה לסדר-היום מס' 1318:

אלכס מילר: הגברת הענישה של תוקפי קשישים ופדופילים – של חבר הכנסת משה מוץ מטלון.

 משה (מוץ) מטלון: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, אנחנו נפגשנו אתמול בערב, חברת הכנסת אורית זוארץ ואני, בערב שעשו לילדים אומללים, חסרי בית חם, חסרי אהבה, והיום אנחנו עומדים פה ומדברים על הקשישים.

 משה (מוץ) מטלון: לצערי, נעורים, ילדות והזדקנות – ואנו נתקלים בבעיות דומות של תקיפות, של פדופילים, של חוסר אהבה, של חוסר חום.

 משה (מוץ) מטלון: מה קרה לנו?

 משה (מוץ) מטלון: איפה מדינת הרווחה שרצינו?

 משה (מוץ) מטלון: אנו מציינים היום את יום הקשיש, ובראשית דברי, אדוני היושב-ראש, ארצה לקבוע כי ציון יום הקשיש בכנסת אינו צריך להסתכם רק בשורת דוברים ומתן הודעות לקוניות, אלא על הכנסת והממשלה לבוא עם החלטות בנות-ביצוע לטובת אלה שתרמו שנים כה רבות למען המולדת, ושחלמו על מדינת ישראל שנים רבות, וכאשר נפלו החומות והמחיצות זכו לעלות למדינת ישראל.

 משה (מוץ) מטלון: ביטויים כמו "לתת למות בכבוד" ו"אל תשליכני לעת זיקנה" הפכו עם השנים לאמירות שחוקות וריקות מתוכן.

 משה (מוץ) מטלון: בשנים האחרונות לא נותנים פה לחיות בכבוד, ומי שמוגדר כקשיש – בטח ובטח שהם לא זוכים לכבוד הראוי להם.

 משה (מוץ) מטלון: בואו לא נשכח: מדינה בת 61, הקשישים של היום הם אלה שבנו את המדינה הזאת.

 משה (מוץ) מטלון: החל באזרח הפשוט, דרך נערים פוחזים, שודדים מנוולים, וכלה במשרדי ממשלה ומשרדי הביטוח הלאומי.

 משה (מוץ) מטלון: אוכלוסיית הקשישים בישראל הולכת וגדלה, רבותי.

 משה (מוץ) מטלון: ציינו את הסיבות ואת הרפואה המתקדמת.

 משה (מוץ) מטלון: בשנת 2007 מנתה אוכלוסיית הקשישים 708,000 נפש.

 משה (מוץ) מטלון: על-פי תחזיות הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, בשנת 2020 – שימו לב לנתון – יהיה שיעור הקשישים באוכלוסייה כ-14%.

 משה (מוץ) מטלון: חלקם הגדול עולים חדשים.

 משה (מוץ) מטלון: בקרב הקשישים בישראל קיימת תופעה מדאיגה של התעללות והזנחה.

 משה (מוץ) מטלון: מדינת ישראל דומה בכך למדינות העולם השלישי בהרבה מאוד מובנים.

 משה (מוץ) מטלון: על-פי הנתונים הקיימים כיום, אחוז הקשישים אשר נפגעים ממעשי שוד אלים בבית וברחוב עולה בקצב מהיר משנה לשנה.

 משה (מוץ) מטלון: אדוני היושב-ראש, כבוד השר ורבותי, שימו לב לנתון הבא: אחד מכל חמישה זקנים סובל מהתעללות כזאת או אחרת, או על-ידי שודד נבזי, או על-ידי מטפל צמוד שהתעלל בו, בן משפחה או אפילו סתם שכן.

 משה (מוץ) מטלון: רק בשנת 2007 עלו ב-30% מקרי ההתעללות בקשישים.

 משה (מוץ) מטלון: 30%, אדוני.

 משה (מוץ) מטלון: אוכלוסייה זו אינה מוגנת כלל.

 משה (מוץ) מטלון: מקרים רבים אף לא מגיעים לידי טיפולן של המשטרה או רשויות הרווחה, כי הזקן לא יכול או לא יודע כיצד ולמי לפנות.

 משה (מוץ) מטלון: נכון יהיה לטעון שהכול מתחיל בחינוך, בערכים, אבל לא מדובר באחריותה של מערכת החינוך בלבד.

 משה (מוץ) מטלון: אחריות רבה מוטלת עלינו, נבחרי הציבור, לתת דוגמה אישית.

 משה (מוץ) מטלון: עלינו להפסיק להתייחס אל האוכלוסייה הזאת כאוכלוסייה לא רלוונטית, ולהתחיל לעצב נורמות חדשות על-ידי עשייה אישית ופעילות פרלמנטרית.

 משה (מוץ) מטלון: עלינו לדרוש מהממשלה לדאוג לאוכלוסיית הקשישים בתמיכה כספית, נפשית, חוק סיעוד וכך הלאה.

 משה (מוץ) מטלון: אני, בהיותי בתפקידי הקודם, יושב-ראש ארגון נכי צה"ל, דאגתי שלכל נכה צה"ל יהיה ביטוח סיעודי לכל ימי חייו.

 משה (מוץ) מטלון: אך כפי שאמרתי בתחילת דברי, אין בכוונתי לבוא ולומר רק את העובדות הידועות לכול, אלא ברצוני גם להציע הצעות אופרטיביות, מעשיות, אשר מצריכות מאתנו רק מעט יותר תשומת לב.

 משה (מוץ) מטלון: ראשית, אדוני, הייתי מציע כי תנועות הנוער ותלמידי התיכון יאמצו, באמצעות משרד החינוך ומשרד הרווחה, בתי-אבות, ריכוזי קשישים הנמצאים בעירם; שנית, יש לשקול להקים מסלול ירוק – מסלול ירוק בלשכות הביטוח הלאומי ובמשרדים נותני השירות, כדי שייתנו קדימות לקשיש המגיע לקבל עזרה או ייעוץ; יש לקדם בחקיקה את נושא השיקום ואף סירוס כימי לאנסי קשישים – מקרים מזעזעים שבהם נתקלנו רק לאחרונה; יש להחמיר בעונשים ולקבוע עונשי מינימום חמורים ביותר לאותם פושעים צמאי דם או ממון התוקפים קשישים חסרי מגן וישע.

 משה (מוץ) מטלון: ההצעות האלה אינן מצריכות משאבים כלכליים יוצאי דופן או מהפכה במדיניות ממשלת ישראל.

 משה (מוץ) מטלון: תנועות הנוער – ראינו אותן פה, איך הם התגייסו בנושא מינהל מקרקעי ישראל, באמת התגייסות ראויה.

 משה (מוץ) מטלון: בואו נגייס אותם לסייע לקשישים.

 משה (מוץ) מטלון: כל אותן הצעות רק דורשות הפנמה שהקשישים האלה – זכרו, הם ההורים שלנו, הם הסבים והסבתות של ילדינו.

 משה (מוץ) מטלון: יש לנו הזכות והחובה להעניק להם את הכבוד הראוי, ומעל הכול – הגנה וביטחון אישי, וכך אולי נחזור להיות אור לגויים, ונקיים את המאמר: "והדרת פני זקן".

 משה (מוץ) מטלון: תודה רבה.

תודה רבה, אדוני.

כבוד שר התשתיות הלאומיות, חבר הכנסת עוזי לנדאו, אני מזמין אותך להשיב על ההצעה לסדר-היום.

עוזי לנדאו: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, שר המשפטים ביקש ממני להשיב בשמו על ההצעה לסדר-היום של חבר הכנסת משה מטלון, וזו התשובה – חבר הכנסת מטלון, התשובה.

עוזי לנדאו: במענה על ההצעה שבנדון נשיב כי אין באפשרות משרד המשפטים להתייחס לתיקים התלויים ועומדים בבית-המשפט, כל שכן לתיקים אשר נטען כי הטיפול בהם הסתיים אולם פרטיהם לא נמסרו בהצעה.

עוזי לנדאו: מכל מקום, הסירוס הכימי הוא נושא מורכב ביותר.

עוזי לנדאו: בכוונת משרד המשפטים לעשות דיון בנושא לצורך בדיקת העמדות השונות ולצורך איסוף נתונים מהגורמים המקצועיים שהנושא נמצא בתחום מומחיותם.

עוזי לנדאו: תודה רבה.

מה הממשלה מציעה?

דיונים?

להעביר לוועדה?

עוזי לנדאו: אני אציע לקיים דיון במליאה, אלא אם כן חבר הכנסת יסתפק בזה שנעביר את הדיון לוועדה.

 משה (מוץ) מטלון: אני אסתפק בזה שנעביר את הדיון לוועדה.

אז הוועדה הרלוונטית, כפי שהציעו לי, זו ועדת החוקה, חוק ומשפט.

נעביר את ההצעה לסדר-היום לוועדת החוקה, חוק ומשפט לפי ההסכמה.

עוזי לנדאו: תודה רבה.

חברי חברי הכנסת, אנחנו נצביע.

מי שמצביע בעד – מצביע בעד העברת הנושא לוועדת החוקה, חוק ומשפט.

מי שמצביע נגד – מצביע להסרת הנושא מסדר-היום.

הצבעה.

הצבעה מס' 6 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 12 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

בעד – 12 חברי כנסת, נגד – אין, נמנעים – אין.

ההצעה עברה לוועדת החוקה, חוק ומשפט.

ייקור המים

אנחנו עוברים לסעיף הבא בסדר-היום: ייקור המים – הצעות לסדר-היום מס' 1308, 1263, 1274, 1277, 1283, 1294, 1315 ו-1367.

אני מזמין את חבר הכנסת אורי מקלב להציג את ההצעה הרגילה לסדר-היום – הצעה לסדר-היום מס' 1308.

בבקשה, אדוני.

קריאה: מי אחריו?

חבר הכנסת ברכה, אתה אחריו.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, סגנים, שרים, חברי חברי הכנסת, הנושא שהעליתי לסדר-היום הוא ייקור המים, מה שנקרא: רפורמה 2010, שאמורה לחול מ-1 בינואר 2010.

אורי מקלב: אני רוצה לציין שלא מדובר במס הבצורת.

אורי מקלב: מס הבצורת, מדברים עליו הרבה, ועדיין לא דיברו מספיק, בגלל שעדיין רוב אזרחי המדינה לא קיבלו את חשבונות המים שמס הבצורת כלול בהם, והזעקה, ההתמרמרות, ודאי יגברו.

אורי מקלב: אף שאנחנו יכולים להגיד בכנות שמס הבצורת שהגיע אלינו אינו דומה למה שבסוף אושר בתקציב 2009, בחוק ההסדרים, והשיפורים רבים, עדיין נשארו לקונות רבות בחוק.

אורי מקלב: ואף שמקלים בחוק הדרקוני – מההכבדה שהיתה בחוק המקורי נשארו דברים שאו שדיברנו עליהם ועדיין לא תוקנו, או שעדיין יש דברים – – –

אלכס מילר: חבר הכנסת שטרית, אפשר לעשות את הדיון הסוער הזה מחוץ למליאה?

אלכס מילר: כי אתם מפריעים.

אלכס מילר: אני שומע אתכם עד לכאן.

אלכס מילר: תודה.

אורי מקלב: כל הטיפול בנכים, האישורים שמבקשים מהם, או – היום אנחנו ביום הקשיש – אנשים שהגיעו לגיל הזהב והם נכים, לא נכנסים להגדרה של נכים, או החולים הסיעודיים.

אורי מקלב: יש לנו את הנושאים האלה של חסכמי המים שלא הותקנו, ההסברה הלקויה והלא-נכונה שהיתה, אבל בכל אופן אנחנו יודעים שיושב-ראש ועדת הכספים הקים ועדת משנה בראשותו של חבר הכנסת אמנון כהן, עם חברים נוספים מהבית הזה, שלא חוסכים מזמנם ומשקיעים כדי לנסות ולהביא, אפילו בימים הקרובים, תיקונים ושיפורים בחוק הזה, ואפילו הצעה להקפיא את זה, להקפיא את מס הבצורת, וזה דבר חשוב ודבר נכון, אבל לא זה הנושא.

אורי מקלב: מס הבצורת ייפסק, מס הבצורת יעבור זמנו, אבל הרפורמה של 2010 תלווה אותנו – תלווה אותנו בלי שום קשר למשק המים, למצב משק המים.

אורי מקלב: ודאי שיש השלכה על משק המים, אבל אין שום קשר ישיר.

אורי מקלב: גם אם נזכה ונתפלל ונייחל לשנים ברוכות, לשנים גשומות, הרפורמה במים, שהיא שינוי דרמטי במחירי המים – ולא רק במחירי המים, אלא במבנה התעריפים עצמם, בדרך החישוב של התעריפים, וכמובן כמו שאמרתי בגובה התעריפים, אנחנו צפויים לייקור של יותר מ-50%.

אורי מקלב: יותר מ-50% ייקור של המים.

אורי מקלב: רפורמה במים – אני חושב שהבעיה בכל הנושא של הרפורמה במים היא בכלל לדעת.

אורי מקלב: רובנו לא יודעים מה היא הרפורמה במים.

אורי מקלב: אם אנחנו רוצים לדעת מה זו הרפורמה במים, אנחנו צריכים ללמוד את זה בדרך-לא-דרך, אנחנו צריכים לשמוע את זה פה במקום לשמוע במקומות הנכונים, בוועדות המתאימות.

אורי מקלב: אנחנו יודעים שהיה נושא אחד שאולי דנו בו קצת בוועדות, שהבסיס לרפורמה במים 2010 היה מחיר דיפרנציאלי למים; כל עיר יהיה לה המחיר שלה.

אורי מקלב: ערים שהעלות שלהן גבוהה – בטיפול במים, בהולכת המים – תושביהן ישלמו מחיר גבוה.

אורי מקלב: ערים שבהן תהליך הנפקת המים זול יותר ישלמו מחיר זול יותר.

אורי מקלב: על זה אני חושב שרשות המים קיבלה החלטה נכונה.

אורי מקלב: היא ביטלה את החלק הזה, ואנחנו היום אחרי זה, והתחשיב יהיה אחר, ולא נעלה איך זה יהיה.

אורי מקלב: אני מבין שיהיה תחשיב אחד לכולם, וכל עיר תשלם פחות ל"מקורות" לפי ההוצאות שיש לה.

אורי מקלב: אבל זה חלק אחד בתעריף.

אורי מקלב: החלק המרכזי הוא ביטול תעריף 2 בחשבון המים.

אורי מקלב: לא יהיה יותר תעריף 2.

אורי מקלב: יהיו תעריף 1 ותעריף 3.

אורי מקלב: הפער יעלה לא רק לתעריף 3, מה שהיה עד היום 7.8 שקלים לקוב, אלא זה יעלה ל-8.7.

אורי מקלב: לא זו אף זו, יש ירידה גם במכסה הראשונה, בתעריף 1.

אורי מקלב: מכסה ראשונה למים – ההקצבה למים לנפש תוקטן מ-3 קוב ל-2.5 קוב, שזה צמצום לא קטן.

אורי מקלב: אבל בעיקר, איך שאני רואה את זה, הפגיעה בזוגות הצעירים ובקשישים, שאם עד היום היתה להם הקצבת מים של 30 קוב לחודשיים – זוג קשישים, אני לא מדבר על קשיש אחד, קשיש אחד יהיו לו פחות; גם היו לו 30 קוב – אבל מהיום במקום 30 יהיו 10 קוב, זאת תהיה המכסה לזוג קשיש, או לזוג צעיר.

אורי מקלב: ולאחד, לבודד, זה ירד בכלל ל-5.

אורי מקלב: 2.5 קוב לנפש.

אורי מקלב: אנחנו היום אוחזים במס הבצורת.

אורי מקלב: הבנו כולנו שמה שצריך, מכסה לנפש, זה קרוב ל-5 קוב, או 5 קוב כמו שיהיה מ-1 בינואר 2010.

אורי מקלב: איך יכולים 2.5 קוב להספיק לנפש בצריכה סטנדרטית?

אורי מקלב: לא בבזבוזים, לא מדברים על אנשים שמבזבזים מים.

אורי מקלב: בהתנהלות רגילה, אפילו חשובה והכרחית.

אורי מקלב: אני רק לא רוצה להלאות אתכם במספרים.

אורי מקלב: אבל מ-4.90 ממוצע – זה מה שעלה מ-3, 2.5 קוב – ישלמו אותם אנשים 8.70 שקלים.

אורי מקלב: אני חושב שזו עלייה דרמטית, עלייה שלא יכולים לעבור עליה לסדר-היום, עלייה שאנחנו צריכים לטפל בה עכשיו, ואולי כבר מאוחר מדי.

אורי מקלב: יש עוד דבר, עוד נושא.

אורי מקלב: הנושא השני או השלישי זה ביטול היטלי הפיתוח.

אורי מקלב: מ-2010 לא ישיתו על היזמים היטלי פיתוח, אלא מי שישלם זה כל תושב במקומו, בעצמו; על כל קוב מים תוספת של שקל אחד עבור היטלי הפיתוח, עבור התשתיות.

אורי מקלב: היזמים לא ישלמו.

אורי מקלב: מה שהם שילמו עכשיו, עשרות ומאות אלפים, ישלם את זה כל אזרח ואזרח גם אם הוא גר בדירה שכורה, גם אם הדירה לא שלו.

אורי מקלב: גם אם הוא גר בדירה קטנה, הרבה נפשות, הוא ישלם הרבה יותר מאותו אחד שגר בווילה או על שטח גדול, שוודאי התשתיות שם רבות יותר.

אורי מקלב: בכל זה אנחנו לא מתחשבים, אנחנו נוקטים מחיר אחד, שעל כולם זה יושת, עוד שקל אחד על כל קוב.

אורי מקלב: אני חושב שיש לזה השפעה גדולה מאוד, יש לזה השלכות גדולות מאוד מבחינה אמיתית וערכית – איך אנחנו עושים דבר כזה.

אורי מקלב: הדבר הנוסף שאני רוצה להעלות במסגרת הזמן המצומצם, זה תהליך קבלת ההחלטות.

אורי מקלב: רשות המים – אנחנו שומעים את זה, יש כאלה שיכולים לשמוע את זה היום פעם ראשונה ויש כאלה שלא ישמעו את זה, ישמעו את זה רק בעוד שלושה חודשים כשאנשים יקבלו את חשבונות המים.

אורי מקלב: מדוע היום רשות המים היא סוברנית להעלות מחירים?

אורי מקלב: רשות המים מורכבת משבעה או תשעה אנשים שאין בהם שום נציג ציבור.

אורי מקלב: כולם פקידים, כולם מנכ"לים של משרדים, ואולי אולי עוד שני נציגים של השרים הרלוונטיים.

אורי מקלב: אין שום נציג ציבור, שום input, שום מחשבה, שום הסתכלות שנציג ציבור לא נמצא, ומחליטים החלטות בלי שרואים, בלי שמקבלים בכלל את הצד השני של המטבע.

אורי מקלב: אנחנו ערים לכך, ראינו מה נעשה בביטוח, שיכול להיות גם – בביטוחים באופנועים, שהעלו את תעריף הביטוח לאופנועים, ראינו איך זה הגיע אלינו; זה עוד נושא שהגיע אלינו לא דרך הוועדות של הכנסת, אלא זו החלטה של אותו אחד שממונה על הביטוחים, ואנחנו צריכים אחרי זה ליישר קו או לא להסכים.

אורי מקלב: הרחוב צריך לדבר, ואחרי זה אנחנו צריכים לטפל בזה.

אורי מקלב: איך אפשר כך להתנהל, כשאנחנו גורמים לכך שהדברים שצריכים לבוא לידי ביטוי ולידי בדיקה ולידי מחשבה ולידי החלטה פה – אנחנו מקבלים את ההחלטה ואחרי זה אנחנו צריכים לצעוק ולזעוק, לטפל.

אורי מקלב: זה גורם לדבר אחד – שמי שמדבר, זה הרחוב.

אורי מקלב: אנחנו נגרום לכך שמי שבסוף ידבר זה הרחוב.

אורי מקלב: אני נגד זה שחברי כנסת קוראים למרד כזה או למרד אחר.

אורי מקלב: אבל אי-אפשר להתעלם מזה שאנחנו גורמים לכך שהדרך היחידה לציבור לדבר היא דרך הרחוב.

אורי מקלב: אלה לא צריכים להיות תהליכי קבלה והחלטה מקובלים.

אורי מקלב: תעריפי הבזק, תעריפי התקשורת, תעריפי הדואר, הסלולרי – באים לכנסת לפני שמעלים אותם.

אורי מקלב: מעלים, מדברים, מסכימים או לא מסכימים.

אורי מקלב: רואים, משנים.

אורי מקלב: איך אפשר כך להתנהל?

אורי מקלב: אני חושב שכל זה שגם לא מיידעים את הציבור, הציבור לא מודע לכך; היום כולם מדברים על מס הבצורת, שהשפיע הרבה יותר מכל מה שחשבנו, מהמע"מ על הפירות והירקות.

אורי מקלב: כל המע"מ על הפירות והירקות, גם אם הוא היה מתקבל במלואו, הוא לא אותו סכום שהיום מושת על חלק גדול מהציבור בגלל מס הבצורת, כשהיום ידוע שלמעלה משליש מהאנשים מקבלים – חלים עליהם התעריפים של מס הבצורת.

אורי מקלב: זה הרבה מאוד.

אורי מקלב: לכן אני מבקש מהשר, ואני מבקש מאתנו, אנחנו חייבים להעלות את זה לסדר-היום ולדון בזה עכשיו, לפני שיהיה מאוחר.

אורי מקלב: וחבל על כל דקה שאנחנו לא דנים בזה.

אורי מקלב: תודה.

אלכס מילר: תודה, אדוני.

אלכס מילר: אני מזמין את חבר הכנסת מוחמד ברכה.

אלכס מילר: בבקשה.

אלכס מילר: יש לך שלוש דקות, אדוני.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני מוצא את עצמי מצטרף לרוב דבריו של קודמי חבר הכנסת מקלב.

מוחמד ברכה: אני חושב שהוא אמר את הדברים גם בזמן שעמד לרשותו, בצורה בהירה וברורה, ואני מברך אותו על הצגת הדברים, שבאמת נובעת מאחריות חברתית והשקפה ברורה שמחויבת לשכבות החלשות.

מוחמד ברכה: מס הבצורת, כבר ידוע שהוא מס חסר היגיון.

מוחמד ברכה: הוא לא גורם לטיפול בבצורת משני טעמים.

מוחמד ברכה: הטעם הראשון, אין שום אמירה ואין שום מחויבות שהכסף שייגבה במסגרת מס הבצורת ילך כדי ליצור מקורות מים חדשים, זה דבר אחד.

מוחמד ברכה: הדבר השני, מס הבצורת אינו יוצר בוודאות מצב של חיסכון במים.

מוחמד ברכה: אומנם מדברים על כל מיני מספרים בלתי רשמיים.

מוחמד ברכה: אבל אלה שיש להם יכולת ימשיכו להשתמש במים כפי שהם השתמשו קודם, כי הם יכולים לשלם את המס הזה.

מוחמד ברכה: מי ישלם את המחיר בעצם?

מוחמד ברכה: אותן שכבות חלשות.

מוחמד ברכה: ואחר כך באנו והתבשרנו על אותה הכרזה, שכבר מהתחלת השנה הבאה, ב-1 בינואר 2010, מתכוונים להעלות את מחירי המים בעוד 50%–60%.

מוחמד ברכה: הכתובת על הקיר, הכתובת על הקיר.

מוחמד ברכה: יש מגמה ברורה לייצר מצב של אנדרלמוסיה במשק המים כדי להעביר את התוכנית שעליה מדברים כבר כמה שנים, בצלן של ממשלות שונות, והיא להביא למצב של הפרטת משק המים.

מוחמד ברכה: זה חלומם הרטוב של מקבלי ההחלטות למיניהם, שהם מתחלפים אבל הם נשארים עם אותו חלום.

מוחמד ברכה: אנחנו, הגישה העקרונית שלנו היא נגד הפרטה ונגד הנטייה לפטור את המדינה ואת הממשלה מהאחריות שלה כלפי השירותים החיוניים לאזרחים.

מוחמד ברכה: אז היה פה חוק ביטוח בריאות ממלכתי עם סל דל ומצומצם ורזה, שפתח אופק אדיר, או אפשרות אדירה למשלים ומושלם, ושר"פ, שירותי רפואה פרטיים.

מוחמד ברכה: אחר כך בחינוך, כל מיני שירותי יסוד בחינוך עוברים לחברות פרטיות, כולל התהליך המואץ של הקמת בתי-ספר פרטיים.

מוחמד ברכה: עכשיו מגיעים למים.

מוחמד ברכה: מגיעים למים, רוצים שהמוצר החיוני הזה, שפשוט אי-אפשר בלעדיו בכל בית, בכל מקום, בכל עת, במיוחד אנשים שיש להם הרבה ילדים או אנשים קשישים – אנחנו היום מדברים ביום הקשיש.

מוחמד ברכה: המדינה, הממשלה, צריכה לקבל אחריות על הרשלנות בניהול משק המים במשך שנים, אבל אני לא מוציא מכלל אפשרות, אדוני היושב-ראש, שהרשלנות הזאת היתה רשלנות מכוונת כדי להכשיר את הקרקע להפרטת משק המים.

מוחמד ברכה: טוב תעשה הכנסת אם תשלח איתות ברור לממשלה על-ידי קבלת הצעות שיונחו על השולחן כאן בדבר ביטול מס הבצורת.

מוחמד ברכה: אני חושב שכשזה יובא להצבעה, זה יהיה מבחנם של הרבה חברי כנסת, אבל זה גם יהיה האיתות האמיתי, מעבר להצהרות ולכוונות – האיתות האמיתי לממשלה שתחזור בה מההתנכלות לאותו שירות חיובי, והוא אספקת מים במחירים סבירים לכל משפחה ולכל אדם.

אלכס מילר: תודה רבה.

אלכס מילר: חבר הכנסת יצחק וקנין, בבקשה.

אלכס מילר: שלוש דקות.

יצחק וקנין: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, בדיון שהיה השבוע בוועדת הכספים בנושא הזה הזכרתי לחברים מה אמרתי בדיון בנושא המע"מ על הפירות וההעלאה של 1% במע"מ וגם בנושא מס הבצורת.

יצחק וקנין: הבאתי אז טבלה שהכנתי ואמרתי כמה יעלה לאזרח כל סעיף.

יצחק וקנין: כאשר הגעתי לקטע של מס הבצורת, אמרתי שיהיו אזרחים שישלמו בין 350 ל-700 שקל ויהיו אזרחים שישלמו אף יותר מזה.

יצחק וקנין: הסתכלו עלי אנשי אגף התקציבים באוצר, שישבו באותה ישיבה, ואמרו לי: תגיד, אתה עם הרגליים על הקרקע?

יצחק וקנין: אתה יודע מה שאתה אומר?

יצחק וקנין: אמרתי: רבותי, הדברים רשומים בפרוטוקול של ועדת הכספים ואפשר לבדוק אותם.

יצחק וקנין: נתתי שם טבלאות מדויקות כמה ישלם כל אזרח.

יצחק וקנין: רבותי, האמינו לי, לא טעיתי בשום דבר.

יצחק וקנין: ידעתי שזה מה שיקרה.

יצחק וקנין: אני יודע שיש הצעת חוק של כמה חברי כנסת שמנסה לשפר את הנושא הזה של מס הבצורת.

יצחק וקנין: יתירה מזו, לקחת את נושא העלאת מחירי המים, שזה מצרך מספר אחת מבחינת החיוניות שלו, ולהעביר אותו לאיזו ועדה של פקידים – הדבר הזה חמור כשלעצמו.

יצחק וקנין: מי שזוכר טוב, מי שוותיק בבית הזה, יודע שמחירי המים נקבעו תמיד על-ידי ועדת הכספים.

יצחק וקנין: מעולם זה לא היה מחוץ לוועדת הכספים.

יצחק וקנין: הדברים הובאו לוועדת הכספים, ושם קבענו כמה תהיה ההעלאה, מה יהיה גובה ההעלאה.

יצחק וקנין: רבותי, אני רוצה להגיד לכם שתמיד היתה מלחמה בנושא המים.

יצחק וקנין: היתה התנגדות מקיר לקיר להעלות העלאה שרירותית.

יצחק וקנין: היום המחירים הרקיעו שחקים.

יצחק וקנין: המצב של מס הבצורת גורם לכך שמשפחות רבות אינן יכולות לעמוד בגזירה הזאת.

יצחק וקנין: רבותי, כבר אמרו חז"ל: אין גוזרים על הציבור גזירה שאינו יכול לעמוד בה.

יצחק וקנין: אדוני השר, אני אומר לך ואני מוכן להיבחן בדבר הזה: הנושא הזה חייב לרדת מסדר-יומה של הכנסת – למחוק את החוק הזה.

יצחק וקנין: זה חוק שאין לו מקום בכנסת ישראל.

יצחק וקנין: אני אומר פה, אני מודיע את זה פה, אם יביאו חוק לבטל את מס הבצורת, אני מודיע פה מעל בימה זו שאני מצביע בעדו – לבטל; ואם אני אצטרך לעזוב את הכנסת, אני אעזוב אותה.

יצחק וקנין: אני אומר את זה חד וחלק.

יצחק וקנין: אני אצביע בעד ביטול החוק הזה.

יצחק וקנין: החוק הזה הוא רע ביסודו, מכיוון שהוא גורם לכך – משפחות שלמות אינן יכולות לעמוד בגזירה הזאת.

יצחק וקנין: זאת גזירה שאין הציבור יכול לעמוד בה.

יצחק וקנין: לקחת אותו ולהעביר אותו – לא רק את המס, גם את מחירי המים – לוועדה של פקידים?

יצחק וקנין: רבותי, שומו שמים, לאן הגענו?

יצחק וקנין: רבותי, אין שום הצדקה לנסות ולחפש איזה סידור לשפץ את החוק הזה.

יצחק וקנין: החוק הזה, צריך לבטל אותו ולהוריד אותו מסדר-יומה של מדינת ישראל.

יצחק וקנין: תודה.

אלכס מילר: אני מזמין את חבר הכנסת אליעזר מנחם מוזס.

מנחם אליעזר מוזס: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, מכובדי חברי הכנסת, הכותרת להצעתי היתה צריכה להיות: תפילה לפני התפלה.

מנחם אליעזר מוזס: לפני שבוע, ביום ז' בחשוון, התחיל עם ישראל לבקש בתפילת העמידה: "ותן טל ומטר לברכה", וברוך השם תפילתנו התקבלה והתברכנו בגשמי ברכה, והכינרת עולה שעה-שעה, וזהו כוחה של תפילה.

מנחם אליעזר מוזס: אדוני היושב-ראש, אדוני השר.

מנחם אליעזר מוזס: כתוב: "וברכתיך בכל אשר תעשה".

מנחם אליעזר מוזס: הברכה חלה כשעושים משהו.

יצחק וקנין: אבל משהו טוב.

מנחם אליעזר מוזס: משהו טוב.

מנחם אליעזר מוזס: המחסור במים בישראל קיים כבר עשרות שנים.

מנחם אליעזר מוזס: מדברים על תוכניות מתוכניות שונות – ייבוא מים מטורקיה, התפלת מי ים – אך כלום לא נעשה.

מנחם אליעזר מוזס: פתאום מצאו פתרון קסם: כדי לעודד חיסכון במים יטילו היטל בצורת.

מנחם אליעזר מוזס: כך קראתי בעיתונות את עומק ההסבר של ההיטל והייקור של המים – כדי שהציבור ידע לחסוך במים.

מנחם אליעזר מוזס: יש לי הצעה נוספת: אם כך, מכיוון שיש מצבים שחברת החשמל, קשה לה לעמוד בעומסי החשמל, יעשו היטל חשמל, וכך יחנכו את הציבור לחיסכון בחשמל.

מנחם אליעזר מוזס: הם לא יצטרכו להשקיע – – –

ג'מאל זחאלקה: היטל חושך נקרא לזה.

מנחם אליעזר מוזס: היטל חושך, ולא יצטרכו להשקיע לא בטורבינות ולא בתשתיות יקרות.

מנחם אליעזר מוזס: פתרון מצוין.

מנחם אליעזר מוזס: במקום שוועדת החינוך ומשרד החינוך יחנכו את הציבור, על-ידי מים ועל-ידי חשמל יחנכו את הציבור לחיסכון.

יצחק וקנין: נשאר רק האוויר – למסות אותו וזהו.

מנחם אליעזר מוזס: למסות אותו, כן.

מנחם אליעזר מוזס: נשאר עוד האוויר.

מנחם אליעזר מוזס: המים, כמו החשמל, הלחם והירקות, הם מהמצרכים החיוניים הבסיסיים ביותר, והם חייבים להיות במחיר שווה לכל נפש.

מנחם אליעזר מוזס: לא ייתכן שקשישים או משפחות ברוכות ילדים יקבלו כאלה חשבונות מנופחים, מעל ומעבר לכל מה שחשבנו כשהביאו את ההצעה לכנסת לקריאה הראשונה.

מנחם אליעזר מוזס: אני רוצה גם להצטרף לדברי הרב מקלב.

מנחם אליעזר מוזס: רשות מים שאין בה נציגות ציבורית היא דבר שלא יעלה על הדעת.

מנחם אליעזר מוזס: המצרך הציבורי החשוב ביותר זה המים, ולציבור אין שום נציג שם להביע את דברו.

מנחם אליעזר מוזס: מעבר לכך, בשבוע שעבר ראינו איך בעקבות גשמי הברכה באו ההצפות.

מנחם אליעזר מוזס: הגשתי בקשה דחופה להצעה לסדר-היום, ואני חושב שהנושא ראוי לדיון מיוחד, במיוחד שזאת לא השנה הראשונה וכמעט כל שנה רואים את המראות המבישים האלה של כבישים ודירות, צמתים – כולם מוצפים בגשם.

מנחם אליעזר מוזס: כל זה חוזר על עצמו כל שנה ושנה.

מנחם אליעזר מוזס: למה לא לאגור את כל כמויות המים הללו?

מנחם אליעזר מוזס: שמעתי בדיוק בתקשורת, שבעולם קיימות טכנולוגיות לאגירת גשמי שיטפונות כאלה.

מנחם אליעזר מוזס: גם בארץ נעשה, אבל מעט ביותר.

מנחם אליעזר מוזס: אני חושב שאם באמת יהיו בנציבות המים אנשי ציבור ואנשי ידע מכל העולם, הם יוכלו לתרום הרבה לכל העניין הזה.

מנחם אליעזר מוזס: אני מתכוון להיאבק על הנושא הזה בוועדת הכלכלה, במיוחד נגד הרעיון להכפיל את מחיר המים, מעבר להיטל הבצורת, כדי לפתור כביכול את בעיות המים, ויטילו שוב ושוב קנסות על אזרחים שלא יכולים לעמוד בזה.

מנחם אליעזר מוזס: הפתרון הוא אחד ויחיד.

מנחם אליעזר מוזס: אנחנו צריכים לעמוד על המשמר ולא לתת לרשות המים לבוא לגבות על המחדלים שהיו עד היום, ושהציבור ישלם אותם.

מנחם אליעזר מוזס: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אליעזר מנחם מוזס.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת זבולון אורלב, ואחריו – חברת הכנסת חנין זועבי.

רחל אדטו: להתפלל לגשם זה לא פתרון?

מנחם אליעזר מוזס: בזה התחלתי.

יצחק וקנין: לרשותך שלוש דקות, ואם תצטרך יותר אני אאפשר לך.

זבולון אורלב: תודה רבה.

זבולון אורלב: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי שר התשתיות, זה נכון שיש מושג שקוראים לו מוצרי יסוד – לחם, חלב, ביצים -– אבל הם לא מוצרים חיוניים.

זבולון אורלב: יש רק שני מוצרים, או שני נושאים או שני דברים שבלעדיהם אדם אינו יכול להתקיים.

זבולון אורלב: אחד הוא חופשי, זה החמצן – ולצערי גם פה מזהמים אותו יותר מדי, ושר אחר אחראי לנושא הזה, השר להגנת הסביבה – אבל מזל שעדיין לא גובים – שם באמת לא גובים ממי שצריכים לגבות, שמזהם את החמצן שלנו.

זבולון אורלב: שם צריכים לגבות, שם צריכים להפעיל את כל הקנסות שרוצים.

זבולון אורלב: המוצר השני זה מים.

זבולון אורלב: לחם – אדם יכול להתקיים בלי לחם, בעיקר מי שבדיאטה.

זבולון אורלב: נכון, אורלי?

מיכאל בן-ארי: – – – עוגות – – –

זבולון אורלב: מי שבדיאטה לא חייב לאכול לחם, אפשר להסתדר בלי לחם.

זבולון אורלב: יש כאלה שהם בדיאטה ולא אוכלים ביצים, יש כאלה שהם בדיאטה ולא שותים חלב.

זבולון אורלב: למוצרי מזון מוצק יש חלופות.

זבולון אורלב: יש חלופות.

זבולון אורלב: למים אין חלופות.

זבולון אורלב: לטעמי, בתפיסה הדמוקרטית האזרחית שלי, זאת המחויבות הבסיסית של מדינה, מחויבות בסיסית של מדינה – לספק מים.

זבולון אורלב: המדינה לא יכולה להגיד: אני לא יכולה לספק מים, ולכן, כדי שלא תצרכו מים, אני אטיל עליכם כזה תשלום שתחשבו פעמיים לפני שאתם פותחים את הפה לשתות כוס מים.

זבולון אורלב: אשר על כן, אדוני השר, העלאת המחירים הזאת היא בלתי הגיונית.

זבולון אורלב: אגב, אני חושב מה היה קורה אם היו מעלים ככה בשיעורים האלה את מחיר הלחם.

זבולון אורלב: הרי בכל פעם שרוצים להעלות את מחיר הלחם ב-3%, ב-2%, יש פה סערה – שאני אגב אחד ממחולליה – וכשרוצים להעלות את מחיר הביצים או החלב – אותו דבר.

זבולון אורלב: פה, אני לא יודע למה, אני לא חבר ועדת הכספים, איכשהו – – –

יצחק וקנין: אבל אני הצגתי את הנתונים, זבולון.

זבולון אורלב: איכשהו זה הסתנן.

יצחק וקנין: אני הצגתי את הנתונים במדויק.

יצחק וקנין: אנשים אמרו שאני נפלתי מהירח.

יצחק וקנין: אני אומר לך את זה באחריות.

יצחק וקנין: זה רשום בוועדת הכספים – ישב שם רביב סובול וחשב שאני מסובב.

יצחק וקנין: נתתי נתונים מדויקים כמה זה יעלה לנו.

ג'מאל זחאלקה: זה עבר בחוק ההסדרים שאתם תמכתם בו.

זבולון אורלב: אני מודה לך על ההערה המתריסה הזאת, אבל אתה יודע – – –

ג'מאל זחאלקה: לא מתריסה.

זבולון אורלב: לא, לא, חבר הכנסת זחאלקה.

ג'מאל זחאלקה: זה לפחות למען – איך אומרים?

ג'מאל זחאלקה: למען ההגינות.

זבולון אורלב: למען ההגינות, כן, אני הצבעתי בעד חוק ההסדרים, אבל אתה חושב שאני הצבעתי בעד החוק הזה?

זבולון אורלב: לא.

זבולון אורלב: אתה מצביע בעבור חבילה, ובתוך החבילה הזאת יש לך כל מיני דברים.

זבולון אורלב: יכול להיות, אגב, שאם הדיון הזה היה מתקיים לפני חוק ההסדרים, הנושא הזה לא היה בחוק ההסדרים, כמו שהוצאנו דברים אחרים.

זבולון אורלב: לפעמים, בלהט המהירות – וזה חלק מהעניין, המגרעת של חוק ההסדרים – עוברים כל מיני דברים לא ראויים, וזאת דוגמה איך נושא עובר בחיפזון – –

ג'מאל זחאלקה: אנחנו צעקנו.

זבולון אורלב: – – וגם אדוני, כמוני, לא עשה פה צעקות ומהומות, כי לצעוק על כל כך הרבה דברים מעוותים – היו כל כך הרבה דברים מעוותים שם – והדבר הזה לא קיבל את מלוא תשומת הלב.

זבולון אורלב: אדוני השר, אני לא מומחה במים, אבל בתוך עמי אנוכי חי.

זבולון אורלב: קראתי הרבה מאוד מחקרים על בזבוזי מים נוראיים בצנרת של הרשויות המקומיות.

זבולון אורלב: אני לא יודע לכמת את זה, אני לא יודע לכמת את הדבר הזה.

זבולון אורלב: אני, כידוע לך, הייתי יושב-ראש ועדת ביקורת המדינה בקדנציה הקודמת, שהחליט – בהמלצת קודמך, השר פואד בן-אליעזר – להקים ועדת חקירה ממלכתית לבדיקת משבר המים.

זבולון אורלב: הוועדה הזאת עובדת וראיתי שאדוני גם הופיע בפני הוועדה.

זבולון אורלב: ראשית, אני מציע להמתין להמלצות הוועדה; מציע להמתין להמלצות הוועדה.

זבולון אורלב: זה מוזר שהממשלה – יושבת ועדת חקירה ממלכתית, בודקת את – – –

רונית תירוש: זו ועדת-ביין?

זבולון אורלב: משבר המים, בראשותו של השופט ביין.

רונית תירוש: ועדת-ביין?

זבולון אורלב: ועדת-ביין, כן.

זבולון אורלב: אני לא יודע איפה זה עומד, אבל אני מניח שהואיל והיא עובדת להערכתי כבר עוד מעט קרוב לשנה – אני זוכר מתי חתמתי על כתב הסמכות שלה – תמתינו, תראו מה קורה, בינתיים תנקטו איזה אמצעי חירום; אולי הוועדה תמליץ על דברים כלשהם שלא מחייבים את העלאת מחיר המים?

זבולון אורלב: בשביל מה יושבת הוועדה הממלכתית?

זבולון אורלב: בשביל מה יושבת הוועדה הממלכתית?

זבולון אורלב: זה חלק מהבעיה שלה – להראות איך מתמודדים עם המשבר הזה.

זבולון אורלב: אדוני השר, אגיד לך עוד דבר אחד.

יצחק וקנין: אם אפשר לסיים.

זבולון אורלב: אני מסיים – עניין אחד קצר.

זבולון אורלב: מחיר המים הוא אחד המסים הרגרסיביים האכזריים ביותר.

זבולון אורלב: לכאורה זה מס שווה לכל נפש, אבל הוא לא שווה לכל נפש.

זבולון אורלב: הוא לא שווה לכל נפש, כי לא לכל נפש יש אותן הכנסות.

זבולון אורלב: כלומר, זה ברור לחלוטין שבעשירונים התחתונים, הכסף שצריכים לשלם עבור מים הוא אחוז נכבד, בשיעורים גבוהים מאוד, הרבה יותר מהכסף שצריכים להקדיש לזה שלושת העשירונים העליונים.

זבולון אורלב: ככל שאתה מעלה את מחיר המים, אתה מכביד יותר ולוקח נתח גדול יותר מההכנסות של השכבות החלשות.

זבולון אורלב: רק אתמול פורסמו נתוני העוני, ולצערי אנחנו בצמרת העולמית בשיעורי עוני, בצמרת העולמית, ואחרי זה – – –

אופיר פינס-פז: אז למה רק העשירים בוכים אם זה פוגע בעניים?

זבולון אורלב: לא.

זבולון אורלב: אגב, העשירים, יש להם אלטרנטיבה – שותים כנראה דברים אחרים ומתרחצים בדברים אחרים.

זבולון אורלב: אינני יודע מה הם עושים.

יצחק וקנין: אבקש לסיים.

זבולון אורלב: אני מסיים.

זבולון אורלב: אשר על כן, אדוני, אני אומר לך שראוי מאוד, גם לאור הדיון הזה, לחשוב מחשבה נוספת, לשקול מחדש את כל העניין, ונראה לי שתקבל גיבוי ציבורי רחב מאוד, או לפחות לעכב ולהשהות עד אשר יוגשו ההמלצות של הוועדה הממלכתית לבדיקת משבר המים.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת זבולון אורלב.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת חנין זועבי, ואחריה – חבר הכנסת כרמל שאמה.

יצחק וקנין: אחרונה – חברת הכנסת רונית תירוש.

אופיר פינס-פז: אחרונה חביבה – – –

רונית תירוש: כן, חיכיתי לסיפא.

יצחק וקנין: אני לא יודע אם מותר לי להגיד את זה מעל הדוכן.

יצחק וקנין: זה קצת יסבך אותי.

רונית תירוש: אופיר, תגיד את זה.

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, אין דוגמה זהה לסוגיית המים היכולה לשקף את כל צדדי המדיניות הממשלתית.

חנין זועבי: כל הסוגיות – מסוגיית הכיבוש, עבור לסוגיית הסכסוך עם מדינות ערב ועד לסוגיות הצדק החברתי – –

זבולון אורלב: – – –

כרמל שאמה-הכהן: איך הגעת לכיבוש?

ציון פיניאן: – – –

דוד רותם: – – –

קריאות: – – –

יצחק וקנין: רבותי, תאפשרו לדוברת, תנו לה להתבטא.

חנין זועבי: – – כולם – כולם יכולים להתבטא דרך סוגיית המים ודרך מדיניות המים.

קריאות: – – –

יצחק וקנין: חברי הכנסת, מה קרה לכם, התעוררתם?

יצחק וקנין: גרמת להם להתעורר, זה בסדר.

חנין זועבי: הסיפור של המים הוא גם כן סיפורו של הכיבוש, של ההתנחלויות והמתנחלים, סיפורו של האזרח הפלסטיני בעל האדמה.

חנין זועבי: זה הסיפור שלנו.

חנין זועבי: אפשר לגנוב מים; אפשר לבנות קשרים עם מדינות שכנות דרך פרויקטים שנרקמים סביב סוגיית המים; אפשר להתנקם במדינות ערב דרך גנבת מים והפרת החוקים הבין-לאומיים; אפשר להרעיל את המים לתושבי השטחים הכבושים; אפשר להשתלט על המקורות והבארות ואפשר להפסיק את הזרימה של המים ולהגביל את הכמות לחקלאים הערבים אזרחי המדינה.

חנין זועבי: שיעור המים המוקצים לחקלאים הערבים לא עולה על 2.5% מכל כמות המים המיועדים לחקלאות, שזה בערך שביעית ממה שמגיע לאדמה החקלאית שנמצאת בשליטת חקלאים יהודים.

חנין זועבי: מים אינם פריווילגיה וגם לא מותרות, והזכות לקבלם היא חלק אינהרנטי מהזכות לחיים ומהזכות לבריאות.

חנין זועבי: ומה עשתה הממשלה הפעם?

חנין זועבי: קודם כול, היא הפכה את המוצר החיוני הזה למוצר יקר, ועכשיו לא מדברים על סופה של מדינת הרווחה, כי לא על רווחה מדובר, אלא על סופה של מדינת המצרכים הבסיסיים.

חנין זועבי: מדיניותה של הממשלה לא רק מגדילה את אחוז העוני, אלא היא גם משנה את ההגדרה של העוני.

חנין זועבי: לא רק שאין זו הדרך לטפל בבעיות מחסור המים, וגם לא, אגב – אני צריכה לשנן – גנבתם מהמדינות השכנות, ולא רק שהמדינה מעבירה את הנטל לאזרח הפשוט ומענישה אותו על מחדליה שלה, ולא רק שהיא פוגעת בשכבות הכי חלשות בחברה, היא גם מתעלמת למשל בחקיקתה מאופי החברה הערבית ומאופי המשפחה הערבית.

חנין זועבי: קחו למשל זוג הורים שחיים בביתם לבדם ומשתפים את בניהם באותו שעון מים, כי הרי הבנים ומשפחותיהם גרים בבתים מעל ההורים, בגלל המחסור בקרקעות.

חנין זועבי: מה ידווחו אותם הורים לרשות המקומית, אנחנו שניים אך מכלכלים עוד 20 אנשים?

חנין זועבי: זוהי התעלמות מובהקת גם מאופי החברה הערבית, ומעידה על בורות, מכוונת כלפי חלק ניכר מהאוכלוסייה החי באורח חיים שונה מזה של האזרח היהודי.

חנין זועבי: וזה מוסיף עוול על העוול שנגרם לשאר האזרחים.

חנין זועבי: אך גם אם ההיטל הוא צורך חיוני, כדי לחסוך במים, למשל, דרך יישומו והטלתו על האזרח מלווה בחוסר רגישות ובחיפזון.

חנין זועבי: המדינה הזאת, עוד פעם למען חברי חברי הכנסת, מספרת את סיפורה דרך המים, ועד עכשיו הסיפור הזה הוא סיפור של שליטה, של עוינות לאזור, של כיבוש ומדיניות של אי-צדק חברתי והתנכלות לאזרח הפשוט.

חנין זועבי: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת חנין זועבי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת כרמל שאמה, ואחריו – חברת הכנסת רונית תירוש.

יצחק וקנין: לרשותך שלוש דקות.

כרמל שאמה-הכהן: תודה רבה.

כרמל שאמה-הכהן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כבוד שר התשתיות הלאומיות, לפני שאתחיל ואגע בעניין אני חייב, אדוני היושב-ראש, להתייחס לדבריה האחרונים של הדוברת האחרונה, חברת הכנסת חנין זועבי, ולהגיד לך: חברת הכנסת זועבי, אני באמת נפעם.

כרמל שאמה-הכהן: מים, כמו שאמרת, זה דבר בסיסי, ומים, איך שלא תסתכלי עליהם, ותסתכלי על המלה, זה מ"ם, יו"ד, מ"ם, תקראי אותה מהסוף להתחלה, מההתחלה לסוף, זה מים.

כרמל שאמה-הכהן: מאיפה הבאת ואיך הצלחת לדחוף את הכיבוש לעניין המים?

כרמל שאמה-הכהן: מאיפה היצירתיות הזאת?

רחל אדטו: זה לא יצירתיות, זה pattern קבוע.

כרמל שאמה-הכהן: איך אין אצלך הכיבוש של אותו יצר לדחוף את הכיבוש לכל עניין?

כרמל שאמה-הכהן: הרי אנחנו באים פה, חברי כנסת, לעניין כמו מים, שפוגע גם באוכלוסייה שאת מייצגת, ששלחה אותך לכנסת, ופוגע באוכלוסייה ששלחה את הצד הזה של הבית ופוגע באוכלוסייה ששלחה את הצד הזה של הבית – הוא פוגע גם באוכלוסייה שהממשלה אמורה לייצג.

כרמל שאמה-הכהן: אבל כשאת באה, את פוגעת במטרה.

כרמל שאמה-הכהן: הייתי חייב להעיר לך על זה, אף-על-פי שזה לא חלק מהדיון, כי זה באמת צרם.

כרמל שאמה-הכהן: אין לי בעיה, ואני יודע מה את מייצגת, ובסעיפים אחרים זה מאוד רלוונטי, ואת מביעה עמדה שהיא לגיטימית.

כרמל שאמה-הכהן: ועכשיו לעניין, אדוני היושב-ראש.

כרמל שאמה-הכהן: מים, כמו שאמרו פה הדוברים, זה מוצר יסודי, אולי טיפ-טיפה פחות מאוויר.

כרמל שאמה-הכהן: בלי אוויר אולי אי-אפשר לחיות, למים אולי יש טיפה תחליפים, אולי החיים פחות נוחים, אבל ההחלטה היא החלטה רעה.

כרמל שאמה-הכהן: היא החלטה רעה, שלא באה מרוע לב – הרי אני מאמין לממשלה שאף אחד לא רצה לשלוח פה יד לכיסו של הציבור, בטח לא של הציבור החלש, ולאסוף כסף.

כרמל שאמה-הכהן: אבל אם אני מאמין, ואם זו כוונתם, זו לא ההחלטה שהיתה צריכה להתקבל.

כרמל שאמה-הכהן: אם אנחנו רוצים באמת לחסוך מים, והגיע הזמן שהציבור יבין שלא מובן מאליו שלוחצים על הברז ויש מים, שיש משבר מים במדינת ישראל ויש משבר משאבים בכלל בעולם, ואנחנו צריכים לדעת להתמודד גם עם הדברים האלה.

כרמל שאמה-הכהן: היו צריכים לבוא ולהגיד שאנחנו רוצים לעודד חיסכון של מים.

כרמל שאמה-הכהן: לעודד חיסכון של מים זה לאו דווקא להעלות את המחיר על כל המים.

כרמל שאמה-הכהן: היו אומרים: ה-10% האחרונים שצרכת בשנה הקודמת, הם יעלו לך בשנה הבאה יותר אם לא תחסוך אותם; אותם נייקר, כי כל אחד יכול לחסוך בערך 10% מרמה מסוימת בסיסית של מים.

כרמל שאמה-הכהן: אם לא חסכת ולא השתתפת במאמץ הלאומי, ושמת פס, מה שנקרא, על הצורך של מדינת ישראל לחסוך מים, אתה תשלם על זה ביוקר.

כרמל שאמה-הכהן: זה כן היה נכון וכן היה צודק, וגם היה מעביר את המסר של חיסכון במים.

אורלי לוי אבקסיס: או שמי שעומד במכסה או אפילו חוסך מהמכסה – – –

כרמל שאמה-הכהן: זה גם מעודד, אדרבה.

כרמל שאמה-הכהן: אם האלמנט פה הוא לא כספי, מי חוסך יתר על המידה, אני גם מתגמל אותו.

כרמל שאמה-הכהן: זה כן מסר שהיה עובר, זה כן מסר יעיל וזה היה משיג את המטרה.

כרמל שאמה-הכהן: מה הבעיה עם גזירה שציבור לא יכול לעמוד בה, או גזירה שלפחות חלק מהציבור לא יכול לעמוד בה?

כרמל שאמה-הכהן: חלק מהציבור כן יוכל לעמוד בה, אבל זה לא החלק שאנחנו צריכים לדאוג לו.

כרמל שאמה-הכהן: אנחנו כולנו פה מצווים קודם כול לדאוג לחלשים, לא משנה מאיפה באנו, זו דרכו של עולם.

כרמל שאמה-הכהן: והציבור הזה, שלא יכול לעמוד בה – אנחנו פוגעים גם בעצמנו כמחוקקים, כי כל החלטה, גם אם יש לה רוב בכנסת, לא משנה אם זה רוב קואליציוני, אם זה רוב שגובש דרך חוק הסדרים שאישר חבילה של החלטות, ברגע שאנחנו מאשרים החלטה כזאת, אנחנו פוגעים בלגיטימיות שלנו עצמנו לקבל החלטות, וההחלטות שלנו לא טובות והן לא ישימות.

כרמל שאמה-הכהן: כשאתה תגיד לכל הציבור ללכת על שתי הידיים אם הוא לא ישלם מס, חלק כן ילכו על שתי ידיים וחלק לא ילכו על שתי ידיים.

כרמל שאמה-הכהן: זה פחות או יותר מה שביקשת פה מהציבור.

כרמל שאמה-הכהן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

כרמל שאמה-הכהן: אני קורא לממשלה לעשות חושבים ולהתעשת בעניין זה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת כרמל שאמה.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת רונית תירוש.

יצחק וקנין: לרשותך שלוש דקות.

רונית תירוש: אדוני היושב-ראש, תודה, אדוני השר, חברי חברי הכנסת – אדוני השר, סוף מעשה במחשבה תחילה, אומרים.

רונית תירוש: ומה שנעשה כאן עם ההיטל הזה, לא נעשתה בו ולא הושקעה בו כל מחשבה שיכולה היתה למנוע את כל החורים שיש בחוק.

רונית תירוש: אני לא מאשימה כל כך את חברי הכנסת שיושבים במליאה ובמסגרת הצפה של חוק ההסדרים הרימו אצבע לפי משמעת קואליציונית כזאת ואחרת; אני דווקא מאשימה את מי שישב בוועדת הכספים, ירד לעומקם של דברים, ושאלנו שאלות, ומשלא קיבלנו תשובות היינו צריכים כיד אחת לא להרים אצבע או לחלופין להצביע נגד.

רונית תירוש: לצערי הרב, בסיכום הדיונים של ועדת הכספים חבר הכנסת אחמד טיבי ואנוכי היינו היחידים שהצבענו נגד, וזאת מבלי שידענו גם אנחנו את מלוא ההשלכות שיוצר החוק הזה, שהוא מלא חורים.

רונית תירוש: כל כך הרבה בעיות הוא יוצר, ואני כבר לא מדברת על כך שהוא חוק שקרי, שהוא מס שפתיים.

רונית תירוש: זה מס ככל מס אחר, כאשר ראש הממשלה הבטיח שהוא לא יעלה מסים ולא יוסיף מסים, והנה, הוא הוסיף מס.

רונית תירוש: אבל כדי לעטוף את זה במעטפת שאולי תתקבל ציבורית אמרו: יש לנו משבר, יש בצורת, בואו, אנחנו צריכים לעשות מעשה.

רונית תירוש: אילו כך היה, תקבוליו של המס הזה היו צריכים להיות מנותבים לטובת פתרון משבר המים בישראל, ולא כך הוא.

רונית תירוש: התקבולים הולכים כל כולם לקופת האוצר, או ליתר דיוק 87% לאוצר והיתרה לטובת המנגנונים הביורוקרטיים שצריכים עכשיו לטפל בהיטל.

רונית תירוש: ואם תשאלו את ראשי הרשויות, הם מעדיפים לא לטפל בזה בכלל, משום שהם מתמודדים כל יום עם עשרות תושבים, כל אחד בעירו ובמועצה שלו, שבאים המסכנים הללו ואומרים: אנחנו חיים מקצבת ביטוח לאומי, אנחנו חיים ממשכורת מינימום, אנחנו חיים מהיד לפה, ואנחנו עכשיו צריכים להכפיל ולשלש את עלויות המים ביחס למה שהיה בעבר.

רונית תירוש: מה אני עשיתי?

רונית תירוש: קראתי למחאה ציבורית, ואני עומדת מאחורי העניין הזה.

רונית תירוש: מעולם לא קראתי למרד, מעולם לא קראתי למרי אזרחי, וכל מי שמנסה לטפול עלי את האשמה הזאת יש לו את הסיבות שלו.

רונית תירוש: אני כן קראתי למחאה ציבורית וכן הנחיתי את הציבור לפנות לרשויות ולבקש כמה וכמה דברים.

רונית תירוש: ראשית, להפריד את הארנונה מהמים.

רונית תירוש: החשבון המשותף הזה מקשה עלינו.

רונית תירוש: יש לנו בעיה עם המים – נטפל בזה בנפרד.

רונית תירוש: אני כאזרחית, כתושבת, יכולה לשאול שאלות על מה שמבקשים ממני לשלם.

רונית תירוש: ואחרי שהפרדנו את הארנונה מהמים, אני רוצה שיפרידו בחשבון המים את המים המותרים לי לצריכה ואת אלה שאני נקנסת עליהם, כדי שאני אוכל לבוא בשאלות.

רונית תירוש: וראה זה פלא, כשהאזרחים באים, או לפחות מנסים לבוא בשאלות לגבי גובה הקנס, על-פי מה הוא חושב, למה הוא חושב ולמה לא התחשבו במסמך הזה ששלחתי זה עתה בפקס או במסמך ההוא שנדרשתי להביא, מתגלה שהמסמך לא הגיע, שהפקס לא עבד, שהם עשו טעות בחישוב, אבל האזרח צריך לשלם, כי האזרחים, ואני בתוכם, צריכים לעמוד בחוק וצריכים לשלם.

רונית תירוש: אבל מותר לנו גם לשאול שאלות.

רונית תירוש: וזה מה שאני רוצה שיעשו לרשויות.

רונית תירוש: הציבור הוא לא פתי, ואני כבר לא מדברת על זה שהוא לא צריך לשלם על מחדלי הממשלות לדורותיהן – אני לא מאשימה את הממשלה הזאת דווקא.

רונית תירוש: אני מאשימה את הממשלה הזאת בזה שהיא מצאה פתרון יצירתי על-ידי היטל הבצורת.

רונית תירוש: על מה ולמה?

רונית תירוש: אין לי ויכוח על עדכון תעריף המים.

רונית תירוש: אין לי ויכוח.

רונית תירוש: אני חושבת שהוא יכאב בכיס שלנו, אבל לפחות הוא מיועד לפתרון הבעיה.

רונית תירוש: ולכן באמת לסיום, כי יש לי עוד הרבה מה לומר – אדוני השר, אני שמעתי את דבריך בכינוס האחרון – – –

יצחק וקנין: כן, כבר הוספתי שתי דקות.

רונית תירוש: אני מודה לך.

רונית תירוש: אני מודה לך, כי הייתי במתקפה.

רונית תירוש: אדוני, אתה, בשכל הישר, כפי שמאפיין אותך תמיד, אמרת שאתה תשקול.

רונית תירוש: אני באמת מציעה: אני מאוד בעד לבטל את ההיטל, אבל לפחות לעת עתה תקפיאו את זה ותעשו חושבים.

רונית תירוש: סוף מעשה במחשבה תחילה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת רונית תירוש.

יצחק וקנין: ישיב על כל ההצעות לסדר-היום שר התעשיות הלאומיות עוזי לנדאו.

עוזי לנדאו: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אבקש את תשומת לבכם.

עוזי לנדאו: תחילה אכניס טיפה סדר, לשיטתי, בבעיות שיש לפנינו.

עוזי לנדאו: אני רואה שלושה נושאים שיש לטפל בהם.

עוזי לנדאו: הם קשורים, אבל אלה שלושה נושאים.

עוזי לנדאו: אחד הוא היטל הבצורת או מס הבצורת, ונקרא לו איך שנקרא לו.

עוזי לנדאו: הוא דבר שהוטל מיידית לקיץ הזה ואולי לקיץ הבא בגלל המשבר.

עוזי לנדאו: הנושא השני הוא ייקור המים.

עוזי לנדאו: בלי קשר לשינוי מבנה התעריפים ושיטת תשלום המים יש את ייקור המים.

עוזי לנדאו: אני אומר שעמדת רשות המים היא עמדה נכונה, שהיום ההוצאות שמדינת ישראל מוציאה כדי לספק לתושבים מים בזמינות ובאמינות הרבה יותר גדולות מההכנסות.

עוזי לנדאו: על כן, בין שתהיה רפורמה ובין שלא תהיה רפורמה, הייקור נדרש, והשאלה היא איזה ייקור ומה אפשר להטיל על הציבור.

עוזי לנדאו: הנושא השלישי הוא טיב הרפורמה המוצעת במשק המים.

עוזי לנדאו: נעבור דבר דבר, ואני מבקש לומר דברים שקשורים במס הבצורת.

עוזי לנדאו: מס הבצורת – יעבור זמנו, כפי שאומר חבר הכנסת מקלב.

עוזי לנדאו: גם אי-אפשר שהרחוב ידבר.

עוזי לנדאו: לכן, הדיון בינינו צריך להיות דיון ענייני לנושא עצמו.

עוזי לנדאו: הסיבה שמס הבצורת הוטל היא מצב החירום המיידי שצריך היה לטפל בו.

עוזי לנדאו: מצב מאגרי המים של מדינת ישראל הגיע לא אל הקו האדום אלא מתחתיו, אל הקו השחור.

עוזי לנדאו: מי שמתבונן יכול היה לראות את הכינרת לאן היא מגעת.

עוזי לנדאו: שליש ממאגרי המים של ישראל, מה שאיננו רואים, אלה מאגרי המים התת-קרקעיים של המדינה.

עוזי לנדאו: מהו הקו השחור?

עוזי לנדאו: כאשר המאגר מגיע אל קו או אל רמה שכל ירידה מתחתיה פירושה נזק בלתי הפיך למשק המים שלנו.

עוזי לנדאו: אסור להגיע לשם.

עוזי לנדאו: על כן, כמו בשרפה, אנחנו יכולים לנקוט מדיניות ארוכת טווח של חיסכון, או במקרה הזה, של צורך למנוע שרפה בבית – מתקנים לגילוי עשן וכן הלאה.

עוזי לנדאו: אבל כשיש שרפה לא שואלים שאלות: לוקחים דלי מים ומנסים לכבות את השרפה.

עוזי לנדאו: זה מה שעשינו עם מס הבצורת – באופן דרמטי לנסות להביא את הציבור לחיסכון.

עוזי לנדאו: מטרתו לא היתה גבייה.

עוזי לנדאו: אני אומר כך: המשפחות והאנשים היו מצליחים להסתדר עם הכמות שהוצעה למשפחה, שתי המדרגות הבסיסיות, שאפשר לחיות עמן, מי שהיה בתוכן לא היה מביא אפילו לגבייה של אגורה אחת בהיטל.

עוזי לנדאו: אוסיף ואומר שהלוואי שלא היו גובים שום דבר.

עוזי לנדאו: אם כולנו היינו חוסכים בתוך שתי המדרגות, לא היו גובים דבר.

עוזי לנדאו: אני לא נכנס כרגע לשאלה – יש לי חילוקי דעות אם זה מס או לא.

עוזי לנדאו: בשורה התחתונה, זה אכן מס.

עוזי לנדאו: זו ודאי לא היתה הכוונה.

עוזי לנדאו: המטרה שלי, כשר התשתיות, היתה איך, בראש ובראשונה, חוסכים מים.

עוזי לנדאו: הלוואי, מי שרוצה להתמודד עם האוצר ולהראות: אה, צריך היה פשוט לחסוך ולא היה נגבה שקל אחד.

רונית תירוש: היה קמפיין ההסברה שכן סייע, והיתה ירידה בצריכה – – –

עוזי לנדאו: את צודקת, חברת הכנסת תירוש.

עוזי לנדאו: ראיתי את המספרים בסוף אוגוסט, ואחר כך בסוף ספטמבר.

רונית תירוש: – – בלי הנבוט הזה.

עוזי לנדאו: היו קמפיינים קודמים.

עוזי לנדאו: הירידה בעקבות העובדה שהציבור יודע שיש היטל ניכר על המדרגה השלישית הביאה לירידה דרמטית עוד יותר.

עוזי לנדאו: על כן, המטרה היא לחסוך בקיץ הזה כמות מינימלית של 10% מהצריכה של המגזר הלא-חקלאי והלא-תעשייתי – –

רונית תירוש: משקי הבית.

עוזי לנדאו: – – בדרך כלל הביתי – המטרה הזאת הושגה.

עוזי לנדאו: אני רוצה לומר שאנחנו לא רק התמקדנו בטווח המיידי והקצר כדי לחסוך.

עוזי לנדאו: המרצנו את כל הפרויקטים בצנרת כדי שבעוד שלוש וארבע שנים לא ניתקל בבעיה שכאשר פותחים את הברז אין מים.

עוזי לנדאו: זה עלול היה להיות.

עוזי לנדאו: אני רוצה לומר פה לשבחה של ועדת הכספים וועדת משנה שהיתה שם, שאנשים שאלו את כל השאלות האפשריות שיכולים היו לשאול באותו הרגע, אבל לעתים לא יודעים את הכול.

עוזי לנדאו: אני מוכרח לומר שפגשתי אדם שהתלונן – הוא פגש אותי, והוא לא הכיר אותי קודם; אני יודע את השם ולא אומר אותו – איך מחשבון של 4,000 שקל בחודשיים זה קפץ ל-17,000 שקל, ומה יקרה.

עוזי לנדאו: שאלתי: למה 4,000 שקל?

עוזי לנדאו: והוא אומר: יש לי גינה נהדרת, ועכשיו אני צריך לייבש אותה.

עוזי לנדאו: אמרתי לו: בכל הכבוד, כשצריך יושב-ראש רשות המים ללכת ולהתמודד עם חקלאים בצפון שצריכים לעקור את המטעים שלהם, אז סיפור הגינה, עם כל הכבוד, וכמה שזה קשה, באותו רגע פחות קרוב ללבי.

עוזי לנדאו: אבל אוסיף ואומר מעבר לכך: בעוד שלוש, ארבע שנים לא יחסרו מים, אבל אסור לשכוח כשאנחנו משקיעים במתקני התפלה, שמתקני התפלה עולים הרבה כסף.

עוזי לנדאו: אנחנו מדינה שאין כמוה בכל הסביבה שלנו.

עוזי לנדאו: לא רק ברבת-עמון מסתובבת מכלית פעמיים-שלוש באמצע השבוע ומחלקים מים לאנשים במכלים לבתיהם ושמים את המים על הגגות.

עוזי לנדאו: זה כך גם במדינה ממערב לנו, בקפריסין.

עוזי לנדאו: זאת המציאות.

עוזי לנדאו: אצלנו, ברוך השם, איכות החיים במדינה היא כזאת שכל האזרחים פותחים את הברזים ויש מים.

עוזי לנדאו: אנחנו צריכים לכלכל את מעשינו בחוכמה: פעם המצב קשה ויש שעת חירום, ובפעם אחרת, לטווח היותר ארוך, נצטרך למצוא את המחיר.

עוזי לנדאו: על מה נחמץ לבי?

עוזי לנדאו: שלא יכולנו לדעת – – –

מנחם אליעזר מוזס: – – – על מחדלי העבר.

עוזי לנדאו: אתה צודק.

עוזי לנדאו: כשהבית בוער, אני שואל מי אשם שנתנו לילד לשחק בגפרורים?

עוזי לנדאו: קודם כול מכבים.

עוזי לנדאו: חבר הכנסת מוזס, אני אתך בכל לב.

עוזי לנדאו: אני שואל, מי אשם במה שהיה?

עוזי לנדאו: אני אשמח למצוא את האשמים.

עוזי לנדאו: ברוך השם, לא הייתי בכנסת הקודמת.

עוזי לנדאו: קל לי ביותר.

אורלי לוי אבקסיס: – – – ואז האוצר יגיד: "טוב, נשקיע פחות במתקני התפלה, כי עכשיו המצב לא כזה נורא", ושוב זה – – –

עוזי לנדאו: חברת הכנסת לוי, אני רוצה להבטיח לך: עכשיו לא יעצרו את מתקני ההתפלה.

עוזי לנדאו: ההחלטה שקיבל אחד משרי התשתיות הקודמים, חבר הכנסת השר ליברמן, ב-2001, היא להיכנס לפרויקטים של מתקני התפלה בהיקף של 450 מיליון קוב בשנה.

עוזי לנדאו: אם כך היינו עושים אז, הכול היה בסדר.

עוזי לנדאו: אבל מה רוצים?

עוזי לנדאו: מה רוצה הגורל?

עוזי לנדאו: ב-2002 היתה שנה ברוכה והיה הרבה גשם, ואז באה הפקידות הממשלתית – וכשאני אומר פקידות אני אומר – – –

יצחק וקנין: אני חושב שגם השנה כנראה לא תדעו מה לעשות עם המים בסוף השנה.

מנחם אליעזר מוזס: – – –

עוזי לנדאו: אדוני היושב-ראש, הדפיציט, האוברדרפט, הגירעון שיש למדינת ישראל במשק המים הוא של כ-2 מיליארדי מטרים מעוקבים.

עוזי לנדאו: זו בערך הצריכה השנתית השוטפת שלנו.

עוזי לנדאו: זה מה שאנחנו חייבים למאגרי המים, ויעברו כמה שנים עד שנצליח להחזיר את החוב הזה.

עוזי לנדאו: הלוואי שירדו מים כמה שירדו.

עוזי לנדאו: עדיין תהיה בעיה במשק המים שלנו – –

יצחק וקנין: טוב.

יצחק וקנין: נדבר בסוף העונה.

עוזי לנדאו: – – כשם שאדם שהרוויח יפה בשנה מסוימת ויש לו חוב ניכר לא יצליח להחזיר אותו באותה שנה.

עוזי לנדאו: אני רוצה לומר כאן שהשנה יימשכו כל הפרויקטים שקשורים בתשתיות למתקני התפלה בכל המרץ, כדי שבעוד שלוש, ארבע או חמש שנים לא נצטרך לנקוט צעדים כמו היטלי בצורת.

עוזי לנדאו: רק לבי נחמץ על הדברים שלא חשבנו עליהם ולא יכולנו לחשוב עליהם, דווקא אותם קשישים – לעתים למישהו יש נזילה באסלה והוא לא יכול לדעת, או דוגמאות של נכים.

עוזי לנדאו: היו נציגים של הנכים בוועדת הכספים, ולא תמיד חושבים על כל המקרים.

עוזי לנדאו: אני רוצה לומר שבוועדת הכספים נצטרך לראות איך אנחנו מטפלים בזה ואיך נדאג לזה שהאנשים הללו לא ישלמו את המחיר.

עוזי לנדאו: אבל לעתים, כשחייבים לנקוט צעד חריף, איננו יכולים תמיד לתת תשובה לכל המקרים.

רונית תירוש: אבל לא נתנו את הדעת גם על הורים גרושים שנמצאים במשמורת משותפת והילדים רשומים אצל האמא ולא אצל האבא, ולמרות זאת הם נמצאים אצל האבא מחצית השבוע.

רונית תירוש: ובתים במגזר הערבי, שם הם באמת גרים בקומות מעל – – – אבל אי-אפשר לדווח.

רונית תירוש: יש המון בעיות.

עוזי לנדאו: רונית, דווקא לדבר הזה ניתנה תשובה, בכך שהתושבים צריכים לדווח לתאגידי המים שלהם כמה אנשים ישנם בבתיהם, כמה נפשות יש.

עוזי לנדאו: מהבחינה הזאת ועדת הכספים עשתה עבודה טובה, בכלל זה גם רשות המים.

עוזי לנדאו: במלים אחרות, לכל נפש קצבו מכסה שאפשר לחיות עמה והיא במסגרת התעריף הקודם, ללא ההיטל.

עוזי לנדאו: הדברים האלה בוודאי חלים גם על הציבור הערבי, בדיוק כפי שהם חלים על הציבור היהודי.

עוזי לנדאו: אם הבנים גרים עם ההורים, הם חלק ממספר האנשים – אני מודה לחברת הכנסת חנין זועבי, כי נתת דוגמה נהדרת, יוצאת מן הכלל, איך דווקא בישראל מטים אוזן לסוגיה של התרבות של המשפחה הערבית, אורח החיים; אני ממש מודה לך.

עוזי לנדאו: על כן, אני רוצה להוסיף דבר אחד:

עוזי לנדאו: אנחנו לא הטלנו את ההיטל במטרה שיהיה היטל.

עוזי לנדאו: אנחנו הטלנו את ההיטל כדי לחסוך מים, לטפל במשבר.

עוזי לנדאו: ברוך השם, השנה התחילה יפה, לא רק בא' מרחשוון, חבר הכנסת מוזס, גם בפרשת השבוע.

עוזי לנדאו: אנחנו רואים: וירא אליו השם באלוני ממרא והוא יושב פתח האוהל.

נסים זאב: שם כתוב – – –

עוזי לנדאו: שם כתוב מייד אחר כך: מהרו רחצו רגליכם.

עוזי לנדאו: עם מה רוחצים את הרגליים?

עוזי לנדאו: לא עם קוקה-קולה, בכל הכבוד.

עוזי לנדאו: וכך יעבור פרק-פרק.

עוזי לנדאו: על כן, מה שחשוב להדגיש כאן: אנחנו נשקול, בוודאי לנוכח המצב, ונטה אוזן גם למתרחש בציבור, בלי חוכמות, וגם לאחריות שלנו למשק המים לגבי הקלה עד כדי הקפאה של מס הבצורת, ונעשה זאת יחד עם רשות המים.

יצחק וקנין: מה אדוני מציע?

עוזי לנדאו: עד כאן מס הבצורת.

עוזי לנדאו: אם אדוני ירשה לי עוד שתי הערות.

עוזי לנדאו: חבר הכנסת מקלב נכנס גם לסוגיות המקצועיות.

עוזי לנדאו: שני דברים אדוני אמר בפתח דבריו: ייקור המים, מה שנקרא רפורמה בתעריפי המים – שני דברים שונים.

עוזי לנדאו: ובסוף הדברים, כמה חברי כנסת, ובכלל זה חבר הכנסת מקלב בא במקלו ובתרמילו על כך שתהליך קבלת ההחלטות מותיר את רשות המים סוברנית, היא מחליטה.

עוזי לנדאו: ובכן, רבותי, בהתאם לחוק המים, חוק תאגידי מים וביוב, מופקדת רשות המים על קביעת תעריפים למים וביוב.

עוזי לנדאו: זה לפי החוק.

עוזי לנדאו: זה לפי החוק, חבר הכנסת וקנין, לא מביאים את זה לוועדת הכספים.

עוזי לנדאו: והכנסת החליטה על החוק הזה.

מנחם אליעזר מוזס: השאלה היא, למה אין נציגות ציבורית ברשות?

עוזי לנדאו: גם על כך החליטה הכנסת, וגם על כך שיושב-ראש מועצת רשות המים הוא גם מנכ"ל רשות המים.

עוזי לנדאו: יש סדרה של דברים שאולי כדאי שנתבונן בהם, אבל רשות המים היא הגוף שברצותו מעלה, ברצותו מוריד וברצותו מקפיא.

עוזי לנדאו: זאת עובדת החיים.

עוזי לנדאו: הממשלה קובעת מדיניות, אני אביא את הדברים לממשלה, אבל הסוברניות היא של רשות המים.

עוזי לנדאו: אני מציע שבכך נדון.

עוזי לנדאו: לגבי עצם הייקור, נדמה לי שכבר אמרתי, אני אחסוך את הזמן, עצם העניין: קיים פער תעריפים גדול, אני חושב שזה ישיב לנושא בתחום הזה.

עוזי לנדאו: אדוני דיבר לגבי הייקור – המספרים הרצים הם 50% בממוצע.

עוזי לנדאו: אני, בעמדה שאציג בממשלה, אני חושב שיצטרכו לייקר במשהו, אבל – – –

מנחם אליעזר מוזס: מעבר להיטל הבצורת?

עוזי לנדאו: אשים לרגע את היטל הבצורת בצד, נניח שאין היטל בצורת, היה וביטלנו את היטל הבצורת.

מנחם אליעזר מוזס: אבל העובדה היא שזה יגיע באותו חשבון.

עוזי לנדאו: לא, עוד אין חשבון כזה.

עוזי לנדאו: הנה, אתה רואה שיש לנו כבר על מה לדבר.

אורלי לוי אבקסיס: מי שיהיה לו קשה לעמוד בתשלומים, יסגרו לו את המים?

עוזי לנדאו: רגע, אני רוצה לעשות הבחנה, זה איננו שונה ממה שהיה עד עכשיו, בתחום הזה לא יהיה שום שינוי.

אורלי לוי אבקסיס: אבל עכשיו יהיה הרבה יותר קושי לאנשים לעמוד בזה.

עוזי לנדאו: תראי, באופן בסיסי, מי שאיננו יכול לשלם את המים כי הוא איננו יכול, לפי ההגדרה, נצטרך לראות איך אנחנו בתחום הזה גם מסייעים אבל גם מקבלים את מה שצריך לקבל.

עוזי לנדאו: אבל זה לא נובע מהיטל הבצורת, זה נובע מהייקור.

עוזי לנדאו: לכן, עצם הייקור בוודאי לא יכול להיות 50%–60% לטעמי, הוא בוודאי צריך להיות פרוס על פני תקופה הרבה יותר ארוכה, הוא צריך להיות מדורג.

עוזי לנדאו: על כן, אני חושב שהמספרים שדובר בהם – בוודאי העמדה שתובא לממשלה תהיה עמדה אחרת, שמדיניותה, על-פי גישתי, תהיה שונה.

עוזי לנדאו: אני לא חושב שאפשר להעלות את התעריפים בהיקף הזה, אבל אני לא מציע שנתחיל את הדיון כאן.

עוזי לנדאו: רחשי הלב בוודאי יועברו אל הממשלה.

עוזי לנדאו: אולי גם אעיר, שכאשר אנחנו מדברים על מדרגות שונות – אמר חבר הכנסת מקלב, שרצים מהתעריף הראשון לתעריף השלישי.

עוזי לנדאו: זה חלק ממבנה התעריפים, גם על זה נצטרך לדבר.

עוזי לנדאו: אני רק אציין שבשיחה עם ידיד מטקסס, מדינה משופעת במים, שמתלוננים שם שיש בעיות מים – היא לא מדינה סוציאליסטית, במירכאות, או דומה למסורת שהיתה אצלנו; שם קפיטליסטים – להם יש היום ארבע מדרגות מים במחוז שבו נמצאת העיר סן-אנטוניו, והם רוצים להעלות את זה למדרגה חמישית, שוקלים את הדבר הזה, כי הם אינם יכולים לשאת את העובדה שלרבים יש משטחי דשא ומשקים אותם בלי חשבון.

עוזי לנדאו: לכן, גם עניין המדרגות הוא עניין שקשור לא רק בשיקולים כלכליים נטו אלא גם בדברים שקשורים למראית עין.

רונית תירוש: מה לוח הזמנים שבו הממשלה תקבל החלטה בנדון?

עוזי לנדאו: אני אינני יכול כרגע להתחייב על לוח הזמנים שבו הממשלה תקבל החלטה בנדון, אבל ההצעה שאני אעלה תעסוק בכל הסוגיה של מכלול התעריפים במשק המים והביוב לצורך גיבוש מדיניות הממשלה בתחום הזה.

עוזי לנדאו: אני גם צופה שהמדיניות שתגובש תשפיע על החלטות שהתקבלו ברשות המים.

עוזי לנדאו: זאת הערכתי ברגע זה.

מנחם אליעזר מוזס: מתי יהיו התוצאות של הוועדה לבדיקת נושא המים בישראל?

עוזי לנדאו: לא רק שאינני במצב של ריבון כנציג הכנסת בממשלה ברשות המים, עוד פחות מזה יש לי בוועדת חקירה ממלכתית.

עוזי לנדאו: זו ועדה בראשות שופט, שתחליט מה להחליט ומתי לפרסם.

עוזי לנדאו: השמועות אומרות שזה יהיה אי-שם בחודשיים הקרובים, לקראת סוף השנה.

עוזי לנדאו: עוד הערה אחת, ברשותך, אדוני היושב-ראש, לחברת הכנסת חנין זועבי, פעם אחת על הערבי הפלסטיני בעל האדמה.

עוזי לנדאו: אני שמח שיש ערבים רבים בעלי אדמות, כשם שיש יהודים בעלי אדמות.

עוזי לנדאו: אני מבקש להדגיש, שהוויכוח בינינו ובין הציבור הערבי איננו על בעלות על אדמות, לא על זכות הקניין; הוויכוח שלנו הוא על הזכות לריבונות.

עוזי לנדאו: ובכל הכבוד, יש לערבים כל הזכויות בארץ, אין להם שום זכות על הארץ.

עוזי לנדאו: לא היה כאן אף פעם עם פלסטיני – פלשתינה זה גיאוגרפיה, זה לא מושג, לא אתני, לא מושג דתי, לא מושג לאומי.

עוזי לנדאו: ירושלים מעולם לא היתה בירה פלסטינית.

עוזי לנדאו: מדוע קוראים לזה הר-הבית ולא הר-המסגד ולא הר-הכנסייה?

עוזי לנדאו: כי גם כאשר חרב היה, בתודעת העמים כולם, בכל רחבי העולם, היה ההר שביטויו המובהק הוא הריבונות היהודית – גם כאשר יהודים חלמו עליו ברחבי העולם וגם כאשר קומץ יהודים נאחז בארץ הקטנה הזאת כל שנות ההיסטוריה.

עוזי לנדאו: תמיד חיו כאן יהודים, תמיד.

עוזי לנדאו: לכן לא פלא שכאשר נפוליאון הסתובב כאן בארץ, בדרכו מאלכסנדרייה ליפו, לעכו, הוא פרסם מנשר, הצהרה, 100 ומשהו שנים לפני הצהרת בלפור, כדי לקנות ולגבש את תמיכת הציבור היהודי שישב כאן – לא היתה קהילה יהודית גדולה, אבל היתה קהילה יהודית.

עוזי לנדאו: הוא דיבר על היורשים החוקיים של פלשתינה, על כך הוא דיבר.

עוזי לנדאו: הוא לא דיבר על הציבור הפלסטיני שחי כאן.

עוזי לנדאו: כשבלפור בא והצהיר את ההצהרה שלו, הוא דיבר על הקמת בית לאומי לעם היהודי.

עוזי לנדאו: על כן, גברתי, שני דברים אני אומר.

עוזי לנדאו: פעם אחת ברמת השירות שהערבים הפלסטינים מקבלים, ערבים אזרחי ישראל וגם הערבים הגרים ביהודה ושומרון.

עוזי לנדאו: מאז 1967, מאז שחרור המקומות האלה, נפרסה רשת של מים, של צנרת, ואין בכל המדינות הסובבות אותנו ערבי הפותח את הברז וזורמים שם מים כפי שיש ביהודה ושומרון.

עוזי לנדאו: אין.

עוזי לנדאו: הדבר השני, הכיבוש: הערבים הפלסטינים החיים כאן הם עוד כובש בין שאר הזרים שעברו בארץ הזאת, וכל כובש פינה את הכובש שהיה לפניו.

עוזי לנדאו: גברתי, בכל הכבוד, יש לי כבוד ניכר למיעוט הערבי שחי בארץ, אבל אני אינני מערפל לא את הוויכוח ולא את עניין הזכות, וגם לא את עניין זכויות האזרח שלכם.

עוזי לנדאו: והאמת היא שהכובשים האמיתיים בארץ הם הערבים הפלסטינים, הם הצלבנים המודרנים.

עוזי לנדאו: היו מיעוט עם מלוא הזכויות, לא הזכות על הריבונות בארץ הזאת.

עוזי לנדאו: אדוני היושב-ראש, תודה רבה.

יצחק וקנין: מה אדוני מציע?

עוזי לנדאו: אני, כמובן, כמו כל איש ממשלה רע, מציע להוריד את העניין מסדר-היום, אבל אני לא רוצה לשבש את מערכת היחסים הטובה שיש לי עם חברי הכנסת.

עוזי לנדאו: אם עליכם מקובל, נעביר את זה לוועדה.

רונית תירוש: אני רוצה להציע דיון במליאה, אני חושבת שזה נושא שנוגע לכולם.

יצחק וקנין: יש שתי הצעות אחרות, של חבר הכנסת נסים זאב ושל חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

יצחק וקנין: אני אאפשר לך, נסים זאב, דקה ולא יותר.

יצחק וקנין: אני לא אאפשר יותר מדקה, זה לא נאום.

רחל אדטו: למה לא למליאה?

רונית תירוש: תציעו את זה למליאה, גם – – – רוצה לדבר על זה.

יצחק וקנין: רבותי, אחר כך אני אשאל כל חבר כנסת מה הוא רוצה.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, "חזרנו אל בורות המים, לשוק ולכיכר".

נסים זאב: אני חושב שהממשלה צריכה להציע שבכל בית נחפור בורות, נחזור לאותם ימים טובים שהיינו שואבים את המים, ולא צריכים לא היטלי מים ולא ייקור מים.

נסים זאב: אני רוצה לומר לך שזה לא מס.

נסים זאב: מס – הרי יש לנו מע"מ 15.5%.

נסים זאב: זה נקרא מס.

נסים זאב: זו גזירה שאין הציבור יכול לעמוד בה.

נסים זאב: חד-משמעית.

נסים זאב: אני מקבל כל יום טלפונים מבעלי משפחות שאומרים: אנחנו רוצים לשלם את המים, אנחנו מוכנים להתמודד עם ההיטל, עם הגזירה הזאת, בבתי-משפט.

נסים זאב: אנחנו לא מסוגלים לשאת.

נסים זאב: ואשה שאומרת לי שהיתה משלמת 400 ו-600 שקלים ועכשיו היא נתבעת לשלם 1,400 שקלים – – –

יצחק וקנין: תודה, חבר הכנסת זאב.

יצחק וקנין: הדברים כבר נאמרו לשר.

נסים זאב: תן לי לדבר, רק רגע.

יצחק וקנין: אבל אני לא יכול לאפשר יותר מדקה.

נסים זאב: זה הרבה יותר מכפליים.

נסים זאב: על זה נאמר:

נסים זאב: כי לקחה כפליים בכל חטאותיה.

יצחק וקנין: תודה, חבר הכנסת נסים זאב.

יצחק וקנין: חבר הכנסת זחאלקה, ביקשת גם אתה הצעה אחרת.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, דיברו על הכול, חוץ מסעיף קטן אחד – בתקציב המדינה ישנו סעיף הכנסות מהיטל הבצורת של מאות מיליונים, אני חושב שיותר ממיליארד שקל הצפי להכנסות.

ג'מאל זחאלקה: עכשיו, אם יחסכו במים, לא יהיה כסף, ואז יעשו קיצוץ, כמובן בתקציבי הרווחה.

ג'מאל זחאלקה: ואם יהיה כסף – לא יהיו מים.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שהממשלה היתה צריכה לחפש דרך אחרת כדי לחסוך במים.

ג'מאל זחאלקה: הערה שנייה, יש טעם לפגם במה שעשו חברי הקואליציה, שעלו אחד אחרי השני ולא טרחו להגיד לציבור שהם תמכו.

ג'מאל זחאלקה: אל תגידו: לא ידענו, אנחנו דיברנו פה – –

יצחק וקנין: טוב, הדברים כבר נשמעו, חבר הכנסת זחאלקה.

ג'מאל זחאלקה: – – מעל הבמה.

ג'מאל זחאלקה: לכן הם צריכים להתנצל בפני הציבור על זה שהם תמכו ועכשיו חוזרים בהם.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: חברת הכנסת רחל אדטו.

רחל אדטו: תודה.

רחל אדטו: מאחר שמדובר בדיון ציבורי כל כך רחב, אני חושבת שהמקום שלו במליאה, ולא להעביר אותו לוועדה, שמטבע הדברים זה גם מצמצם את הדיון.

רחל אדטו: לכן הייתי מבקשת שזה יעלה לדיון במליאה.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אברהם מיכאלי, ביקשת גם.

יצחק וקנין: אני מבקש שזה יהיה במסגרת דקה.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, אולי מודה ועוזב ירוחם.

אברהם מיכאלי: אני מקווה שחברי הקואליציה כן יהיו בהגדרה הזאת, כי בזמן שאישרנו את זה ודנו בזמנו בחוק התקציב שעבר, אכן צפינו כמה דברים, שאמרנו שהציבור – בתקופה הקשה ההיא, אמרנו שזה מצב חירום.

אברהם מיכאלי: ברוך השם שהמצב יותר טוב.

אברהם מיכאלי: הציבור באמת לא עומד בגזירה הזאת ולכן הציבור שמתלונן היום אולי אפילו לא קלט אז כמה הדבר הזה חמור.

אברהם מיכאלי: אדוני השר, השאלה שכולם שואלים אותנו היא: למה זה לא חל על מוסדות אחרים, למה זה חל רק על מגזר המגורים?

אברהם מיכאלי: למה זה לא חל על מוסדות, למה זה לא חל על מפעלים, למה אנחנו צריכים, מגזר המגורים, לממן את כל הגזירה הזאת?

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מיכאלי.

יצחק וקנין: רבותי, אני רוצה להסביר את הפרוצדורה.

יצחק וקנין: המציעים שהציעו את ההצעה לסדר-היום לא יכולים להציע משהו אחר חוץ ממליאה.

יצחק וקנין: זה הסדר.

יצחק וקנין: מי שכן יכול להציע ועדה אלה חברי כנסת אחרים שלא בין המציעים.

יצחק וקנין: השר הסכים לוועדה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אורי מקלב איננו נוכח, ולכן אני לא יכול לשאול אותו.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מוחמד ברכה אינו נוכח.

רונית תירוש: אפשר לשאול את השר, אולי הוא מסכים למליאה.

יצחק וקנין: השר מסכים למליאה?

עוזי לנדאו: – – –

נסים זאב: לא פסטיבלים.

יצחק וקנין: רבותי, חבר הכנסת אלכס מילר מציע ועדה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אליעזר מוזס?

מנחם אליעזר מוזס: ועדת כספים.

יצחק וקנין: חבר הכנסת זבולון אורלב – אינו נוכח.

יצחק וקנין: חברת הכנסת חנין זועבי?

חנין זועבי: מליאה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת כרמל שאמה – אינו נוכח.

יצחק וקנין: חברת הכנסת רונית תירוש?

רונית תירוש: מליאה, ואני מבקשת שתשקלו מליאה.

יצחק וקנין: רבותי, אנחנו ניגשים להצבעה.

יצחק וקנין: מי שמצביע בעד – זה מליאה.

עוזי לנדאו: שנייה, תסביר אחד-אחד.

עוזי לנדאו: חברי כנסת שאומרים מליאה, אפשר גם להצביע נגדם ואפשר להצביע בעד ועדה – – –

יצחק וקנין: אם כן, יש שתי הצעות – הצעה למליאה או הצעה לוועדה.

אלכס מילר: ועדה.

נסים זאב: מליאה זה בזבוז זמן.

יצחק וקנין: רבותי, אנחנו נקיים שתי הצבעות – הצבעה ראשונה תהיה מליאה או הסרה.

יצחק וקנין: הצבעה שנייה תהיה ועדה מול הסרה.

קריאות: – – –

יצחק וקנין: כיוון שיש הצעה גם לוועדה וגם למליאה והשר הציע ועדה, הצבעה ראשונה זה מליאה מול הסרה.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

ג'מאל זחאלקה: – – – זו לא הצעה של השר.

יצחק וקנין: מי שבעד זה מליאה, מי שנגד – זה הסרה.

יצחק וקנין: הצבעה מס' 7 בעד ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום – 6 בעד ההצעה שלא לכלול את הנושא בסדר-היום – 5 נמנעים – אין ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום של הכנסת נתקבלה.

יצחק וקנין: שישה בעד, חמישה נגד.

יצחק וקנין: אם כן, זה מליאה.

אורלי לוי אבקסיס: אבל יש פה בעיה.

אורלי לוי אבקסיס: אם אתה מצביע על הסרה, אתה מסיר את זה מסדר-היום ואתה לא יכול להצביע לוועדה – – –

יצחק וקנין: רבותי, הפרוצדורה היא ברורה.

יצחק וקנין: חברי הכנסת שמציעים את ההצעה, הברירה היחידה שיש להם זה מליאה, מבחינת ההצעה שלהם.

יצחק וקנין: אין להם ברירה אחרת, ולא קיבלו את ההצעה לדון במליאה.

יצחק וקנין: אם היו מסירים את המליאה, הייתי מצביע על ועדה, מייד, אבל מכיוון שקיבלו את המליאה, ממילא זה יורד.

יצחק וקנין: אם כן, ההצעה תידון במליאה.

יצחק וקנין: תודה.

מנחם אליעזר מוזס: בזמן הקרוב, לא בקיץ.

יצחק וקנין: לא אני קובע, יש מזכירות הכנסת ונשיאות הכנסת תחליט מתי.

יצחק וקנין: מאבק ראשי הרשויות בדרום בתחנת הכוח הפחמית

יצחק וקנין: רבותי, אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

יצחק וקנין: הצעה לסדר היום שמספרה 1253, בנושא: מאבק ראשי הרשויות בדרום בתחנת הכוח הפחמית – של חברת הכנסת רחל אדטו.

רחל אדטו: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לאחרונה שמענו על מאבק משותף של ראשי רשויות בדרום נגד בניית תחנת כוח פחמית באשקלון, תחנה ששאלת בנייתה מתמשכת זה כמה שנים.

רחל אדטו: ראשי הרשויות נאבקים בין היתר על בריאות התושבים שהם לפה להם.

רחל אדטו: רק לפני שבועיים התנהל דיון כאן, במליאת הכנסת, על דוח קשה הקושר בין זיהום האוויר במפרץ חיפה לבין מחלות הריאה בילדים תושבי האזור.

רחל אדטו: אחד התחומים שבהם באה לידי ביטוי ההתייחסות הלקויה של ממשלת ישראל לשיקולי איכות הסביבה, זאת בניגוד גמור להמלצות ה-OECD, הוא עתיד משק החשמל בישראל.

רחל אדטו: בעידן שבו נרתם העולם כולו, והמדינות העשירות חברות הארגון בפרט, למאבק במשבר האקלים תוך מחויבות להפחתת פליטות גזי החממה וההשקעה בפיתוח מקורות אנרגיה מתחדשת ובשימור אנרגיה, בישראל צועדים אחורנית ועומדים להקים תחנת כוח פחמית, כך שהמשק הישראלי העתידי יתבסס באופן מכריע על שרפת פחם לצורך ייצור החשמל.

רחל אדטו: זאת בשעה שהחלטת הממשלה מספטמבר 2008 בדבר השגת התייעלות אנרגטית של 20% עד 2020 אינה מקודמת ואינה כוללת תוכנית פעולה רצינית להשגת היעד שנקבע.

רחל אדטו: יתירה מזאת, חלק משרי הממשלה אף מביעים חוסר אמון מוחלט ביכולת להסתמך על ההתייעלות כמקור אנרגיה, בסתירה להמלצות ה-OECD.

רחל אדטו: זכור כי תחנות הכוח הפחמיות הן המקור העיקרי לזיהום האוויר בישראל, כולל כמויות גבוהות של גזי חממה, והן פוגעות באיכות האוויר, המים, הקרקע והים.

רחל אדטו: זאת, בשעה שבחופי ישראל נתגלה לאחרונה מאגר גז טבעי עצום, אשר יכול לשמש מקור אנרגיה יעיל, נגיש וזול יותר.

רחל אדטו: הבעיה אף תחריף בעתיד, כאשר יוטלו גם על ישראל הגבלות בפליטת גזי החממה והיא תיאלץ לרכוש זכויות אלו בשוק הבין-לאומי בעלות כוללת שתנוע בין 200 ל-800 מיליון דולרים לשנה.

רחל אדטו: בהקמת תחנת הכוח הפחמית באשקלון תחמיץ ישראל את ההזדמנות לשדרג את תחומי שימור האנרגיה וניצול האנרגיות המתחדשות למעמד שלו הן זוכות בקרב חברות ה-OECD.

רחל אדטו: חשוב להבין כי מי שאחראי כאן זה רק המדינה.

רחל אדטו: חברת החשמל הינה כלי של המדינה כספק אנרגיה.

רחל אדטו: המדינה אחראית הן לכמות האנרגיה הנדרשת והן לסוג האנרגיה הנצרכת.

רחל אדטו: אני קוראת לשר התשתיות ולשר להגנת הסביבה לשקול בכובד ראש את ההחלטה על התחנה הפחמית באשקלון, כדי למנוע פגיעה סביבתית שלא ניתנת לתיקון.

רחל אדטו: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת רחל אדטו.

יצחק וקנין: ישיב שר התשתיות הלאומיות, השר עוזי לנדאו.

עוזי לנדאו: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, משרד התשתיות פועל היום – כולל לפני, בעיקר לפני – לקידום נמרץ של תחנות כוח מבוססות גז.

עוזי לנדאו: כל התחנות שנבנו, נדמה לי, ב-12 השנים האחרונות, כולן תחנות גז.

עוזי לנדאו: לא נבנתה תחנת פחם אחת, וכניסת הגז למדינת ישראל היא בהיקף חסר תקדים בעולם כולו.

עוזי לנדאו: במקביל פועל המשרד לקידום תחנות כוח באנרגיות מתחדשות.

עוזי לנדאו: התחלנו עם אנרגיות על גגות הבתים בקיץ הזה, ואנחנו כרגע פונים לראות את מידת הכניסה שלנו – בנמרצות – לאנרגיות מתחדשות בתחום נרחב בהרבה.

עוזי לנדאו: אני לא רוצה כאן כרגע לפרט.

עוזי לנדאו: יש בעיה עם גז טבעי, והבעיה היא למשל שאם, נניח, חלה תקלה בצינור המרכזי שמביא את הגז מהים – יש כרגע מקור שבא או ממצרים או מ"ים תטיס" – כל מה שנמצא במורד הצנרת הזאת נעמד, משותק.

עוזי לנדאו: אם היינו הולכים לפי השיטה שצריך 100% גז, תקלה כזאת יכולה להביא לעלטה במדינת ישראל, במקרה הטוב לכמה שעות, ובמקרה הרע, אם מדובר בתקלה בצינור ימי, זה יכול לקחת שבועות ויותר.

עוזי לנדאו: זה דבר שהמשק, בכל הכבוד, לא יכול לעמוד בו.

עוזי לנדאו: לכן, הוויכוח שלנו הוא על תמהיל השימוש בגז – כמה גז, כמה פחם, כמה דברים אחרים.

עוזי לנדאו: גם במדינות אירופיות, הייצור הבסיסי של החשמל מבוסס על תחנות הידרו-חשמליות, על תחנות גרעיניות, על תחנות פחמיות.

עוזי לנדאו: אצלם הדברים האלה מגיעים ל-60%–70% ויותר.

עוזי לנדאו: אצלם השימוש בגז הוא 20% בממוצע.

עוזי לנדאו: יש כמה מדינות יוצאות דופן שיושבות על גז, שעוברת דרכן הצנרת, כמו איטליה ואירלנד, ששם הולך צינור ואפשר לחיות עם זה.

עוזי לנדאו: יש יתירות מספקת.

עוזי לנדאו: בכל המדינות האירופיות האחרות הממוצע פחות או יותר 20%, והן מבקשות – ב-20, 30 – שיהיו 25% גז, לא יותר, מסיבות של ביטחון אנרגטי.

עוזי לנדאו: אנחנו, לרוע המזל – אין לנו לא תחנות הידרו-אלקטריות ואין לנו תחנות גרעיניות.

עוזי לנדאו: אנחנו את עומס הבסיס יוצרים מפחם.

עוזי לנדאו: למה?

עוזי לנדאו: כי זה החליף וטוב הרבה יותר מהשימוש במזוט ובסולר.

רחל אדטו: אבל יש לנו הרבה שמש.

עוזי לנדאו: אגב, אלה יצאו בכל השנים האחרונות.

עוזי לנדאו: עברנו טיפול גמילה במדינת ישראל מן הדברים האלה.

עוזי לנדאו: כבר היום אנחנו מייצרים חשמל, לעתים ב-35%, לעתים ב-40%, ואם לא נבנה את התחנה הפחמית ב-D, אנחנו נגיע ב-2013–2014 ל-70% גז.

עוזי לנדאו: אני חושב שהדבר הזה גובל בחוסר אחריות לאומית, אני חושב שזה דבר שאי-אפשר לשאת אותו.

עוזי לנדאו: אני רץ לסיום, כי השעה מאוחרת.

עוזי לנדאו: ביחידה המתוכננת ב-D באשקלון יותקנו מסננים ויותקנו סולקנים כדי להוריד למינימום המקובל בעולם את רמת זיהום האוויר.

עוזי לנדאו: גם בגרמניה, שמובאת כדוגמה, בונים תחנות פחמיות.

עוזי לנדאו: בארצות-הברית בונים תחנות פחמיות – לא כמו בהודו, לא כמו בסין – בונים.

עוזי לנדאו: אנחנו עושים את זה בטכנולוגיה הטובה ביותר הקיימת.

עוזי לנדאו: אני רוצה להוסיף ולומר, שכאשר תבוא התחנה הזאת ב-D ותיבנה באשקלון, היא תאפשר הוצאה זמנית מן השירות של התחנות הפחמיות – ארבע מתוכן יש באשקלון – באופן מדורג בכל הארץ, ולמשך חצי שנה עד שבעה חודשים שזה פרק הזמן הדרוש כדי להתקין בהן את הסולקנים ואת המסננים הדרושים, כדי שבסיכומו של דבר הירידה בזיהום האוויר תהיה דרמטית.

עוזי לנדאו: אדוני היושב-ראש, תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה.

רחל אדטו: עם זה, אני חושבת – – –

יצחק וקנין: גברתי, את רוצה להעיר משהו מהצד?

רחל אדטו: כן.

יצחק וקנין: אוקיי.

רחל אדטו: עם זה, אני חושבת שהדוח שנכתב על-ידי ה-OECD, שמתייחס במפורש לתחנת הדלק באשקלון – אי-אפשר להעביר אותו ולהגיד: אנחנו מבינים בזה שאנחנו צריכים רק תחנה פחמית, להגן על עצמנו.

רחל אדטו: ה-OECD עושה עבודה כל כך יסודית וכל כך מדוקדקת בכל מה שקשור למשק האנרגיה בתחום הזה שנבדק, שקשה לי מאוד לעבור לסדר-היום עם הדוח הזה, שאומר שישראל חורגת כרגע מהמנדט שיש לה בנושא זיהום האוויר ומסבכת את האזור שם מבחינת זיהום האוויר.

רחל אדטו: לכן אני חרדה, דווקא בגלל שראיתי את הדוח הזה של ה-OECD.

עוזי לנדאו: אפשר שהדוח של ה-OECD איננו מכיר את התוכניות של ישראל לגבי שדרוג התחנות הפחמיות הישנות.

רחל אדטו: לא.

עוזי לנדאו: בכל הכבוד, מה ההבדל בינינו לבין ה-OECD?

עוזי לנדאו: ה-OECD דואג ל-OECD.

עוזי לנדאו: הוא לא מכיר את מלוא התנאים אצלנו.

עוזי לנדאו: אנחנו מופקדים על התנאים שלנו, ואין לי שום ספק שישראל חייבת להתקין את התחנה הזאת.

עוזי לנדאו: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: מה אדוני מציע?

עוזי לנדאו: אני אומר זאת כך: אני בעל ניסיון מהדיון הקודם, ואני מציע להסיר את ההצעה מסדר-היום.

עוזי לנדאו: אם יהיה מישהו שיציע להעביר אותה לוועדה, נראה.

יצחק וקנין: להסיר.

יצחק וקנין: חברת הכנסת?

יצחק וקנין: אוקיי, רבותי, השר מציע להסיר, אז אנחנו מצביעים.

רחל אדטו: אתה שאלת אותי מה אני מבקשת?

יצחק וקנין: לא, זה ברור.

רחל אדטו: לא, אני אתן לך את השם.

רחל אדטו: יש ועדה – בשבוע שעבר, כשדיברנו על זיהום האוויר בחיפה, הוקמה ועדה – – –

יצחק וקנין: את רוצה להעביר את זה לוועדה, טוב.

רחל אדטו: לוועדה המשותפת של פנים והגנת הסביבה ובריאות.

אלכס מילר: אבל היא לא יכולה לבקש ועדה.

אלכס מילר: או מליאה או להסיר.

נסים זאב: אני מבקש ועדה.

יצחק וקנין: אתה הצלת את המצב.

יצחק וקנין: רבותי, אנחנו מצביעים ועדה או הסרה.

יצחק וקנין: מי שבעד – זה ועדה.

יצחק וקנין: מי שנגד – זה להסיר.

יצחק וקנין: רבותי, אנחנו ניגשים להצבעה.

יצחק וקנין: אתם בעד ועדה?

יצחק וקנין: טוב, אם השר מצביע בעד ועדה, זה – – –

עוזי לנדאו: – – – בעד ועדה.

עוזי לנדאו: אני לא אוהב את התרגילים שעשו קודם, זה הכול.

עוזי לנדאו: הצבעה מס' 8 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 7 בעד ההצעה שלא לכלול את הנושא בסדר-היום – 1 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

יצחק וקנין: שבעה בעד, אחד נגד.

יצחק וקנין: אם כן, ההצעה תועבר לדיון בוועדת – ועדת הכנסת.

יצחק וקנין: איזו ועדה?

רחל אדטו: לוועדה משותפת של הגנת הסביבה והבריאות.

יצחק וקנין: רבותי, ועדת הכנסת תחליט לאן זה יועבר.

יצחק וקנין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/283).

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: אנחנו ממשיכים בסדר-היום: הצעת חוק זכויות הסטודנט (תיקון מס' 2) (יום הסטודנט הלאומי), התש"ע–2009, של חבר הכנסת אלכס מילר – קריאה ראשונה.

יצחק וקנין: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת אלכס מילר.

יצחק וקנין: נרשמו לדיבור חברי הכנסת אורי אריאל ונסים זאב – אם יהיו פה.

יצחק וקנין: אני סוגר את הרשימה, רבותי.

יצחק וקנין: תודה.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: אדוני היושב-ראש, חברי הממשלה, חברי חברי הכנסת, ראשית בקשר להצעת החוק, הצעת חוק יום הסטודנט הלאומי באה לרכז את אותם אירועים שאנחנו חווים מדי שנה, אשר מופקים על-ידי סטודנטים בישראל.

אלכס מילר: ביום זה אנחנו נכיר, ונביא אות ההוקרה לכל העניין האקדמי במדינת ישראל.

אלכס מילר: זה הציבור שפועל ונחשב כמשאב העיקרי של מדינתנו.

אלכס מילר: אני חושב שהגיע הזמן, מאז קום האקדמיה במדינת ישראל, שנכיר בצורה רשמית, כאירוע ממלכתי, ביום הסטודנט במדינת ישראל.

אלכס מילר: קודם כול, אני רוצה, כמובן, להודות לשר החינוך על תמיכתו, וכמובן ליושב-ראש ועדת החינוך על כך שקידם את הצעת החוק במהרה; לחברי הכנסת שתומכים בהצעת החוק, שמובילים את הנושא הסטודנטיאלי בכנסת ישראל; לשדולת הכנסת, שבעצם מובילה את הנושא כבר מהכנסת השבע-עשרה, כאשר דיברנו וחוקקנו את חוק זכויות הסטודנט בישראל.

אלכס מילר: ואני מאמין שאנחנו כבר נצליח במושב הנוכחי גם להעביר את החוק בקריאה השלישית.

אלכס מילר: אני חושב, אדוני היושב-ראש, שהגיע הזמן שגם כל הציבור שנוגע או לא נוגע בעולם הסטודנטיאלי – אין מה לעשות, כאשר אתה נמצא במצב שציבור כל כך גדול חי בעולם מסוים, אין הוקרה מספיקה לציבור הזה במדינה.

אלכס מילר: אני חושב שכאשר אנחנו נחוקק את החוק לגבי כל הגופים הקשורים לעולם הסטודנטיאלי אנחנו נצליח להעלות את הנושא האקדמי על סדר-היום, ובסופו של דבר אולי נחזק גם בדרך הזו את המשאב העיקרי של מדינתנו, שזה המשאב האנושי.

אלכס מילר: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אלכס מילר.

יצחק וקנין: מתנגדים, אני מבין, חבר הכנסת נסים זאב, חבר הכנסת אורי אריאל – איננו, וחבר הכנסת ג'מאל זחאלקה אחריו.

ג'מאל זחאלקה: מי שמדבר לא אומר שהוא מתנגד.

יצחק וקנין: זה דיון.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני לא יודע מה מטרת החוק כאן – עוד יום בשנה, עוד יום של טקס, מאוד יפה, יום הסטודנט.

נסים זאב: אנחנו רואים את הסטודנטים כל פעם מפגינים פה על שהממשלה על כל הבטחותיה לא מסוגלת לעמוד בהתחייבויות שקיבלה על עצמה.

נסים זאב: אבל טוב, אם יום הסטודנט עושה טוב למישהו מהסטודנטים, אני בעד שיהיה עוד יום כזה – כמו שיש יום האם, ויום האב, יום הקשיש, אז עוד יום אחד.

נסים זאב: אני רוצה לדבר על נושא שקשור לציבור החרדי, לסמינרים, והאפליה שקיימת, שהמל"ג בעצם עושה הפרדה בין הסמינרים ובין ההשכלה הגבוהה של הציבור החרדי, ואני חושב שצריך לתת הזדמנויות שוות לציבור החרדי, וגם הערבי, שבעיקר יש שם, מקביל לסמינרים – ולא מכירים באותם סטודנטים.

נסים זאב: למשל, אני רוצה לומר: כרטיס לאוטובוס.

נסים זאב: סטודנט אקדמאי מוכר מקבל הנחה של 50% גם לאחר גיל 18 – אני זוכר שהרב גפני כמה פעמים העלה את הנושא הזה, של הסטודנטים מעל גיל 18, שהסמינרים לא מקבלים את זה, וגם הם סטודנטים ומגיעה להם הנחה באוטובוס.

משה גפני: זה מתקדם, אבל.

נסים זאב: כן, מתקדם, אבל אני אומר:

נסים זאב: זו אחת הנקודות שבאמת זועקות ורואים את האפליה בעליל.

נסים זאב: אני רוצה לומר שבציבור החרדי היו מבחני סאלד, מקבילים למבחני בגרות, ועד לפני כמה שנים הפרופסור יעקב כץ הכיר בזה, ואמר, ויש חוות דעת של משרד החינוך, שזה שווה לבגרות.

נסים זאב: ופתאום כולם נדרשים לעשות מכינות.

נסים זאב: אפילו, נגיד, בת שסיימה "בכיר" בסמינר – שלוש שנים של לימודים – היא נדרשת לעשות מכינה.

נסים זאב: זה פשוט לעג לרש, כיוון שהיא צריכה ללמוד לימודים של כיתה י"א–י"ב, כאשר היא בעצם נמצאת 4–5 דרגות הרבה יותר קדימה.

נסים זאב: לכן אני חושב שבעניין של יום הסטודנט צריך לתת באותה ההזדמנות את הדעת גם לאותם מגזר חרדי ומגזר ערבי, שצריכים לקבל שוויון וזכויות מלאות באותה מידה, ואני מקווה שאולי זה ימצא ביטוי במהלך ועדת החינוך, אני מניח שהיא עוסקת בסוגיה הזו.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת נסים זאב.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

יצחק וקנין: לרשותך גם כן שלוש דקות.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, ידוע שבאוניברסיטאות מתקיימים ימי סטודנט ממילא.

ג'מאל זחאלקה: לעגן את זה בחקיקה צריך טעם נוסף.

ג'מאל זחאלקה: החוק כפי שהוא מונח לפנינו הוא חוק מיותר.

ג'מאל זחאלקה: אי-אפשר להתנגד לו וגם אי-אפשר להתלהב ממנו.

ג'מאל זחאלקה: השאלה שנשאלת כאן – אם קובעים יום סטודנט, צריך ליצוק בזה קצת תוכן, ואולי שיהיו תקציבים.

ג'מאל זחאלקה: וזה חוק לא תקציבי, כפי שרואים אותו כאן.

ג'מאל זחאלקה: למשל, מי יממן את הפעילות של יום הסטודנט?

ג'מאל זחאלקה: האם משרד החינוך, למשל, באותו יום יממן פעילויות לסטודנטים – אירועי תרבות, תחרויות, וכל הדברים האלה?

ג'מאל זחאלקה: זה לא עולה לו פרוטה אחת.

ג'מאל זחאלקה: בעצם אומרים למשרד החינוך ולכולם: הסטודנטים עושים יום סטודנט, אז בוא נרכב על הסוס הזה ונעשה מזה חוק.

ג'מאל זחאלקה: אבל זה צחוק, לא חוק.

ג'מאל זחאלקה: אם כבר לדאוג לסטודנטים אז יש הרבה הרבה מאוד מה לעשות.

ג'מאל זחאלקה: צריך לטפל בבעיות האמיתיות של הסטודנט.

ג'מאל זחאלקה: אין בזה בשורה לסטודנט.

ג'מאל זחאלקה: יש בשורה, למשל, בהורדה – אנחנו מדברים הרבה על שכר לימוד, אבל אני כהורה, ורבים, עשרות אלפי משפחות בארץ, מתמודדים עם הבעיה הקשה של שכר המעונות, שעולה ועולה ועולה ללא כל בקרה.

ג'מאל זחאלקה: יש בקרה מסוימת על שכר הלימוד, שמעלים אותו כל פעם במקום להוריד אותו, והוא שכר לא פרוגרסיבי.

ג'מאל זחאלקה: כלומר, זה לא תלוי בהכנסות המשפחה.

ג'מאל זחאלקה: והמלגות שנתנו פעם לסטודנטים מצטמצמות מדי שנה.

ג'מאל זחאלקה: אני זוכר שכאשר הייתי סטודנט, המלגה כיסתה את שכר הלימוד.

ג'מאל זחאלקה: היו ימים כאלה – מלגה של סטודנט, מי שהיו לו ציונים מסוימים, ברמה מסוימת, ומצב סוציו-אקונומי מסוים, קיבל מלגה כמעט בגובה שכר הלימוד.

ג'מאל זחאלקה: היום אין דבר כזה.

ג'מאל זחאלקה: ועכשיו, הממשלה רצתה להעלות מאוד את שכר הלימוד.

ג'מאל זחאלקה: לא העלו אותו, העלו אותו ברמה פחותה ממה שהממשלה רצתה, אז עשו פיצוי על-ידי העלאת דמי השכירות במעונות הסטודנטים.

ג'מאל זחאלקה: אבל בסופו של דבר הסטודנט משלם את זה.

ג'מאל זחאלקה: כלומר, אותו כסף שלא העלו בשכר הלימוד העלו בזה.

ג'מאל זחאלקה: ואני מבקש מחבר הכנסת מילר שמתעניין – ואני עוקב אחרי פעילותו בענייני הסטודנטים ואני יודע שהעניינים האלה חשובים לו – בוא נעבוד ביחד בכנסת, וגם נשים גבול, או נשים איזושהי רגולציה לשדה הפרוץ הזה שנקרא שכר המעונות, ואני מבקש מחברי הכנסת שיבדקו איך עלה שכר המגורים במעונות בשנים האחרונות.

ג'מאל זחאלקה: הרבה יותר ממה שעלה שכר הלימוד.

ג'מאל זחאלקה: צריך לטפל בבעיות האמיתיות של הסטודנט, ואני מציע הצעה: אם כבר יש חוק כזה, שבאותו יום יהיו כנסים שידונו בזכויות הסטודנט ובעתיד ההשכלה הגבוהה, ולא רק אירועי תרבות שהממשלה צריכה לממן.

ג'מאל זחאלקה: הסטודנט, לפחות אם עושים לו יום חגיגה, שיממנו לו אותו.

ג'מאל זחאלקה: אם עושים חוק – שיממנו את החוק.

ג'מאל זחאלקה: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצבעה.

יצחק וקנין: הצעת חוק זכויות הסטודנט (תיקון מס' 2) (יום הסטודנט הלאומי), התש"ע–2009, בקריאה ראשונה – מי בעד, מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 9 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 10 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק זכויות הסטודנט (תיקון מס' 2) (יום הסטודנט הלאומי), התש"ע–2009, לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

יצחק וקנין: עשרה בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, הצעת החוק נתקבלה.

יצחק וקנין: היא תועבר להכנתה לקריאה שנייה ושלישית לוועדת החינוך, התרבות והספורט.

יצחק וקנין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/283).

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: רבותי, אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

יצחק וקנין: הצעת חוק לעידוד השקעות הון (תיקון מס' 67) (הקלות במס לבניין חדש להשכרה), התש"ע–2009, של חבר הכנסת ציון פיניאן וכמה מציעים – קריאה ראשונה.

יצחק וקנין: בבקשה, חבר הכנסת ציון פיניאן.

יצחק וקנין: רבותי, נרשמו חברי הכנסת נסים זאב, אורי אריאל, והמציע הנוסף בהצעה הזאת הוא חבר הכנסת .

יצחק וקנין: אני מבין שאתה תהיה מייד אחריו.

ציון פיניאן: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת.

ציון פיניאן: הצעת חוק לעידוד השקעות הון (תיקון מס' 67) (הקלות במס לבניין חדש להשכרה), התש"ע–2009, נועדה לקבוע ולחדש את הקלות המס על בניינים להשכרה שניתנו עד שנת 2006.

ציון פיניאן: ההקלות נקבעו בחוק כחלק מיישום דוח של ועדה ציבורית לרפורמה במערכת מיסוי מקרקעין, כדי לתת מענה הולם לבעיות הדיור של אוכלוסיות המתקשות ברכישת דירה למגורים.

ציון פיניאן: מוצע לחדש את ההקלות האלה ולהחילן גם על בניינים שיוגדרו כבניינים חדשים להשכרה.

ציון פיניאן: כמו כן, מוצע להפחית את שיעורי המס שיחולו על ההכנסה החייבת או על השבח הריאלי ממכירה או מהשכרה של בניין חדש להשכרה, כך שלגבי חברה יופחת שיעור המס ל-11%, ולגבי יחיד – ל-21%.

ציון פיניאן: שיעורי המס המופחתים יחולו על ההכנסה שתופק משנת 2009.

ציון פיניאן: יצוין כי הממשלה נתנה את הסכמתה להצעת החוק.

ציון פיניאן: תודתי לחברי היוזמים, חבר הכנסת הרב גפני משה, יושב-ראש ועדת הכספים, וחבר הכנסת .

ציון פיניאן: אבקש מחברי חברי הכנסת את תמיכתם בחוק בקריאה ראשונה.

ציון פיניאן: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת ציון פיניאן.

יצחק וקנין: יעלה יושב-ראש ועדת הכספים, חבר הכנסת , ואחריו – חבר הכנסת נסים זאב.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אדוני השר, ראשית, אני רוצה להודות לחברי חבר הכנסת ציון פיניאן, שהוא ראשון המציעים את הצעת החוק הזאת.

משה גפני: אנחנו הצטרפנו, חבר הכנסת ואנוכי.

משה גפני: הצעת החוק היא הצעת חוק טובה, כפי שפירט אותה חבר הכנסת פיניאן.

משה גפני: אני רוצה לומר שההצעה לא הולכת לפתור את בעיית הדיור במדינת ישראל.

משה גפני: פתרון בעיית הדיור הפך להיות בתקופה הזאת יעד לאומי.

משה גפני: המציאות היא שאנחנו חיים פה שני עמים: חיה מדינת אקירוב, מגדלי אקירוב, וחיה שכונת הארגזים.

משה גפני: המציאות היא שאנחנו נמצאים בפצצה חברתית מתקתקת.

משה גפני: המציאות היא שזוג צעיר לא יכול להגיע לדירה.

משה גפני: הממשלה, או יותר נכון הממשלות יצאו מכל העניין הזה של הדיור.

משה גפני: יצאו.

משה גפני: הפסיקו את מענקי המקום.

משה גפני: אדם הולך למצפה-רמון – אין לו שום הטבה בעניין הזה.

משה גפני: מה שהמדינה ידעה תמיד לעשות, לפזר את האוכלוסייה, לתת למשפחה צעירה שתוכל להגיע לדירה משלה, תלך למקום רחוק יותר, תעזור במשכנתאות מוגדלות – הכול נפסק, הכול נגמר.

משה גפני: היה החוק לעידוד בנייה להשכרה ב-2006, כפי שחבר הכנסת פיניאן אמר – נפסק.

משה גפני: הצעת החוק הזאת באה לחדש את זה, וזה יחול גם על בניינים חדשים.

אורלי לוי אבקסיס: – – – דירות ולא יוצרים דיור חלופי.

אורלי לוי אבקסיס: זה גם כן משהו – – –

משה גפני: כן.

משה גפני: זה הפך להיות קטסטרופה.

משה גפני: זאת אומרת: המציאות היתה – אנחנו בוועדת הכספים ביקשנו לדעת.

משה גפני: הרי יש קרן כדי לבנות את הדירות הללו.

משה גפני: לא בונים.

אורלי לוי אבקסיס: לאן הכסף הולך?

משה גפני: המציאות היא קטסטרופה שאנחנו מתחילים להרגיש אותה.

משה גפני: בשנים הקרובות אנחנו עומדים בפני מציאות שהיא בלתי נסבלת.

משה גפני: אנחנו נהפוך להיות מדינת עולם שלישי.

משה גפני: יהיו אנשים מאוד עשירים, יגורו בבועה של הנדל"ן – מי שרואה את זה – בתל-אביב ובמקומות דומים במרכז הארץ, ונראה את השאר, שנמצאים במציאות בלתי נסבלת, ולא תהיה להם קורת גג, לא להם ולא לילדיהם.

משה גפני: המציאות הזאת חייבת להיפסק.

משה גפני: צריך לשנות את הדברים האלה.

משה גפני: אמרתי בוועדה – כשהחוק הזה עלה לדיון לקראת הקריאה הראשונה, ישבתי עם ראש הממשלה, עם שר האוצר ועם שר השיכון.

משה גפני: ישבתי אתם לפני שבועיים, וראש הממשלה אמר: הנושא של הדיור, הנושא של השיכון, הוא יעד לאומי.

משה גפני: הוא באמת יעד לאומי, מכיוון שאם לא נתגבר על הבעיה הזאת, אנחנו ניצבים בפני שוקת שבורה.

משה גפני: זה דבר שיכול לגרום לנו נזק בלתי הפיך לשנים רבות.

משה גפני: אני מודה לך, חבר הכנסת פיניאן, על החוק הזה.

משה גפני: בעזרת השם המליאה תאשר את זה, נשתדל בוועדת הכספים לאשר את זה מהר לקריאה שנייה ושלישית, ונמשיך לטפל בנושא של הדיור.

משה גפני: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה ליושב-ראש ועדת הכספים, חבר הכנסת .

יצחק וקנין: יעלה אחרון הדוברים היום, כנראה, חבר הכנסת נסים זאב.

יצחק וקנין: יש לך דקה.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, בוודאי אני אתמוך בחוק, אבל זה מס שפתיים, לדעתי.

נסים זאב: אין בזה שום דבר, שום דבר מהותי.

נסים זאב: אני לא רוצה לזלזל בחברי הכנסת שהציעו, אבל אם זה מה שהממשלה הסכימה, באמת, לעזור ולסייע – זה לא פותר שום בעיה.

נסים זאב: אולי של הקבלנים – יקבלו קרקע יותר בזול.

נסים זאב: בסופו של דבר הם יתעשרו קצת יותר – – –

אורלי לוי אבקסיס: שר השיכון הוא מש"ס.

נסים זאב: אז רק רגע, אני רוצה להגיע גם לש"ס.

נסים זאב: אני לא אפסח על ש"ס.

נסים זאב: אני חושב ששר השיכון הציב לעצמו, כיעד לאומי, את הפשרת הקרקעות.

נסים זאב: זאת התשובה, והממשלה צריכה לעשות את הכול, לתת לו את הכלים, להפשיר באמת קרקעות, כמה שיותר – בירושלים – ולבטל את כל הביורוקרטיה הזאת של כל מיני ארגונים כאלה ואחרים שעוצרים במהלך התכנון, ואולי הייתי אומר מחבלים במהלך התכנון, ובמקום שהתכנון ייקח שנה או שנתיים, הוא לוקח לפעמים חמש ושש שנים לכל הפחות.

אורלי לוי אבקסיס: – – – ולתת להם הטבות.

אורלי לוי אבקסיס: הם כבר הסכימו לגור שם, אז שיהיה להם יותר קל.

נסים זאב: אז אני רוצה לומר שהאנשים שעליהם אנחנו מדברים, בעצם אינם יכולים לעמוד אפילו במשכנתה.

נסים זאב: יש יותר מ-1,000 מפונים, דיירי משרד השיכון, שנדרשים לפנות את הבית, בעלי משפחות.

נסים זאב: הם לא יכולים לעמוד בנטל התשלומים.

נסים זאב: אז עכשיו אנחנו מתווכחים אם יהיו 11% הקלה או 21% הקלה במכירה?

נסים זאב: זה מה שיקבע את מחירי הדירות?

נסים זאב: מישהו מאמין – – –

משה גפני: – – –

נסים זאב: במקרקעין או במכירה – אני ראיתי את החוק.

משה גפני: לא, אתה צודק מאה אחוז, זה באמת לא יפתור את הבעיה, אבל זה מעודד בניית דירות להשכרה, גם בבניינים חדשים – – –

נסים זאב: בסדר.

נסים זאב: אני מתייחס בדיוק לנקודה הזאת.

נסים זאב: אני אומר שהשכרה של משרד השיכון, לא יכולים לעמוד בה – –

משה גפני: נכון.

נסים זאב: – – אז השכרה בשוק, שהיום, גם אם תוריד ב-21%, נאמר, במכירה – האם קבלן שמשכיר דירות יוריד באופן משמעותי?

נסים זאב: אפילו 10% הוא לא יוריד מהשכירות.

נסים זאב: אם שכירת דירה היום עולה 1,000 דולר בממוצע – לכל הפחות – הוא ישכיר את זה ב-900.

נסים זאב: איזה פתרון הוא נותן באמת לאותם בעלי משפחות?

נסים זאב: על זה אני מדבר.

ציון פיניאן: יש טבלה בתמ"ת שמגדירה את המחיר של השכירות.

נסים זאב: כן.

נסים זאב: כולם עומדים בטבלה הזאת, וכולם שמים את זה נגד עיניהם.

נסים זאב: והיו לטוטפות בין עיניך ולזיכרון בין עיניך – – –

ציון פיניאן: – – –

נסים זאב: ולאות על ידך – הלוא אנחנו יודעים באמת מה המצב בשוק.

יצחק וקנין: אדוני רוצה עוד דקה?

נסים זאב: אדוני, לא.

נסים זאב: אני כבר – אני לא אגזול את זמנו של אף אחד.

נסים זאב: אני מברך את המציעים, בהחלט.

נסים זאב: אני רוצה לחזק אותם שסוף-סוף יש הצעת חוק כל כך חשובה ומהותית, ועניינית – – –

ציון פיניאן: כצעד ראשון.

נסים זאב: כצעד ראשון.

נסים זאב: אני מאמין שזאת רק פריצת דרך, תחילת דרך, ובשם השם אנחנו נעשה ונצליח, ונראה עוד הרבה הצעות חוק, חוקים, שיבואו בהמשך, שבאמת יחלקו אפילו קרקעות חינם.

נסים זאב: רק הבנייה היא שתעלה לאותם הדיירים – אני מדבר על זכאים.

נסים זאב: זאת אומרת, קרקעות – צריך להיות מצב שהמדינה נותנת קרקעות חינם לזכאים וצריך לשלם עלויות.

נסים זאב: ככה זה היה לפני כמה שנים – –

יצחק וקנין: תודה.

נסים זאב: – – כמעט, ברכס-שועפאט, כאשר דירה של ארבעה חדרים עלתה בין 80,000 ל-90,000 דולר, אז היה באמת מבצע אמיתי.

נסים זאב: היום מחירי הדירות של ארבעה חדרים נעים בין 300,000 דולר ל-400,000 דולר, ואף אחד לא יכול לעמוד בתשלומים האלה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת נסים זאב.

יצחק וקנין: רבותי, אנחנו ניגשים להצבעה על הצעת חוק לעידוד השקעות הון (תיקון מס' 67) (הקלות במס לבניין חדש להשכרה), התש"ע–2009.

יצחק וקנין: הצבעה מס' 10 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 7 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק לעידוד השקעות הון (תיקון מס' 67) (הקלות במס לבניין חדש להשכרה), התש"ע–2009, לוועדת הכספים נתקבלה.

יצחק וקנין: שבעה בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, הצעת החוק נתקבלה, ותועבר להכנתה לקריאה שנייה ושלישית לוועדת כספים.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, תם סדר-היום.

יצחק וקנין: הישיבה הבאה תתקיים ביום רביעי, י"ז בחשוון התש"ע, 4 בנובמבר 2009.

יצחק וקנין: ישיבה זאת נעולה.