ישיבת מליאה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 29, 2009-06-02 00:00

ראובן ריבלין: גבירותי וחברי חברי הכנסת, היום יום שלישי, י' בסיוון התשס"ט, 2 ביוני 2009 למניינם.

ראובן ריבלין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

ראובן ריבלין: הודעה לסגן מזכיר הכנסת.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – נוסח מתוקן של הצעת חוק המים (תיקון – חובת התקנת אביזרים חוסכי מים במבנים המשמשים גופי ציבור), התשס"ט–2009, של חברי הכנסת יוחנן פלסנר וניצן הורוביץ, שמספרה פ/1014/18.

נאזם בדר: מסקנות ועדת העבודה, הרווחה והבריאות בעקבות דיון מהיר בנושא: מיגון בחדר המיון בבית-החולים "ברזילי" באשקלון, מאת חבר הכנסת רוברט אילטוב.

נאזם בדר: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: רבותי, היום יום שלישי, ולכן מצוות התקנון קובעת שנאומים בני דקה יישמעו בחצי השעה הראשונה.

ראובן ריבלין: כדי לדעת מי רוצה לנאום, אני מבקש להפעיל את ההצבעה.

ראובן ריבלין: נא להצביע כדי שיהיו לי השמות.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת הראשון שידבר יהיה חבר הכנסת גנאים.

קריאה: הוא עוד לא הצביע, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: הוא פשוט היה יחד אתי במפגש עם הנכבדים של העדה הבדואית בישראל, ושם דיברנו על כך – –

מסעוד גנאים: והשאר, והשאר.

ראובן ריבלין: – – שבתור מקופח מתמיד אנחנו ניתן לו הפעם להיות ראשון.

ראובן ריבלין: גם ציינתי בפני הנכבדים הבדואים שאני מאז 1988 בכנסת, ולא זכיתי לדבר כמו שאתה כבר דיברת בחודש האחרון.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

מסעוד גנאים: תודה, אדוני היושב-ראש.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הניסיון לחקיקת חוקים גזעניים כמו חוק האזרחות, הנאמנות, מתבצעים בשטח ביישובי המועצה האזורית משגב.

מסעוד גנאים: ביישובים מנוף ויובלים משנים את התקנון של היישוב כדי למנוע קליטת ערבים או אפילו קליטת יהודים שלא מזדהים עם הגדרת המדינה כיהודית-ציונית.

מסעוד גנאים: צעדים כאלה רק מגדילים את הקרע בין האוכלוסייה הערבית לבין היהודים, והם התחלת המסע הלא-ארוך לפאשיזם.

מסעוד גנאים: מה שמתחיל נגד הערבים יסתיים לפי דעתי בגזענות נגד יהודים שמזוהים כשמאלנים, שלא מתלהבים מהציונות.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, ברוח כזאת יישאר הדו-קיום בצלחת החומוס והבקלאווה, ולא יהיה דו-קיום – לא דו ולא קיום, אלא ייהוד.

מסעוד גנאים: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ביבי.

ראובן ריבלין: כן, כל מי שהיה האחרון בפעם הקודמת, הוא ראשון היום, אתה רואה.

אריה ביבי: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לדבר על עניין שקרה אתמול – חבר כנסת מול המשטרה.

אריה ביבי: חברי כנסת עם כאילו תעודת חסינות באים ומפריעים לחוק.

אריה ביבי: כאשר אנשי משטרה ומשמר הגבול ממלאים את החוק, חברי כנסת מרשים לעצמם להיכנס ולהפר חוק שחברי כנסת בעצמם חוקקו אותו.

אריה ביבי: ולכן, אני מבקש מחברי הכנסת לשמור על החסינות, כי אחרת היא יכולה להיות חרב פיפיות – פעם לצד שלך, פעם לצד האחר.

אריה ביבי: את זה רציתי להעלות.

אריה ביבי: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת ביבי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת פיניאן.

ראובן ריבלין: אחריו – חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

ציון פיניאן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בימים האחרונים מתנהל מאבק איתנים בין המושבה מנחמיה לקיבוץ גשר.

ציון פיניאן: המאבק הוא סביב אגם יפהפה בין גבעות והרים שמימיו נבעו ממעמקי האדמה אחרי שהופסקה פעילות המחצבה במקום לפני 15 שנים.

ציון פיניאן: על עתיד האגם הנסתר הזה, שאינו מופיע בשום מפה, ניצת לפני שנה ריב גדול בין שני היישובים, קיבוץ גשר והמושבה מנחמיה.

ציון פיניאן: קיבוץ גשר, שנקלע לקשיים כלכליים, רואה בחידוש הכרייה במחצבה את קרש ההצלה האחרון לצאת מחובותיו.

ציון פיניאן: מנגד, אנשי המושבה מנחמיה רואים במחצבה אסון טבע שיפגע ישירות בבריאותם ובפרנסתם.

ציון פיניאן: חידוש הפעילות במחצבה תחרוץ את דינו של האגם להיעלם באותה הדרך שבה הופיע.

ציון פיניאן: רק נזכיר – היישוב מנחמיה הפך בשנים האחרונות לפח האשפה של האזור, ושתי מטמנות אשפה גדולות נקבעו סמוך לו, מטמנות שגרמו נזק בריאותי לעשרות מתושבי היישוב.

ציון פיניאן: האגם הוא מתנת שמים לתושבי מנחמיה, והם רואים בו פרויקט תיירותי שיש בו להעיר את המושבה מתרדמתה ארוכת השנים.

ציון פיניאן: בימים הקרובים אמורה הקרן הקיימת, שהיא הבעלים של הקרקע, לקבל החלטה אם לתת אישור כרייה לקיבוץ גשר או לא.

ציון פיניאן: אני קורא לקרן הקיימת שלא לאשר את חידוש הכרייה במחצבה ולהודיע על התנגדותה להקמת המחצבה, שגרמה נזק די והותר בכל שנות פעילותה.

ציון פיניאן: עם זאת, אני ממליץ לחברי הבית להגיע ולהתרשם ממראה הטבע הנפלא הנגלה לעין.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני מציע לכתוב פחות ולדבר יותר לאט, ואז ישמעו אותך, אף-אל-פי שהמסר היה – – – חברת הכנסת יחימוביץ, בבקשה.

ראובן ריבלין: אחריה – חבר הכנסת חמד עמאר.

שלי יחימוביץ': אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מבקשת לנצל את הדקה שלרשותי כדי להזכיר את חברי טומי לפיד, שאתמול צוין יום השנה למותו.

שלי יחימוביץ': שוב מצאנו את עצמנו, חבריו הטובים, סביב הקבר, אנשים שבימים רגילים אינם מדברים זה עם זה והם נצים זה לזה, אבל החברות עם טומי מאחדת ביניהם.

שלי יחימוביץ': לדבר על טומי בדקה זה עוול גדול, כיוון שהאיש היה עולם ומלואו – לטוב, לרע, לאהוביו וגם למי שחלקו עליו.

שלי יחימוביץ': איש שעשה כמעט הכול בחייו: היה שר וסופר, ואכלן, וכתב ספרים מכל הסוגים שבעולם, וטייל שכתב ספרים על טיוליו, ועיתונאי, וקצרה היריעה מלתאר.

שלי יחימוביץ': היינו חברים 16 שנים.

שלי יחימוביץ': הוא היה לי דמות אב במידה רבה.

שלי יחימוביץ': החברות בינינו היתה מאוד עמוקה, למרות חילוקי הדעות הקשים, האידיאולוגים, בינינו.

שלי יחימוביץ': כשהכרתי אותו הוא היה ימני מאוד בהשקפותיו המדיניות, שוביניסט והומופוב.

שלי יחימוביץ': מכל הדברים האלה הוא נפטר במהלך שנות החברות שלנו.

שלי יחימוביץ': הוא שינה לחלוטין את עמדותיו המדיניות.

שלי יחימוביץ': הוא למד לכבד את הפמיניזם והתיידד עם הקהילה ההומו-לסבית.

שלי יחימוביץ': בדבר אחד נותרנו חלוקים לנצח, והוא ענייני הכלכלה; הוא היה ניאו-ליברל, ואני סוציאליסטית.

שלי יחימוביץ': ובכל זאת, אהבה רבה שרתה בינינו.

שלי יחימוביץ': אתמול עצב גדול שרה על כל מי שהשתתף ביום האזכור השנתי של מותו.

שלי יחימוביץ': אומרים שלכל אדם יש תחליף; כשמדובר על טומי אין שטות גדולה מזו.

שלי יחימוביץ': לטומי אין תחליף.

שלי יחימוביץ': תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: אני לא הפסקתי רק בגלל שמדובר באמת בהזכרת חבר בבית זה, ולכן נהגתי לפנים משורת הדין.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חמד עמאר, ואחריו – חבר הכנסת אגבאריה.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, חברי חבר הכנסת, בסוף השבוע קראתי כתבה על היישוב דאלית-אל-כרמל, שסובל ממחסור במקומות קבורה.

חמד עמאר: היישוב דאלית-אל-כרמל מנהל כבר כמה שנים משא-ומתן עם מינהל מקרקעי ישראל ועם רשות הטבע והגנים, בשיתוף של הוועד של היישוב ושל יושב-ראש המועצה המקומית.

חמד עמאר: לאחרונה הגיעו להסכם שיקצו 10 דונם להקמת בית-קברות.

חמד עמאר: רק בשבוע שעבר קיבל ראש המועצה הממונה מכתב ממנכ"ל רשות הטבע והגנים שהוא חוזר בו מההסכם, מבטל את ההסכם.

חמד עמאר: התושבים התחילו לקבור ב-10 הדונם שהקצו להם מינהל מקרקעי ישראל ורשות הגנים.

חמד עמאר: אני קורא למנכ"ל לחזור ולכבד את ההסכם שחתם אתם, שיאפשר לתושבים לקבור את המתים שלהם.

חמד עמאר: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אגבאריה, ואחריו – חברת הכנסת רגב.

עפו אגבאריה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בשבת האחרונה ביקרתי בעיר כרמיאל, ובעיקר בשכונה שנקראת ראמיה בתוך העיר כרמיאל.

עפו אגבאריה: אני חושב שאני רוצה לזעוק את זעקתם של האנשים האלה, שחיים בתנאים לא תנאים כשהבניינים המפוארים והמוארים היטב של העיר כרמיאל ממש סביב לפחונים ולבתים העלובים שבהם הם מתגוררים.

עפו אגבאריה: הם לא יכולים, ואין להם אפילו זכות, לחיבור חשמל, אפילו באופן ארעי.

עפו אגבאריה: אני חושב שדבר כזה הוא מאוד מוזר במדינה כזאת, כאשר העירייה מכירה בהם כתושבי העיר ובאותו הזמן גם לא נותנת להם את השירות הכי הכי דרוש לאנשים החולים.

עפו אגבאריה: אני ביקרתי אצל חולים עם מחוללי חמצן, שדרושה להם אספקת חשמל באופן סדיר.

עפו אגבאריה: לצערי הרב, המשא-ומתן מתמשך כל כך הרבה שנים, הם לא יכולים אפילו לזכות לאיזשהו חיבור חשמל ארעי.

עפו אגבאריה: אני מקווה שתשמעו את צעקתם ונעשה לטובתם.

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת רגב, ואחריה – חבר הכנסת אפללו.

מירי רגב: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, חזרתי לפני שעה קלה מביקור, יחד עם חברי מוועדת החוץ והביטחון, בתרגיל העורף הגדול.

מירי רגב: התרגיל הזה – ומי ייתן שתרחישיו יישארו רק בגדר תרגיל – ממחיש עד כמה נתונה ישראל לאיומים קיומיים.

מירי רגב: אדוני היושב-ראש, תרחישי התרגיל הזה חייבים להוריד לכל אלה שרצים ריצת אמוק לוויתורים מדיניים את האסימון, ולהבהיר שהדבר החשוב ביותר כעת הוא לשמור על ביטחון מדינת ישראל ואזרחיה.

מירי רגב: על אף הלחצים של הממשל האמריקני, ראש הממשלה עומד על הזכות שלנו לחיות כאן בביטחון, פועל להשיג שלום ולא רוצה למשול בפלסטינים, אך שולל את הקמתה של מדינת "חמאסטן" החמושה בטילים שתהא בברית צבאית עם אירן – שאת ניצניה כבר מרגישים אזרחינו בדרום הארץ.

מירי רגב: שמענו את ההתבטאויות של הנשיא אובמה ואת ההבהרה של דובר מחלקת המדינה שאין שום כוונה לפגוע במעמדה הבין-לאומי של ישראל באו"ם; בשונה, לצערי, מחברי האופוזיציה האחראית, שעד כה כשלו מבחינה מדינית ולצערי כשלו גם בתחומים אחרים.

מירי רגב: אני מאמינה שניתן לקיים דיאלוג אמיתי עם הממשל האמריקני ולשכנע אותו שהבעיה בקידום תהליך השלום במזרח התיכון אינה בעיה שיוצרת מדינת ישראל.

מירי רגב: כחלק משמירה על האינטרסים הביטחוניים של ישראל נמשיך לחזק את היישוב היהודי בגושי ההתיישבות, וכמובן בירושלים הבירה.

מירי רגב: ממשלת ישראל תפעל כדי לשכנע את הממשל החדש ששלוש שנים ויותר של התרפסות מדינית, ויתורים אין-סופיים, מחוות שעשתה הממשלה הקודמת, לא הביאו לתוצאות מדיניות אלא רק לכישלונות מדיניים, טרור ומלחמות.

ראובן ריבלין: תודה, תודה.

מירי רגב: אין ויכוח שמדינת ישראל היא מדינת הלאום של העם היהודי, ונפלו בידינו הזכות והחובה לשמור עליה מכל משמר.

מירי רגב: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה, אני מאוד מודה.

ראובן ריבלין: אני מבקש, יש לנו בסיעה דוברת שיודעת למדוד את הזמן.

ראובן ריבלין: אני מבקש ממך להתייעץ אתה כדי שנוכל לעמוד בלוח הזמנים.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת רגב, עם כל ההערכה לכל דבר שכל אחד רוצה, זו לא הצעה לסדר-היום.

ראובן ריבלין: צריך להסתפק בדקה, כי אחרת חבר הכנסת אפללו יבוא ויאמר: מדוע תקפח אותי מול חברת הכנסת רגב?

אלי אפללו: זאת הדרישה שלי, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: הדרישה שלך לא נענית.

אלי אפללו: אני יודע, גם לזה ציפיתי.

ראובן ריבלין: בבקשה.

אלי אפללו: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת הנכבדים, קיבלתי בזמן האחרון פניות ציבור רבות בקשר למשהו נורא מוזר: פרסומות בערוצים 10 ו-22.

אלי אפללו: אתה רוצה לעבור מערוץ אחד שיש בו פרסומות לערוץ השני, והפלא ופלא, בעת ובעונה אחת אותן פרסומות, באותו זמן שידור, אותן הפסקות.

אלי אפללו: מה זה קרטל אם לא הדבר הזה?

אלי אפללו: קרטל במלוא מובן המלה.

אלי אפללו: אף בן-אדם לא יכול להרשות לעצמו לעבור מערוץ לערוץ אחר בלי לראות אותן פרסומות.

אלי אפללו: אני שלחתי הצעה לסדר-היום.

אלי אפללו: אני מבקש מיושב-ראש ועדת הכלכלה שנפתח דיון בעניין הזה, כדי לראות וכדי להשאיר את החוק – אולי הדבר החשוב ביותר – לא לעשות קרטלים בין חברות.

אלי אפללו: תודה, אדוני.

ראובן ריבלין: הערה חשובה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת גילאון, ואחריו – חבר הכנסת בן-ארי.

אילן גילאון: לא ביקשתי.

ראובן ריבלין: לא ביקשת?

ראובן ריבלין: משום מה אתה רשום.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-ארי, ואחריו – חברת הכנסת חנין.

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לפני שבע שנים, בפברואר שנת 2002, פוניתי על-ידי אמבולנס ממחנה חורון, אחרי פציעה בתל א-ראס, כחלק מחיילי צה"ל שנלחמו שם באויב בשכם וכן הלאה.

מיכאל בן-ארי: אתמול, לעומת זה, הייתי נוכח באירוע מאוד-מאוד קשה, שבו נפגעה לא זכותי כחבר כנסת, אלא זכותי כמתיישב.

מיכאל בן-ארי: מה שהיה אתמול בצומת יצהר היה קריאה ונורה אדומה חמורה ביותר.

מיכאל בן-ארי: אם אתה מתנחל, גם אם אתה חבר כנסת, אין לך זכויות.

מיכאל בן-ארי: אפשר להכות אותך, אפשר להעליל עליך, אפשר לעצור אותך, אין לך שום זכויות.

מיכאל בן-ארי: אתה מראה תעודת חבר כנסת – זה לא מעניין אף אחד.

מיכאל בן-ארי: אפשר לזלזל.

מיכאל בן-ארי: השתיקה בסופו של דבר תעלה לנו במחיר, מחר יעצרו פה גם ראש ממשלה.

מיכאל בן-ארי: הדברים הם חמורים ביותר.

מיכאל בן-ארי: אני אומר פה דבר מאוד ברור וחד-משמעי: העלילה שיוצאת עלי מאתמול ועד היום, כאילו, חס ושלום חס ושלום, יצאה מפי מלה כלשהי נגד חיילי צה"ל, היא עלילת דם.

מיכאל בן-ארי: אני אומר באופן חד-משמעי: לאיש ציבור אסור להתבטא כלפי חיילי צה"ל, ולו במלה ולו ברמז, ואם הוא עושה את זה בטח שהוא לא ראוי להיות איש ציבור ולא חבר כנסת.

מיכאל בן-ארי: יחד עם זה, לא ייתכן שיתעללו בילדים ואף אחד לא ייתן על זה את הדין.

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת חנין, ואחריה – נכון, יש דב חנין.

ראובן ריבלין: אתה צודק.

ראובן ריבלין: התכוונתי לחברת הכנסת, והיא נמצאת.

ראובן ריבלין: אחריה – חבר הכנסת אקוניס.

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, לפני חודשיים וחצי שהו שלוש סטודנטיות ערביות במתחם תחנת הרכבת בתל-אביב בדרכן לחיפה.

חנין זועבי: לאחר שעברו בידוק ביטחוני, שכלל חיפוש בתיקים, נדרשה אחת הסטודנטיות להציג תעודת זהות, וזאת רק לאחר שדיברה עם חברותיה בערבית.

חנין זועבי: לאחר שהסטודנטיות מחו בפני השומר על היחס המפלה, מאחר שהן עברו כבר את הבידוק הביטחוני כמו שאר הנוסעים – אשר לא נדרשו להציג תעודת זהות – התנפלו עליהן בצעקות חמישה שומרים, אשר עיכבו את עלייתן לרכבת.

חנין זועבי: יתירה מכך, היחס הזה התלווה לקריעת תעודת הזהות של אחת מהן, וצעקות מצד השומרים, לאחר שנדרשו להציג פרטים מזהים במטרה להגיש תלונה להנהלת הרכבת.

חנין זועבי: הן פנו אלי, אני הגשתי תלונה גם לשר התחבורה וגם למנכ"ל הרכבת.

חנין זועבי: קיבלתי תשובה לפני שבועיים, אחרי חודשים מהתלונה, שבה הוא אומר שעשה בדיקה ושהכול תקין, ותהליך הבדיקה הביטחונית היה תהליך שגרתי.

חנין זועבי: אני רוצה לשתף אותך שהוא לא שאל את הסטודנטיות – והוא אמר שהוא עשה תחקיר – והוא, כמובן, הגן על הביטחון של הרכבת.

חנין זועבי: שלחתי עוד מכתב, ואני רוצה לשתף אותך אחרי שאקבל את התשובה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה לך.

ראובן ריבלין: את יכולה להגיש שאילתא בעניין זה, והיא בהחלט היתה מתקבלת.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אקוניס, סגן יושב-ראש הכנסת, ואחריו – סגן יושב-ראש הכנסת אחמד טיבי.

אופיר אקוניס: אני לא.

ראובן ריבלין: סליחה, הזמני.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לחרוג ממנהגי היום ולא לפנות לחברי בספסלי קדימה.

אופיר אקוניס: אני רוצה לפנות לחברי בימין הישראלי: אל תחזרו על טעויות העבר.

אופיר אקוניס: ב-1992 הימין הישראלי סילק מכאן את יצחק שמיר.

אופיר אקוניס: התוצאה של זה היתה הסכמי אוסלו.

אופיר אקוניס: ב-1999 הימין סילק את בנימין נתניהו והביא את הסכמי קמפ-דייוויד השניים.

אופיר אקוניס: אנחנו עומדים בעוצמה מרבית על האינטרסים של ישראל, ואנחנו נעמוד על כך שהבנייה ביהודה ובשומרון תימשך.

אופיר אקוניס: לכן, אם אתם רוצים, חברי בימין, לחזור לנתינה הבלתי מוגבלת של קדימה – תמשיכו לאיים בהפלת הממשלה הלאומית; אבל אם אתם רוצים שהבנייה תימשך והאינטרסים הביטחוניים של ישראל יישמרו – תשמרו על הממשלה הזאת.

אופיר אקוניס: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אחמד טיבי, ואחריו – חבר הכנסת מגלי והבה.

אריה ביבי: אני זוכר שמישהו צעק "הם מפחדים".

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, לפני כמה ימים, לאחר זכייתה של "בית"ר ירושלים" בגביע המדינה, חשף ערוץ-2 התבטאויות ושירים גזעניים של חלק מאוהדי הקבוצה ושחקניה.

אחמד טיבי: אחד מהם הוא שחקן נבחרת ישראל, עמית בן-שושן, שאמר יחד עם חבריו, במקהלה: "אני שונא את סלים טועמֶה" – הוא אומר טועמה.

אחמד טיבי: אגב, הוא אוהב שיגידו לו טועמה ולא טועמה – בסגול – הוא, השחקן עצמו; משום מה, כי זה נשמע פחות ערבי.

יריב לוין: חבר הכנסת טיבי, מה שאתה עושה – ואני מבין בדיוק מה אתה אומר – זאת בושה וחרפה.

אחמד טיבי: חכה, חכה, אני אגיד יותר עליו.

אחמד טיבי: אני אתקוף את טועמה יותר מאשר את בן-שושן עכשיו.

אחמד טיבי: תקשיב טוב למה שאני הולך להגיד.

יריב לוין: עשה הרבה – – – -

ראובן ריבלין: אדוני המיועד להיות יושב-ראש ועדת הכנסת, ועדת הכנסת היא שקובעת את תקנון הכנסת ואני מחויב על-פיו.

ראובן ריבלין: אין קריאות ביניים בנאומים בני דקה.

ראובן ריבלין: אני מבקש לעזור לי להקפיד על מצוותך.

אחמד טיבי: ולכן – בן-שושן אמר:

אחמד טיבי: אני שונא את סלים טועמה ושונא את כל הערבים.

אחמד טיבי: אם הוא היה מסתפק בחצי הראשון זה לא היה גזענות; מותר לשנוא את שחקן x, מותר לשנוא את שחקן y.

אחמד טיבי: אם הוא היה אומר שהוא שונא את אחמד טיבי – זה גם בסדר; זאת לא גזענות, זאת עמדה.

אחמד טיבי: מותר לנקוט עמדה.

אחמד טיבי: אבל כאשר שחקן נבחרת אומר שהוא שונא את כל הערבים, זו אמירה גזענית שיש בה הסתה לגזענות.

אחמד טיבי: לא מדובר בסתם אוהד פרחח של "בית"ר ירושלים".

אחמד טיבי: לא מדובר בעוד שחקן, מדובר בשחקן נבחרת.

אחמד טיבי: תארו לעצמכם שווליד בדיר למשל, שחקן נבחרת, היה אומר: אני שונא את כל היהודים.

אחמד טיבי: כמה זמן הוא היה מחזיק בנבחרת?

אחמד טיבי: דקות הוא לא היה נשאר חבר בסגל נבחרת ישראל.

אחמד טיבי: ולכן, השחקן בן-שושן חייב להיות – א.

אחמד טיבי: מורחק מהנבחרת; ב.

אחמד טיבי: יש לנקוט אמצעים משמעתיים של ההתאחדות נגדו.

אחמד טיבי: דבר שלישי, אני מודה שההחלטה של פרקליטות המדינה לפתוח בחקירה פלילית נגדו היא החלטה נכונה, וזה שסלים טועמה אמר שהוא סולח לו – זה בשמו, לא בשם הערבים.

אחמד טיבי: הערבים נפגעו מהדברים.

אחמד טיבי: שסלים טועמה לא ייפגע.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טיבי, לסיעה יש מכסה, אתה יכול להגיש הצעה רגילה לסדר-היום.

ראובן ריבלין: עשר דקות אתה תדבר, חבר הכנסת טיבי.

ראובן ריבלין: אני באמת מבקש שבנאומים בני דקה – אמרת, הבהרת את עמדתך בצורה ברורה והטבת לומר שיש חקירה.

אריה ביבי: מכל זה הבנתי שאתה צריך לתקן את השם.

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת והבה, בבקשה.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת לוין, ואחריו – חבר הכנסת נחמן שי.

מגלי והבה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה להתייחס למה שעבר על חבר הכנסת בן-ארי, אף-על-פי שאני לא מסכים לדעותיו.

מגלי והבה: אל לנו, כחברי הכנסת, להסכים שמשטרת ישראל או כל כוח ביטחוני כזה או אחר ינסה לפגוע בחסינותם של חברי הכנסת.

מגלי והבה: זה קרה בעבר עם חברי הכנסת הערבים, שניסו לעצור, חטפו מכות, ועברנו על זה לסדר-היום.

מגלי והבה: לא יעלה על הדעת שמשטרת ישראל תיקח את החוק לידיים ותצפצף על החסינות של חברי הכנסת.

מגלי והבה: אני מצפה מאדוני היושב-ראש שתצא מחאה חריפה למי שקיבל את ההחלטה לעצור את חבר הכנסת בן-ארי או כל חבר כנסת אחר.

מגלי והבה: הנושא השני שרציתי להתייחס אליו – שמעתי את חברת הכנסת רגב.

מגלי והבה: אל תיתני ציונים ותחלקי ציונים לממשלות קודמות, בעיקר בנושא השלום, בנושא המשא-ומתן עם השכנים.

מגלי והבה: בסופו של דבר השאיפה של כולם היא להגיע לשלום ולהסתפק בתרגילים האלה שימשיכו להיות תרגילים.

מגלי והבה: לכן, ציינתי שצריך להגיע למצב שלפני שמבקרים את האחרים, בואו נראה אתכם בהמשך.

מגלי והבה: תודה.

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: קראתי לחבר הכנסת לוין, ואחריו – חבר הכנסת נחמן שי.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, אני רואה שחבר הכנסת טיבי יצא.

יריב לוין: ראיתי אותו היום בבוקר בא בחולצה כחולה-לבנה וחשבתי אולי הוא הפך לציוני, אבל שמעתי אותו עכשיו ואני רואה שאין מה לדאוג, לא השתנה כלום.

יריב לוין: אני רוצה לומר דבר פשוט: אני מתפלא שדווקא מצד חבר הכנסת טיבי יש פתאום רצון להקים משטרת מחשבות ולהעמיד אנשים לדין על כך שהם אומרים את מה שהם חושבים, ואפשר בוודאי להתווכח עם האמירה.

יריב לוין: בעיקר מקוממת אותי הדרך שבה הוא נוהג בשחקן כדורגל ערבי שמשחק בנבחרת ישראל, מייצג אותנו בכבוד, מייצג אותנו בכדורגל הבלגי, וכל חטאו, שהוא לא מוכן להצטרף למצעד ההתלהמות האנטי-ציוני ואנטי-ישראלי שחלק מחברי הכנסת כאן מובילים, והוא בא ואומר: אני גאה להיות ישראלי וגאה לשחק בנבחרת, וחושב שמדינת ישראל צריכה להיות מדינה של יהודים, שבה יש מקום גם לאותו ציבור ערבי שרוצה לקחת בה חלק אמיתי.

יריב לוין: במקום לחזק אותו מנסים לעשות לו דה-לגיטימציה, ונדמה לי שזה דבר שאי-אפשר לשתוק עליו, גם בנאום בן דקה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נחמן שי, ואחריו – חבר הכנסת דב חנין.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אבעט את הכדור למגרש אחר, ברשותכם.

נחמן שי: חברי חבר הכנסת אופיר אקוניס דיבר על איך מחזקים את השורות מחדש בימין, וזה נשמע לי מאוד-מאוד מוכר.

נחמן שי: אבל מה שנשמע לי מוכר נראה לי מוכר כאשר צפיתי אתמול בהתפרעויות ההמוניות שהתרחשו בכבישי ישראל, אתמול ביציאה מירושלים וגם במקומות אחדים ביהודה ושומרון, על רקע העובדה שהממשלה נדרשה לפנות – ועשתה זאת בצדק ובדין – את המאחזים הבלתי-חוקיים.

נחמן שי: כולנו חיינו בארץ הזאת לפני 15 שנה ו-18 שנה ו-17 שנה, כשנחתמו הסכמי אוסלו, ואנחנו זוכרים היטב איך הידרדר המצב הפנימי בישראל.

נחמן שי: נדון הרבה בבית הזה ונתווכח ונכעס ונריב, אולי גם נשלים אחד עם השני, אבל דבר אחד צריך לשמור, ואני קורא אליו מפה: לשמור על שלטון החוק, לשמור על שלטון החוק.

נחמן שי: מחאה היא לגיטימית, מותר, אפשר.

נחמן שי: לשמור על שלטון החוק.

נחמן שי: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת דב חנין, ואחריו – חבר הכנסת כרמל שאמה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה.

דב חנין: התרגיל של היום הזכיר לי את סרטוני התעמולה האמריקניים משנות ה-50 שהציעו לתלמידים בבתי-הספר בזמן הפצצה או נפילת פצצות אטום להתחבא מתחת לשולחנות.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, ביטחון העורף היחידי הוא בהסדרי שלום.

דב חנין: המדיניות של ממשלת ישראל הנוכחית, של המשך התנחלויות בתנופה עצומה, חבר הכנסת לוין, של המשך הכיבוש, היא מדיניות שמובילה אותנו לסכנה של מלחמה ולסכנה של פגיעה מאוד קשה בעורף.

דב חנין: הערה שנייה באותו עניין – נושא שאיננו מטופל בישראל לצערי הגדול, לחלוטין לא מטופל, הוא החומרים המסוכנים.

דב חנין: אנחנו חוזרים ומדברים על הנושא הזה.

דב חנין: חומרים מסוכנים ומפעלים מסוכנים נמצאים ליד ריכוזי אוכלוסייה מאוד גדולים בישראל.

דב חנין: זה נוגע גם לסכנות מלחמה, חס וחלילה, אבל גם לסכנות של רעידות אדמה, ואפילו תקלות יומיומיות.

דב חנין: אם לא נדע לקיים ולייצר מדיניות כוללת, אחראית, בנושא החומרים המסוכנים – כולנו נמצאים בסכנה אמיתית.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין, גם על הדוגמה של סיום על השנייה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת כרמל שאמה, ואחריו – חבר הכנסת טלב אלסאנע.

כרמל שאמה-הכהן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני רוצה לדבר על נושא שפורסם היום בעיתון "הארץ", כתבה שכותרתה היתה – פרופסור לפיזיקה מתריע: רוב בוגרי בתי-הספר התיכוניים בורים במדעים.

כרמל שאמה-הכהן: הפרופסור הוא פרופסור יגאל גלילי מהאוניברסיטה העברית בירושלים, והוא מסביר לאורך כל הכתבה שהתוצר של מערכת החינוך שלנו בתחום המדעים הולך ומידרדר, הולך ומידלדל, ורוב בוגרי בתי-הספר התיכוניים, ההישגים שלהם במדעים מתחת לכל ביקורת, עד כדי כך שהוא בוחר לומר את המשפט: איני יכול לשתוק עוד.

כרמל שאמה-הכהן: זה אדם שאינו פוליטיקאי, הוא לא חיפש כותרת, הוא מעולם לא הופיע בתקשורת.

כרמל שאמה-הכהן: הוא אמר פשוט: איני יכול לשתוק עוד ואני חייב להעלות את הנושא על סדר-היום.

כרמל שאמה-הכהן: המדעים, אדוני היושב-ראש, הם לא רק גאווה לאומית, ולא מדובר פה רק על דאגה למוניטין של המוח היהודי.

כרמל שאמה-הכהן: המדעים הם העליונות הביטחונית של מדינת ישראל והמשך קיומה באזור.

כרמל שאמה-הכהן: נושא הגרעין האירני עולה בכנסת הזאת יותר ויותר ומאיים עלינו.

כרמל שאמה-הכהן: יכול להיות שאת נושא הגרעין האירני, אדוני היושב-ראש, אפשר לפתור בדרכים צבאיות, אך שום מטוס, לא 15F- ולא 35-F לא יכול לסגור פערים במדע ובחינוך ובידע טכנולוגי.

כרמל שאמה-הכהן: אני רק רוצה לציין עובדה, שבמבחן "פיזה" הבין-לאומי, שבדק את הישגי בני ה-15 במדעים, דורגו תלמידי ישראל במקום ה-39, אדוני היושב-ראש, מתוך 57 מדינות.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת טלב אלסאנע.

ראובן ריבלין: אני מצטער, כבוד השר לשעבר גדעון עזרא, מחקתי את שמך בהתחלה, כי במקום את שמה של מירי רגב – מחקתי, ואז לא ראיתי.

ראובן ריבלין: אני מתנצל.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טלב אלסאנע, ואחריו – חבר הכנסת גדעון עזרא.

ראובן ריבלין: הוא היה מהראשונים שהצביעו.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כפי שידוע לכם, הנגב הוא רחב, הוא 60% משטח מדינת ישראל.

טלב אלסאנע: האוכלוסייה של הנגב היא 8% מאוכלוסיית מדינת ישראל.

טלב אלסאנע: מ-1948 עד היום הוקמו בערך 115 יישובים יהודיים מגוונים – קיבוצים, מושבים, עיירות, עיירות פיתוח וערים.

טלב אלסאנע: ובכלל, לגבי האוכלוסייה הערבית, יש בנגב מה שנקרא לא קיבוצים, לא מושבים – יש יישובים לא-מוכרים.

טלב אלסאנע: תושבי היישובים לא עלו אתמול ולא שלשום לנגב.

טלב אלסאנע: הם היו שם כל הזמן.

טלב אלסאנע: החלטתי שמדי שבוע נעלה את הנושא של אחד היישובים.

טלב אלסאנע: אני מעלה את הנושא של היישוב תראבין-אלסאנע, שקיים לפני קום היישוב עומר.

טלב אלסאנע: הוא סמוך לעומר.

טלב אלסאנע: לאחרונה היישוב עומר החל להתרחב, ובמקום לקיים באופן ממשי את הדו-קיום האמיתי – תושבים ערבים ויהודים יחיו יחד באותו יישוב – ההחלטה היתה לעשות טרנספר לתושבי תראבין-אלסאנע, להגלות אותם ממקומם.

טלב אלסאנע: עד היום אין להם פתרון.

טלב אלסאנע: הרשות היחידה שמבקרת שם, לא חינוך, לא רווחה – רק המשטרה.

טלב אלסאנע: משטרה זה לא פתרון.

טלב אלסאנע: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת טלב אלסאנע.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת גדעון עזרא, השר לשעבר, ואחריו – חבר הכנסת עתניאל שנלר.

גדעון עזרא: האמת היא שרציתי להעלות את הנושא כהצעה לסדר-היום, וזה לא אושר בנשיאות.

גדעון עזרא: החליטו על דיון מהיר בנושא, והוא לא שווה דיון מהיר אלא דיון רציני, בעקבות העובדה שהראל ברלין, זיכרונו לברכה, נהרג כאשר מצוק נפל עליו.

גדעון עזרא: יש שלוש ערים במדינת ישראל – גם אשקלון, גם הרצלייה וגם נתניה – שיש בהן מצוקים ליד בתים רבי קומות, ובכך הממשלה מטפלת.

גדעון עזרא: יש חופים ארוכים שיש סכנה בהם שתהיה הידרדרות של המצוק.

גדעון עזרא: מקום אחד – אפולוניה – הוא בוויכוח ציבורי כרגע, ואת זה צריך לפתור מייד.

גדעון עזרא: בשאר המקומות צריך לשים שילוט מתאים.

גדעון עזרא: הדבר השני הוא לדאוג לניקוז הולם.

גדעון עזרא: הניקוז – הזרימה הורגת את המצוקים הללו.

גדעון עזרא: הדבר האחרון – התחממות כדור הארץ גורמת לעליית פני הים, ורק שוברי גלים יוכלו לסייע.

גדעון עזרא: זה נושא שראוי שיידון ברצינות, ולא בדיון מהיר.

גדעון עזרא: תודה.

ראובן ריבלין: דרך אגב, אני מסכים אתך.

ראובן ריבלין: דיון מהיר הוא רק תחילתו של דיון, והוועדה אחר כך צריכה להעלות אותו על סדר-היום.

גדעון עזרא: אני לא יודע, סליחה.

גדעון עזרא: אחרי הדיון המהיר צריך להעלות הצעה לסדר-היום?

ראובן ריבלין: אני מציע לאדוני, שכשהדבר הוא מאוד חשוב – דרך אגב, היתה מחלוקת בנשיאות והיו כאלה שחשבו שבאמת הנושא הזה הוא נושא חשוב, כדי שלא יקרה עוד פעם חלילה דבר כזה.

גדעון עזרא: זה לא זה.

גדעון עזרא: יש סכנה לתושבי הערים האלה.

ראובן ריבלין: אני אומר לך כשר להגנת הסביבה לשעבר.

ראובן ריבלין: אני חושב שאפילו סיעה בגודל של הסיעה שלכם היתה צריכה להגיש הצעה רגילה לסדר-היום, הצעה רגילה למכסה, כי זה דבר חשוב ביותר.

גדעון עזרא: אבל אני לא האמנתי שהנושא הזה לא יועלה כהצעה לסדר-היום.

גדעון עזרא: לא הייתי מציע, שאם וכאשר יהיה הדיון המהיר לאחר מכן, תעלה הצעה לסדר-היום וזה יידון – – –

ראובן ריבלין: בסדר גמור, אבל יש לך אפשרות לעקוף את הנשיאות על-ידי הגשת הצעה רגילה לסדר-היום.

גדעון עזרא: על כל פנים צריך לטפל בעניין.

ראובן ריבלין: בלי כל ספק.

גדעון עזרא: הדבר האחרון – רק מלה אחת.

גדעון עזרא: טלב אלסאנע אמר דברים לא נכונים על תראבין-אלסאנע.

גדעון עזרא: נתנו להם יישוב לתפארת.

גדעון עזרא: הגיע הזמן שכולם יעברו לשם.

ראובן ריבלין: טוב, כל אחד אומר מה שהוא רוצה בכנסת, זה חופש הדיבור.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת עתניאל שנלר, ואחריו – חבר הכנסת מולה.

ראובן ריבלין: עכשיו זה מקבץ של חברי כנסת.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טיבייב – נמצא, ואחריו – חבר הכנסת צרצור, ונסיים בחבר הכנסת בילסקי.

עתניאל שנלר: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לבקש שנרשום לעצמנו היטב – י' בסיוון, 2 ביוני 2009.

עתניאל שנלר: ברגע זה ממש, עכשיו, בעוד אני עומד כאן, אנחנו פוגעים במטרות היסוד שנקבעו ב-1901 בקונגרס הציוני החמישי.

עתניאל שנלר: אני רוצה לומר שממש ברגע זה דירקטוריון הקרן הקיימת הולך לעשות מעשה אנטי-ציוני בהגדרה.

עתניאל שנלר: הממשלה רוצה לעשות שינוי מהותי במינהל מקרקעי ישראל.

עתניאל שנלר: אני מברך על כך, רוצים להקל על האזרחים, על כולם – יהודים וערבים.

עתניאל שנלר: טוב, מצוין.

עתניאל שנלר: אבל האם בשל כך מותר לעשות את ההסכם שעכשיו חותמים עליו עם קרן קיימת, ומאשרים אותו בין קרן קיימת לממשלה?

עתניאל שנלר: ההסכם אומר כך: כל האדמות, 70,000 דונם, יעברו היום מאדמת המדינה לאדמה פרטית.

עתניאל שנלר: "והארץ לא תימכר לצמיתות" – לאף אחד, לא ליהודי ולא לערבי.

עתניאל שנלר: לאף אחד.

עתניאל שנלר: "והארץ לא תימכר לצמיתות".

ראובן ריבלין: השר לשעבר עזרא.

עתניאל שנלר: אני מסיים ואומר כך, אדוני:

עתניאל שנלר: ברגע זה מציעים לקרן קיימת – קבלו 70,000 דונם באדמות אימונים בצבא שאין להן ערך ואין מה לעשות אתן, ובתמורה, המגזר הפרטי יקבל בספסרות את אדמות המדינה.

עתניאל שנלר: "והארץ לא תימכר לצמיתות".

עתניאל שנלר: י' בסיוון תשס"ט.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת לוין, אני מבקש שאתם תשנו את התקנון – שתי דקות נאום במקום דקה.

ראובן ריבלין: במקום 20 יהיו 10.

זאב בילסקי: אבל אם יש שתי דקות, ידברו ארבע – – –

ראובן ריבלין: אנחנו נמשיך לתקן את התקנון, אין בעיה.

ראובן ריבלין: רבותי, נאומים בני דקה הם נאומים בני דקה.

ראובן ריבלין: אם אפשר לקרוא לחבר הכנסת עזרא, השר לשעבר להגנת הסביבה – אני רוצה להאיר את עיניו.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מולה – בבקשה, אדוני.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, אתמול בהופעה פומבית היועץ המשפטי לממשלה אמר: במדינה מתוקנת אביגדור ליברמן לא היה יכול להיות שר החוץ בגלל שהוא נחקר.

שלמה מולה: אבל בתגובה, התפלאתי לשמוע, שר המשפטים, במקום לגבות את אמירתו של היועץ המשפטי, שהוא בעצם גם התובע הכללי, מאחר שבמשא-ומתן הקואליציוני עם הליכוד הוא הביא אותו להיות שר המשפטים, הוא גומל לו בכך שהוא מבקר אותו – גם את חופש הדיבור, את חופש הבעת דעה שלו.

שלמה מולה: אני חושב שזה דבר מקומם.

שלמה מולה: עצוב מאוד שהיועץ המשפטי לא יוכל לומר את דברו בגלל שהוא מפחד משר המשפטים, שאותו שר החוץ הביא אותו להיות שר המשפטים.

שלמה מולה: נורא עצוב.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת מולה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טיבייב, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת צרצור.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת צרצור, יושב-ראש הסיעה, יושב-ראש התנועה, פשוט, אתה באת אחרי שהצביעו.

ראובן ריבלין: בבקשה.

רוברט טיבייב: אדוני היושב-ראש, אחרי פניות רבות אני רוצה לחזור לנושא הנישואים האזרחיים.

רוברט טיבייב: בישראל כיום יש 320,000 תושבים, אזרחים, רבים מהם עולים חדשים, אשר אינם יכולים להינשא בנישואים הדתיים.

רוברט טיבייב: הם נאלצים לנסוע לארצות חוץ על מנת להינשא בנישואים אזרחיים המוכרים בארץ.

רוברט טיבייב: חוק ברית הזוגיות יכול להקטין את אחוז המשפחות החד-הוריות, וכך להקטין את אחוז מקבלי קצבאות הילדים במוסד לביטוח הלאומי.

רוברט טיבייב: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת צרצור, רק לפני כן, אני רוצה שנייה.

ראובן ריבלין: אדוני השר לשעבר להגנת הסביבה, הפנה את תשומת לבי נאזם בדר, סגן מזכיר הכנסת, ש-97א, המאפשר לנשיאות להעביר דיון ישירות לוועדה, הוא בעוצמתו יותר חזק מהצעה לסדר-היום שאתה מבקש להעלות, כי כך נאמר: "חבר כנסת רשאי להציע הצעה לדיון בוועדה מוועדות הכנסת.

ראובן ריבלין: ההצעה תוגש ליושב-ראש הכנסת.

ראובן ריבלין: יושב-ראש הכנסת והסגנים יחליטו האם להעביר את ההצעה לדיון ולאיזה ועדה – – – ועדה שהנושא הועבר אליה לדיון, תחל בדיון בתוך שבוע מיום העברת הנושא, ועם סיומו יונחו מסקנות הוועדה על שולחן הכנסת.

ראובן ריבלין: יושב-ראש הכנסת יחליט אם לקיים בכנסת דיון במסקנות הוועדה".

ראובן ריבלין: אני מודיע לך שאני אקיים דיון אם המסקנות יובאו אלינו בהקדם.

גדעון עזרא: – – – אני יודע על הדיון המהיר, הבעיה בדיון המהיר – הוא מהיר, זו הבעיה בו.

גדעון עזרא: אבל אם אתה – – – אני מאוד אשמח.

ראובן ריבלין: אני אומר לך, גם סגן מזכיר הכנסת הפנה את תשומת לבי לדקדוקי המלים בתקנות.

ראובן ריבלין: אנחנו נעשה כך.

ראובן ריבלין: היו בנשיאות שחשבו שבאמת נושא זה הוא גם דחוף וגם חשוב.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אדוני חבר הכנסת צרצור, ואחריו – אחרון הדוברים.

ראובן ריבלין: היו 24 במספר.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת צרצור.

אברהים צרצור: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, "יהודי יקר, היום מתקיימות בחירות לאגודת הסטודנטים, ואיום מוחשי רובץ בפתחן.

אברהים צרצור: סטודנטים ערבים שמאלנים, משתמטים ועוכרי ישראל, מנסים להיבחר לאגודת הסטודנטים באמצעות תנועת 'קמפוס לכולנו'.

אברהים צרצור: אם אכפת לך ממדינת ישראל כמדינתו היחידה של העם היהודי, עליך לחסום באמצעות קולך כניסת המנוולים האלה לאגודת הסטודנטים.

אברהים צרצור: רק כך ממגרים את האיום הדמוגרפי שמסכן את חיינו".

אברהים צרצור: כבוד היושב-ראש, זה הנוסח המדויק של מנשר שחולק היום בקמפוס של האוניברסיטה העברית, שמדבר בעד עצמו, ועוד מדברים על חינוך לשנאה בצד הפלסטיני.

ראובן ריבלין: כן.

ראובן ריבלין: אני בכוונה שותק ועכשיו נמשיך.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בילסקי – בבקשה, אדוני.

זאב בילסקי: אדוני, זה שאני יושב פה זה – – – באופן אישי.

ראובן ריבלין: תראה, זה לא דבר – – –

זאב בילסקי: אני מבקש שאדוני לא ירחיב.

ראובן ריבלין: זה לא דבר שלא נוגע להיסטוריה שלך, אני מוכרח לומר.

זאב בילסקי: זה נכון.

זאב בילסקי: אבל אם נלך להיסטוריה שלי יותר, אז אבא היה מפא"יניק, אתה יודע, בירושלים.

ראובן ריבלין: אמר ז'בוטינסקי: את נפשות בניך ניטול – לזה הוא התכוון.

ראובן ריבלין: כן.

זאב בילסקי: אדוני היושב-ראש, בפעם שעברה אני דיברתי על ברכה זיסר, אשה צדיקה שהקימה את בנק מוח העצם, הקימה את "אורנית", ואתמול בערב הייתי בערב שכולו היה הוקרה לרב פירר.

זאב בילסקי: וחשבתי, אתה יודע, קצת לדבר על דברים חיוביים פה – זה גם כן יכול לעזור קצת לאווירה הטובה בבית – ולספר לכם על צדיק בשם אלימלך פירר, הרב פירר, איש צנוע, יושב בביתו בבני-ברק ומקבל אנשים מהבוקר עד הערב, כולל שבת, כי זה פיקוח נפש.

זאב בילסקי: הוא אינו רופא במקצועו, ואתמול שר הבריאות או סגן השר, או מי שממלא את התפקיד, אמר שהוא למעשה שר הבריאות.

זאב בילסקי: ויש אולי יתרון בזה שהוא לא רופא.

זאב בילסקי: הוא מפנה את האנשים לכל מיני מקומות בעולם, עוזר להם בצורה בלתי רגילה, כל זה לשם שמים, שלא לקבל פרס.

זאב בילסקי: לכן חשבתי שאולי אני אבוא ואספר את סיפורו של אדם צדיק מבני-ברק, איש צנוע בשם הרב אלימלך פירר, ומי ייתן ויהיו עוד כמה כמוהו במדינת ישראל.

זאב בילסקי: יכול להיות שהדברים פה יהיו שונים.

זאב בילסקי: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת בילסקי.

רחל אדטו: – – – גם פרס ישראל על מפעל חיים.

ראובן ריבלין: כן.

ראובן ריבלין: בהחלט איש צדיק, היה והווה.

ראובן ריבלין: בהחלט.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, השעה היא כמעט רבע לחמש, זאת אומרת: רבע שעה אחרי השעה היעודה לסיום נאומים בני דקה.

ראובן ריבלין: אני מפנה תשומת לב כולנו שאם היינו 24 חברי כנסת, כל אחד מדבר דקה, ועוד חמש דקות בין אחד שעולה ואחד שיורד, היינו מסיימים את זה בחצי שעה.

ראובן ריבלין: הואיל והחברים חרגו נוצר מצב שבו יש לנו עכשיו רבע שעה שאנחנו מאחרים בה.

ראובן ריבלין: אבל הדבר אינו דרמטי, כי עדיין סדר-היום של הכנסת אינו מלא לעייפה.

ראובן ריבלין: יש עוד מקומות, יש לנו עוד זמן.

ראובן ריבלין: פעם היו מנהלים ישיבות כנסת עד 23:00–24:00.

ראובן ריבלין: ["דברי הכנסת", חוב' ג', עמ' 125.]

ראובן ריבלין: על-פי סדר-היום, אנחנו נעבור לדיון: שלוש שנים לחטיפתו של גלעד שליט והכוונה לשחרר מחבלים עם "דם על הידיים" נוכח המשך ירי "הקסאמים" בדרום – דיון בעקבות הצעה לסדר-יום של חבר הכנסת אילן גילאון.

ראובן ריבלין: אני מזמין את חבר הכנסת אילן גילאון לעלות לדוכן ולהתחיל את הדיון.

ראובן ריבלין: לרשותך עומדות עשר דקות, וכל חבריך לאחר מכן יקבלו שלוש דקות כל אחד.

ראובן ריבלין: זה אילן גילאון ואחרים, או רק הוא?

ראובן ריבלין: – אוקיי.

ראובן ריבלין: בסדר גמור.

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: ודאי.

ראובן ריבלין: השר יוכל להתערב בדיון בכל שלב שהוא רוצה.

ראובן ריבלין: בכל שלב שהוא רוצה.

ראובן ריבלין: אם ירצה אחרי אילן – ניתן לו את האפשרות לעלות מייד.

אילן גילאון: תודה, אדוני.

אילן גילאון: לא בטוח שאני זקוק לכל עשר הדקות, אבל אם אני אוכל להשתמש בכל עשר הדקות מהדוכן, אני אשמח.

ראובן ריבלין: תראה.

ראובן ריבלין: יש לך.

אילן גילאון: אוקיי.

אילן גילאון: כי – לא בטוח בדיבור.

אילן גילאון: אלה שלוש שנים שאפשר לפרק אותן לחודשים, לשבועות, ליממות, לשעות, לדקות.

אילן גילאון: אתה יודע, אדוני, אני יודע שכשהילדים שלי יוצאים מהבית והם לא מגיעים בשעה היעודה, אני כבר מתחיל, כמו שאומרים אצלנו, להשתגע ולטפס על קירות מרוב דאגה שמא קרה משהו.

אילן גילאון: ושלוש שנים עוברות ככה, ואני, על הדוכן הזה – כשהבאתי את הנושא כהצעה לסדר-היום אמרתי לראש הממשלה דאז – הוא עדיין כיהן כראש ממשלה, אולמרט – שאם זה יהיה המעשה האחרון שהוא יעשה, להחזיר את גלעד שליט הביתה, מבחינתי, אני מוחל על הכול, כאילו שום דבר לא היה.

אילן גילאון: לא "ראשונטורס", ולא – שום סיפור.

אילן גילאון: כאילו האיש היה אמא של אחות תרזה.

אילן גילאון: לא אחות תרזה בעצמה, אלא אמא של אחות תרזה.

אילן גילאון: אבל מסתבר שראש הממשלה הקודם – ועכשיו כבר נפל הפור, כי הוא כבר לא נמצא אתנו וכבר אין לו שום סיכוי לעשות את הדברים הללו – היה מחמיצן סדרתי, אדוני.

אילן גילאון: כי גם אם אני, נניח, הייתי מוריד ממנו את כל הפרשיות העגומות שנקשרו בו – והלוואי שכולן יהפכו לעורבא פרח ושום דבר לא יקרה – אני חושב שהתקופה הקודמת של ראש הממשלה היתה לא רק מחמיצנות סדרתית, כאותו איש שתמיד – שאלו פעם, אדוני, שאלו מישהו: כמה פעמים בשבוע אתה מקיים יחסי מין?

אילן גילאון: אז הוא אומר: כמעט כל יום.

אילן גילאון: כמעט ביום ראשון, כמעט ביום שני, כמעט ביום שלישי, כמעט כל יום.

אילן גילאון: אבל ראש הממשלה אולמרט, לא רק שהוא החמיץ באופן סדרתי את הקדנציה שלו, הוא גם השאיר כאן ירושה שהבאים אחריו בתור צריכים לפתור אותה.

אילן גילאון: אני לא הבנתי את אולמרט.

אילן גילאון: כל הזמן חשבתי לעצמי: הנה, המעשה האחרון שהוא יעשה יהיה להחזיר את גלעד.

אילן גילאון: מדברים הרבה מאוד על כך שצריך לקבל החלטות מתוך קור רוח, מתוך שיקול דעת, להיות קרים, אבל דווקא את ההחלטה הזאת, אדוני היושב-ראש, צריך לקבל מתוך רגש; מתוך תובנה רגשית, מתוך אינטליגנציה רגשית, מתוך הבנה שאנחנו עלולים לאחר את המועד.

אילן גילאון: כי אם היינו היום מסובבים את הגלגל, אדוני, ואני הייתי אומר, ושואל את השאלה היום, כל מאן דהוא: האם היית מוכן לתת את כל הרשימה הנקובה הזאת תמורת רון ארד?

אילן גילאון: היום?

אילן גילאון: התשובה יכול להיות – אני בטוח – שהיתה: כן.

אילן גילאון: אבל כבר מאוחר מדי – מה שעלול לקרות בדיוק עם גלעד במקרה הזה.

אילן גילאון: ואני, אתה יודע, אדוני, שייך לאותה קבוצה שחושבת שאין דבר יותר יקר לבני-אדם מאשר ילדיהם שלהם.

אילן גילאון: הם קודמים לכל ערך: לציונות, לסוציאליזם, לאחוות עמים, לכל דבר בעצם.

אילן גילאון: אני שייך לאלה שבעיניהם מדינה צריכה לשרת את האנשים, ובייחוד את הילדים.

אילן גילאון: ולכן אני חושב שהמקרה של גלעד שליט, שאיננו מקרה פרטי, הוא כאבן בתחתית האגם, אדוני, כצלקת שהיא על רקמת לבו של כל אחד ואחד מאתנו, על כל מי שהוא הורה, על כל מי שהוא אבא, על כל מי שהוא אמא; על כל אחד כזה.

אילן גילאון: אני יודע שהוקמה איזושהי ועדה, ושאלו אותי אם אני לא רואה בעיה חוקית בכך שחבר כנסת – מדובר בישראל חסון – יהיה בתוך הוועדה הזאת.

אילן גילאון: אני רוצה להגיד לך שאני לא רואה שום בעיה חוקתית חוץ מהעובדה שהילד הזה עוד לא חזר הביתה.

אילן גילאון: זה לא מעניין אותי.

אילן גילאון: אני גם מאוד-מאוד התאכזבתי מאדם שאני באמת מחזיק ממנו ומאוד מעריך אותו, כמו השר מרידור, שבכלל היה לוchallenge בנושא הזה – זכות הסירוב, אבל יכול להיות שהוא עשה את זה משום שהוא ידע שלא יהיה לו שום גיבוי, משום שאנחנו ממשיכים לשחק איזשהו משחק של מיקח וממכר, של קביעת מחיר לעומת המחיר הנקוב, כפי שעשינו בעבר, מתוך יכולת פנטסטית לבזבז ולהפסיד זמן – ומתוך כך אני מאוד חרד שגם המשא-ומתן הזה לא יעלה יפה.

אילן גילאון: שמעתי על חגי הדס, אינני מכיר את האיש הזה.

אילן גילאון: אני מאחל לו כל טוב והרבה מאוד הצלחה.

אילן גילאון: אני הבנתי שהוא אדם שמתמצא בנושא המבצעי, אבל לא כל כך בנושא המשא-ומתן.

אילן גילאון: איך שלא נסתובב, אדוני, בסופו של דבר – ואני רוצה לומר את הדברים בהאי לישנא, כדי שלא ישתמעו לשתי פנים, משום שאנשים כל הזמן מגלגלים עיניים ואומרים: צריך לעשות הכול כדי להחזיר את גלעד שליט.

אילן גילאון: ואני אומר שצריך לקחת את הרשימה ש"חמאס" רשם, על 1,450 שמותיה, ולהוסיף עוד 20 שמות בחבילה קשורה עם סרט בתור בונוס, בתור צ'ופר, ולקבוע את המועד מתי צריך להעביר את הילד לצד הזה ושהאוטובוסים יוציאו את האחרים לצד השני.

אילן גילאון: אחרת כל המערכת הזאת צינית לגמרי ואין שום כוונה לפתור את הבעיה, אדוני.

אילן גילאון: עד כדי כך אני אומר את הדברים ברצינות, ברצינות עד מוות, עד שאני רוצה להציע, אדוני, להכניס את גלעד שליט לחוק ההסדרים, אם יורשה לי.

אילן גילאון: אני אומר את זה ברצינות עד מוות ולגמרי לא בצחוק.

אילן גילאון: משום שאם כל המערכת הזאת חיה בציניות ממארת כזאת, ואפשר רק באמצעות חוק המסתדרים לעשות את הדברים, אז אני בהחלט מציע שגלעד שליט יהיה חלק מחוק ההסדרים, אדוני.

אילן גילאון: אני רוצה להגיד לך, לסיום.

אילן גילאון: היות שנותרו לי עוד שלוש דקות, אני מציע שאתה לא תתנגד ודאי לתת לי דקה אחת כדי לעמוד כאן ולשתוק, או כמו שאומר המשורר ליאונרד כהן בשיר נפלא, If it be a will that I speak no more and my voice will be – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת – – –

אילן גילאון: אסור לי להגיד באנגלית.

ראובן ריבלין: נכון.

ראובן ריבלין: או אם אדוני רוצה בערבית.

אילן גילאון: אני יכול להגיד את זה בארמית.

אילן גילאון: אם תרשה לי, אדוני, אני רוצה לשתוק ולעשות פרפראזה על הלל הזקן, בסדר?

אילן גילאון: זה אפשרי?

ראובן ריבלין: במסגרת של דקה.

אילן גילאון: משום שהלל הזקן אמר שכל התורה על רגל אחת, ואני, אדוני, הכי טוב בעניין הזה, לא משום שאני לא יודע את התורה – משום שיש לי רק רגל אחת.

אילן גילאון: אז אני רוצה לעשות פרפראזה ולהגיד, ואהבת את גלעד שליט כאילו היה הילד שלך-שלך, וזה מכוון לכל מקבל החלטות, ואני, ברשותך, אעמוד דקה על רגל אחת.

ראובן ריבלין: זכותך המלאה.

ראובן ריבלין: אסור לקיים הפגנות בכנסת אבל זה בהחלט לזכותך, על חשבון זמנך.

אילן גילאון: עכשיו אני אומר את כל התורה, אדוני.

ראובן ריבלין: זו בהחלט מחאה.

אילן גילאון: תודה רבה, אדוני.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת גילאון ביקש דקה.

ראובן ריבלין: בכנסת אסורה מחאה, אבל בהחלט יכול חבר כנסת להקדיש דקה דומייה מזמנו כנואם, והדבר הוא בהחלט פרלמנטרי.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים לטיעון.

ראובן ריבלין: כבוד השר, אתה תרצה להשיב בסוף או תרצה עכשיו?

גלעד ארדן: זאת הצעה לסדר-היום, לא?

ראובן ריבלין: היא כבר על סדר-היום.

ראובן ריבלין: כבוד השר יכול להתערב בכל שלב משלבי הדיון.

גלעד ארדן: אני אגיב בסוף.

ראובן ריבלין: ובכן, שלושת הדוברים הראשונים הם חבר הכנסת מיכאל בן-ארי, אחריו – חברת הכנסת שלי יחימוביץ, ואחריה – חבר הכנסת שאול מופז.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת שאול מופז יתחלף עם מנחם אליעזר מוזס, שלא נמצא באולם.

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הדברים של חבר הכנסת גילאון – אנחנו חייבים להסכים שהשבי של החייל גלעד שליט, שהוא החמור מכל הצרות כולן, הוא דבר שמדיר שינה מעינינו, ואנחנו צריכים לעשות כל שביכולתנו להביא את גלעד הביתה.

מיכאל בן-ארי: אבל עם זה יש בינינו מחלוקת.

מיכאל בן-ארי: כבר נדרשנו בעבר לעניין הזה ואמרתי את מה שאני אומר היום: אין לשחרר מחבלים שישטפו את רחובות ישראל בדם ושכול.

מיכאל בן-ארי: לצערנו, מדינת ישראל הידרדרה בשנים האחרונות למשוואה מסוכנת, ששבוי אחד שלנו או בודדים מוחלפים במאות, באלפים של מחבלים קשים, של רוצחים.

מיכאל בן-ארי: הדבר הזה גורם רק להחרפה חמורה ביותר של מעגל הדמים ושל הגדלה והחרפה של סף הדרישות.

מיכאל בן-ארי: יש פה איזו אינפלציה דוהרת בסף הדרישות של האויב.

מיכאל בן-ארי: האויב מרגיש לא רק שהוא מקבל את מחבליו ואת רוצחיו, אלא הוא מקדם את עמדותיו, ואנחנו דרך קבע בעמדת נסיגה.

מיכאל בן-ארי: החיים שלו יקרים מאלפים ואלפי-אלפים של האויב, אבל לצערנו הרב, האלפים האלה, בשעות הפנאי שלהם, יפגעו בנו, בבנינו ובבנותינו, ואנחנו יודעים מה יהיו התוצאות הקשות.

מיכאל בן-ארי: לצערי לא נמצא כאן ראש ממשלת ישראל, שהוא בעצמו אח שכול.

מיכאל בן-ארי: הוא לימד את העולם החופשי, עוד בסוף שנות ה-70 ובראשית שנות ה-80, את השיעור העצום של המלחמה בטרור; קוראים לזה אפילו דוקטרינת נתניהו למלחמה בטרור הבין-לאומי.

מיכאל בן-ארי: הוא הוציא ספרים, אדוני היושב-ראש, יזם כנסים, והמערב לומד את ערכם עד היום.

מיכאל בן-ארי: כך הוא רכש את מעמדו, לאחר מכן, כנציג המוצלח ביותר שלנו באו"ם.

מיכאל בן-ארי: הטרור, כיצד יוכל המערב לנצח, המלחמה בטרור.

מיכאל בן-ארי: נקודת המוצא למאבק נגד הטרור היא הסירוב הגמור להיענות לתביעותיו, בצד החלטה אמיצה שאנחנו חייבים להילחם באויב עד חורמה.

מיכאל בן-ארי: כך כותב נתניהו בפתח ספרו "מלחמה בטרור", שחייבים מלחמה אמיצה להילחם בו ועד חורמה.

מיכאל בן-ארי: הוא לימד את המערב שהוא יכול לעמוד מול הטרור, אם הוא ידע שהתרבות של האויב היא לא התרבות שלו, אחרת הוא חסר אונים מול האויב הזה.

מיכאל בן-ארי: אני קורא למר נתניהו, ראש הממשלה, להוסיף ולהשרות על העולם כולו את הדרך הזאת.

מיכאל בן-ארי: להיאבק באיום של האסלאם הרדיקלי, המכריז על רצונו להכריע את כל הכופרים; זה לא רק את היהודים, זה לא רק את מדינת ישראל, אלא את כל הכופרים כולם.

מיכאל בן-ארי: כל משא-ומתן אתם הוא כניעה ועוד שיפור עמדות שלהם בדרך להגשמת המטרות הנוראיות שלהם.

מיכאל בן-ארי: זאת נתינת לגיטימציה לעניין הזה.

מיכאל בן-ארי: כאחיו של לוחם בטרור, יונתן נתניהו, שהדמות שלו עד היום מוסיפה להשרות כוח ועוצמה על החיילים שלנו, על הגיבורים שלנו, על המנהיגים שלנו – אנחנו לומדים כיצד מדינה נאבקה וכיצד מדינה שחררה והביאה הביתה מהשבי מאות רבות של בנינו שהיו שבויים במרחקים עצומים.

מיכאל בן-ארי: אנחנו כולם מכירים את השיר של תלמה אליגון: "בחצי הלילה הם קמו" – כמה הירואי זה היה – "והכו בקצה העולם.

מיכאל בן-ארי: כבני רשף חשו הרחיקו עוף, להשיב את כבוד האדם".

מיכאל בן-ארי: המלים האלה, המלים אשר פועמות: "אל עם אשר לא יחשה, שאת בניו לא יפקיר לזר".

מיכאל בן-ארי: בסופו של דבר, מערכת הביטחון שלנו יודעת גם יודעת – יש שם אנשים מוכשרים שיודעים מה לעשות – איך ומתי להכות בטרור, להוציא לו את החשק לפגוע בנו, להוציא לו את החשק לשבות חיילים שלנו ולהביא הביתה את גלעד שליט כמה שיותר מהר.

מיכאל בן-ארי: הדבר היחיד שהשתנה, לצערנו הרב, בזמן האחרון, זה הרוח והחפיצות שלנו בחיים.

מיכאל בן-ארי: אדוני ראש הממשלה, שלא נמצא כאן, אני מבקש ממך, תן את הפקודה; תראה לעולם שאפשר, ולא רק אפשר – נחוץ וחיוני, אם חפצי חיים אנחנו, כמו שאומר פה השר ברק לאחרונה, להכניע את הטרור.

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת בן-ארי.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת שלי יחימוביץ, ואחריה – חבר הכנסת שאול מופז.

שלי יחימוביץ': אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, גלעד שליט צריך להיות בבית.

שלי יחימוביץ': זאת עובדה שאין עליה עוררין, וזאת לא נהמת לב ולא תביעה מן הבטן, כפי שטוענים אצלנו גורמים מסוימים, במעין קובלנה על מי שאומרים שגלעד צריך לשוב.

שלי יחימוביץ': הם גם מתיימרים להיות קול ההיגיון, שטוען שמי שרוצה את גלעד בבית עכשיו, מדבר מן הבטן ומן הרגש.

שלי יחימוביץ': זה לא מהבטן ולא מהרגש, אלא תנאי בסיסי לעצם קיומנו כאן כחברה ישראלית.

שלי יחימוביץ': נכון שהמראה של גלעד, בכל פעם שאנחנו רואים את תמונותיו, הופך את הבטן, ונכון שהוא צובט את הלב.

שלי יחימוביץ': נכון שכשאנחנו רואים את אביבה ונועם שליט, מצפוננו מתייסר בעטיים, אבל הרגש שהם מעוררים בנו לא נובע רק מהעובדה שהם אנשים אצילים, שמעוררים הערכה, ולא רק מכך שגלעד הוא נער מתוק, שקל לחוש כלפיו הזדהות, אלא גם ובעיקר משום שמבלי דעת נוגע הגורל של הנער הזה, גלעד שליט, באתוסים הראשוניים של קיומנו כאן במדינת ישראל, אתוסים שבלעדיהם אין בכלל הצדקה לקיום הזה.

שלי יחימוביץ': כל המונחים של מחיר וכדאיות – דווקא המונחים האלה, שמשתמשים בהם באופן אינפלציוני בכל מה שקשור בדיון על גלעד שליט – הם המונחים הפשטניים.

שלי יחימוביץ': הם המונחים הפרימיטיביים.

שלי יחימוביץ': בשיח הזה שימוש במושגים כאלה מעורר הסתייגות עמוקה.

שלי יחימוביץ': השבתו של גלעד הביתה אינה עסקה.

שלי יחימוביץ': אין לה מחיר.

שלי יחימוביץ': לא מדובר בשורה בספר התקציב ולא בסעיף בחוק ההסדרים.

שלי יחימוביץ': כל המלים האלה לקוחות מהשפה העסקית, וזה הד קלוקל לגישה כלכלית שבה מודדים הכול במונחי רווח והפסד.

שלי יחימוביץ': וגם זה סוג של סימני קלקול בחברה הישראלית, שמתנערת מהערכים שלה ומקדשת ממון בכל מחיר.

שלי יחימוביץ': החזרת גלעד הביתה היא לא עניין עסקי, היא לא עניין מתמטי, היא גם לא עניין סטטיסטי שבו מודדים את ההסתברות של הסיכון שייווצר למדינת ישראל אם ישוחררו כך וכך מחבלים.

שלי יחימוביץ': זה לא עניין לסטטיסטיקה ולא עניין למתמטיקה, אלא עניין הרבה יותר עמוק והרבה יותר משמעותי.

שלי יחימוביץ': הסוגיה כאן היא סוגיה שאין לה מחיר, כיוון שאין מחיר לא להקרבה, לא לאחריות ההדדית, לא לציונות, לא ללכידות החברתית, לא לאתוסים של גבורה.

שלי יחימוביץ': לכל הדברים האלה אין מחיר, ואסור לדבר עליהם במונחים של מחיר.

שלי יחימוביץ': הבן שלי בן ה-18 עומד לפני גיוס יחד עם חבריו.

שלי יחימוביץ': גם אביו וגם אני וגם הורי החברים של הבן שלי – ובכלל, כל ההורים לדורותיהם ששולחים ושבים ושולחים את ילדיהם לשרת בצבא, יודעים בוודאות שילדם מסכן את חייו, ויודעים בוודאות שהוא עלול להיפצע בשדה הקרב.

שלי יחימוביץ': אנחנו יודעים את זה.

שלי יחימוביץ': אבל אנחנו גם יודעים – וזאת הידיעה שמאפשרת לנו לשאת את המעשה הזה ולכבד אותו, ואפילו לעודד אותו – אנחנו גם יודעים בוודאות שאם הוא ישכב פצוע בשדה הקרב, מפקדיו וחבריו יעשו הכול כדי להושיט לו טיפול ולחלץ אותו משדה הקרב.

שלי יחימוביץ': אנחנו גם יודעים שאם חלילה ייפול בשבי האויב, המדינה תעשה הכול, אבל הכול, כדי להשיב אותו הביתה, בלי חישובים של עלות-תועלת.

שלי יחימוביץ': החישובים האלה, אין להם מקום בעניין הזה.

שלי יחימוביץ': זו ברית בלתי כתובה, ואף שהיא לא כתובה היא יסוד מיסודותיה של החברה הישראלית, יסוד מיסודות קיומה של החברה הישראלית, ואסור להפר אותה.

שלי יחימוביץ': הפגיעה בברית הזאת היא פגיעה באתוס הישראלי שמכנס את כולנו כאן וגורם לכידות ואמון בסיסי.

שלי יחימוביץ': כפועל יוצא מכך, אם תהיה פגיעה כזאת, זו גם פגיעה בביטחונה של המדינה וגם במרקמה החברתי.

שלי יחימוביץ': יש כבר סדק מסוים בברית הזאת, בברית הלא-כתובה הזאת, אבל הוא עלול להיפער לכדי תהום גדולה שאנחנו צריכים להישמר ממנה, ואסור שזה יקרה.

שלי יחימוביץ': וגלעד צריך להיות בבית.

שלי יחימוביץ': אני רוצה לשלוח מכאן כמובן איחולי הזדהות שכולנו חשים להוריו של גלעד, אבל גם איחולי הצלחה לחגי הדס, השליח החדש שמונה.

שלי יחימוביץ': הכישורים שלו יהיו בלא ספק כלי חשוב מאוד לשחרורו של גלעד, אבל הכישורים האלה לבדם לא יספיקו.

שלי יחימוביץ': דרושה כאן החלטה אמיצה, מנהיגותית, של ראש הממשלה, ואני מקווה בשבילו ובשבילנו, וכמובן בשביל גלעד ובשביל הוריו, שיהיה לראש הממשלה האומץ לקבל את ההחלטה הזאת.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחברת הכנסת שלי יחימוביץ.

ראובן ריבלין: אני מזמין את השר לשעבר וחבר הכנסת שאול מופז.

שאול מופז: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ראשית, אני רוצה לברך את חבר הכנסת גילאון על כך שיזם, ועל כך שהסכמת להכליל את הנושא הזה בסדר-יומה של הכנסת.

שאול מופז: אנחנו, ההנהגה במדינת ישראל, במבחן עליון, אולי באחד המבחנים הגדולים שלנו, מול ערכים שאנחנו מחנכים עליהם יום-יום, שעה-שעה.

שאול מופז: לצערי הרב, במבחן התוצאה, בשלוש השנים האחרונות לא הצלחנו להביא הביתה את גלעד שליט, בשעה שהוא נמצא בשבי ה"חמאס", לא הרחק מבתינו.

שאול מופז: משפחה אצילה – אני מכיר את ההורים זה שנים, ואני אתם בקשר מתמיד.

שאול מופז: אני יודע שתחת האצטלה של האמירה "מאמצים עליונים", גדול הנסתר על הגלוי.

שאול מופז: אבל אני חייב להגיד שאינני משוכנע שעד הרגע הזה נעשו מאמצים עליונים בכל המובנים, בגלויים ובנסתרים, להחזיר את גלעד הביתה.

שאול מופז: אני מסכים עם כל מי שיאמר שזו לא עסקה, ואין כאן מחיר רווח ומחיר הפסד.

שאול מופז: אנחנו מחנכים את הבנים שלנו לסכן את חייהם, אבל בה בשעה אנחנו מחנכים שאנחנו מוכנים לסכן חיים עבור הצלת חיים של אחרים.

שאול מופז: אנחנו עדיין במבחן הזה מול המאמצים להחזיר את גלעד שליט הביתה.

שאול מופז: יש לנו גם חוב להורים שמחנכים את ילדיהם, את בניהם, לשרת במערכת הביטחון של מדינת ישראל.

שאול מופז: בשעה הזאת הממשלה, הכנסת, הנבחרים, עומדים במבחן הזה, ואני מקווה מאוד שהמבחן הזה יצלח.

שאול מופז: אני לא חושב שזו שאלה של השליח.

שאול מופז: השליח בסופו של דבר מוציא אל הפועל, במקצועיות הראויה ביותר, את המדיניות של הממשלה.

שאול מופז: אני אמרתי באחד הרגעים הקשים בשלוש השנים האחרונות – כל רגע הוא קשה למשפחה, אבל באחד הרגעים – ברגע שהמדינה תשכח את אחד מבניה, בניה ישכחו אותה.

שאול מופז: אני מקווה מאוד שלא נגיע לרגע הזה שהמשפט הזה חלילה יהפוך להיות לתוצאה של חוסר היכולת שלנו להחזיר את גלעד הביתה.

שאול מופז: אני אומר את הדברים האלה גם כאזרח במדינת ישראל, גם כאב ששלושה מילדיו משרתים בצה"ל, שניים מהם ביחידות קרביות כקצינים, וגם כאחד ששירת במערכת הביטחון של מדינת ישראל 36 שנים – כחייל, כרמטכ"ל וכשר ביטחון במשך ארבע שנים.

שאול מופז: יש לנו חובה לאומית, ושאף אחד כאן לא יעשה את החשבון של מחיר כזה או אחר.

שאול מופז: המחיר הגבוה ביותר הוא מחיר החיים, שאנשים מוכנים לסכן את עצמם עבור ביטחונה ועתידה של מדינת ישראל, ואנחנו חייבים לעשות מאמצים עליונים, גלויים ונסתרים, על מנת להשיב את גלעד הביתה, וכל יום שעובר, הסכנה שהיום שיבוא אחריו, והחודשים שיבואו אחריו, וחלילה השנים שיבואו לאחריו יתארכו – גדלה.

שאול מופז: ולכן, יפה שעה אחת קודם, וכולי תפילה שגלעד ישוב במהרה לחיק משפחתו.

ראובן ריבלין: תודה רבה לשר הביטחון לשעבר, הרמטכ"ל לשעבר של צה"ל.

ראובן ריבלין: אני מזכיר את התארים הקודמים בגלל הנושא.

ראובן ריבלין: אני מזמין את סגנית יושב-ראש הכנסת, השרה לשעבר רוחמה אברהם, לומר את דבריה.

ראובן ריבלין: אני מזמין את ידידי סגן יושב-ראש הכנסת והבה לבוא ולהחליף אותי.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

רוחמה אברהם-בלילא: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, חברי חברי הכנסת, "תקוותינו הן כמו מפרש מתוח, וכל סימן ממך זה כמו משב של רוח, ודמותך החרישית לובשת שקט, כמו הרגעים כשהמוזיקה נגמרת.

רוחמה אברהם-בלילא: אתה תשוב, אתה תשוב, אתה הרי הילד של כולנו", כך כתב אביב גפן.

רוחמה אברהם-בלילא: חברי חברי הכנסת, 1,073 ימים שגלעד שליט בשבי.

רוחמה אברהם-בלילא: למעלה משלוש שנים שגלעד לא רואה את הוריו ומשפחתו, שמחכים ומצפים לו, ואומה שלמה, מדינה שלמה, מתפללת לחזרתו בשלום במהרה.

רוחמה אברהם-בלילא: אני לא רוצה לדבר על שאלת המחיר, כי אין לזה מחיר, וגם זה לא הזמן ולא המקום.

רוחמה אברהם-בלילא: לכן בחרתי לספר קצת על גלעד, לספר על הילד שאוהב מאוד ספורט, מתמצא בכל המתרחש בענפי הספורט השונים, ויותר מכול, גלעד אוהב לשחק כדורסל.

רוחמה אברהם-בלילא: גלעד התגייס לצה"ל בסוף יוני 2005.

רוחמה אברהם-בלילא: היה לו חשוב להתגייס ליחידה קרבית, ללכת בדרכי אחיו יואל.

רוחמה אברהם-בלילא: לא היה לו קל.

רוחמה אברהם-בלילא: לא היה לו קל במסלול, במסעות.

רוחמה אברהם-בלילא: גלעד הוא ילד טוב, שקט ומופנם.

רוחמה אברהם-בלילא: הוא לא ילד שמתלונן.

רוחמה אברהם-בלילא: כולנו רואים בתמונתו את החיוך המבויש והמהוסס על פניו.

רוחמה אברהם-בלילא: גלעד אוהב ומתנדב לעזור לכולם.

רוחמה אברהם-בלילא: עכשיו תורנו להתנדב ולעזור לו.

רוחמה אברהם-בלילא: לשלב ידיים ולסייע להחזירו הביתה בשלום.

רוחמה אברהם-בלילא: אני מאחלת לחגי הדס שיצליח בתפקידו.

רוחמה אברהם-בלילא: שלא ייפסקו המאמצים להשיבו, עד אשר יהיה שוב עמנו.

רוחמה אברהם-בלילא: חברי חברי הכנסת, מאחורי סכסוך ישן יושב לו ילד בין הסכמים לא חתומים, ומבקש לזכור שיש לו גם פנים וחלומות.

רוחמה אברהם-בלילא: הוא רק פרפר, פרפר של מלחמות.

רוחמה אברהם-בלילא: "אתה תשוב, אתה תשוב, אתה הרי הילד של כולנו.

רוחמה אברהם-בלילא: אתה תשוב, גלעד, אתה תשוב.

רוחמה אברהם-בלילא: לבך פועם בלי הפסקה בלב שלנו.

רוחמה אברהם-בלילא: " עם שלם מצפה ומחכה לשובך אלינו.

רוחמה אברהם-בלילא: מי ייתן ויתקיים הפסוק "ושבו בנים לגבולם".

רוחמה אברהם-בלילא: תודה רבה.

מגלי והבה: אמן.

מגלי והבה: תודה לחברת הכנסת רוחמה אברהם-בלילא.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת יואל חסון.

מגלי והבה: אחריו – חבר הכנסת אופיר פינס-פז.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הדיון הזה הוא לא דיון רגיל.

יואל חסון: זה לא דיון שעושים בכל מדינה, בכל מקום.

יואל חסון: יש מדינות רבות בעולם שיש להן נעדרים ושבויים, והם לא עושים דיונים מיוחדים בפרלמנט, והם לא חיים את ההיעדרות והשבי שלהם יום-יום, שעה-שעה, דקה-דקה.

יואל חסון: אנחנו כן, אנחנו כאלה.

יואל חסון: אנחנו כל כך מושפעים וכל כך חיים יום-יום, דקה-דקה, את העובדה שחייל, חייל שלנו, חייל צה"ל נמצא בשבי האויב כל כך הרבה זמן, כל כך הרבה ימים.

יואל חסון: זה משפיע על כל אחד מאתנו, אנשים חיים את זה, מדברים על זה ברחוב, וזה משפיע גם ביום-יום על ההנהגה הישראלית.

יואל חסון: זה לא דבר של מה בכך.

יואל חסון: זה משהו מיוחד שקיים בנו, בחברה שלנו.

יואל חסון: אני זוכר שפגשתי פעם קבוצת חברי פרלמנט מאירופה כאן, בכנסת, ואחד מהחברים אמר לי: תסבירו לי איך אתם, בגלל חייל אחד, מוכנים לעשות כל כך הרבה ולא מפספסים שום הזדמנות להעלות את הנושא הזה בכל פורום, מול כל ראש מדינה.

יואל חסון: אתם מוכנים לשלם מחירים יקרים מאוד בשביל חייל אחד.

יואל חסון: מה יש לכם?

יואל חסון: אתם נורמלים?

יואל חסון: כך הוא אמר.

יואל חסון: אמרתי לו: זה אנחנו, זו החברה הישראלית שמחויבת להחזיר כל חייל, חי או מת, הביתה.

יואל חסון: ובוודאי כשמדובר בחייל שלנו שהוא חי.

יואל חסון: אנחנו יודעים שגלעד שליט חי.

יואל חסון: אני מאמין שבנושא הזה לא צריכה להיות אופוזיציה ולא צריכה להיות קואליציה, אלא כולנו צריכים להתגבש מול ההנהגה הישראלית ומול מי שעוסקים בדבר הזה – במיוחד חגי הדס, שקיבל את המשימה המורכבת הזאת לידיו – ולתת להם את הכלים כדי להחזיר ולהביא את גלעד הביתה.

יואל חסון: נכון, סביר להניח שכאשר הדברים האלה יתקדמו, ואם תהיה באמת פריצת דרך במשא-ומתן, יעלו שאלות קשות של המחיר.

יואל חסון: בוודאי יהיה כאן דיון ציבורי.

יואל חסון: אבל כל החלטה שתתקבל, בסופו של דבר, על-ידי הממשלה – צריך לעודד את הממשלה לקבל החלטה ולהביא את הפרשה של גלעד שליט לסיום, ולהביא את גלעד שליט חזרה הביתה.

יואל חסון: עם הדיונים הקשים ועם השאלות הקשות שבטוח יעלו, בסוף את גלעד צריך להחזיר הביתה.

יואל חסון: גם צריך ללמוד לקח, כיצד מדינת ישראל, ממשלת ישראל, צריכה לנהוג בסיטואציות כאלה.

יואל חסון: אני מאמין שבסיטואציה עתידית כזאת, אם תהיה, ישראל צריכה להגדיר מראש כיצד היא מתייחסת לחטיפת חיילים ולהחליט את זה בשלב הראשון, ולקבל את ההחלטות האלה מייד, ולא לתת לדברים להיגרר לתקופות כל כך ארוכות.

יואל חסון: או שנכנסים למשא-ומתן או שלא, ואם עושים את זה – עושים את זה מייד, מייד ברגע החטיפה, ברגע שהסיטואציה הזאת מתפתחת וקורית מול עינינו.

יואל חסון: זה הדבר הנכון, ולא להגיע למצב כזה.

יואל חסון: במצב שנוצר היום, של התקופה הכל-כך ארוכה שגלעד שליט נמצא בשבי, אין לנו זמן להחליט היום החלטות ולחשוב אם אנחנו מוכנים לשלם מחיר כזה או אחר.

יואל חסון: היום צריך לשלם מחיר יקר, אין לנו ברירה, ולהחזיר את גלעד שליט הביתה.

יואל חסון: אבל להבא צריך לחשוב כיצד ישראל נוהגת כאשר חוטפים חייל שלה בפעולה מבצעית על-ידי גורם טרור.

יואל חסון: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת יואל חסון.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת אופיר פינס-פז.

מגלי והבה: אחריו – חבר הכנסת עתניאל שנלר.

אופיר פינס-פז: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, בציבוריות הישראליות יש שתי גישות לכל מה שקשור לשחרורו של גלעד שליט.

אופיר פינס-פז: האחת אומרת: שקט, אל תדברו על זה, ככל שתדברו על זה פחות יגדל הסיכוי לשחרר אותו.

אופיר פינס-פז: השנייה אומרת: לא, אנחנו לא נוותר, אנחנו נשאיר את הנושא הזה על סדר-יומה של מדינת ישראל ועל סדר-יומו של העולם עד שגלעד יחזור אלינו ואל בני משפחתו.

אופיר פינס-פז: ובעיני הדיון הזה בכנסת, שאני מניח שיזמו יושב-ראש הכנסת והנשיאות, משקף את העמדה השנייה, שאני מצדד בה.

אופיר פינס-פז: אני חושב ששקט הוא רפש, ואני חושב ששתיקה בעניין שחרורו של גלעד שליט לא תעזור לשחרורו.

אופיר פינס-פז: השתיקה לא תעזור לשחרורו, ורק אם הנושא הזה יישאר על סדר-יומנו יום-יום, שעה-שעה, ולא יהיה נושא רק של משפחת שליט אלא של כל עם ישראל ושל כל העולם, יש סיכוי להחזיר אותו הביתה בריא ושלם ובמהרה.

אופיר פינס-פז: אני רוצה לומר שהיתה לי תקווה גדולה שבמסגרת מבצע "עופרת יצוקה" נצליח להחזיר את גלעד הביתה.

אופיר פינס-פז: אין ספק שנעשה מאמץ גדול מאוד באותם ימים כדי להחזיר אותו הביתה, מאמץ שלא צלח.

אופיר פינס-פז: אבל אני מוכרח לומר שהמאמץ האינטנסיבי הזה לא מחפה בעיני על אוזלת יד שהיתה בעניין הזה במשך רוב תקופת הממשלה הקודמת.

אופיר פינס-פז: צר לי לומר את זה, אבל זו התרשמותי.

אופיר פינס-פז: זה לא שלא נעשו מאמצים וזה לא שהנושא לא היה על סדר-היום, וזה לא שחס וחלילה מישהו זלזל בנושא הזה, אבל כשראינו אילו מאמצים נעשים בימים האחרונים – מכך היה ניתן ללמוד כמה לא נעשו מספיק מאמצים במשך כל אותן שנים, והדבר הזה מצער ומקומם, אבל בעיקר מצריך אותנו גם לחשבון נפש וגם להסקת מסקנות והפקת לקחים.

אופיר פינס-פז: לכן, אני קורא מעל הבמה הזאת לראש הממשלה בנימין נתניהו, לשר הביטחון אהוד ברק ולכל שרי הממשלה לעשות מאמץ הרבה יותר אינטנסיבי בעניין של גלעד שליט והחזרתו הביתה.

אופיר פינס-פז: אני לא מרגיש בתקופה הראשונה של הממשלה הזאת שהמאמץ הזה נעשה.

אופיר פינס-פז: לקח הרבה יותר מדי זמן למנות מחליף לשליח הקודם, עופר דקל.

אופיר פינס-פז: מובן שבהזמנות הזאת אני רוצה לאחל לחגי הדס – שרובנו לא מכירים אותו, רוב ימיו המבצעיים הוא עבד במקום שבו הוא לא היה חשוף, אבל אנחנו משוכנעים שהוא אדם בעל יכולות ובעל כישורים.

אופיר פינס-פז: אני רוצה לקוות שהמאמצים בעניינו של גלעד שליט ייעשו ביתר שאת.

אופיר פינס-פז: ברור שיהיה מחיר, ויהיה מחיר כבד, לשחרור שלו.

אופיר פינס-פז: אי-אפשר להתעלם מכך, אי-אפשר לטייח את העניין הזה.

אופיר פינס-פז: הדברים נאמרו גם על-ידי קודמי – לשחרור הזה יש משמעויות מאוד-מאוד גדולות, קודם כול לחייל עצמו, לבני משפחתו, לכל עם ישראל, לאתוס שאנחנו מחנכים עליו וגדלים עליו.

אופיר פינס-פז: בעיני, יש מקום בהקשר הזה לעשות את המאמץ הזה, לשלם את המחיר – אני לא רוצה להיכנס לפרטיו של המחיר, אבל ודאי שהמחיר יהיה כרוך גם בשחרור מחבלים עם דם על הידיים.

אופיר פינס-פז: הדבר הזה ידוע לנו; השאלה היא, את מי ובאיזה היקף.

אופיר פינס-פז: אלה שאלות ראויות, דברים שצריכים להתלבן ולהתברר.

אופיר פינס-פז: אבל אסור שהנושא הזה ירד מסדר-היום, וההידברות בינינו – באמצעות המצרים או כל גורם מתווך אחר – לבין ה"חמאס" על שחרורו של גלעד שליט חייבת להימשך וביתר שאת, ולהגיע לתוצאה המקווה מהר ככל האפשר.

אופיר פינס-פז: תודה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת אופיר פינס-פז.

מגלי והבה: אני מזמין את השר גלעד ארדן להתייחס לנושא – לא כשר המקשר; גם לו יש עמדה, לשר להגנת הסביבה.

מגלי והבה: בבקשה.

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, תודה.

גלעד ארדן: הייתי שמח לשמוע את כל הדוברים, אבל מכיוון שאני נאלץ לעזוב ביקשתי להתערב במהלך הדיון.

גלעד ארדן: אין ספק שאם יש נושא אחד שצריך לדבר עליו, שמאחד את כל חלקי החברה בישראל, זה באמת גורלו של החייל החטוף גלעד שליט, שמצבו והמחשבות עליו תמיד טורדות את מנוחתנו, קורעות את לבנו.

גלעד ארדן: כמו שאמר חבר הכנסת פינס, יש באמת שתי גישות: גישה אחת, שנוקטים אותה לעתים ראשי ממשלה, שאומרת שהדיבורים על כך עלולים להזיק, וגישה שנייה, שאומרת שבין הנזק הפוטנציאלי שהדיבורים עלולים להסב לבין החשש המשותף של כולנו שהשקט יגרום לירידת הנושא מסדר-היום, או שעם כל הלחץ והעומס שמוטל על ממשלה – בטח על ראש ממשלה – העיסוק בנושא הזה של שחרורו של גלעד לא יהיה עיסוק תכוף ומתמיד כמו שהוא צריך להיות, אני בהחלט מצטרף לאמירה של כל חברי הכנסת לפני כאן, וגם אני בחרתי באלטרנטיבה שאומרת שאסור להניח לרגע לעצמנו, לחברי הכנסת, לממשלה, בראש ובראשונה לראש הממשלה, להפסיק לעסוק בנושא.

גלעד ארדן: וגם אני, כמו חבר הכנסת מופז – שבטח יודע יותר ממני על הנושא הזה, אולי אני אדע יותר בהמשך – סבור שעדיין לא נעשו כל הצעדים וכל הפעולות כדי לקדם את שחרורו.

גלעד ארדן: אבל הדבר האחרון שהייתי רוצה זה להפוך את הנושא הזה להתגוששות פוליטית, כי כל אחד רואה את זה מהצד שלו.

גלעד ארדן: יש כאלה שחושבים – דרך אגב זה לא רק בשמאל, אלא גם בימין.

גלעד ארדן: גם אני עברתי איזה תהליך בעקבות מבצע "עופרת יצוקה" שגרם לי להתייצב יחד עם המפגינים ועם המטה למען שחרורו של גלעד שליט, והחלטתי עם עצמי, מצפונית, שזה שונה ממה שסברתי בעבר, ושראוי וצריך לשחרר גם מחבלים עם דם על הידיים בתמורה לשחרורו.

גלעד ארדן: אני לא יכול לומר שבמחנה הימין הפוליטי כולם מסכימים לדבר הזה.

גלעד ארדן: אותו הדבר, אם נשאל פוליטיקאים שמזוהים עם השמאל לגבי הפעולות שצריך ומותר לעשות כדי לקדם את שחרורו, כמו מניעת ביקורי משפחות של אסירי ה"חמאס" כדי ליצור איזה לחץ ברשות הפלסטינית על הנהגת ה"חמאס", שגם הם אולי יתפשרו באותה עסקה מדוברת – אז יש כאלה במחנה השמאל שיתמכו בכך ויש כאלה שלא.

גלעד ארדן: אבל אני חושב שהדבר האחרון שהיינו רוצים כולנו זה להפוך את המאבק לקידום שחרורו למאבק פוליטי.

גלעד ארדן: לטעמי, המאבק צריך להיות על דעת הקהל, והקהל בעניין הזה זה ראש הממשלה וחברי הממשלה, כי הכלים הם בידינו, אין ספק בכך.

גלעד ארדן: גלעד בכלא למעלה משלוש שנים, ומתפקידנו יום-יום לקום בבוקר ולהיזכר, וטוב שהמאבק הציבורי גורם לנו להיזכר ולחשוב מבחינה מוסרית-מצפונית – – –

אילן גילאון: תסלח לי, אבל אם כך, אז למה מאבק?

אילן גילאון: אם זאת עמדתך, למה צריך להיאבק בכם?

אילן גילאון: הרי זוהי גם דעתך.

גלעד ארדן: חבר הכנסת גילאון, אני באמת מנסה לדבר בצורה כנה וישרה, ואני אומר לך שגם הדברים הכי חשובים לך, לפעמים צריך להזכיר לך יום-יום לעסוק בהם, אפילו כשזה נוגע למשפחתך.

גלעד ארדן: בעניין הזה אני מצטרף דווקא לשבחים לך על שאתה מעלה את הנושא הזה.

גלעד ארדן: אני רוצה לומר בשם ראש הממשלה שהנושא חשוב מאוד, בראש סדר העדיפויות, גם בעיניו.

גלעד ארדן: ראש הממשלה מינה לאחרונה צוות מיוחד בראשותו, בהשתתפות שר הביטחון, שר החוץ, השר לענייני מודיעין, השר לעניינים אסטרטגיים, יוסי פלד וגם חבר הכנסת ישראל חסון.

גלעד ארדן: ואני יודע שזה לא דבר שגרתי שחבר כנסת מהאופוזיציה נמצא בצוות כזה, אבל אתם יודעים מה?

גלעד ארדן: אולי זה חשוב, ואולי מקורי, ואולי זה כן יקדם את זה שאנחנו גם נדע, כממשלה, שהאופוזיציה היא חלק מזה והיא יודעת שכל מה שניתן לעשות נעשה.

גלעד ארדן: לגבי ההגדרות של כל מה ניתן והמחיר, גם בעניין הזה אני רוצה להצטרף למה שאמר חבר הכנסת פינס.

גלעד ארדן: אני חושב שראוי לא לעסוק בזה, בטח לא בשלב הזה, כשהממשלה היא די בתחילת הדרך גם בנושא הזה.

גלעד ארדן: ראש הממשלה מינה שליח חדש, מיוחד, את בכיר המוסד לשעבר חגי הדס.

גלעד ארדן: אני יכול להבטיח בשמו של ראש הממשלה רק דבר אחד בשלב זה: שהממשלה באמת לא תחסוך שום מאמץ כדי להחזיר את גלעד הביתה.

גלעד ארדן: אני בטוח, ואפילו מקווה, שהכנסת תמשיך להעלות את הנושא הזה, ובעוד זמן לא רב, קצר, גם אני מצפה מעצמנו שיהיו לנו תשובות הרבה יותר מפורטות לתת לכנסת על התקדמות המהלכים לשחרורו.

גלעד ארדן: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה לשר ארדן.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת עתניאל שנלר, ואחריו – חבר הכנסת דב חנין.

מגלי והבה: אם הוא לא נמצא, אחריו ברשימה – – –

אחמד טיבי: הוא ייעלב – – –

מגלי והבה: אני לא יודע אילו שאיפות יש לך, אבל אני רוצה אותו כאן.

מגלי והבה: בבקשה, אדוני.

עתניאל שנלר: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, יואב גר בחדר הסמוך אלי בקיבוץ והיה בשבי המצרי.

עתניאל שנלר: יוסי, בחדר הסמוך השני, היה בשבי הסורי.

עתניאל שנלר: שלמה היה אתי בגדוד, והוא היה בשבי המצרי.

עתניאל שנלר: אוי, הרשימה ארוכה מאוד.

עתניאל שנלר: נדמה לי שרק מי שיודע מי הם חבריו ומבין מה המשמעות של להיות בשבי, כאדם – ולא בכדי התורה וההלכה מצווה עלינו את אותן מצוות חשובות, את מצוות פדיון שבויים.

עתניאל שנלר: נכון, יש הסתייגויות, משמעויות – איך, מתי, מה ניתן לשם כך.

עתניאל שנלר: לא בכדי אנחנו מדברים ומחנכים על ערבות הדדית, על "כל המציל נפש אחת מישראל".

עתניאל שנלר: אבל בימים אלה לפנינו הזדמנות לעסוק בזה מזווית אחרת.

עתניאל שנלר: אתם יודעים, ארצות-הברית של אמריקה מנסה ליצור אווירה אחרת, כיוון אחר.

עתניאל שנלר: בעוד יומיים, ממש בעוד יומיים, הנשיא האמריקני יהיה בקהיר והוא ינסה לייצר איזו פלטפורמה לשיח עם העולם האסלאמי; האם זאת לא הזדמנות גדולה לדבר עם נשיא ארצות-הברית על השיח האסלאמי המכבד שבויים?

עתניאל שנלר: ביקור, אות חיים, אולי גם הפדיון.

עתניאל שנלר: בשבוע שעבר פגש הנשיא האמריקני את אבו מאזן, האם אתו הוא דיבר על כך?

עתניאל שנלר: לפחות פורמלית הוא האחראי, הוא הנשיא, גם של רצועת-עזה.

עתניאל שנלר: האם באמת התפיסה של השיח – אולי מול צפון-קוריאה, מי שמאמין בכך; אולי מול אירן, מי שמאמין בכך, או מיתמם להאמין בכך – האם אותו שיח לא יכול להיות קשור גם לעניין שלנו, לחלק ממה שאנחנו יכולים לדרוש מאלה שדורשים מאתנו כל יום וכל רגע את אותם דברים שהם דורשים מאתנו?

עתניאל שנלר: אני רוצה לומר שהכרה ב"חמאס" כ"חמאס", כארגון טרור, והשיח אתו של הצרפתים והאחרים, ההכרה ב"חיזבאללה" כארגון טרור, שאתו מדברים – לא יגרמו לחזרתו של שליט, ירחיקו את שליט.

עתניאל שנלר: נצליח, אולי, לעזור לשחרורו של שליט אם האמריקנים והעולם המערבי הנאור יבינו שכשמשנים אווירה, דורשים מאתנו, צריכים לדרוש גם מהאחרים.

עתניאל שנלר: אני מצפה מהנשיא אובמה, בנאום שלו בעוד 48 שעות, לבוא ולומר שהוא רואה כחלק משינוי האווירה גם את הפתרון של הבעיה הכואבת של גלעד שליט.

עתניאל שנלר: ולנו אני אומר שני משפטים.

עתניאל שנלר: האחד, אנחנו כאופוזיציה, אין לי ספק, נתמוך בממשלת ישראל בשאלות האלה, משום שזה לא נושא פוליטי; זה נושא אנושי, לאומי, ערכי, יסודי.

עתניאל שנלר: ואנחנו לעצמנו, כשנסתכל במראה, נאמר:

עתניאל שנלר: צריך לעשות כל מה שניתן וכל מה שאפשר, כי זאת האחריות הלאומית.

עתניאל שנלר: תודה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת עתניאל שנלר.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת דב חנין.

מגלי והבה: אחריו – חבר הכנסת חיים אורון.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, לבי עם גלעד שליט.

דב חנין: 1,073 ימים.

דב חנין: אני חושב על הבחור הצעיר הזה, ואני מנסה לדמיין לעצמי איך עובר עליו כל יום, איפה הוא נמצא, אולי במקום חשוך, מנותק מבני המשפחה, מחברים, מקולות העולם החיצוני.

דב חנין: הוא נמצא במציאות נוראה, 1,073 ימים, שכל יום כולל 24 שעות, כל שעה 60 דקות.

דב חנין: לבי אתו, לבי עם הוריו, עם בני משפחתו.

דב חנין: זאת טרגדיה נמשכת.

דב חנין: והטרגדיה הגדולה ביותר, עמיתי חברי הכנסת, היא שזאת לא טרגדיה הכרחית.

דב חנין: ההחלטה שצריכים לקבלה – וכאן אני לא מסכים עם חלק מעמיתי חברי הכנסת – היא בפירוש החלטה פוליטית ובהחלט צריך לדבר על מחיר.

דב חנין: וזה הנושא שצריך לדבר עליו, אם אנחנו לא רוצים להשאיר את כל הדיון כמין דיון של טקס ציבורי, שבו הכנסת רק אומרת: כמה כואב לבנו.

דב חנין: ולבנו כואב, אבל זה לא מספיק.

דב חנין: אנחנו נבחרנו למוסד הזה כדי לקבל החלטות וכדי ללחוץ על הממשלה לקבל החלטות, ואת ההחלטות האלה צריך לקבל.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, בידי ישראל נמצאים יותר מ-10,000 אסירים פלסטינים.

דב חנין: אגב, חלקם אסירים ללא משפט, עצירים ללא משפט.

דב חנין: חלקם אסירים שנים רבות, חלקם חולים, חלקם אנשים שמחויבים לחלוטין לפתרון מדיני, שעברו עבירה לפני הרבה מאוד שנים ומאז כולם שכחו את העבירה אבל הם עדיין בכלא.

דב חנין: נמצאת על השולחן רשימה, אני מבין שרשימה של כ-400, אולי 500 אסירים, שהפלסטינים דורשים את שחרורם.

דב חנין: הרשימה הזאת נמצאת כבר הרבה זמן.

דב חנין: נמצא על השולחן שמו של מרואן ברגותי, אחד מהמנהיגים הבולטים של ה"פתח" בשטחים – אדם שגם בלי קשר לגלעד שליט הייתי אומר שלמדינת ישראל יש אינטרס לשחרר אותו.

נסים זאב: מה האינטרס?

דב חנין: האינטרס לשחרר אותו הוא שמדובר פה במנהיג פוליטי שמאוד מחויב לדרך של הסדר בין שני העמים.

דב חנין: ומנהיג פוליטי כזה, מקומו הטבעי צריך להיות בשורות המאבק הציבורי של העם שלו, בשורות המאבק הפוליטי.

דב חנין: לכן, עמיתי חברי הכנסת, אני תוהה עד מתי אפשר למרוח את הזמן.

דב חנין: אני יודע שהממשלה הנוכחית היא אלופה במריחת זמן, אדוני היושב-ראש, ואלופה במכירת סיפורים וסיפורי סיפורים.

דב חנין: אבל הגיע הזמן שאפילו הממשלה הנוכחית תאמר לציבור את האמת, לפחות למשפחתו של גלעד שליט תאמר את האמת.

דב חנין: הגיע הזמן שאפילו הממשלה הנוכחית תעשה את הצעד שכל כך מתבקש ותביא את הטרגדיה הזאת לסוף.

דב חנין: כן, אדוני היושב-ראש, הסכם של חילופי שבויים ואסירים, שיחזיר גם את גלעד שליט וגם את אותם אסירים פלסטינים ישחרר, ויביא את הטרגדיה הנוראה הזאת לסיום.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת חיים אורון.

מגלי והבה: אחריו – סגנית השר לאה נס.

מגלי והבה: אם היא לא תהיה כאן – חבר הכנסת גדעון עזרא.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני חושב שכולנו עולים לדבר בנושא הזה בדחילו ורחימו.

חיים אורון: מבחינה מסוימת הייתי אומר – ואני לא אומר את זה על הרבה נושאים – זה אחד הנושאים, שכנראה ראוי – ככל שנדבר פחות כן ייטב.

חיים אורון: אבל מה שקורה בשנים האחרונות, ואנחנו מדברים כבר על מעל 1,000 ימים, הוא שבנושא הזה אנחנו מדברים הרבה יותר מדי ועושים פחות מדי.

חיים אורון: הגענו למצב שכרגע, שלא בטובתו של גלעד שליט, לבטח לא בטובתה של משפחתו, גם לא בטובתו של העניין, גלעד שליט עטוף וכפות ומחובר לארבעה נושאים שכנראה בלי להתמודד עם ארבעתם אי-אפשר להתיר את הפלונטר הזה, חברי הכנסת, וגם זה חלק מאמירת האמת.

חיים אורון: ארבעת הנושאים הם: כן, שחרורו של גלעד שליט וחילופי אסירים; זה הסדר על המעברים, כולל על מעבר רפיח, ושם נמצאת מצרים; הסכם על הפסקת אש, כן, עם ה"חמאס" – ישיר, עקיף, כבוד השר, הסכם עם ה"חמאס" על הפסקת אש; ומה לעשות, בתוך הסיפור הזה יש גם, לאסוננו, הסכם בין ה"פתח" ל"חמאס".

חיים אורון: אני מתקשה לראות פתרון לבעיה הזאת בלי שיימצא הכוח אצלנו, אצלם, ברשות ובמצרים, לנסות לחבר את ארבעת הנושאים האלה ביחד.

חיים אורון: לא היינו צריכים להגיע לשם, היו תאריכים שבהם ניתן היה להתיר את הסבך הזה עם פחות פקטורים.

חיים אורון: אבל יש לי הרגשה שפעם לא מגיעים להסכם כי לא מגיעים למעברים, ופעם לא מגיעים להסכם כי לא מגיעים אל הרשימה, ופעם לא מגיעים להסכם כי ה"פתח" וה"חמאס" מתמודדים אחד עם השני.

חיים אורון: ובסך הכול, את המחיר הנורא הזה משלמים חייל צעיר ובני משפחתו באופן שקשה לתאר עד כמה סבלם קשה, וקשה לתאר עד כמה התמודדותה של המשפחה הזאת ראויה לכל הערכה והערצה.

חיים אורון: ולכן אין ברירה, כבוד השר.

חיים אורון: אל תמשכו זמן.

חיים אורון: כל זמן שעובר – הסבך יהיה עוד יותר חמור.

חיים אורון: לכן, כן, כאשר לא עושים משהו בזמן, עושים אותו יותר מאוחר במחיר יותר גבוה, ובעתיד נשלם עליו מחירים יותר קשים, ונראה לי שהמחיר פחות או יותר מונח על השולחן.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת אורון, גם על ההקפדה על הזמנים.

מגלי והבה: חבר הכנסת גדעון עזרא, ואחריו – חבר הכנסת שלמה מולה.

מגלי והבה: סליחה, חבר הכנסת גדעון עזרא, ואחריו תהיה סגנית השר במשרד ראש הממשלה לאה נס.

לאה נס: משרד הגמלאים.

מגלי והבה: בבקשה, אדוני, עשינו לך פרוטקציה.

גדעון עזרא: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, נדמה לי שהבית הזה מאוחד ברצון לשחרר את גלעד שליט.

גדעון עזרא: הבעיה היא איך עושים זאת.

גדעון עזרא: אני רוצה בראש ובראשונה לברך את עופר דקל על כך שהוא עשה עבודה בהתנדבות תקופה ארוכה, ומהיכרותי עם עפר דקל, הוא עשה את כל מה שניתן על מנת – בנתונים הקיימים, כפי שהממשלה הורתה לו – לעשות את הכול לשחרורו של גלעד שליט.

גדעון עזרא: אני רוצה לברך את חגי הדס, שקיבל את התפקיד.

גדעון עזרא: הייתי רוצה לומר כמה מלים על אי-נכונותו של השר מרידור למלא את המשימה החשובה והחיונית הזאת.

גדעון עזרא: שר בממשלה, אני לא יודע מה התפקיד שלו ומה הוא עושה, אבל אני חושב שלא יכול להיות מצב ששר בממשלה לא ייאות לקבל תפקיד כזה על עצמו, והדבר אומר דורשני.

גדעון עזרא: בכל מצב ובכל דרך, בסופו של דבר, מי שמכריע בכך הוא ראש הממשלה, אם וכאשר יחליטו לשחרר את גלעד שליט בתנאים כאלה ואחרים.

גדעון עזרא: לא יכול להיות מצב שהשר מרידור – חגי הדס יכול היה לשרת תחת פיקודו, אבל מן הראוי שלמשימה החשובה הזאת היה מתמסר שר בממשלה.

גדעון עזרא: זה בסימן שאלה, ואני לא חושב שנקבל על זה תשובה.

גדעון עזרא: אני רוצה לומר כמה מלים.

גדעון עזרא: מדינת ישראל, במשא-ומתן שניהלה, משא-ומתן עקיף, שברה את כל המוסכמות לגבי דם על הידיים ולא דם על הידיים.

גדעון עזרא: השאלה היתה רק שאלה של שם – מי כן ומי לא, מי לחוץ-לארץ ומי לא לארץ; זאת אומרת, את העיקרון כבר שברנו.

גדעון עזרא: השאלה היא מי צריך לקבוע מי יחזור לפעילות ומי לא יחזור לפעילות.

גדעון עזרא: אני אומר לכם מהניסיון שלי בעבר – אתה אף פעם לא יכול לדעת מי מהמחבלים יחזור לפעילות ומי לא יחזור לפעילות.

גדעון עזרא: להיפך, מהניסיון שלי – וזה לא ניסיון מדעי מה שאני הולך להגיד עכשיו – דווקא אלה שלא הספיקו לעשות פעילות טרם כניסתם לכלא יותר מסוכנים מאלה שעשו פעילות ויושבים כבר שנים בכלא.

גדעון עזרא: אם זה מה שצריך להנחות את מדינת ישראל, צריך ללכת כמה צעדים קדימה.

גדעון עזרא: לשמור על עקרונות כאלה ואחרים, לשבור אותם פה ולשבור אותם שם – בסוף זה יביא אותנו למחירים יותר גדולים.

גדעון עזרא: אני לא מסכים לנכונות לדבר עם ה"חמאס".

גדעון עזרא: אני חושב שה"חמאס" מפריע לאזור, מפריע לרשות הפלסטינית, מפריע לישראל.

גדעון עזרא: אין לנו משא-ומתן עם ה"חמאס" ולא יהיה משא-ומתן עם ה"חמאס", אם הדבר היה תלוי בי.

גדעון עזרא: לגבי גלעד שליט, חייבים להחזיר אותו הביתה, ויפה שעה אחת קודם.

גדעון עזרא: נדמה לי שמוטלת משימה על ממשלת ישראל, למרות הזמן הקצר לכאורה שהיא בתפקיד.

גדעון עזרא: זה לא סיפור שמתחיל עכשיו.

גדעון עזרא: הרשימות קיימות, השמות ידועים, הכול ידוע.

גדעון עזרא: צריך לגלות נכונות, ואת הנכונות אפשר לקבל כאשר שר שנמצא ליד ראש הממשלה ממליץ המלצות – יותר טוב מאשר כשאדם שנמצא מחוץ למערכת ממליץ המלצות כאלה ואחרות.

גדעון עזרא: הישיבה בכלא של גלעד שליט – אני לא יודע אם מישהו מאתנו חווה, אבל שמעתי מאנשים שמעולם לא חוו כלא מה זה לשבת לילה אחד בבית-מעצר, בישראל, לא במקום אחר, מקום שהתנאים בו טובים.

גדעון עזרא: אנחנו מדברים כאן על תנאי מעצר אצל ה"חמאס", פראי אדם, שהוציאו אנשים להורג, ירו לאנשים בברכיים, ואצלם נמצא גלעד שליט, וחובתנו להחזיר את הבחור הזה כמה שיותר מהר חזרה.

גדעון עזרא: המחיר יהיה ללא כל ספק מחיר גבוה, אבל המחיר שגלעד שליט משלם גבוה עוד יותר.

גדעון עזרא: אני מקווה מאוד שהממשלה – בלי דיבורים של כן ליכוד ולא ליכוד, ואנחנו חזקים ולא חזקים – תחזיר את גלעד שליט הביתה.

גדעון עזרא: תודה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת גדעון עזרא.

מגלי והבה: אני מזמין הפעם את סגנית השר לענייני גמלאים, חברת הכנסת לאה נס.

מגלי והבה: אחריה – חבר הכנסת מאיר שטרית.

לאה נס: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, כנסת נכבדה, עם הישמע השם גלעד שליט הלב מתכווץ ומחסיר פעימה.

לאה נס: עניין חטיפתו והשבתו של גלעד שליט הוא נושא כאוב, נושא שלא נותן מנוח, וכך ראוי שיהיה – שלא ייתן מנוח.

לאה נס: גם בהלכה היהודית לדורותיה ייחסו משקל רב וחשיבות עליונה להשבת שבויים.

לאה נס: כותב הרמב"ם: "אין לך מצווה גדולה כפדיון שבויים".

לאה נס: אל מול קביעה ברורה ונחרצת זו הוא מוסיף: "אין פודין את השבויים ביתר על דמיהן – – – שלא יהיו האויבים רודפין אחריהם לשבותם; ואין מבריחין את השבויים – – – שלא יהיו האויבים מכבידין עליהן את העול, ומרבים בשמירתן".

לאה נס: לצערי, בכל דור ודור אנחנו צריכים להתמודד עם צו המוסר והמצפון, וצו התורה הקובע להשיב את השבויים, ויהי מה.

לאה נס: בכל דור ודור ברור כי מערכת השיקולים והאיזונים היא מורכבת, ויש להיזהר שלא לעשות צעד שגוי שיביא לכך שהנזק יעלה על התועלת.

לאה נס: בריאיון שנערך עם עופר דקל לאחר שהוא סיים את תפקידו כשליח ראש הממשלה בעניין שליט, ציין דקל כי הרעש התקשורתי במהלך תפקידו גרם נזק בתהליכים לשחרורו של גלעד.

לאה נס: הוא הוסיף כי אף שהוא מבין את הכאב שהניע את אותו רעש, ייתכן שעמימות תקשורתית היתה תורמת יותר להשבתו בהקדם של גלעד שליט.

לאה נס: במצב כה מורכב יש לפעול באופן שקול, ולעתים גם בדיסקרטיות מרבית.

לאה נס: ודאי שצריך לפעול ואסור להמתין בחיבוק ידיים.

לאה נס: יש לבחור כיצד לפעול באופן מושכל, תוך הבנה שלכל פעולה יש מחיר, ויש לנהוג באחריות כלפי גלעד וכלפי אזרחי ישראל כולם.

לאה נס: נציג ראש הממשלה לטיפול בנושא, מר חגי הדס, כבר מונה לתפקידו.

לאה נס: עתה כולי תפילה כי ממשלת ישראל, ממשלתנו, תצליח בהקדם האפשרי להשיב את גלעד שלנו הביתה.

לאה נס: בינתיים ממקום זה אני רוצה לפנות אל הוריו של גלעד, אביבה ונועם, ולחזק אותם.

לאה נס: כאמא, אי-אפשר שלא להזדהות עם עוצמת הכאב והדאגה שמדירה שינה מעיניהם יותר מ-1,000 ימים.

לאה נס: אינכם לבד.

לאה נס: ישראל כולה אתכם, מתפללת, מחכה ומקווה.

לאה נס: אני מעריכה ומוקירה את תעצומות הנפש שהקרנתם לאורך כל התקופה הקשה הזאת, ואת הלויאליות שהוכחתם למדינת ישראל, עם כל הקושי הכרוך בכך.

לאה נס: אני מייחלת בכל לבי ומאמינה כי בקרוב מאוד גלעד ישוב אליכם – ישוב אלינו.

לאה נס: אני רוצה לסיים בחלק מתפילה: "אחינו כל בית ישראל, הנתונים בצרה ובשביה – – – המקום ירחם עליהם ויוציאם מצרה לרווחה ומאפלה לאורה".

מגלי והבה: תודה לסגנית השר במשרד הגמלאים.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת מאיר שטרית, בבקשה.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, יש רגעים מעטים מאוד במהלך מושבה של כנסת ובמהלך מושבה של ממשלה שבהם יש אחדות ותמימות דעים בבית הזה לגבי מטרה כלשהי.

מאיר שטרית: גלעד שליט הוא אחד הנושאים שעליהם יש תמימות דעים בבית ובחברה הישראלית ובכל ממשלות ישראל, שצריך לעשות כל מאמץ להחזיר אותו הביתה אחרי תקופה כל כך ארוכה.

מאיר שטרית: בשלהי תפקודה של הממשלה שלנו, הקודמת, נעשו צעדים להחזרתו לישראל שכמעט הגיעו לכלל סיום.

מאיר שטרית: לצערי הרב, הצעדים הללו לא צלחו בסוף הדרך, והוא נשאר בשבי.

מאיר שטרית: אני רוצה להזכיר לעצמנו שמעבר לרצון להחזיר, ניסינו לגבש גם דרכים אחרות של פעולה כדי להביא להחזרתו הביתה.

מאיר שטרית: הוצע בממשלה, והוקמה ועדת שרים לשם העניין הזה, והיא באה אל הממשלה עם הצעות, ולדעתי דווקא הממשלה היום צריכה להמשיך את הקו הזה.

מאיר שטרית: למשל אחת ההצעות שעלו היא להפסיק את כל הביקורים אצל אסירי ה"חמאס" עד אשר יבקרו את גלעד שליט.

מאיר שטרית: לא צריך להיות הבדל בין אסיר לאסיר.

מאיר שטרית: אנחנו הרי מבקרים – אסירים אצלנו, אסירי ה"חמאס", זוכים לביקורים של בני משפחה באופן תדיר, לביקורים של עורכי-דין, לתוספת – – –

אחמד טיבי: לשאוף לסיים.

מאיר שטרית: אני רק התחלתי לדבר.

מאיר שטרית: אתה צריך לתת לי שלוש דקות.

מאיר שטרית: הוא לא סימן את הזמן.

אחמד טיבי: אדוני, לא אמרתי "נא לסיים", אלא "נא לשאוף לסיום".

מאיר שטרית: לא נקבע לי זמן.

אחמד טיבי: אני לארג' אתך.

מאיר שטרית: אבל תקבע לי זמן.

אחמד טיבי: אתה רוצה שאני אשים דקה?

מאיר שטרית: כן, לא שמו לי זמן.

מאיר שטרית: זה בדיוק העניין.

אחמד טיבי: זה כבר שתי דקות.

אחמד טיבי: לשאוף – זו הדקה האחרונה.

מאיר שטרית: תתחיל מהשלוש דקות.

מאיר שטרית: מה?

מאיר שטרית: אני חושב שישראל זכאית לדרוש גם באופן לגיטימי שכל עוד לא יבקרו אצל גלעד שליט, לא יהיה שום ביקור אצל אסירי ה"חמאס" – שום ביקור, שום טיפול ושום כלום.

מאיר שטרית: אני מתפלא, אגב, על הממשלה הזאת, ממשלת ימין, שמתהדרת בימין ובנוקשות נגד החבלה וכן הלאה – היא ממשיכה להזרים, גם ל"חמאס" בעזה, את כל מה שהיה דרוש להם בלי שום התניה.

מאיר שטרית: אנחנו עוד עשינו בעניין הזה הרבה מאוד התניות, והתנינו את שחרור המעברים, את הפתיחה הסופית של המעברים, הפתיחה הכוללת, בשחרורו של גלעד שליט.

מאיר שטרית: איך הממשלה הזאת פועלת?

מאיר שטרית: לפחות שהיתה ממשיכה בקו של הממשלה הקודמת: באמת שתפסיק את הביקורים אצל אסירי ה"חמאס", כדי שהם יבינו.

מאיר שטרית: אני בטוח שאם זה יקרה, אסירי ה"חמאס" יפעילו לחץ, דרך המשפחות שלהם, על השלטונות של ה"חמאס" בעזה, ואולי זה יביא לשינוי במומנטום.

מאיר שטרית: מה יש ל"חמאס" להפסיד אם יהיה מישהו מהצלב-האדום שיבקר את גלעד שליט ויביא בשורה למשפחתו ולעם ישראל אם מצבו טוב או לא טוב?

מאיר שטרית: מה יש להפסיד?

מאיר שטרית: הרי זה לא אנושי ולא הגיוני שלא נותנים לבקר מישהו.

מאיר שטרית: עוד לא לדבר על שחרור.

מאיר שטרית: אם ה"חמאס" היו חכמים באמת, הם היו צריכים ליזום בעצמם ביקורים של הצלב-האדום או של עורכי-דין או של מישהו שיראה את גלעד, ידבר אתו או יראיין אותו – שישמעו אותו ויראו אותו – וינהלו משא-ומתן לשחרור.

מאיר שטרית: זה בסדר, זה לגיטימי לנהל משא-ומתן לשחרור, ולגיטימי מבחינתם להעלות דרישות כאלה ואחרות.

מאיר שטרית: זו מהותו של המשא-ומתן.

מאיר שטרית: אבל זה לא אנושי להשאיר אדם כמעט – כבר 1,000 – שלוש שנים, בבידוד מוחלט.

מאיר שטרית: זה מראה לכם עם מי יש לנו עסק.

מאיר שטרית: אני חושב שהממשלה הזאת צריכה לעשות משהו בעניין.

מאיר שטרית: לפחות היה צריך להמשיך את הקו של הממשלה הקודמת מהנקודה שבה הסתיימו המאמצים.

מאיר שטרית: אני חושב שחשוב מאוד שראש הממשלה יזמן אליו את ראש הממשלה הקודם, שמצוי בפרטים – –

אחמד טיבי: נא לסיים.

מאיר שטרית: – – ישמע ממנו איפה זה עומד ואיפה זה עמד, וימשיך את המהלכים משם.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת מגלי והבה, בבקשה.

אחמד טיבי: אחריו – חבר הכנסת כרמל שאמה.

אחמד טיבי: שלוש דקות.

מגלי והבה: אדוני היושב-ראש, אדוני שר התקשורת – –

אחמד טיבי: נא להקשיב.

מגלי והבה: – – חברי חברי הכנסת, אני זוכר שאחרי החטיפה של גלעד שליט התכנסנו כמה חברי כנסת והחלטנו לקרוא לממשלה על מנת שנוכל לפעול ביחד, אנחנו ככנסת, כגוף ציבורי, ונוכל לקרוא לכל בעל מצפון בעולם כיצד ניתן לשחרר את החייל.

מגלי והבה: הקמנו את הגוף הזה, חברי כנסת בהתנדבות, שהמטרה שלו היא לנצל את הזמן.

מגלי והבה: גורם הזמן הוא נושא מאוד-מאוד חשוב, ובמיוחד בנושאים האלה, ובמיוחד שאנחנו יודעים שנחטף חייל ויש לנו תמורה לתת תמורת שחרור החייל הזה.

מגלי והבה: אנחנו מדברים כרגע על מעל שלוש שנים.

מגלי והבה: הזמן חולף מהר, ומשפחתו מחכה.

מגלי והבה: כל חייל שנמצא בשירות חושב "כיצד ינהגו בי?

מגלי והבה: " גורם הזמן היה חשוב, לנצל אותו כדי לסגור עסקה, ולפעמים המחיר יקר.

מגלי והבה: וגם לנצל את האנשים הנכונים שיפעלו בנושא.

מגלי והבה: צריך להיות מנהיג אחראי, שיקבל החלטה על המחיר מבלי להתחשב לפעמים בדעות של אותם אנשי מקצוע שעובדים אתו.

מגלי והבה: אדוני היושב-ראש, אני מדבר מניסיון, כי ניהלתי משא-ומתן על שחרור אנשי המוסד מירדן בזמנו, אחרי האירוע המפורסם של ניסיון לטפל במשעל, והיו אנשי מוסד שנתפסו בירדן.

מגלי והבה: גורם הזמן היה חשוב מאוד, ואנשי מקצוע ניסו להתערב.

מגלי והבה: אני לא רוצה להיכנס לפרטים.

מגלי והבה: כשנתבקשתי לטפל בסוגיה הזאת אמרתי, גם לראש ממשלת ישראל וגם למלך המנוח – ואני לא רוצה לעבור מעבר לזמן – שיש מחיר לנושא הזה.

מגלי והבה: שני המנהיגים של אז הבינו את המשמעות של סגירת עסקה הומניטרית שמחזירים מצד אחד את השבויים הביתה ומשחררים תמורתם עצירים בצד שלנו.

מגלי והבה: אני חושב שהגיע הזמן שממשלת ישראל תעשה מה שמוטל עליה, ולא תהסס לגבי המחיר הכבד, על מנת שהחייל גלעד שליט יחזור, ובמהרה, לחיק משפחתו.

מגלי והבה: תודה.

אחמד טיבי: אני מודה לאדוני.

אחמד טיבי: חבר הכנסת כרמל שאמה, בבקשה.

אחמד טיבי: שלוש דקות.

אחמד טיבי: חבר הכנסת מגלי והבה, בבקשה.

מגלי והבה: אדוני, בבקשה.

כרמל שאמה-הכהן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, נושא גלעד שליט, כפי שאמרו פה קודמי, הוא נושא שנמצא בשיא הקונסנזוס.

כרמל שאמה-הכהן: אדוני היושב-ראש, אין אירוע ציבורי שהשתתפתי בו בזמן האחרון שבו בסוף הדברים ובשלב השאלות או בשלב ההערות, גם בלי שהנושא עלה בעת הדיון, לא היה מישהו בקהל, בציבור, אם זה קהל צעיר או קהל מבוגר, שזעק מדם לבו: מה עם גלעד שליט.

כרמל שאמה-הכהן: אינני עומד כאן, לא כאיש עצה ולא כאיש בשורה בעניין.

כרמל שאמה-הכהן: זה לא עיסוקי.

כרמל שאמה-הכהן: אבל אני עומד כאן כאזרח במדינת ישראל, כבחור צעיר, שיש לו גם אחים וגם ילדים, ומנסה לחשוב כמה הנושא קשה, לא רק לעם אלא ברמה האישית, למשפחה, ועוד יותר מכך לגלעד עצמו, שיושב שם בשבי באי-ודאות יותר משלוש שנים, אדוני היושב-ראש.

כרמל שאמה-הכהן: אני מנסה לחשוב מה עובר לו בראש דקה-דקה.

כרמל שאמה-הכהן: אדוני היושב-ראש, הזמן הוא אומנם יחסי, אבל גלעד שליט – בחשבון פשוט, מעל שלוש שנים זה מיליוני דקות.

כרמל שאמה-הכהן: זה מיליוני דקות שהבחור הזה יושב בשבי ולא יודע מה קורה אתו.

כרמל שאמה-הכהן: ממשלת ישראל, אני בטוח שהיא עושה כל מאמץ.

כרמל שאמה-הכהן: נשמעות ביקורות מעת לעת גם על הממשלה הקודמת, בלי קשר לפוליטיקה, וגם על ראש הממשלה הנוכחי.

כרמל שאמה-הכהן: לפעמים כלפי חוץ דברים נראים אולי קצת אחרת, אבל אני בטוח שאין ראש ממשלה ואין איש ציבור שלא רוצה להיות חתום, ולא רוצה להשלים את המשימה הזאת של החזרת גלעד שליט הביתה.

כרמל שאמה-הכהן: אני בטוח, ואני רוצה להאמין, אולי יותר מאשר אני בטוח, שאנחנו נראה את זה עוד בימינו, בימי הבית הזה, ונזכה להגיד שהחיינו וקיימנו שמר גלעד שליט חוזר לביתו, למשפחתו, והוא כבר נהיה נושא לאומי – חוזר לעמו.

כרמל שאמה-הכהן: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת שאמה.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת טלב אלסאנע.

מגלי והבה: בבקשה.

מגלי והבה: אחריו – חבר הכנסת נחמן שי.

רונית תירוש: איפה אני?

מגלי והבה: גברתי, את רשומה אחרי חבר הכנסת טלב אלסאנע, אם חבר הכנסת נחמן שי לא יגיע.

מגלי והבה: בבקשה.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, נפגשתי עם הוריו של גלעד שליט, ואני רוצה לציין שאני מזדהה עם הכאב שלהם כהורים ועם מה שהם עוברים כל דקה, שעה, ומדי יום ביומו.

טלב אלסאנע: אנחנו לא יכולים לתאר לעצמנו איך מרגישים הורים כאשר הבן שלהם נמצא באיזשהו מקום.

טלב אלסאנע: בזמן הקור הם לא יודעים עד כמה קר לו, ועד כמה הוא חולה, אם יש תרופות, ממה הוא סובל, מה עובר עליו בכל רגע.

טלב אלסאנע: את הסבל הזה והכאב הזה הם סובלים ועוברים תקופה ממושכת.

טלב אלסאנע: ויש כאלה שבאים בטענות דווקא להורים, כאילו ההורים צריכים להתעלות על הכאב שלהם, על רגשות ההורות והאבהות שלהם, ולהתעלות לשיקולים של מדיניות, של "חמאס" – אויב, ואיך אפשר להתמודד אתו.

טלב אלסאנע: ההורים נשארים הורים, וצריך להזדהות עם הכאב והרגשות שלהם.

טלב אלסאנע: לדעתי, ממשלת ישראל נושאת באחריות הן ברמה המשפטית, הן ברמה המוסרית והן ברמה המדינית.

טלב אלסאנע: כל מס השפתיים: אנחנו מחויבים, ואנחנו רוצים, ואנחנו עושים – לדעתי איננו פוטר אותם מאחריות.

טלב אלסאנע: כאשר רוצים לנהל משא-ומתן, הרי ניהלו אותו עם "חיזבאללה", וידעו להגיע להסכמים.

טלב אלסאנע: אי-אפשר להגיד ש"חמאס" אויב.

טלב אלסאנע: הרי המשא-ומתן, תהליך השלום – הוא בדרך כלל בין אויבים.

טלב אלסאנע: לא חוכמה גדולה לעשות שלום או לנהל משא-ומתן עם ידידים.

טלב אלסאנע: והדבר השני, גלעד שליט הוא לא יצר את המציאות הקשה, הוא קורבן של המציאות הזאת.

טלב אלסאנע: ולכן, אנחנו מעוניינים לשנות את המציאות, ואנחנו רוצים גם כן שכל הקורבנות של המציאות יפסיקו להיות קורבנות וייהנו ממציאות אחרת.

טלב אלסאנע: כולנו יודעים, גם הממשלה יודעת, שאי-אפשר לשחרר אותו ללא מחיר.

טלב אלסאנע: אלא מה?

טלב אלסאנע: הם משלים את עצמם, וגם זורים חול בעיני הציבור, כאילו ניתן במבצע צבאי או על-ידי דרישות או סגר או הרעבה, לשחרר אותו.

טלב אלסאנע: הם מוסיפים חטא על פשע, כאשר בנוסף למשפחתו של גלעד שליט משפחות רבות של פלסטינים סובלות, וכאילו סבל אחד מנחם את משפחתו של גלעד שליט, וכאילו הסבל של הפלסטינים בבתי-כלא פותר להם את המצוקות שלהם.

טלב אלסאנע: זה לא משנה את המציאות.

טלב אלסאנע: אביו של גלעד שליט איננו דורש שהפלסטינים יסבלו.

טלב אלסאנע: הוא רוצה דבר אחד – שהבן שלו יחזור בחיים, ולא יחזרו רק לעשות חילופים עם גופות, אלא לעשות חילופים גם עם אנשים חיים.

טלב אלסאנע: הממשלה הזאת, בהתחלה אמרו לפלסטינים: אנחנו מוכנים לשחרר 80 אסירים, אחר כך 150, אחר כך 200.

טלב אלסאנע: היום מוכנים לשחרר 380 אסירים, ועושים את המיון הזה של "דם על הידיים", "בלי דם על הידיים".

טלב אלסאנע: הרי אין משמעות, במציאות הקשה, במלחמה, בעימות העקוב מדם, אין לדעתי משמעות להבחנה הזאת.

אורלי לוי אבקסיס: יש משמעות לגבי גלעד שליט – – –

טלב אלסאנע: ולכן, אנחנו יודעים שבעוד חודש, בעוד שנה, בעוד שנתיים, לא יהיה פתרון אחר, גברתי, חוץ מאשר חילופי אסירים, שחרור האסירים הפלסטינים, שחרור גלעד שליט.

טלב אלסאנע: ולכן, במקום שהכאב והסבל יהיו איומים ונוראים – הזמן רק מסבך את המציאות ומכניס מרכיבים נוספים, שעשויים לסבך את המציאות הזאת.

טלב אלסאנע: כמה שיהיה קרוב יותר, קצר יותר, יהיה טוב יותר גם לגלעד שליט ומשפחתו, גם לאלפי משפחות של פלסטינים, וכל משפחה כזו של פלסטינים סובלת בדיוק כמו שסובלת הגברת אביבה, ונועם שליט.

טלב אלסאנע: ולכן, אנחנו, אדוני היושב-ראש, מזדהים עם כאבם וקוראים לממשלה לפעול, ובאופן מיידי לבצע את חילופי השבויים ולהחזיר את גלעד שליט הביתה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת טלב אלסאנע.

מגלי והבה: חברת הכנסת רונית תירוש, בבקשה.

רונית תירוש: אדוני היושב-ראש, אדוני השר – רוצה לומר; הוא יצא לרגע בוודאי, ובכל מקרה, חברי חברי הכנסת והציבור הרחב.

מגלי והבה: גברתי צודקת, צריך להיות פה שר.

מגלי והבה: אבל בגלל המעמד והנושא אני לא רוצה להפסיק את הדיון.

רונית תירוש: לא, לא, בהחלט.

רונית תירוש: אני לא התכוונתי לקנטר.

מגלי והבה: אני מבקש לקרוא לשר לשבת סביב שולחן הממשלה.

רונית תירוש: בהחלט.

רונית תירוש: חברים, הנושא הזה הוא נושא מאוד מורכב.

רונית תירוש: החטיפה של גלעד והשהות הממושכת שלו בכלא הן טרגדיה, ואני חייבת לומר באומץ מסוים שזה לא חד-חד-ערכי.

רונית תירוש: זאת אומרת, זו בעיה מאוד קשה משום שהרגש, ואפילו השכל הישר לפעמים אומר לך: צריך לעשות מעשה ולשחרר את גלעד בכל מחיר, כי יש כאן מסר לחיילים שלנו, שאנחנו לא נוטשים אותם ולא עוזבים אותם, ואנחנו דואגים להם ומשיבים אותם לחיק משפחותיהם, בעיקר שהאחריות היא באמת של צה"ל: ההורים שלחו את הילד לצבא, צה"ל חייב להחזיר אותו בריא ושלם ככל שהוא יכול, ובמקרה הזה בהחלט זה מה שצריך לעשות.

רונית תירוש: יחד עם זאת, כשאני הלכתי לקראת 1,000 הימים לבקר את ההורים באוהל שהקימו כאן בירושלים, ממול היה אוהל – לא אומר אוהל מחאה, אבל אוהל של אנשים שמרביתם ייצגו משפחות שכולות שסבלו מפעולות טרור, שכלו את יקיריהם.

רונית תירוש: הטענה שלהם, אי-אפשר לא להתייחס אליה.

רונית תירוש: זו טענה שאומרת: רבותי, אם זו תהפוך להיות שיטה בידי ארגוני הטרור, שיחטפו לנו חיילים, והם ידעו ויבינו שאנחנו בכל מחיר משחררים את החיילים הללו ומחזירים אותם הביתה ועושים עסקאות, אז השיטה הזאת עלולה אחר כך לגרום לתג מחיר מאוד-מאוד קשה של אובדן ושכול נוסף.

רונית תירוש: ולכן, הבעיה הזאת היא מאוד מורכבת.

רונית תירוש: אני בהחלט לא מקנאת בצוות ובממשלה – הקודמת וזו – שצריכה להחליט ולעשות מעשה.

רונית תירוש: יחד עם זאת, הלב, באמת הלב, לא מאפשר לקבל החלטה אחרת.

רונית תירוש: יש פה איזה מין מאבק מול הרגש האנושי, מול הצד הרגשי המתחשב, אל מול הצד אולי השכלתני המחושב.

רונית תירוש: אבל צריך לקבל החלטה.

רונית תירוש: אני חייבת לומר – ואני נזהרת מלבקר את ההשתלשלות שהיתה – אבל ההרגשה היא באמת, כפי שגם אמרו קודמי:

רונית תירוש: הסכמנו לשחרר 50 ו-100 – אני אולי לא מדייקת במספרים, אבל ההשתלשלות היתה של אין איזו אמירה ברורה מובנית.

רונית תירוש: גם אין מדיניות.

רונית תירוש: אילו במדינת ישראל, שסובלת – וזה לא חדש לנו, אנחנו סובלים מפעולות טרור, וחטיפות קורות, ואנחנו כבר היינו בתסריט הזה בעבר – ראוי שממשלת ישראל תשב ותקבע מדיניות, ושנדע – אולי לקבוע תג מחיר.

רונית תירוש: זה נשמע אכזרי, אבל אלה כללי משחק שידועים, ידועים גם לצד שכנגד.

רונית תירוש: יש מדינות שעשו את זה.

רונית תירוש: אמריקה עשתה את זה בצעד מאוד, אולי קר ומחושב, אבל הדברים היו ידועים.

רונית תירוש: כל עוד אין לנו מדיניות ברורה בנושא הזה, ותג המחיר לא כל כך ברור, אני חושבת שכרגע אין מקום לתת לגלעד שליט לשלם את המחיר על זה שאין לנו מדיניות.

רונית תירוש: ולכן צריך להחזיר אותו, ולהבין שה"חמאס" איתן בדעתו, ואנחנו אלה שמביאים מספרים שונים מדי פעם.

רונית תירוש: אני מאחלת לחגי הדס ולצוות שאתו, ולישראל חסון, לכל מי שמסייע שם, לסיים את הטרגדיה הנוראה הזאת ולהחזיר את גלעד הביתה, ובמהרה.

רונית תירוש: תודה.

מגלי והבה: תודה לחברת הכנסת רונית תירוש.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת שלמה מולה, ואחרון הדוברים יהיה חבר הכנסת נסים זאב.

מגלי והבה: בבקשה.

מגלי והבה: אחריו יהיה כפי שאמרתי חבר הכנסת נסים זאב, שבדרך כלל מבקש להיות בסוף הרשימה.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, האמת היא שעניינו של גלעד שליט, כמו שנאמר כאן, זה לא עניין של אופוזיציה וקואליציה.

שלמה מולה: אבל צריך להגיד גם ביושר – במבחן התוצאה הממשלה הקודמת נכשלה בהחזרת גלעד הביתה.

שלמה מולה: לזה אי-אפשר להתכחש.

שלמה מולה: הדבר הנוסף שצריך להגיד – אני אחרוג דווקא ממנהגי, אדוני כבוד השר: דווקא בעניין הזה כן צריך לתת גיבוי מוחלט לראש הממשלה לנהל את המשא-ומתן ולעשות כל מאמץ כדי להחזיר אותו הביתה.

שלמה מולה: אבל אני דווקא רוצה לדבר על הצביעות של העולם שזועקת לשמים, כל אלה שמטיפים מוסר בכל מה שקשור בנושא ההומניזם, זכויות האדם.

שלמה מולה: איפה המנהל, הנשיא של הצלב-האדום?

שלמה מולה: איפה האו"ם?

שלמה מולה: איפה הדרישות המוסריות הערכיות של אותם אנשים המטיפים להחזרת שבויי מלחמה?

שלמה מולה: אף אחד, כאילו זו בעיה שלנו, של מדינת ישראל.

שלמה מולה: אז מה אם חייל יהודי אחד קבור תחת האדמה בעזה?

שלמה מולה: לאף אחד זה לא מזיז.

שלמה מולה: זה נכון, כשמבקרים אותנו אנחנו ערים, גם ממשלות ישראל.

שלמה מולה: כשעושים מדיניות שהיא מפלה, אם זה בשטחים, אם זו מדיניות פנים-ישראלית לא נכונה, יש כאלה שמאוד מזדעקים, ובצדק, אבל אנחנו מצפים דווקא מכל אלה שמטיפים מוסר לנו, לישראל, ליהודים, למנהיגי ישראל, שיבואו, יהיו בחוד החנית, יגידו: לא עוברים גבול מסוים וברור כשמדובר בנושאים הומניטריים.

שלמה מולה: זה נכון, יש לנו עסק עם ארגוני טרור מאוד קשים, שלא תמיד רואים עין בעין את כל הנושא של זכויות אדם, זכויות הנשים, זכויות של עצירים או אסירים.

שלמה מולה: אבל דווקא בגלל כאלה – אנחנו רוצים שגם הזכויות של האסירים בכל מקום, גם בכלא הישראלי, יישמרו.

שלמה מולה: גם כשהם עצורים זכויותיהם צריכות להישמר.

שלמה מולה: אם יש כאלה שעצורים על לא עוול בכפם, צריך לשחרר אותם, גם את זה צריך להגיד.

שלמה מולה: גם אם צריך להתקדם בנושאים מדיניים כדי להגיע לפתרון מדיני, אם יש כתוצאה מהסכסוך עצירים או אסירים – גם אותם צריך לשחרר.

שלמה מולה: צריך להגיע להסכמה, אבל יש גם גבולות שלא עוברים אותם.

שלמה מולה: אני חושב שעניינו של גלעד שליט הוא אחת הדוגמאות שבהן העולם עומד וצופה בנו, והוא פשוט צבוע.

שלמה מולה: כל מה שאני אומר, שהצלב- האדום יכול לדרוש לבקר את גלעד שליט, לבדוק את תנאי מאסרו, תנאי חייו, לתת אות חיים, לא לשלוח איזו קלטת by the way.

שלמה מולה: לכן אני חושב, אדוני היושב-ראש, צריך להגיד, כמו שאמרתי, ביושר שהממשלה הקודמת נכשלה במבחן התוצאה.

שלמה מולה: המחיר ברור.

שלמה מולה: אני מאלה שכן אומרים שצריך לדבר על המחיר.

שלמה מולה: יודעים שתמורת גלעד שליט נצטרך לשחרר אסירים.

שלמה מולה: גם לזה צריך להגיע.

שלמה מולה: ברור לגמרי, אי-אפשר להשאיר את גלעד שליט עוד לילה אחד.

שלמה מולה: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת שלמה מולה.

מגלי והבה: אני מזמין את אחרון הדוברים ברשימה הזאת, חבר הכנסת נסים זאב.

מגלי והבה: בבקשה, אדוני.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, יש קונסנזוס לגבי הצורך לפעול ולעשות הכול כדי להביא את גלעד שליט הביתה.

נסים זאב: מצוות פדיון שבויים לא מוטלת בספק, מוכרים ספר תורה כדי לפדות שבויים.

נסים זאב: מאידך גיסא, יש הלכה שאומרת שלא מרבים יותר מכדי שוויים.

נסים זאב: הממשלה – ההתלבטות שלה היא לא לגבי המספר.

נסים זאב: אגב, פה כולם דיברו האם הממשלה עשתה או לא עשתה את הכול.

נסים זאב: הממשלה כבר הגיעה כמעט עד סוף הדרך של השחרור, כבר דיברו על מספרים.

נסים זאב: אולי היו חילוקי דעות אם חלקם יישארו פה או יוגלו, לפי המצב של הרוצחים והטרוריסטים.

נסים זאב: לכן, אדוני היושב-ראש, העניין היה כמעט לקראת סיום, ואני חושב שהיינו צריכים לעשות יותר מאמץ, והממשלה היתה צריכה להתאמץ יותר.

נסים זאב: גלעד שליט הוא נכס אסטרטגי ל"חמאס", הם לא יוותרו עליו כל כך בקלות.

נסים זאב: אבל אי-אפשר להכריז הכרזות חדשות לבקרים, שנעשה סנקציות, נלך בדרך שונה ונעניש את ה"חמאס" אם הם לא יקבלו את המחיר, מצד אחד – שסוכם, אגב, כבר אין ויכוח על המחיר – אבל מצד שני, הם צריכים לדעת שזה יעלה להם.

נסים זאב: זה יעלה, כפי שאמר היועץ המשפטי, שאפשר לשקול בחיוב להגביל את הביקורים אצל ה"חמאסניקים" שנמצאים פה בכלא.

נסים זאב: צריך גם את כל הנושא של המעברים, שהיום כמעט פתוחים, הכול פתוח, וכאילו יש איזו מגבלה.

נסים זאב: ה"חמאס" צריך לדעת שהוא משלם מחיר, ואם הוא לא ישלם מחיר, לא תהיה שום תזוזה.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, יש השפעה ותחושה קשה של חיילים שהיום משרתים בצה"ל, שאולי הם עלולים להיקלע לאותו מצב, שהממשלה לא נותנת מספיק את הדעת כדי להביא לשחרורו של חטוף.

נסים זאב: עצם העלאת הנושא והמודעות שאנחנו פועלים ואנחנו מעלים את זה לדיון – זה דבר חשוב כדי שאותם חיילים תהיה להם תחושה שיש מי שחושב עליהם ושאם, חלילה וחס, יקרה מקרה נוסף, חלילה וחס, אז יש ממשלה אחראית שתדאג.

נסים זאב: הממשלה עשתה, תעשה ותמשיך לעשות, ולא משנה מי השליח.

נסים זאב: אני מאחל להדס חגי הצלחה רבה.

נסים זאב: אני מקווה שלא משנים פה מדיניות כדי להביא את הצד השני להקצנת-יתר, כי כך זה נשמע בתקשורת.

נסים זאב: אני חושב שצריכים לעמוד באותה נקודה שסיימה הממשלה הקודמת, להתחיל את המשא-ומתן, ואולי להוסיף את הסנקציות בצדו, אבל אין צורך כרגע לסגת מהמספרים או ממה שכבר סוכם בעבר.

נסים זאב: אם נשארה רק הסוגיה של אותם מחבלים – האם יישארו בארץ או בחוץ-לארץ – אני חושב שעל הנושא הזה כן ניתן להתגבר.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת נסים זאב.

מגלי והבה: תרשו לי לברך את תלמידי בית-הספר התיכון אום-אל-פחם.

מגלי והבה: אהלן וסהלן ביכום פי אל-כנסת, מדרסת אום-אל-פחם.

מגלי והבה: הצעות סיכום והצבעה בנושא ההצעה לסדר-היום, שלוש שנים לחטיפתו של גלעד שליט, יהיו מחר.

מגלי והבה: הצורך בהקמת ועדת חקירה פרלמנטרית בנושא העסקת ערבים בשירות הציבורי

מגלי והבה: אנחנו עוברים לנושא הבא – הצעה לסדר-היום מס' 448: הצורך בהקמת ועדת חקירה פרלמנטרית בנושא העסקת ערבים בשירות הציבורי, של חבר הכנסת אחמד טיבי.

מגלי והבה: לפני שהזמנתי אותו – הוא חרוץ והגיע לדוכן.

מגלי והבה: ישיב לו על ההצעה השר ברוורמן, שנמצא בדרך, אבל נמצא אתנו גם שר התקשורת, שיכול – – –

אחמד טיבי: לא, הוא לא קשור.

מגלי והבה: הוא לא קשור, אבל הוא מאזין מטעם הממשלה והוא מזדהה עם הנושא וייתן לך התייחסות, אם אתה רוצה.

אחמד טיבי: תודה, אדוני.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, רבותי חברי הכנסת, מטרת ההצעה היא להקים מחדש את ועדת החקירה הפרלמנטרית שהוקמה בכנסת השבע-עשרה לקליטת ערבים בשירות הציבורי.

אחמד טיבי: עבודת הוועדה נמשכה כמה חודשים עד שנתקעה בשל הבחירות המוקדמות.

אחמד טיבי: היא עסקה בנושא הזה, שמעה דעת שרים ופקידים בכירים, מנכ"לים, גם את דעתו של ראש הממשלה.

אחמד טיבי: כשליש מעבודתה, נדמה לי, הושלמה.

אחמד טיבי: יש צורך להשלים את עבודת הוועדה – אני מעריך שמשהו, בערך, לא יותר משנה, אם לא פחות.

אחמד טיבי: ולכן אני מבקש להצביע על הקמת ועדת החקירה הפרלמנטרית מחדש.

אחמד טיבי: יש הסכמה גם עם הנהלת הקואליציה, גם עם האופוזיציה, לגבי הצורך בהמשך עבודת הוועדה, והמשך התיאום יהיה גם בוועדת הכנסת.

אחמד טיבי: זו גם עמדת השר ברוורמן.

אחמד טיבי: אני אומר את זה לשר התקשורת כי אני רואה שמישהו מדבר לאוזנו השמאלית.

אחמד טיבי: השר ברוורמן מסכים, והוא יודיע על ההסכמה להקים את הוועדה.

אחמד טיבי: הוא אף ביקש להיות ראשון המוזמנים לדיון בוועדה.

אחמד טיבי: ולכן, אדוני היושב-ראש, אני מבקש להצביע.

מגלי והבה: תודה.

מגלי והבה: חבר הכנסת אחמד טיבי, צריך לתת לך את הזכויות על כך שהוקמה ועדה, ולוועדה זו היו הישגים רבים בתחום הטיפול באפליה או בהעדפה המתקנת והכנסת עובדים רבים למגזר הציבורי, ואני מאחל לך הצלחה גם בוועדה הקיימת.

מגלי והבה: מבחינת התקנות של הכנסת, לפי סעיף 97ב – – –

נסים זאב: – – –

מגלי והבה: חבר הכנסת נסים זאב, אתה מפריע ליושב-ראש באמצע הדברים שלו.

מגלי והבה: אתה רוצה התייחסות, נחשוב על זה, אבל לא להפריע לי באמצע הדברים.

מגלי והבה: לכן לפי סעיף 97ב אנחנו מביאים את ההצעה להצבעה, והמטרה, לפי הסעיף הזה, להעביר את ההצעה לוועדת הכנסת.

מגלי והבה: מי שיצביע בעד יהיה בעד העברת ההצעה לוועדת הכנסת, מי שיצביע נגד יצביע בעד הסרה.

מגלי והבה: אנחנו עוברים להצבעה.

מגלי והבה: בבקשה.

מגלי והבה: הצבעה מס' 3 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הכנסת – 23 נגד – 5 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הכנסת נתקבלה.

מגלי והבה: בעד – 23, נגד -5, נמנעים אין.

מגלי והבה: ההצעה לסדר-היום בנושא הצורך בהקמת ועדת חקירה פרלמנטרית בנושא העסקת ערבים בשירות הציבורי עברה לוועדת הכנסת, ואני מאחל הצלחה בהמשך הדיונים של הוועדה.

מגלי והבה: ["דברי הכנסת", חוב' י', עמ' 1185.

מגלי והבה: ]

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, נעבור לנושא הבא: בקשת סיעות קדימה, האיחוד הלאומי, חד"ש, רע"ם-תע"ל, מרצ ובל"ד שלא להחיל דין רציפות על הצעות החוק כדלקמן: א.

מגלי והבה: הצעת חוק שירות המדינה (גמלאות) (תיקון מס' 48), התשס"ט–2008 – מ/419; ב.

מגלי והבה: הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 171), התשס"ח–2008 – מ/403; ג.

מגלי והבה: הצעת חוק חיילים משוחררים (החזרה לעבודה) (תיקון מס' 13), התשס"ח–2007 – מ/351; ד.

מגלי והבה: הצעת חוק למניעת הסתננות, התשס"ח–2008 –מ/381; ה.

מגלי והבה: הצעת חוק השיפוט הצבאי (תיקון מס' 56) (ביטול כתב אישום בידי פרקליט צבאי), התשס"ו–2006 – מ/247; ו.

מגלי והבה: הצעת חוק השיפוט הצבאי (תיקון מס' 57) (דיון לפני דן יחיד בעבירות מסוימות), התשס"ו–2006 – מ/256; ז.

מגלי והבה: הצעת חוק השיפוט הצבאי (תיקון מס' 58) (העברת תלונה מדיון משמעתי לבית-דין צבאי), התשס"ח–2007 – מ/334; ח.

מגלי והבה: הצעת חוק ניירות ערך (תיקון מס' 36) (מערכת דואר אלקטרוני מאובטח), התשס"ח–2008 – מ/386; ט.

מגלי והבה: הצעת חוק הסדרת העיסוק בייעוץ השקעות, בשיווק השקעות ובניהול תיקי השקעות (תיקון מס' 11), התשס"ח–2008 – מ/402.

מגלי והבה: רשימת הדוברים – על כל ההצעות יהיה דיון אחיד.

מגלי והבה: אקריא את הרשימה או שאני פטור?

מגלי והבה: הונח לכל חברי הכנסת.

מגלי והבה: הרשימה ארוכה, אבל כל חבר כנסת שירצה להתייחס לחוק הספציפי שהוא נגד החלת דין רציפות עליו, כמובן יביע את זה בדבריו.

מגלי והבה: רשימת הדוברים ארוכה ויפתח חבר הכנסת השר לשעבר חבר הכנסת גדעון עזרא מקדימה; בבקשה.

מגלי והבה: אחריו יהיה חבר הכנסת דב חנין.

מגלי והבה: לוחות הזמנים כמובן בהתאם למוסכם עם הסיעות בוועדת הכנסת.

גדעון עזרא: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מוכרח לומר שאני שמח על כל פעולה המשכית מהממשלה הקודמת לממשלה הזו.

גדעון עזרא: נעשתה הרבה עבודה בהכנת החוקים הללו, ולפי דעתי חשוב מאוד שיהיה דין רציפות על כל החוקים שעברו בכנסת הקודמת בקריאה ראשונה.

גדעון עזרא: אני רוצה להתייחס לשני חוקים ברשימה.

גדעון עזרא: הצעת חוק השיפוט הצבאי, שבו מאפשרים לשופט יחיד לשפוט בבית-משפט צבאי בעבירות שבהן עד לאחרונה היו שלושה שופטים, ונדמה לי שזו מגמה שצריך לחקות אותה גם בבתי-משפט אזרחיים, מאחר שעומס התיקים – רק היום שמענו על חצי מיליון תיקים שמחכים למשפט בבתי-משפט אזרחיים, ואני מברך בהחלט על כך שנגמור את הרשימה הזאת ולא יהיו אנשים שיעמדו למשפט, וחלקם בוודאי גם אנשים זכאים וכל הזמן רובצת עליהם אשמה שלמעשה לא קיימת, ואני מברך על כך.

גדעון עזרא: החוק השני הוא ללא כל ספק התפתחות נכונה, לגבי הצעת חוק השיפוט הצבאי בנושא הסתננות, שעד היום התבסס על חוק החירום, על צווי חירום, ועכשיו החוק הזה יוצא לדרך.

גדעון עזרא: ונדמה לי שצריך, והגיע הזמן באמת להפריד בין מסתננים לצורכי עבודה או מטרות כגון אלו לבין הסתננות מסיבות ביטחוניות.

גדעון עזרא: ונכון עושה החוק כאשר הוא מבדיל בין שתי האוכלוסיות הללו ומאפשר לאוכלוסייה שלא הסתננה לארץ מטעמי ביטחון ללכת במסלול שונה מאלו שנכנסו לארץ והסתננו לארץ בגלל רצון ביטחוני כזה או אחר.

גדעון עזרא: אני מוכרח להגיד שההסתננות לארץ היא בעיקר בגבול מצרים, גבול של 220 ק"מ.

גדעון עזרא: התופעה של הסתננות לצורכי עבודה היתה גבוהה מאוד בעבר – היא עדיין גדולה עכשיו; בעבר היא היתה בסדר גודל של 600–700 לחודש, היא ירדה לסדר גודל של 150–200 לחודש, וזה ללא כל ספק גם כתוצאה מכך שמצרים התחילה לטפל בבעיה.

גדעון עזרא: לצערי, כאשר לא נשמעים לשלטונות – קרה גם הלילה, שמענו על מקרה שבו אדם שהסתנן לצורכי עבודה כנראה נהרג בגבול.

גדעון עזרא: אני חושב שחשוב מאוד שהטיפול במסתננים לצורכי עבודה יהיה טיפול נאות מצד אחד, אבל מצד שני צריך להרתיע את אלה שנכנסים, ונדמה לי שהעובדה שהקימו בתי-מעצר לצורך העניין עשויה להפחית את מספר החודרים לישראל.

גדעון עזרא: לצערי נושא ההחזרה, ההחזרה החמה, שישראל כל כך רצתה אותה – קרי, שמסתנן יימסר חזרה לשלטונות במדינה שממנה הסתנן – הדבר הזה לא כל כך מצליח, ולכן החוק הזה הוא הדבר הטוב ביותר במסגרת הקיימת.

גדעון עזרא: כמובן, אנחנו נתמוך בהצעת החוק.

גדעון עזרא: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת גדעון עזרא.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

מגלי והבה: אחריו יהיה חבר הכנסת אורי אריאל.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, שוב אנחנו מתבקשים לאשר במקשה אחת חבילה שלמה של חוקים לצורך דין רציפות.

דב חנין: האמת היא שיש לי רק עשר דקות, ואני לא אצליח לנתח את כל החוקים האלה ואת הבעיות בכל החוקים האלה, אני אסתפק בדוגמה אחת.

דב חנין: יש בפנינו למשל חוק שנקרא חוק למניעת הסתננות.

דב חנין: זה חוק מאוד ארוך; אני מציע לכולכם, עמיתי חברי הכנסת, לקרוא אותו.

דב חנין: גם החוק הזה, אפשר לדבר עליו בהרחבה, אני אדבר על הוראה אחת.

דב חנין: אתם יודעים שבישראל יש לא מעט פליטים שמגיעים אלינו, למשל מדארפור.

דב חנין: האנשים האלה עוברים את הגבול ממצרים, בדרך כלל מלווים אותם בדואים תושבי סיני שמעבירים אותם את הגבול.

דב חנין: בדרך כלל הבדואים האלה שעוברים את הגבול נושאים אתם סכין, ככה זה בדרך כלל המנהגים של הלבוש.

דב חנין: אבל לפי החוק הזה, אותם פליטים שמגיעים אלינו, כאשר ליווה אותם בדואי נושא סכין, בישראל הם צפויים – חבר הכנסת גילאון, שים לב – לעונש של 20 שנות מאסר.

דב חנין: אני אומר שזה באמת, עמיתי חברי הכנסת – זו ממש מידת סדום.

דב חנין: להטיל עונשים כל כך דרקוניים על אנשים שבעצם נמלטים על חייהם ומגיעים לארץ הזאת – נכון, לא בצורה חוקית, לא בצורה מותרת, אבל 20 שנות מאסר, לא קצת איבדו את הצפון בממשלה הזאת?

דב חנין: יותר מזה, עמיתי חברי הכנסת, אתם יודעים שיש בישראל אנשים בעלי מצפון שעוזרים לפליטים האלה שהגיעו לישראל.

דב חנין: לפעמים נותנים להם אוכל, לפעמים אפילו נותנים להם מחסה.

דב חנין: זה דבר מאוד ראוי, זה דבר מאוד יפה.

דב חנין: אנחנו כיהודים בוודאי צריכים לזכור את הימים שבהם יהודים היו במצב של נרדפים ושל אנשים שחיפשו מחסה, ואנשים בעלי מצפון נתנו להם מחסה.

דב חנין: אתם יודעים מה אומר החוק על האנשים האלה שמסייעים לאותם פליטים שהגיעו לארץ שלא בצורה חוקית?

דב חנין: החוק אומר בסעיף 5: "המסייע למי שעבר עבירה לפי חוק זה, עונשו כעונש שנקבע בשל ביצועה העיקרי של העבירה".

דב חנין: זאת אומרת, אם אני מסייע, אדוני היושב-ראש, לאותו פליט שבמקרה הגיע לארץ עם בדואי תושב סיני שמצויד בסכין, ושהוא צפוי לעונש של 20 שנה, גם אני אהיה צפוי לעונש של 20 שנה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אני חושב שחוקים כאלה הם פשוט חוקים דרקוניים, מזעזעים.

דב חנין: אלה הם חוקים שממש מתנוסס עליהם הדגל השחור, כמו שבית-המשפט העליון בזמנו הגדיר אותו; דגל שחור שכל עין רואה אותו וכל לב מרגיש אותו, אם העין איננה עיוורת והלב איננו אטום.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אני מציע לכולם להתנגד לחוק הזה, כאזרחי מדינת ישראל, כאנשים שרוצים לחיות במדינה דמוקרטית, כבני-אדם, כאנשים אנושיים; גם כאנשים שזוכרים את ההיסטוריה האנושית וגם את ההיסטוריה היהודית, ולומדים ממנה לקחים.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, החבילה הזאת עם החוקים, בחלקם המאוד משונים, שמציעים לנו לאשר בדין רציפות, היא רק דוגמה של תהליכים מאוד מסוכנים ומדאיגים שקורים בחברה שלנו ובארץ שלנו בתקופה האחרונה.

דב חנין: דיברו רבות בדיוני הכנסת על שינוי כללי המשחק בכנסת; על כך שפתאום הנה, כיוון שלקואליציה יש כל כך הרבה שרים וסגני שרים אבל כל כך מעט חברי כנסת, אז בואו נאפשר גם לסגני שרים להיות חברים בוועדות.

דב חנין: שוברים את כללי המשחק, שוברים את הפרדת הרשויות בין ממשלה לבין כנסת, אבל בסדר, הממשלה צריכה את זה, כי פשוט אחרת אין לה מספיק אצבעות שיצביעו עבורה.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, זה רק סימן אחד של הידרדרות כוללת.

דב חנין: תראו את מה שאנחנו קוראים היום, למשל.

דב חנין: יש מסורת בישראל, אדוני היושב-ראש, שהוועדה לבחירת שופטים מורכבת מנציגי הממשלה ומנציגי הכנסת.

דב חנין: לממשלה יש שני נציגים שלה, ולכנסת יש שני נציגים.

דב חנין: מקובל היה, לאורך כל השנים בכנסת, שנציג אחד הוא נציג הממשלה ונציג שני הוא נציג האופוזיציה.

דב חנין: הממשלה הפעם לא מסתפקת בנציג הקואליציה, היא רוצה גם לקבוע את נציג האופוזיציה.

מגלי והבה: השר מקשיב לך שם.

מגלי והבה: מהקואליציה אין אף אחד פה, בעצם יש.

מגלי והבה: אני מקווה שיקשיבו לך.

דב חנין: אני מקווה שחברי הקואליציה לפחות מקשיבים.

דב חנין: חבר הכנסת אזולאי.

חיים אורון: כולם יושבים בחדרים, הסדרן עבר שם.

חיים אורון: בכל המקומות פתוחה הטלוויזיה וכולם מקשיבים לך.

דב חנין: אני שמח מאוד לשמוע, חבר הכנסת אורון.

דב חנין: אז אני מנצל את ההזדמנות ופונה לחברי הקואליציה.

חיים אורון: יש מטעם הקואליציה סדרן מיוחד, שהתפקיד שלו לראות שכולם מקשיבים.

דב חנין: אני מאוד שמח.

דב חנין: אני פונה לחברי הכנסת מהקואליציה ואומר להם, רבותי, אל תעשו את הדבר הפסול הזה.

דב חנין: נציג האופוזיציה הוא נציג האופוזיציה, הוא לא נציג נוסף שהקואליציה בוחרת לפי שיטתה.

דב חנין: זה נכון, אדוני היושב-ראש, שיש לנו היום ממשלה של הימין הקיצוני; ממשלה של הימין המטורף, ממש ימין מטורף.

דב חנין: ביבי נתניהו ואביגדור ליברמן, ואהוד ברק.

דב חנין: הם כולם שותפים בפוליטיקה ימנית קיצונית, חסר להם בממשלה הזאת האיחוד הלאומי, ולכן הם מצרפים את האיחוד הלאומי באמצעות הוועדה לבחירת שופטים.

דב חנין: חבר הכנסת אורי אריאל, שהוא באמת איש הקואליציה, איש שמתאים לממשלה הזו – שהיא ממשלה של התנחלויות וכיבוש ושלילת זכויות ופגיעה בדמוקרטיה – הוא בעצם איש הקואליציה.

דב חנין: ולכן קחו אותו מאתנו.

דב חנין: אתם רוצים לבחור את חבר הכנסת אריאל כנציג הקואליציה?

דב חנין: תבחרו אותו כנציג הקואליציה.

דב חנין: למה אתם לוקחים מהאופוזיציה את הנציגות שלה בוועדה למינוי שופטים?

דב חנין: אדוני היושב-ראש, גם זו רק דוגמה.

דב חנין: רק אתמול בכנסת אישרנו, למשל, הצעת חוק בהוראת שעה, שהיא הצעת חוק דרקונית וחסרת תקדים, הצעת חוק שפוגעת בתנאי העבודה של העובדים בדרך של חקיקה; הצעת חוק ששוללת בחקיקה את דמי ההבראה.

דב חנין: אומרים לי: אבל עופר עיני הסכים.

דב חנין: אני מאוד מצטער על זה שעופר עיני הסכים.

דב חנין: בכלל, יש לי ביקורת על התנהלותו והתנהגותו של יושב- ראש ההסתדרות.

דב חנין: אבל עופר עיני יכול להסכים רק בשם חברי ההסתדרות.

דב חנין: יש עובדים רבים בישראל שאינם חברים בהסתדרות.

דב חנין: למשל, חברי הסתדרות המורים.

דב חנין: הם לא ויתרו מעולם על דמי ההבראה שלהם.

דב חנין: איך הכנסת מרשה לעצמה להתערב בהסכמי עבודה חתומים ולפגוע בזכויות מוקנות של עובדים?

דב חנין: זו פגיעה בדמוקרטיה.

דב חנין: יש הרפורמה במינהל מקרקעי ישראל, שמחר נקיים עליה דיון מיוחד במסגרת ועדה בכנסת.

דב חנין: גם זו פגיעה בדמוקרטיה.

דב חנין: מתנהלת מהפכה שלמה בדיני המקרקעין של מדינת ישראל, והיא נעשית באמצעות חוק ההסדרים, בלי דיון ציבורי, בלי ביקורת ציבורית.

דב חנין: הקרקעות האלה של מינהל מקרקעי ישראל הן הקרקעות של כולנו.

דב חנין: הן לא מנוהלות היום טוב, הן לא מנוהלות היום לטובת כלל הציבור בישראל.

דב חנין: צריך לעשות שינויים מרחיקי לכת, כי התחום הזה הוא תחום שאיננו מנוהל נכון, איננו מנוהל באמת לטובת כלל האזרחים.

דב חנין: אבל במקום לעשות את השינויים שנדרשים, עושים מהפכת מקרקעין שמטרתה להעביר את המקרקעין האלה לידי נדל"ניסטים, מקורבים לצלחת, בהליכים מקצרי הליכים ובעייתיים.

דב חנין: פגיעה בדמוקרטיה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, היום היה תרגיל העורף, גם בו יש פגיעה בדמוקרטיה, אני רוצה לומר לך.

דב חנין: מכיוון שבמסגרת התרגיל הזה, אחד הדברים המצערים והמקוממים שקרו זה שמסתבר לנו שאחד הדברים שתורגלו היה דיכוי הפגנות של האזרחים הערבים.

דב חנין: איפה?

דב חנין: מתי?

דב חנין: למה?

דב חנין: מה הקשר?

דב חנין: איזו זיקה יש בין בעיות של מלחמה לבין הפגנות של האזרחים הערבים בישראל?

דב חנין: האזרחים הערבים בישראל יצרו באיזושהי מלחמה בהיסטוריה של ישראל איזושהי בעיה ביטחונית אמיתית?

דב חנין: מאיפה מומצא כל הרעיון הזה?

דב חנין: זה חלק ממהלך פוליטי שנועד לסמן את האוכלוסייה הערבית בישראל כחלק מאיום, כחלק מסכנה, כאויב מבית.

דב חנין: זה מהלך מסוכן, זה מהלך שפוגע באופן עמוק ויסודי במרחב הדמוקרטי בארץ הזאת.

דב חנין: אני שומע היום את שר המשפטים, פרופסור נאמן, שמבקר את היועץ המשפטי שהעז להגיד שבמדינה נאורה לא היו ממנים בן-אדם שיש נגדו חשדות כל כך קשים למשרת שר החוץ.

דב חנין: אני חייב להגיד לכם, שלפי עניות דעתי, מר ליברמן הוא ממש שר החוץ המתאים לממשלה הזאת.

דב חנין: אני חושב שהיה קורה משהו מפתיע אם ממשלה כזאת לא היתה ממנה אדם בשיעור קומתו המוסרית של מר ליברמן לכהן כשר החוץ.

דב חנין: אני חושב שזה רק מגלה באופן אמיתי ופתוח את אופיה של הממשלה הזאת.

דב חנין: נספר לעולם כולו עם מי יש לנו עסק.

דב חנין: לצערנו הגדול, אכן יש לנו עסק עם ממשלה בעייתית וקיצונית.

דב חנין: אבל אפילו הממשלה הקיצונית הזאת היתה צריכה להביא בחשבון – – –

משה כחלון: מדוע נעלמה מעיניך, כאיש זכויות אדם מוכר, חזקת החפות?

משה כחלון: אם היו מדברים על מישהו אחר, אתה היית פה – – –

דב חנין: לא, לא, לא, אדוני.

דב חנין: קודם כול, תודה רבה על השאלה, חבר הכנסת – סליחה, אדוני השר.

דב חנין: אני מעריך אותך גם כחבר כנסת.

דב חנין: אדוני השר, אני קודם כול מודה לך על השאלה.

דב חנין: חזקת החפות עומדת לכל אדם, כולל מר ליברמן.

דב חנין: ובכל זאת, ובכל זאת, כאשר ממנים אנשים לתפקידי שר, צריכים לשקול שיקולים נוספים.

דב חנין: צריכים לשקול שיקולים של אמון הציבור, צריכים לשקול שיקולים – –

משה כחלון: 15 מנדטים זה לא אמון הציבור?

דב חנין: לא, לא.

דב חנין: – – של אמון הציבור במערכת המשפט, של אמון הציבור בנורמה שהיא אחידה גם למישהו שנמצא בתפקיד ציבורי ומישהו שאיננו נמצא בתפקיד ציבורי.

דב חנין: ואדוני השר, אני אומר לך בצער רב, שהמינוי הזה, כפי שהוא נעשה, והעובדה שהשר ליברמן, מייד אחרי המינוי, באופן הפגנתי, הגיע לראות את מסדר הכבוד שנעשה לכבוד השר לביטחון פנים במטה הארצי של המשטרה, יום לפני שהוא מוזמן לחקירה נוספת במשטרה – אם אתה לא רואה בזה טעם לפגם, אני באמת יכול רק להשתומם.

דב חנין: אני חושב שהיועץ המשפטי – – –

מגלי והבה: תודה, אדוני.

דב חנין: אני מסיים, אדוני.

מגלי והבה: כן.

דב חנין: אני חושב שהיועץ המשפטי, כשהוא מצביע על הטעם לפגם בנושא הזה, ממלא את תפקידו ואת חובתו.

דב חנין: שר המשפטים שמתחיל להשתלח ביועץ המשפטי – אני מבין שהוא גם בדרכו להשתלח בבית-המשפט העליון – רק מראה לנו שלשר פרידמן יש ממשיכים, ממשיכים שמתכוונים להמשיך את המלחמה בשלטון החוק ובשלטון המשפט בחברה הישראלית.

דב חנין: מצער שזה המצב – –

מגלי והבה: תודה.

דב חנין: – – ושוב, עמיתי חברי הכנסת, זה רק מלמד כמה מסוכן המצב, כמה אנחנו חייבים להגן על המרחב הדמוקרטי בחברה שלנו.

דב חנין: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

מגלי והבה: אני מבקש מחברי הכנסת הבאים שיקצרו כשהם מדברים.

חיים אורון: למה?

מגלי והבה: כי יש להם לוחות זמנים קבועים.

מגלי והבה: אדוני, לפי השעון אתה לא מופיע, אלא אתה צריך להקדים – – –

חיים אורון: – – –

מגלי והבה: אתה לא ברשימה עכשיו.

קריאה: הוא מחליף את חבר הכנסת אריאל.

מיכאל בן-ארי: אני מחליף את אריאל.

מגלי והבה: מי שכן – אני לא מדבר עליך, חבר הכנסת מיכאל בן-ארי, אני מדבר עם חבר הכנסת אורון.

מגלי והבה: צריך לבדוק איפה אתה מופיע.

חיים אורון: אני ראיתי איפה אני מופיע.

חיים אורון: אני מופיע אחרי צרצור.

מגלי והבה: כן, עוד שניים.

מגלי והבה: אז אני מזמין את חבר הכנסת מיכאל בן-ארי.

מגלי והבה: אחריו יהיה חבר הכנסת טלב אלסאנע, ואחריו יהיה חבר הכנסת חיים אורון.

חיים אורון: – – –

מיכאל בן-ארי: רבותי חברי הכנסת – – –

מגלי והבה: בבקשה – אני לא יודע מי החליף.

מגלי והבה: אלה הרשימות שלפני, אדוני.

אריה אלדד: – – – מופיע על המסך.

חיים אורון: אני מחזיק את הרשימה.

אריה אלדד: זה ישן.

אריה אלדד: על המסך יש.

חיים אורון: אבל מישהו עשה שינויים.

חיים אורון: בסדר, אני לא אתווכח אתכם, אבל יש סדר.

חיים אורון: אני צריך להסכים שיחליפו אותי.

חיים אורון: לא שאלו אותי.

מגלי והבה: לא, אדוני.

מגלי והבה: אתה מופיע במקום – אני אתן לך את הזמן שלך.

חיים אורון: – – –

מגלי והבה: אנחנו הרי מכבדים את מה שאתה אומר, אבל אתה מופיע בזמן שלך, בזמן שאתה צריך לדבר.

מגלי והבה: חבר הכנסת בן-ארי – ואנחנו ניתן לו את הזמן המגיע לו – התחלף עם חברו לסיעה, וזה בסדר גמור.

מגלי והבה: בבקשה, אדוני.

מיכאל בן-ארי: מכובדי אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הנושא שאני רוצה לעסוק בו היום – נושא שמדברים בו היום – הוא הסתייגות מאוד-מאוד קשה שיש לי מתופעה שאנחנו ערים לה לא רק בחברה הישראלית, לצערנו.

מיכאל בן-ארי: זה קיים בחברה המערבית כולה ובמקומות נוספים.

מיכאל בן-ארי: זו תופעה שאוכלת, לטעמי, כל חלקה טובה, ולעתים היא מעידה על סממנים מאוד-מאוד קשים של החברה, ואני רוצה לדבר על האיש שעלה לכותרות בטובתו או שלא בטובתו בימים האחרונים, והוא האיש המדובר דודו טופז.

מיכאל בן-ארי: אני לא אכנס כרגע לחטטנות האישית לגבי אישיותו והפסיכולוגים.

מיכאל בן-ארי: אתמול יצא לי, בעקבות תוכנית טלוויזיה שהשתתפתי בה, לעקוב אחרי החטטנות הצהובה הזאת, ואני חושב שהיה ראוי שכולנו נתרחק, ושבית-המשפט והמשטרה יעסקו בזה כפי שיעסקו בזה.

מיכאל בן-ארי: אבל אנחנו צריכים, כאנשי ציבור, לעסוק בתופעה הזאת עצמה, של הצורך ללכת למופע של צחוק.

מיכאל בן-ארי: אנשים משלמים במיטב כספם, או שתוכניות טלוויזיה הופכות להיות בעלות רייטינג גבוה ביותר כאשר עומד אדם ומצחיק.

מיכאל בן-ארי: הצחוק הוא דבר בריא.

מיכאל בן-ארי: אף אחד לא מזלזל בצחוק.

מיכאל בן-ארי: עם זה, אנחנו עדים לכך שהצחוק המדובר הוא הרבה פעמים צחוק על, או צחוק מ-, ולפעמים, או לעתים קרובות, זה יורד ל – אני יכול לומר פה ביטוי קשה – לגסויות, כי זה דבר שיוצר צחוק או גורם צחוק.

מיכאל בן-ארי: אני לא הרגשתי אף פעם צורך, אני חייב להודות, חוץ מחריג אחד, אני זוכר משהו – בגיל 11 או 12 שלחו אותי פעם עם כרטיסים למופע של "הגשש החיוור".

מיכאל בן-ארי: אני חייב לומר שכילד נהניתי מזה.

מיכאל בן-ארי: אני לא זוכר כאדם מבוגר שאני מוצא את עצמי הולך למופע כדי שיצחיקו אותי.

מיכאל בן-ארי: כשחבר אומר בדיחה טובה אני צוחק.

מיכאל בן-ארי: חז"ל אומרים שאביי היה פותח כל שיעור תורה במילתא דבדיחותא, אבל לאחר מכן עברו אל היצירה.

מיכאל בן-ארי: מהו היחס של היהדות לדבר הזה?

מיכאל בן-ארי: אנחנו בעם היהודי מבדילים בין לצחוק ולצחק – זאת אומרת עדיין צחוק – לבין שמחה.

מיכאל בן-ארי: אלה שני דברים שונים לחלוטין.

מיכאל בן-ארי: אחד הדברים שמיוחדים בפרשתו של שמשון – שמה שהיה מיוחד בפלישתים זה לצחק; לעשות מכל דבר צחוק.

מיכאל בן-ארי: אין שום דבר רציני, שום דבר משמעותי.

מיכאל בן-ארי: אנחנו לא יכולים לקבל את זה.

מיכאל בן-ארי: אנחנו מדברים על שמחה.

מיכאל בן-ארי: שמחה היא לא שאני פגעתי במשהו אחר, או שמשהו היה מגוחך וגרם לי לצחוק, כי הדבר הזה מתאים לאנשים עצובים, שהצחוק הזה מצחיק אותם לדקה אחת, לשתיים.

מיכאל בן-ארי: זה לא הופך אותם לשמחים.

מיכאל בן-ארי: זה סוג של התמכרות.

מיכאל בן-ארי: אני עצוב אז צחקתי, ואחר כך אני עצוב עוד יותר אז עוד פעם צחקתי; ולאן אני מגיע בסופו של דבר?

מיכאל בן-ארי: אני מגיע למקום של דודו טופז, לתסכולים הנוראיים האלה ולכל הניתוחים הפסיכולוגיים והפסיכיאטריים שעושים לאחר מכן לו ולקהל שממכרים אותו לדבר הזה.

מיכאל בן-ארי: לפני כמה זמן היתה תוכנית שהיה שותף לה איזה שדרן טלוויזיה מכובד, של גסויות נוראיות, של חשיפה, של התערטלות של אנשים, של הסודות הכי פנימיים שלהם, של מה שאנחנו מכנים "בינו לבינה".

מיכאל בן-ארי: יש סוד בין איש לאשה, בינו לבינה.

מיכאל בן-ארי: הכול נפתח והכול נפרץ ואין מוסר, כי זה בשביל הצחוק, בשביל הרייטינג.

מיכאל בן-ארי: היהדות מצווה אותנו על שמחה.

מיכאל בן-ארי: יש עבירה מאוד קשה שעם ישראל נענש בה בגלות: יען אשר לא עבדת את ה' אלוקיך בשמחה ובטוב לבב.

מיכאל בן-ארי: השמחה, רבותי חברי הכנסת, היא ביטוי של שלמות פנימית.

מיכאל בן-ארי: ממה באה השמחה?

מיכאל בן-ארי: היה פעם משורר שרצה ללעוג ואמר: ילדים זה שמחה, מתוך איזה ניסיון ציני לומר: אתם תלדו ילדים ולא תוכלו לגדל אותם, אתם תלדו ילדים ויהיה לכם קשה אתם, ואחרים יגדלו שניים או שלושה ילדים, ישלחו אותם לאוניברסיטה וימשיכו.

מיכאל בן-ארי: היתה פה איזה – זה היה שיר מחאה, שיר, אגב, מאוד מוצלח, ששר הזמר שלמה בר.

מיכאל בן-ארי: אבל אני רוצה לומר לכם, שמשהו מהדבר הזה שבמקום ההוא הפך לסוג של ציניות, הוא משהו אמיתי.

מיכאל בן-ארי: אדם שיוצר, מגדל משפחה, עם כל הקשיים שיש בזה – יש בכך שמחה.

מיכאל בן-ארי: אדם שתורם לחברה, אדם שעושה חסד עם החברה – יש בזה שמחה, יש בזה סוג של שלמות הלב.

מיכאל בן-ארי: ואל הדבר הזה היה ראוי שאנחנו כחברי הכנסת, אנחנו כאנשי ציבור, נכוון את העם בישראל.

מיכאל בן-ארי: לא לצחוק, אלא לשלמות נפשית של נתינה, של עשייה, של יצירה, שהיא שמביאה לשמחה.

מיכאל בן-ארי: זה מה שמכוונת אותנו התורה: יען אשר לא עבדת את ה' אלוקיך בשמחה ובטוב לבב.

מיכאל בן-ארי: כשאדם עושה דברים כדי לצאת ידי חובה, או עושה דברים שהוא לא שלם אתם, אין בכך שמחה.

מיכאל בן-ארי: כשאנחנו נעשה דברים שנהיה שלמים אתם, אז הדברים יקבלו את השמחה הראויה ולא נהיה זקוקים לא למופעים המגוחכים הללו של הבדיחות הריקות, חסרות התוכן, שאני מעולם לא מצליח להבין איך אנשים מבוגרים מבזבזים את זמנם על זה.

מיכאל בן-ארי: ולכל המטפלים הנפשיים שמטפלים בדודו טופז הייתי מציע גם לטפל בצרכנים עצמם.

מיכאל בן-ארי: כי אם לא היו צרכנים לתופעה הזאת, אז אולי גם לא היתה – לא, אין לי שום השתלחות אישית בדודו טופז; זה, יטפלו בו בית-המשפט ואחרים – כל התופעה הזאת של הצורך להצחיק.

מיכאל בן-ארי: וכמו שאומר השיר, לעתים קרובות הליצן הוא הליצן העצוב.

מיכאל בן-ארי: הליצן, בסופו של דבר, זה שצריך, זה שמתחרה על ההצחקה, והוא בסופו של דבר העצוב הראשי מכולנו.

מיכאל בן-ארי: אז כדי שנימלט מהעצבות הזאת, כדאי שנבחר בדרך של שמחה.

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת מיכאל בן-ארי.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת טלב אלסאנע.

מגלי והבה: אחריו – חבר הכנסת חיים אורון.

מגלי והבה: אחר כך – חברת הכנסת חנין זועבי.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, פורסם לאחרונה שחברי הכנסת שי חרמש, ולמיטב זיכרוני יואל חסון ואורי אריאל, הגישו עוד הצעת חוק בשורה של הצעות חוק שהפכו להיות הצעות חוק באופנה.

טלב אלסאנע: הצעת החוק הזאת מדברת על לחזק את הצביון הציוני – לא היהודי, הציוני – של יישובים בגליל ובנגב.

טלב אלסאנע: אני שאלתי את עצמי, הרי אנחנו מדברים על מדינה, ויש כאלה שמגדירים אותה, על-פי חוק-יסוד, מדינה יהודית ודמוקרטית.

טלב אלסאנע: אבל מתעלמים מהדמוקרטיה, עושים כאילו זה מס שפתיים כדי לחפות על ה"יהודית", כדי להגיד ו"דמוקרטית"; "יהודית" בגדול – ו"דמוקרטית".

טלב אלסאנע: ואם מדינה יהודית, אז למה בתוך המדינה היהודית צריך יישובים יהודיים, ולמה את הצביון היהודי או הציוני צריך לעגן בחוק?

טלב אלסאנע: הרי פשוט מאוד, על-פי הגדרת הרוב זו מדינה יהודית, והרוב הוא השולט, ובממשלה ובכנסת יש רוב יהודי, אז למה להוסיף ולשריין את הממד הזה במסגרת חוקים?

טלב אלסאנע: לדעתי הסיבה הפשוטה היא שיש פה תפיסת גטו, בכל דבר שמתנהל כאן; הרצון לחזור לגטו, הרצון להתעלם מזה שמדובר במדינה, שבתוך המדינה הבסיס צריך להיות אזרחות וכל אדם שהוא נושא באזרחות הוא אזרח של המדינה.

טלב אלסאנע: רוצים לחיות כאן בקהילה שמבוססת על קבוצה שיש לה זיקה משותפת.

טלב אלסאנע: המשותף הוא היהודי, המשותף הוא גם הציוני שרוצים להוסיף עוד ממד – לחזק, גם יהודי וגם ציוני – ולשכוח שמדובר במדינה שיש בה גם אזרחים והיא צריכה לדאוג לכלל האזרחים.

טלב אלסאנע: לחזור, לחשק את עצמנו, לבדל את עצמנו מכלל האזרחים האחרים, האזרחים הערבים.

טלב אלסאנע: ושמים חוקים עכשיו, וגם יש כאלה – ביישובים מסוימים מקימים חומות.

טלב אלסאנע: הייתי ברמלה וראיתי שיש שם חומה שמפרידה בין השכונה הערבית ג'ואריש לשכונה היהודית הסמוכה.

טלב אלסאנע: גם מציבים גדרות, כי אנחנו צריכים להיות בגטו, לשמור על עצמנו.

טלב אלסאנע: מקימים חומה שמפרידה בינינו לבין הפלסטינים.

טלב אלסאנע: העולם מקים קול צהלה כאשר מפילים את חומות ברלין, וכאן נהנים להקים חומות.

טלב אלסאנע: אני מגיע למסקנה שיש כאן תפיסה שבמודע או לא במודע היא השלטת, והיא המונעת מהמדינה הזאת להשתלב במזרח התיכון.

טלב אלסאנע: היא לא מאפשרת להגיע לנכונות לשלום עם השכן, היא מראה שכל נכונות להשתלב היא איום, כאילו אם יהיה שלום תהיה התבוללות.

טלב אלסאנע: אנחנו מיעוט, אנחנו מאבדים את הצביון שלנו במזרח התיכון, אנחנו מאבדים את הצביון היהודי שלנו בתוך מדינת ישראל.

טלב אלסאנע: אז אנחנו מקימים חומות, אנחנו מקימים גדרות.

טלב אלסאנע: אנחנו גם מחוקקים חוקים בתוך המדינה כדי לשמור על עצמנו.

טלב אלסאנע: זה מצב לא נורמלי.

טלב אלסאנע: זאת מציאות שלדעתי היא לא במסגרת הדיון הפוליטי.

טלב אלסאנע: זה משהו בתחום הפתולוגי.

טלב אלסאנע: לא יכול להיות שהמדינה תמשיך להתנהל במנטליות של קהילה.

טלב אלסאנע: לא יכול להיות שאנשים כאן, מקבלי החלטות, או הכנסת תחוקק חוקים מתוך תפיסה גלותית ומתוך רצון לחזור לגטו – גטו פוליטי, משפטי, פיזי.

טלב אלסאנע: הגיע הזמן להשתחרר מהתפיסה הזאת.

טלב אלסאנע: הגיע הזמן לראות שכל מי שחי במדינה הוא אזרח המדינה ולהפסיק עם החוקים האלה של יישובים רק ליהודים; להפסיק עם התפיסה הזאת של לתפוס עוד קרקעות ועוד קרקעות על-ידי רכישת קרקעות על-ידי הקרן קיימת, כאילו הקרן הקיימת זה משהו אחר, זה מעל המדינה.

טלב אלסאנע: יש קרקעות של המדינה, יש קרקעות של הקרן הקיימת.

טלב אלסאנע: זה גוף אחר ואזרחי המדינה לא יכולים ליהנות מהקרקעות של הקרן הקיימת.

טלב אלסאנע: זה פשוט מאוד תפיסה לא אזרחית, תפיסה לא נורמלית.

טלב אלסאנע: המדינה צריכה להתנהל על בסיס נורמלי, על בסיס אזרחי, על בסיס שוויוני, לעשות שילוב בינה לבין אזרחיה הערבים ובינה לבין שכניה.

טלב אלסאנע: כאשר תהיה תפיסה כזאת של להשתלב באזור, תהיה אפשרות לדבר על תפיסה של שלום באזור.

טלב אלסאנע: כי מי שלא מוכן לחיות בשלום עם אזרחים ערבים שחיים 60 שנה בתוך המדינה, איך הוא יכול לשכנע את העולם שהוא יכול לחיות בשלום עם השכנים הערבים?

טלב אלסאנע: האזרחים הערבים שגרים כאן, אזרחי המדינה, מכבדי חוקי המדינה – מכריזים עליהם מלחמות.

טלב אלסאנע: אומנם לא מלחמות על-ידי מטוסים וטנקים, אבל כאשר מחוקקים חוק כדי לאסור עליהם לעלות על נס את זכר האסון שפקד אותם ואומרים להם: ביום הזה אתם צריכים להיות שמחים.

טלב אלסאנע: תלכו ותרקדו על החורבות של היישובים שלכם ותגידו איזה אושר נפל בחלקנו – יש כאלה שמוכנים להציע הצעות חוק כאלה, לשלוט על הרגש של האדם.

טלב אלסאנע: שאדם, העצב שלו – מפקיעים אותו ממנו; אסור לך להיות עצוב.

טלב אלסאנע: על-פי חוק אתה צריך – אם אתה תגיד: אנחנו מחילים את זכר ה"נכבה", אבל לא בעצב, בשמחה.

טלב אלסאנע: בשמחה זה מותר, לא אסור.

טלב אלסאנע: אבל אם אתה עצוב, על-פי הצעת החוק עצוב – מה זאת אומרת, אסור להיות לי עצוב?

טלב אלסאנע: להתערב ברגש של האזרח בגלל שהוא לא יהודי?

טלב אלסאנע: זאת מציאות, לדעתי, בעייתית.

טלב אלסאנע: היא מצביעה על תפיסה בעייתית, היא מצביעה על גישה שלדעתי היא האיום האמיתי.

טלב אלסאנע: מדברים על הגנה על הדמוקרטיה.

טלב אלסאנע: התפיסה הזאת היא הסכנה האמיתית לדמוקרטיה.

טלב אלסאנע: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת טלב אלסאנע.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת חיים אורון, ואחריו – את חברת הכנסת חנין זועבי.

מגלי והבה: בבקשה, אדוני.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בראשית דברי אני רוצה להמשיך דו-שיח שהתקיים פה בין חבר הכנסת דב חנין ובין ידידי השר כחלון, ועניינו חזקת החפות.

חיים אורון: היא ללא ספק קיימת, לכל אדם וגם לאיש ציבור.

חיים אורון: אבל נהיה כנים אחד עם השני.

חיים אורון: אתה לא היית יושב במקום שאתה יושב אלא היית ממשיך לשבת כאן בספסלי האופוזיציה, אם הכנסת, בתמיכתי, לא היתה מפעילה מהלך כלפי ראש ממשלה, שבשלב ההוא לא היה כלפיו שום כתב אישום.

חיים אורון: היו האשמות, לפחות בגדר האשמות פחות חמורות מאשר כלפי השר ליברמן.

חיים אורון: אני לא רוצה לקבוע מה יצא מהחקירה של השר ליברמן.

חיים אורון: הרוב בכנסת הזאת, ומפלגתך לפני כולם, אמר:

חיים אורון: אתה לא יכול להמשיך להיות ראש ממשלה – בחירות; באין-סוף נאומים, באין-סוף אמירות.

חיים אורון: נכון, חברנו לזה, כי חשבנו שיש נורמה שהיא מעבר לנורמה של כתב אישום.

חיים אורון: אגב, יש מי שטוען שגם הגשת כתב אישום היא לא עילה מספקת, אלא רק הרשעה בבית-משפט.

חיים אורון: כאן יש כבר קביעה של בתי-המשפט ממקרה קודם, שמי שחשוד בעבירות מן הסוג הזה לא יכול להיות שר.

חיים אורון: הפעם זה לא קיים.

חיים אורון: אגב, בעניין הזה אין הבדל בין הליכוד ובין קדימה, שחבר בה ראש הממשלה הקודם.

חיים אורון: שניהם חיזרו אחרי ליברמן אף-על-פי שהם ידעו שהוא נחשד בעבירות מהסוג שהיועץ המשפטי – לטעמי בצדק – אמר שמן הראוי היה שלא יהיה מועמד לשר בכיר בממשלה.

חיים אורון: יש עוד ארצות בעולם; לא בוחרים בהן שרים בשימוע על חשדות של אי-דיווח על עובדת זרה.

חיים אורון: אתה מכיר את הדיבורים האלה, בארצות מאוד מסודרות.

חיים אורון: או, כל מה שקורה היום בפרלמנט הבריטי הוא לכאורה – אני לא מוסמך פה לקבוע קביעות, אבל ממה שאני קורא, אין פה טענה שזה לא חוקי.

חיים אורון: יש טענה – אולי יש אמירה שזה כן חוקי, אלא שלא ייעשה כדבר הזה.

חיים אורון: ואצלנו – אין, הנורמה הזאת לא תקפה.

חיים אורון: לכן, כאשר מדובר באנשי ציבור אנחנו צריכים לעשות הבחנה ברורה בין חזקת החפות שעומדת להם במלואה – וזכותם למצות את כל ההליכים המשפטיים שעומדים לרשותם – ובין הממד הציבורי של ההתנהגות, שהוא לא בגדר חזקת החפות הפלילית, הוא נמצא הרבה קודם.

חיים אורון: הוא ברף לגמרי שונה.

חיים אורון: ומה עוד, שמה שתיארתי כאן לא קרה לפני דור אלא קרה עכשיו.

חיים אורון: הוא מה שבסופו של דבר הביא להקדמת בחירות ולחילופי שלטון, שיכול להיות שיתבררו כחילופי השלטון הכי דרמטיים שהיו במדינה הזאת, אם אני קורא את הכותרות של העיתונים יום-יום.

חיים אורון: לכן, אני חושב שאמירה של היועץ המשפטי לממשלה בניסיון לקבוע נורמות ציבוריות שונות היא אמירה במקומה ואמירה חשובה.

חיים אורון: אם שר המשפטים – ולא קראתי מה הוא אמר, שמעתי תוך כדי הדיון כאילו שהוא ביקר או נזף, אני לא יודע בדיוק מה – אני חלוק עליו.

חיים אורון: אבל היות שהדיון הוא דיון ציבורי, המחלוקת הזאת לגיטימית.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לפנות אליך במעמדך כחבר הנשיאות; יושב-ראש הישיבה הוא גם חבר הנשיאות.

חיים אורון: אתם עוסקים – לא ראשונים, אבל כמו כל דבר שהקואליציה הזאת עושה, אתם עושים אותו ביתר תוקפנות: אתם מרוקנים את הכנסת הזאת מתוכנה.

חיים אורון: המודל הזה התחיל בכנסת הקודמת, אבל הוא הולך ומתפתח.

חיים אורון: אדוני השר בגין, בתקופה שהיית קודם בכנסת הוא היה הרבה יותר נפוץ.

חיים אורון: יום שלישי הוא יום ל"פלברות", כי ליד כל סעיף כתוב: ההצבעה ביום רביעי.

חיים אורון: זאת אומרת, יבואו חברי הכנסת, ימלאו את הדוכן, יפטפטו עצמם לדעת; למחרת, פחות או יותר ב-11:30, כשצריך להביא את כולם להפיל חוקים של האופוזיציה, אין ברירה, הם צריכים להיות פה – תוך כדי זה גם נעשה סט הצבעות על כל מיני דברים שהיום אין טעם להשאיר חברי כנסת להצביע עליהם.

חיים אורון: אני פונה, וחוזר ופונה: ככה מרוקנים את הכנסת, תראו מה קורה פה.

חיים אורון: אל תגידו שזה היה תמיד.

חיים אורון: בטח שזה היה תמיד.

חיים אורון: אבל יש לכם היכולת, גם דברים שכבר היו ולא המצאתם שום דבר – אגב, אני אומר לכם מראש: לא תצליחו להמציא שום דבר שלא היה לו תקדים בכנסת הזאת.

חיים אורון: היא כבר כל כך הרבה פעמים עשתה, שלכל מה שלא תמציאו, כבר היה פעם משהו.

חיים אורון: אבל קצת טעם טוב, קצת מידה.

חיים אורון: וזה ממשיך במה שתואר פה קודם.

חיים אורון: יש בעיה לקואליציה כי הם "הרביצו" סגנים ושרי סגנים – 40.

חיים אורון: צריך להקטין את הוועדות, ומה קורה בוועדות, חברי השרים?

חיים אורון: אתם עוד לא הייתם בהן; מה שקורה פה.

חיים אורון: האופוזיציה משחיתה את דבריה לריק, היושב-ראש מודיע: הצבעה ביום זה וזה, באים האנשים, מצביעים ונגמר העניין.

חיים אורון: תיפגשו פעם עם אלה שבאים לוועדות כנציגי ציבור, כנציגי ארגונים, כנציגי אינטרסים, ובואו נקליט את השיח שלהם ביום שישי בערב, כשהם מספרים אחד לשני אילו חוויות הם חוו השבוע בכנסת כשהם באו לשם וראו – ואני לא רוצה להוסיף את הרפש הזה על הדברים שלהם.

חיים אורון: לכם יש אחריות לא רק לשלוט, לא רק לקבל שרים אלא גם לזה.

חיים אורון: אתם ביקשתם את האחריות.

חיים אורון: לכן יש לכם רוב בכל הוועדות ובנשיאות וביושבי-ראש הכנסת.

חיים אורון: אני אומר לכם שאחד השיאים מתקרב, וזה דיון על תקציב לשנתיים עם חוק הסדרים מהגדולים ביותר שהיו, עם שש, שבע רפורמות, שכל אחת דורשת חודשים של דיון – חבר הכנסת כחלון, בוועדה שלך, שישבת בראשה וניהלת אותה כדין.

חיים אורון: והם באים במקרה הטוב ל-17 ימי דיונים, אם חברי הכנסת יעבדו גם בראשון וגם בחמישי את כל השעות.

חיים אורון: באיזה דיון אתמול אמרתי שאם תישאר חצי שעה לדיון בחוק – בחוק, לא בסעיף בתקציב, לא במשרד – כי אני לא יודע, נכנס בכם איזה שד לחסוך את הדבר הזה ולעשות דיון על תקציב דו-שנתי, עם חוק הסדרים של הממשלה הקודמת שעבר en bloc, למי שעוד לא יודע.

חיים אורון: חבר הכנסת בני בגין, אתה הצבעת en bloc על חוק הסדרים של ממשלת קדימה שצורף לממשלה הזאת, יש שם איזה ארבעה, חמישה סעיפים שהוציאו אותם, אבל החוק, בתוך הסעיף – מופיע חוק ההסדרים הקודם מאוגוסט, אולי אני טועה בתאריך, הוא מופיע גם פה.

חיים אורון: ועוד כהנה וכהנה.

חיים אורון: אני שומע ששמים וארץ – עם הרפורמה במינהל מקרקעי ישראל ועם הרפורמה בשידור המסחרי, ועם הרפורמה בקופות-החולים ועם הרפורמה בנמלים ובחברת החשמל, כל אחת מהן הר.

חיים אורון: כל אחד מהם נושא, אם מדברים ברצינות, אם יש משמעות לא רק למי שכתב את החוק – הרי שרים לא דנו בזה.

אלכס מילר: חבר הכנסת אורון.

חיים אורון: אני מסיים.

חיים אורון: אז אי-אפשר – כשרוצים, אומרים לנו: עזבו את פקידי האוצר.

חיים אורון: אנחנו, אורי יוגב יודע יותר טוב.

חיים אורון: אני, יש לי יחס מאוד רציני לפקידי האוצר, ואני מאוד מכבד אותם, וברוב המקרים אני כבר לא מקבל את דעתם.

חיים אורון: אבל חוץ מהם, בכל אחד מהנושאים הללו יש עוד שותפים: ציבור – בעד ונגד; אינטרסים בעד חשמל, נגד חשמל; עובדי חברת חשמל, יצרנים.

חיים אורון: כלום.

חיים אורון: הודיע היום יושב-ראש ועדת הכספים, ובזה אני מסיים, בצירוף של סרקזם, אירוניה וכעס, שהדיון על "אורות לתעסוקה" – מי שלא יודע, "אורות לתעסוקה" זה ויסקונסין במהדורה השלישית שלו – הסתיים, כי אין לו זמן יותר.

חיים אורון: אתמול היה דיון של שעה ורבע.

חיים אורון: אני ישבתי בוועדת הכספים בדיון על חוק ויסקונסין המקורי – והצבעתי נגדו – אני מעריך 30 שעות.

חיים אורון: עכשיו הוא אומר: אין לי יותר זמן, תהיה הצבעה.

אלכס מילר: תודה, חבר הכנסת אורון.

אלכס מילר: חברת הכנסת זועבי, יש לך עשר דקות.

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, עמדתי להגיד: חמשת חברי הכנסת, עכשיו – שלושת חברי הכנסת הנכבדים, אם נחורר בעזרת מחט את מפת ההתנחלויות בשטחים הכבושים, תדמה המפה לבובת קרטון במחנה אימונים לירי, ששימשה מתאמן לא זהיר, נדיב בקליעים אך קרוב מאוד למטרתו.

חנין זועבי: ההבדל היחיד בינו לבין מפעל ההתנחלויות הינו במטרה, לחורר כמה שיותר חורים במפה על מנת ליצור רצף חורים גדול.

חנין זועבי: במהלך 42 שנות כיבוש הוקמו בשטחים יותר מ-120 התנחלויות חוקיות, מאות מאחזים לא חוקיים, מכינות קדם-צבאיות, אזורי תעשייה ואף מכללה גדולה.

חנין זועבי: במהלך שנות הכיבוש התנחלו בשטחים המוחזקים 480,000 ישראלים, מתוכם 290,000 שהתנחלו בשכונות שנבנו בירושלים המזרחית.

אריה אלדד: 600,000 בערך.

חנין זועבי: כבר מהתחלה הועלו הצעות להתנחל באותו מרחב במטרה לקבוע עובדות בשטח למקרה של משא-ומתן עתידי, בעוד שהנהגת המדינה ראתה אותן כפיקדון שניתן להחזירו, לפחות בחלקו, תמורת שלום יציב.

חנין זועבי: העדר החלטה חד-משמעית מוסכמת אודות מעמדם ועתידם של שטחים אלה הותיר את השטח פתוח ליוזמות מקומיות, ללחצים צולבים ולהחלטות אד-הוק של אישים שמילאו בתקופות רלוונטיות תפקידי מפתח במערכת הממשלה.

חנין זועבי: אך קיבוע המצב הצבאי כשלב מעבר בשטחים הכבושים חוץ מירושלים, בתקופה שלאחר מלחמת ששת הימים, הותיר חסר פוליטי יותר מאשר משפטי לגבי מעמדם – מה שאפשר, על פניו, לקבוצות לתבוע בעלות על הקרקע.

חנין זועבי: מתן הגושפנקה הממסדית הרים את ראשוני המתנחלים למעמד בכורה בקביעת מדיניות הממשלות, אחת אחרי השנייה, מאחר שניתנה בידיהם האפשרות לקבוע עובדות בשטח מבלי לתת דין-וחשבון, ובעידוד מוצהר מההנהגה המדינית.

חנין זועבי: גם התגובה הרגועה של העולם ושל השמאל בישראל היוותה מנוף לעליית כוחה של תנועת המתנחלים, שלא הצטרכה לעשות חישובים של תגובות נגד וצידוקים למטרותיה.

חנין זועבי: הקמת ההתנחלויות לא היתה מתאפשרת ללא סיוע מהממשלות השונות, אך ייתכן שסיוע זה לא היה מתרחש אילולא התרחשו שני תהליכים במקביל:

חנין זועבי: האחד הוא תמיכת חלק מחברי הממשלות המתחלפות ברעיון, והשני הוא יכולתן של אותן קבוצות לדבר ללא אמצעים מתווכים עם ההנהגה, והפעלת לחצים עליה.

חנין זועבי: גם אופיים של אותם מנהיגים ויכולתם לתזמן, להתמקח ולקבוע עובדות בשטח, גם בפעולות לא חוקיות, תרמו רבות למפעל ההתנחלויות.

חנין זועבי: ואילו במישור הסמלי תופסים המתנחלים את עצמם כממשיכי האבות ההיסטוריים היהודים וממשיכי הציונות החילונית והמודרנית.

חנין זועבי: כקבוצת מחאה מערערת תנועת המתנחלים על אושיות המשטר והמינהל התקין ומעניקה לגיטימציה לאי-הלגליות בפעולותיה באמצעות האתוס הציוני שאימצה לעצמה.

חנין זועבי: לכן, הלוגיקה האלימה, הלא-חוקית, של המאחזים היא אותה לוגיקה אלימה ולא חוקית של ההתנחלויות.

חנין זועבי: זה לא נכון ולא מוסרי ולא מועיל, פוליטית, להפריד כביכול בין ההתנחלויות לבין המאחזים.

חנין זועבי: זו אותה מדיניות של נישול הבעלים מקרקעות ואדמות שלהם, השתלטות על שטח או מרחב כבוש.

חנין זועבי: כשמדברים באוויר על פינוי מאחזים ולא מעלים על הפרק את פירוקו של מפעל ההתנחלויות – אי-אפשר אז לדבר על אותו מפעל בריוני.

חנין זועבי: הרי עצם קבלת

חנין זועבי: כם, עידודכם וברכתכם לבניית ההתנחלויות לא מאפשרים ערעור מצדכם על אלימותם של המתנחלים.

חנין זועבי: אנחנו, הפלסטינים, קיבלנו חצי מיליון מתנחלים – יותר, כפי שחבר הכנסת אלדד הזכיר לי, 600,000.

חנין זועבי: אבל גם אתם וגם הממשל בישראל וגם החברה בישראל קיבלו 600,000 מתנחל ומתנחלת אלים ואלימה, שמערערים על המשטר ועל המינהל התקין ומעניקים לגיטימציה לאי-הלגליות.

חנין זועבי: יותר מחצי מיליון מתנחלים אלימים, עברייני חוק, מתפרעים, שורפי שדות, חוסמי כבישים, שמזלזלים בחיי בני-אדם ומתנהגים אל הפלסטינים כאל בני ערובה, מתייחסים לממשלות ולמדינה כאל מכשיר נטו של כיבוש, ולמדיניות בשטחים כאל פרויקט קולוניאליסטי לכל דבר.

חנין זועבי: אל תתכחשו לאותם אנשים, כי אתם אלה שיצרתם אותם.

חנין זועבי: הרי יש להם אותו מוסר של מדיניות כיבוש שהנחלתם, לא רק על הפלסטינים, אלא גם עליהם.

חנין זועבי: הם מתנהגים, המתנחלים, לפלסטינים, בדיוק כמו שהצבא הכי מוסרי בעולם מתנהג לפלסטינים.

חנין זועבי: אז אנא, אל תעשו רעש גדול כאשר מפנים מאחזים או עוצרים את הבנייה בהתנחלויות או מדברים עם הנהגת המתנחלים, לא מדברים עם הנהגת המתנחלים – אל תעשו מזה רעש גדול, כי זו אינה הדרישה.

חנין זועבי: הדרישה היא לפרק את כל ההתנחלויות, כפי שישראל פינתה בסיני, כפי שהביעה נכונות עקרונית לפרק את ההתנחלויות בגולן.

חנין זועבי: היום פורסם ב"הארץ" כי בכירים בממשל אובמה אומרים שנתניהו גילה שהממשל האמריקני רציני בנושא הקפאת ההתנחלויות.

חנין זועבי: חבל שאין בממשל הפלסטיני מי שיזכיר לממשלת ישראל שהפלסטינים רציניים בפירוק ההתנחלויות.

חנין זועבי: זה לא לטובתה של ישראל שאין פרטנר פלסטיני חזק, שיגיד לה שהפלסטינים כן רציניים בפירוק ההתנחלויות, ולא רק בהקפאתן כמו ממשלו של אובמה.

חנין זועבי: ממשלות בישראל חיפשו תמיד פרטנר פלסטיני חלש, שמה יעשה?

חנין זועבי: שייכנע לתכתיבי הכוח של ישראל, שיוותר על ריבונות מלאה בשטחים הכבושים, או שיקבל על עצמו מדינת קנטונים מפוזרת שההתנחלויות תקועות בלבה.

חנין זועבי: אבל גם כאשר אתם מצליחים להמציא פרטנר פלסטיני חלש, אתם מפסידים; מפסידים בהירות בכל מה שקשור לתנאים המינימליים לשלום עם הפלסטינים, ואחד מהם זה פירוק ההתנחלויות.

חנין זועבי: גם אם הרשות הפלסטינית לא הבהירה לממשל בישראל שזה תנאי הכרחי, היא יודעת שזה תנאי הכרחי.

חנין זועבי: עכשיו כולם מדברים על פינוי מאחזים ועל הקפאת ההתנחלויות.

חנין זועבי: יכולים לדבר על זה, אבל תזכרו כי מדובר בפשרה פנימית, במשא-ומתן פנימי בין הממשל בישראל לבין הממשל בארצות-הברית.

חנין זועבי: דרישת הפלסטינים לפירוק ההתנחלויות בשטחים הכבושים היא תנאי בל יעבור, ואין מי שמוסמך לוותר על תנאי זה.

חנין זועבי: אך יותר מזה, דרישת הפלסטינים להפסיק את האבסורד בקיום ההתנחלויות על אדמתם היא צדה האחר של הדרישה להפסיק את הריסת הבתים בשטחים הכבושים, במיוחד בירושלים, כאשר אותו בולדוזר שבונה את ההתנחלות בלב ירושלים הורס את בתיהם של תושבי ירושלים הערבים בעלי הזכות על המקום ועל המרחב.

חנין זועבי: מדוח שפורסם באתר "אל-ערב" לפני ימים אחדים עולה כי יותר מ-1,050 בתים קיבלו צווי הריסה חדשים, בתים המהווים קורת גג ל-5,000 תושבים.

חנין זועבי: ברור הרי שלא ניתן לאפיין את עיריית ירושלים כרשות מקומית המתנהלת באופן תקין ואוכפת את חוקי התכנון והבנייה, אם כי המטרה בהריסות ובגזלה ובהפקעה של הקרקעות ברורה לכול: ייהוד ירושלים, וקביעת מציאות חדשה בשטח שתמנע הקמתה של מדינה פלסטינית שבירתה ירושלים המזרחית.

חנין זועבי: אך כפי שדרישת הפלסטינים לפירוק ההתנחלויות היא תנאי בל יעבור, כך גם דרישתם למדינה בעלת רצף טריטוריאלי שבירתה ירושלים המזרחית היא תנאי בל יעבור.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: חבר הכנסת עתניאל שנלר, יש לך שבע דקות.

עתניאל שנלר: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

עתניאל שנלר: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני רוצה ראשית לברך את הממשלה.

עתניאל שנלר: הממשלה לקחה חוקים חשובים מאוד ועושה להם דין רציפות, ואני חושב שטוב שכך.

עתניאל שנלר: ענייני.

עתניאל שנלר: הממשלה הקודמת עשתה דברים חשובים וטובים והממשלה הנוכחית ממשיכה, ועל כך יש לברך.

עתניאל שנלר: אני שמח שהשר נמצא לקבל את הברכה.

עתניאל שנלר: אני רוצה להוסיף עוד ברכות.

עתניאל שנלר: אתמול היתה לי את הזכות לשמוע את כבוד ראש הממשלה שלנו בוועדת החוץ והביטחון.

עתניאל שנלר: אני חושב שהיתה הופעה חשובה; אני אפילו מעז לומר – טובה.

עתניאל שנלר: וראש הממשלה אמר: אני לא רוצה מדינה פלסטינית של ה"חמאס" – ובאופן לא מפתיע הסכמתי אתו.

עתניאל שנלר: במלים אחרות, לא של ה"חמאס", אבל מדינה פלסטינית.

עתניאל שנלר: אני מניח שהוא מבין שבשביל ליצור מצב של מדינה יהודית, אנחנו נקבל לצדנו מדינה, ישות פלסטינית עצמאית.

עתניאל שנלר: הוא הוסיף ואמר: פירוז, נושאים ביטחוניים, ועוד כיוצא באלה.

עתניאל שנלר: אני חושב שהוא צודק.

עתניאל שנלר: לשמור על האינטרסים הביטחוניים של מדינת ישראל, יהיה אשר יהיה.

עתניאל שנלר: שוב – הסכמתי.

עתניאל שנלר: באיזשהו מקום תפסתי את עצמי ואמרתי: רגע, רגע, אם אני מסכים לכל מה שאומר ראש הממשלה, אולי משהו לא בסדר – שם, כאן, אצלי?

עתניאל שנלר: מצאתי שיש מכנה משותף עצום בחברה הישראלית בתחום המדיני.

עתניאל שנלר: על זה אני רוצה לומר מלים אחדות.

עתניאל שנלר: נדמה לי שכולם מסכימים שצריך להמשיך את התהליך המדיני, כעיקרון, עקרונית – צריכים להמשיך.

עתניאל שנלר: אני חושב שכולם מסכימים שעזה איננה בעיה נפרדת.

עתניאל שנלר: היא בעיה של הרשות הפלסטינית, של העם הפלסטיני, כלשונם.

עתניאל שנלר: כי הרי זה חלק מהמנדט.

עתניאל שנלר: זה לא שישראל תתעסק מול יהודה ושומרון ועזה תהיה בעיה אחרת.

עתניאל שנלר: הא בהא תליא, זה חלק מהעניין.

עתניאל שנלר: כולם מסכימים שירושלים תהיה בירתה הנצחית המאוחדת של מדינת ישראל, אז אין חולק.

עתניאל שנלר: השאלה היא היכן בדיוק עוברים גבולות ירושלים – אם ג'בל-מוכבר הוא חלק או לא.

עתניאל שנלר: אלה שאלות כבדות, חשובות, כל אחד ודעתו.

עתניאל שנלר: אבל עצם העובדה שירושלים, בוודאי המערבית, ובוודאי העתיקה, ובוודאי האגן הקדוש, או האגן ההיסטורי – על זה איש לא חולק, בוודאי לא אנשי מפלגתנו, ולכן גם בזה יש מכנה משותף רחב מאוד.

עתניאל שנלר: זאת אף זאת, נדמה לי שמסכימים גם שרצון השיבה – תרשו לי לא להגיד זכות השיבה, אני לא רואה כאן זכויות – גם על זה אין חילוקי דעות.

עתניאל שנלר: אם תהיה מדינה פלסטינית, יחזרו למדינה הפלסטינית.

עתניאל שנלר: נדמה לי שגם לגבי ההתנחלויות יש הסכמה רחבה מאוד.

עתניאל שנלר: לא שאין לנו זכות על הכול, ודאי שיש לנו זכות על הכול, זה הבית שלנו, זה ארץ מולדת, זה הכול.

עתניאל שנלר: התמצית שלנו כאן בארץ היא הארץ הזאת.

עתניאל שנלר: אבל יש אילוצים, וצריכים להסכים לעובדה שבשלב זה אי-אפשר להקים יישובים חדשים.

עתניאל שנלר: גם על זה מסכימים כולם.

עתניאל שנלר: מצד שני, כולם מסכימים – נדמה לי, אני רוצה להבין שכולם מסכימים – שגידול טבעי ודאי שכן.

עתניאל שנלר: איך אמר השר לשעבר חיים רמון?

עתניאל שנלר: אם הגידול הטבעי הוא 3%–4% באוכלוסייה, הבה נבנה 3%–4% לגידול טבעי.

עתניאל שנלר: הרי אי-אפשר להגיד לבנות שלי לא ללדת ילדים, אי-אפשר להגיד שלא יהיו גני-ילדים לנכדים שלי.

עתניאל שנלר: גם על זה מסכימים.

עתניאל שנלר: כולם גם מסכימים שצריכים להסדיר את שאלת המאחזים.

עתניאל שנלר: יש התחייבות ישראלית בעניין, ואם צריך להסדיר, אז צריך להסדיר.

עתניאל שנלר: אנחנו, בקדנציה הקודמת, ניסינו בדרך טובה, בדיבור.

עתניאל שנלר: לא היה שום עימות כל הקדנציה הקודמת בין הממשלה הקודמת לבין המתיישבים.

עתניאל שנלר: דרכיה דרכי נועם, וניסינו להסדיר, וחלק סידרנו בשקט, ויש דברים שעדיין לא דיברנו עליהם ואין צורך לדבר עליהם.

עתניאל שנלר: זאת אומרת שיש הבנה עמוקה, בסיסית.

עתניאל שנלר: יש הבנה.

עתניאל שנלר: מה נקודת התורפה?

עתניאל שנלר: נקודת התורפה היא שאנחנו לא מבינים שלהגיע לכל הסדר, יהיה אשר יהיה, וגם לתהליך עצמו, הכלי הכי חשוב – יותר מטנקים, יותר מהכול – זה הסכמה לאומית בבית הזה, הכי רחבה שיש.

עתניאל שנלר: לא לחדד את הקצוות, להרחיב כמה שיותר את ההסכמה הלאומית.

עתניאל שנלר: בלי הסכמה לאומית – שלא יהיו הפתעות, לא יהיה הסדר, ולא משנה מי יהיה בשלטון.

עתניאל שנלר: אי-אפשר לעשות הסדר לאומי כזה גדול בכיפוף ידיים של רוב כזה או אחר.

עתניאל שנלר: בעיני, הסכמה לאומית זה אם יבואו כאן 80 חברי כנסת, 90 חברי כנסת.

עתניאל שנלר: אני יודע שלא אגיע ל-15% מכאן ו-15% משם.

עתניאל שנלר: אני אומר לכם, חברי חברי הכנסת, יש היום הסכמה לאומית על השאלות האלה.

עתניאל שנלר: מה יכול לקלקל היום והוא מאוד-מאוד חמור?

עתניאל שנלר: זה בשני הקצוות, ב-15% מכל צד.

עתניאל שנלר: כשאני שומע את ועד רבני יש"ע אומרים לסרב פקודה, אני לא מבין.

עתניאל שנלר: נגד מי?

עתניאל שנלר: נגד המדינה היהודית?

עתניאל שנלר: נגד ראשית צמיחת גאולתנו?

עתניאל שנלר: נגד החיילים?

עתניאל שנלר: נגד מי?

עתניאל שנלר: נגד הצבא היהודי?

עתניאל שנלר: כשאני שומע אנשי שמאל קיצוניים-רדיקליים הולכים לשכנע בארצות-הברית נגד מדינת ישראל בשביל לכופף את דעתה – אני לא רוצה לדבר על שמות או תוכניות, שמא אסגיר משהו, אבל יש.

עתניאל שנלר: אתה הולך היום לדבר ב-State Department או במכוני מחקר חשובים בוושינגטון, אתה רואה מי מסתובב ומי אומר מה.

עתניאל שנלר: או יהודים אמריקנים טובים – לחלקם יש זיקה לישראל, והם עושים את הכול על מנת ללחוץ.

עתניאל שנלר: על מה?

עתניאל שנלר: לפורר את ההסכמה הלאומית שאפשר ליצור כאן.

עתניאל שנלר: ושוב אני חוזר לצד השני.

עתניאל שנלר: כשאתה רואה מה שהיה אתמול, את חוסר האחריות הלאומית, הציונית, של חברי בשומרון – נגד מי הם הלכו?

עתניאל שנלר: נגד הצבא היהודי?

עתניאל שנלר: הם זרקו אבנים על הערבים.

עתניאל שנלר: מה הרוויחו?

עתניאל שנלר: במי הם פגעו?

עתניאל שנלר: פגעו במפעל היהודי-ציוני בארץ-ישראל.

עתניאל שנלר: שני הקצוות האלה מייצרים העדר הסכמה לאומית בבית הזה.

עתניאל שנלר: העדר הסכמה לאומית בבית הזה לא יוביל לשום מקום.

עתניאל שנלר: ולכן – ובזה אני מסיים – צריכים לזכור, ואת זה צריך לומר לאמריקנים: בידיהם היום לעזור לנו ליצור הסכמה לאומית, בטיפה יותר גמישות מחשבתית וקצת פחות ביטחון עצמי שהם יודעים הכול יותר טוב על מה שקורה בחברה הישראלית.

עתניאל שנלר: לא, הם אינם יודעים.

עתניאל שנלר: אם האמריקנים ייתנו לחברה הישראלית לנהל את עצמה, נגיע לשלום.

עתניאל שנלר: אם הם יחליטו, למשל, על הקפאה, כולל ריבוי טבעי, לא יהיה שלום, לא נצליח להגיע להסכמה לאומית.

עתניאל שנלר: לא יעזור.

עתניאל שנלר: זה יוביל לשלושה דברים: קרע בחברה הישראלית, קרע שיהיה קשה מאוד לאחות אותו – הם לא רוצים את זה; הדבר השני, קרע שלנו מול ארצות-הברית, חס וחלילה – גדולת אוהבינו, תומכינו, אבל דווקא בשל כך, קצת אחריות; קרע מול יהדות ארצות-הברית, ולו בשביל הקשר הכל-כך חשוב עם מדינת ישראל, כי היא מדינה של העם היהודי.

עתניאל שנלר: אני מכבד את העם היהודי גם אם הם חובבי ציון – "מרחוק תראנה ושמה לא תעבור" – והם עדיין לא ביל"ויים והם לא עושים עלייה, מה שנקרא, עדיין הם אחי גיבורי התהילה, יהודים, מדינה יהודית.

עתניאל שנלר: קרע אתם בגלל הממשל האמריקני?

עתניאל שנלר: והדבר האחרון, זה ייצור אינתיפאדה ומלחמה.

עתניאל שנלר: אסיים בסיפור קצר.

עתניאל שנלר: היה איכר אחד שרצה להסיט את הנחל מהאפיק שלו וחיפש עצות.

עתניאל שנלר: בא אליו אדם ואמר לו: בוא נשים קיר זכוכית, כך שלא יפריע לנוף.

עתניאל שנלר: זה יהיה מזכוכית, והמים יגיעו לקיר ויסטו למקום אחר.

עתניאל שנלר: בא איש זקן, חכם, לא רוצה כל כך לראות את הנוף, ואומר לו: בוא, אני אשתול קצת קני סוף.

עתניאל שנלר: הגיע השיטפון, ובשיטפון, זה שעשה סכר מזכוכית – הזכוכית התנפצה והכול הלך לכל עבר.

עתניאל שנלר: קני הסוף התכופפו בשיטפון, וכשהשיטפון עבר הם חזרו לעמוד ולהסיט את הנחל.

עתניאל שנלר: ראוי שנחשוב כמו אותו אדם שמבין שצריך לפעמים להתכופף – יעבור השיטפון והדרך תלך נכונה.

עתניאל שנלר: אני אומר את הדברים האלה בעיקר לאמריקנים: אני חושב שכידידה, האחריות שלה לשמירת האחדות הלאומית הפנימית הישראלית חשובה יותר מאשר הדברים האחרים.

עתניאל שנלר: תודה.

אלכס מילר: תודה רבה.

אלכס מילר: חבר הכנסת אחמד טיבי – לא נוכח.

אלכס מילר: חבר הכנסת אריה אלדד, יש לך תשע דקות.

אריה אלדד: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, לפני דקות אחדות שמענו כאן את חברת הכנסת זועבי, ואומר את האמת, אין לי הרבה טענות אליה.

אריה אלדד: היא מייצגת את האויב של מדינת ישראל כמדינה יהודית וציונית ודמוקרטית.

אריה אלדד: הטענות שלי הן לא אליה, הטענות שלי הן אל היהודים, אל היהודים שהפסיקו להתייחס למדינת ישראל כמדינה יהודית וציונית.

אריה אלדד: העולם נתון במשבר כלכלי קשה, כולנו יודעים, והמשבר הזה נותן אותותיו גם בישראל.

אריה אלדד: אין אפשרות ליצור איים מנותקים בזרם הכללי הזה, וגם מדינת ישראל נפגעה קשה במשבר הזה וטרם נחלצה ממנו.

אריה אלדד: תקציב המדינה וחוק ההסדרים שאמורים לעבור בעתיד הקרוב אמורים להתמודד עם המשבר הזה.

אריה אלדד: במסגרת זו, הזכיר כאן חבר הכנסת אורון קודם לכן, מעבירה הממשלה כמה רפורמות גורפות מאוד שהיא מתכוונת שיהיו מנופי צמיחה למשק הנתון בקשיים גדולים.

אריה אלדד: וכמו שלימדו אותנו הבולשביקים, כשחוטבים עצים, ניתזים שבבים.

אריה אלדד: אז בואו נדבר על אחד השבבים שעלולים להינתז בחטיבת העצים הגדולה הזאת.

אריה אלדד: לשבב הזה קוראים "ארץ-ישראל".

אריה אלדד: התנ"ך לימד אותנו שהאדמה לא תימכר לצמיתות.

אריה אלדד: הלוא משברים כלכליים הם לא פטנט שלנו, אדוני היושב-ראש.

אריה אלדד: היו משברים כלכליים בעולם לפני אלפי שנים, כשהחברה היתה חקלאית.

אריה אלדד: למשבר כלכלי קראו בדרך כלל "בצורת".

אריה אלדד: בצורת.

אריה אלדד: מייד רעב.

אריה אלדד: רעב – העשירים שורדים איכשהו, לעניים קשה, הם עושים כל מה שהם יכולים, ובסוף הם מוכרים את האדמה, כי זה הנכס האחרון שיש להם.

אריה אלדד: וקבע המקרא, שמכיר את המציאות הקשה הזאת: והאדמה לא תימכר לצמיתות.

אריה אלדד: גם אדם בעל משפחה שיש לו נחלה בין שבטי ישראל, חלק נחלה באדמת ישראל, גם אם הוא מוכר את אדמתו בשעת מצוקה, האדמה לא נמכרת לצמיתות.

אריה אלדד: בשנת היובל היא חוזרת לבעליה, כדי שלא ייווצר מצב שמשבר כלכלי חולף יחולל שינויים חברתיים כאלה שבמסגרתם מספר בעלי הון ירכזו את כל אדמות הלאום ואז ייעלמו שבטי ישראל, המשפחות, ו-20 משפחות ירכזו את רוב ההון של המדינה.

אריה אלדד: אבל לפני אלפי שנים הבינו, ובמדינת ישראל היום שכחו.

אריה אלדד: וכדי ליצור איזשהו מנוף צמיחה, כדי להיאבק, אולי בשחיתות, אולי בסיאוב, אולי בביורוקרטיה כבדה של מינהל מקרקעי ישראל, קובעים שקרקעות המדינה, קרקעות מינהל מקרקעי ישראל יימכרו לצמיתות.

אריה אלדד: אני לא רוצה להרחיק לכת ולומר שלא רק בעלי הון יכולים כך להשתלט על קרקעות המדינה ולהנציח מצבים של הבדלי מעמדות ופערים עצומים; אבל אין שום דרך באמת למנוע מבעלי עניין, ויש רבים כאלה, לעשות שימוש בפטרו-דולרים שלהם, ובעזרת איש קש, או שניים, או חמישה – כיוון שאנחנו השתמשנו בטכניקות האלה, בטח גם הם יודעים – לגרום לבעלי עניין במדינות ערב, חלקן מדינות אויב, לקנות קרקעות בארץ.

אריה אלדד: מה ימנע?

אריה אלדד: אין מנגנון אמיתי שיוכל למנוע את הדבר הזה.

אריה אלדד: ולא מדובר בהחכרה לטווח ארוך כפי שהיה קודם, ששם אפשר יהיה לקיים איזשהו מנגנון בקרה ולהחזיר את הקרקע בסופו של דבר לבעליה, לעם היהודי; הקרקע תימכר לצמיתות, אדמת ישראל תימכר לצמיתות, אולי לערבים, אולי לגורמים אחרים.

אריה אלדד: אינני מבין באיזו קלות, בשל צורך להתגבר על מצוקה רגעית, מוכרים נכס, משאב חד-פעמי, שכל מדינה בעולם יודעת להבין את החד-פעמיות שלו.

אריה אלדד: אצלנו זו הסחורה הזולה ביותר שיש.

אריה אלדד: והוסיפו חטא על פשע, לא רק את אדמות מינהל מקרקעי ישראל מכלילים בתקנה הזאת, בחוק הזה; במחי חוק הסדרים הולכים לשנות חוק-יסוד.

אריה אלדד: חוק-יסוד: מקרקעי ישראל אומר ההיפך, וחוק ההסדרים הולך לבטל אותו, בלי דיון אמיתי, בלי מאבק, במסגרת הצהרה כללית של המשבר הכלכלי משנים חוק-יסוד.

אריה אלדד: אבל כדי להוסיף חטא על פשע, גם את אדמות קרן קיימת, את אדמות העם היהודי, מוסיפים לחגיגה הזאת.

אריה אלדד: את זה באמת קשה להבין.

אריה אלדד: אדמות קרן קיימת הן אדמות שנגאלו בידי דורות של יהודים, שאספו פרוטה לפרוטה בקופסה כחולה, מדלת לדלת, שקיבצו לפעמים פרוטות שחסכו מפיהם יהודים דלים במזרח-אירופה, במערבה, ותרמו כדי לגאול את אדמות ארץ-ישראל.

אריה אלדד: מטרות קרן קיימת הן גאולת קרקע, פיתוח הקרקע, יישוב יהודים על הקרקע, כך כתוב בתקנות הקרן הקיימת לישראל.

אריה אלדד: עכשיו, כדי לפתור את הבעיה – כי במרוצת השנים הצטברו בידי הקרן הקיימת אדמות שחלקן יש להן ערך נדל"ני גבוה מאוד והן אדמות שאולי אפשר למכור אותן בהון עתק – אז קובעים כלל: שקרן קיימת לישראל תעביר למינהל מקרקעי ישראל את האדמות היקרות, החשובות, הנדל"ניות, אלה שיש אישורי בנייה עליהן או צפויים שיינתנו כאלה, ובתמורה לכך יעביר מינהל מקרקעי ישראל לקרן קיימת דונם תמורת דונם.

אריה אלדד: דונם בנגב תמורת דונם במרכז הארץ.

אריה אלדד: גם קרן קיימת יודעת שיש הבדלים במחיר, הם לא נולדו היום.

אריה אלדד: לכן הולכים לקבוע שיקבלו דונם תמורת דונם, ואת ההפרש ייתנו בכסף.

אריה אלדד: ומה יעשו בכסף?

אריה אלדד: ישלמו משכורות לעובדי הקרן הקיימת, שאין בהם כבר צורך.

אריה אלדד: מהרגע שהקרן הקיימת מעלה בייעודה לפתח את אדמות הארץ, לשמר אותן, ליישב בהן יהודים – בשביל מה צריך קרן קיימת, בשביל מה צריך להאכיל מאות עובדים בקרן הקיימת לישראל, אם היא כבר אינה ממלאת את ייעודה, היא אינה שומרת על קרקעות העם היהודי?

אריה אלדד: וכשכבר יש יהודים ספורים פה ושם, בנגב, בגליל, שמתיישבים כחוות בודדים, שמתיישבים ושומרים על יערות הקרן הקיימת מפני כרייה בלתי חוקית, כריתה בלתי חוקית, חציבה, מרעה הרסני, בנייה בלתי חוקית והשתלטות על האדמות – מפקירים אותם.

אריה אלדד: אדוני השר, המחלקה המשפטית של הקרן הקיימת כמעט חוסלה, לא מגישים תביעות כנגד פלישות, כנגד בנייה בלתי חוקית.

אריה אלדד: כאשר שורפים חוות בודדים כזאת ומתקשרים למשטרה, המשטרה תגיע תוך יום-יומיים למלא דוח נזק.

אריה אלדד: המדינה לא מגינה על אלה ששומרים על אדמתה, המדינה מפקירה את האדמה.

אריה אלדד: אדוני השר בגין, האם זאת הממשלה הציונית שאתה גאה להיות חבר בה?

אריה אלדד: תודה רבה.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: הודעה ליושב-ראש ועדת הכנסת, חבר הכנסת אלקין.

): אדוני היושב-ראש, תודה רבה.

): כמה הודעות של ועדת הכנסת.

): אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בהתאם להוראת סעיף 54(ג)(1) לחוק נכסים של נספי השואה (השבה ליורשים והקדשה למטרות סיוע והנצחה), התשס"ו–2006, החליטה ועדת הכנסת בישיבתה היום להקים ועדה משותפת של ועדת החוקה, חוק ומשפט וועדת הכספים.

): הוועדה המשותפת תהיה בת עשרה חברים, חמישה מכל ועדה, בהרכב הבא – מטעם ועדת החוקה, חוק ומשפט: חברי הכנסת דוד רותם, רוני בר-און, ציפי חוטובלי, יריב לוין, אורי מקלב.

): מטעם ועדת הכספים: חברי הכנסת שי חרמש, אורי אורבך, פניה קירשנבאום, יצחק וקנין, שלי יחימוביץ.

): יושב-ראש הוועדה המשותפת יהיה יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט.

): ההודעה הבאה – כל ההודעות לא דורשות הצבעה – אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בהתאם להוראות סעיף 133ב(ב) לתקנון הכנסת, החליטה ועדת הכנסת בישיבתה היום להקים ועדה משותפת של ועדת החוץ והביטחון וועדת החוקה, חוק ומשפט לבחינת הצורך להכריז על מצב חירום.

): הוועדה המשותפת תהיה בת עשרה חברים, חמישה מכל ועדה, בהרכב הבא – מטעם ועדת החוץ והביטחון: חברי הכנסת צחי הנגבי, אבי דיכטר, איתן כבל, כרמל שאמה, משה (מוץ) מטלון.

): מטעם ועדת החוקה, חוק ומשפט: חברי הכנסת אורי אורבך, מיכאל בן-ארי, ציפי חוטובלי, אברהם מיכאלי, אורי מקלב.

): יושב-ראש הוועדה המשותפת יהיה חבר הכנסת צחי הנגבי.

): ההודעה הבאה: בהתאם להוראת סעיף 18(א) לחוק יסודות התקציב, התשמ"ח–1985, החליטה ועדת הכנסת בישיבתה היום להקים ועדה משותפת של ועדת הכספים ושל ועדת החוץ והביטחון לתקציב הביטחון.

): הוועדה המשותפת תהיה בת עשרה חברים, חמישה מכל ועדה, בהרכב הבא – מטעם ועדת החוץ והביטחון: חברי הכנסת צחי הנגבי, רוני בר-און, משה (מוץ) מטלון, דני דנון, זאב אלקין.

): מטעם ועדת הכספים: חברי הכנסת מירי רגב, דניאל בן-סימון, אמנון כהן, אורי אריאל, משה גפני.

): יושב-ראש הוועדה המשותפת יהיה חבר הכנסת צחי הנגבי.

): ההודעה הבאה: ועדת הכנסת החליטה בישיבותיה בימים 26 במאי 2009 ו-2 ביוני 2009 להקים ועדה משותפת של ועדת הכנסת וועדת החוקה, חוק ומשפט שתדון בהחלת דין רציפות על הצעת חוק סדרי השלטון והמשפט (ביטול החלת המשפט, השיפוט והמינהל) (תיקון) (עריכת משאל עם), התשס"ח–2008, שפורסמה בחוברת הצעות חוק מס' 238.

): הוועדה המשותפת תהיה בת עשרה חברים, חמישה מכל ועדה, בהרכב הבא – מטעם ועדת הכנסת: חברי הכנסת זאב אלקין, יריב לוין, איתן כבל, אברהם מיכאלי, רוני בר-און.

): מטעם ועדת החוקה, חוק ומשפט: חברי הכנסת דוד רותם, אורי אורבך, מיכאל בן-ארי, חיים רמון, כרמל שאמה.

): יושב-ראש הוועדה המשותפת יהיה חבר הכנסת זאב אלקין.

): והודעה אחרונה – ועדת הכנסת קבעה בישיבתה היום את הוועדות הבאות לדיון בהצעות חוק: ועדת החוקה, חוק ומשפט תדון בהצעת חוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה – מעצרים) (תיקון מס' 7) (חזקת הימלטות מן הדין וחזקת מסוכנות), התשס"ח–2008, הצעת חוק ממשלתית 401, לאחר שהוחל עליה דין רציפות; ועדת הכספים תדון בהצעת חוק לתשלום חלקי של דמי הבראה בשירות הציבורי בשנים 2009 ו-2010 (הוראת שעה), התשס"ט–2009.

): תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: חבר הכנסת מסעוד גנאים, יש לך שש דקות.

אלכס מילר: אחריו – חבר הכנסת נחמן שי.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, ראשית, אני מאחל לך הצלחה.

אלכס מילר: תודה.

מסעוד גנאים: זאת הפעם הראשונה שאני עולה ואתה יושב-ראש הישיבה, אבל בלי אזרחות-נאמנות, בסדר?

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, יש משפט שכתבתי על הממשלה שמבקשת מחברי הבית להחיל דין רציפות על שרשרת של חוקים: תגיד לי איך הרכבת את הממשלה שלך, ואגיד לך איך היא תהיה ומה יהיה העתיד שלה.

מסעוד גנאים: הממשלה הזאת מבקשת מחברי הבית להחיל דין רציפות על קבוצה של חוקים.

מסעוד גנאים: זו ממשלה שבזמן קצר מאוד הצליחה להוכיח שהיא ממשלה שאינה ראויה לאמון חברי הבית והעם.

מסעוד גנאים: הממשלה הזאת היא הממשלה היקרה והמסורבלת ביותר, עם המספר הגדול של שרים וסגני שרים, שהמדינה משלמת עבורם המון כסף, וכסף זה יכול לפתור הרבה מהבעיות הכלכליות שהיום סובלים מהן והמדינה סובלת מהן.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, אני חושב שהממשלה הזאת סיפקה הרבה שאלות במבחן האזרחות – אולי זה יהיה בבגרות הקרובה – משום שממשלה זו טשטשה את כל עקרון הפרדת הרשויות.

מסעוד גנאים: הרשות המבצעת עם המחוקקת, המחוקקת עם המבצעת, סגני שרים יכולים לבחור ולהצביע בוועדות – כל הדברים האלה טשטשו את ההפרדה ואת הגבולות בין הרשויות.

מסעוד גנאים: על הרשות השופטת לא רוצים לדבר, כי היועץ המשפטי כבר התבטא אתמול ואמר שבמדינה מתוקנת ליברמן לא היה מתמנה לשר בממשלה.

מסעוד גנאים: מדינה מתוקנת לא צריכה להגיע לזה.

מסעוד גנאים: במקום ששר המשפטים, האמון על החוק והמשפט, יגבה אותו, הוא מבקר אותו מסיבה פשוטה ומוזרה: כי דברים כאלה צריכים להישאר סוד, בסתר, ולא להגיד אותם בפומבי.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בעיית המחסור בקרקעות – שדיברתי עליה גם היום בנאום בן דקה, או אתמול – והדיור במגזר הערבי, היא בעיה מאוד חמורה, מאוד מסוכנת.

מסעוד גנאים: למה אני אומר את זה?

מסעוד גנאים: אני אומר את זה לנוכח כל הקולות שמנסים גם למנוע מהתושבים הערבים לגור ביישובים יהודיים.

מסעוד גנאים: היום התפרסם ב"הארץ" שיישובים בגוש משגב, שזה ליד האזור שלי, סח'נין, שינו או תיקנו את התקנון של היישוב, ויש שם התחייבות שכל אחד שרוצה להצטרף ליישוב חייב להכיר במדינת ישראל כמדינה יהודית, ציונית וכל הדברים האלה.

מסעוד גנאים: המטרה: למנוע מאזרחים ערבים להתגורר שם.

מסעוד גנאים: לפני כמה ימים "ביקרו" אנשי האיחוד הלאומי, ד"ר אלדד, אורי אריאל ואחרים, בכרמיאל ובנצרת-עילית.

מסעוד גנאים: גם שם הם לא רוצים לראות ערבים.

מסעוד גנאים: אני לא יודע לאיפה ילכו הערבים בסוף.

מסעוד גנאים: קרקעות לבנייה אין, היתרי בנייה ותוכניות מיתאר תקועים בוועדות התכנון, וגם לא רוצים שהם יגורו ביישובים יהודיים.

מסעוד גנאים: לאיפה הם ילכו?

מסעוד גנאים: לאיפה הם ילכו?

מסעוד גנאים: יש משפט בערבית שמתאים מאוד, חבר הכנסת נחמן שי, למצבם של התושבים הערבים, שהם בסגר מבחינה זו, מבחינת הבנייה.

מסעוד גנאים: הפתגם אומר:

מסעוד גנאים: זרק אותו לים כפות ידיים ואמר לו: אל תרטיב את עצמך במים.

מסעוד גנאים: איך זה?

מסעוד גנאים: איך לא יהיו עבריינים?

מסעוד גנאים: אין אף אחד שרוצה להיות עבריין חוק, כל אחד רוצה להיות צייתן, לבנות את ביתו ואת עתידו לבנים שלו.

מסעוד גנאים: אי-אפשר לאלץ את האנשים להיות עברייני חוק.

מסעוד גנאים: לא נותנים להם קרקעות, לא היתרי בנייה, וגם לא רוצים שהם יגורו ביישובים יהודיים.

מסעוד גנאים: ויישובים אלה – אני יודע מקרוב, משום שהייתי חבר עירייה, וגם נכחתי בישיבות של ועדת החקירה, ועדת הגבולות של משרד הפנים, שדנה בדרישתה של עיריית סח'נין להתרחב, להרחיב את שטח השיפוט שלה, והיתה אצל "שכנינו", ועל זה אני אומר שזה דו-קיום בלי קיום בכלל, בלי קיום בכלל – אומרים שלא מספיק שאתם מפריעים לנו עם כל השמחות שלכם ועם הזיקוקים ומפריעים לנו במואזין לתפילה, אתם גם רוצים להתקרב אלינו?

מסעוד גנאים: אלה השכנים שיש לנו.

מסעוד גנאים: הצעתי הצעה שנשלח כוחות או"ם שיפרידו בינינו לביניהם.

מסעוד גנאים: תודה, אדוני היושב-ראש.

אלכס מילר: חבר הכנסת נחמן שי, יש לך שש דקות.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, כנסת נכבדה, אני רוצה לברך אותך, עוד לא הזדמן לי לדבר בישיבה בראשותך.

נחמן שי: לא נראה לי שיהיו קריאות ביניים, וגם שולחן הממשלה "עמוס" ביותר, מצטופפים קצת השרים, אני רואה, אבל בסך הכול כל אחד מוצא את פינתו בסופו של דבר.

נחמן שי: לפי התקנון צריך לשבת שר פה ליד השולחן, אני חושב.

אלכס מילר: אני חושב שנמצא פה בסביבה.

אלכס מילר: אם אפשר לקרוא לשר, אני אשמח.

נחמן שי: לא תהיה הצבעת אי-אמון בדקות הקרובות, כך שהממשלה בטוחה, אבל אנחנו נשלם את המחיר.

נחמן שי: קודם כול, אני שמח על הדיון בהצעות החוק ובהצעה להחיל עליהן את הרציפות.

נחמן שי: אני חושב שהן סוגיות עקרוניות וחשובות, ואני שמח שהכנסת לא מעבירה אותן באופן אוטומטי, אלא באמת מקדישה לכך זמן.

נחמן שי: אני ארצה לגעת בכמה מהדברים שמשתמעים מהן.

נחמן שי: הזכירו פה היום את התרגיל הצבאי-אזרחי הגדול שמדינת ישראל עברה בשתי היממות, ומחר היום השלישי של התרגיל הזה.

נחמן שי: יש בכך אמירה מאוד חשובה ומאוד מעניינת.

נחמן שי: בעצם מדינת ישראל היא המדינה היחידה בעולם, למיטב ידיעתי, שמתרגלת את כלל אזרחיה בהתגוננות באופן אקטיבי.

נחמן שי: אני יודע שיש מדינות נוספות שנמצאות קבוע תחת אש, למשל שווייץ – ממש מדינה מאוימת.

נחמן שי: ידוע ששווייץ לא נלחמה כבר מאות בשנים, אבל עדיין יש לה מערך מילואים ועדיין היא בונה את עצמה לחירום שיגיע.

נחמן שי: אז שווייץ כנראה דומה מאוד לישראל.

נחמן שי: אנחנו היחידים שבאמת מרגישים את החום של האיום עלינו, ועברנו ב-20 השנים האחרונות כמה וכמה פעמים התקפות על העורף שלנו באופן שחייב אותנו לקיים את התרגיל.

נחמן שי: על כן, אני מברך על העובדה שמדינת ישראל ניהלה תרגיל בהיקף כזה, השקיעה את המשאבים הדרושים, ואני מקווה שגם תלמד ותפיק את הלקחים הנכונים.

נחמן שי: אחד מהם, הייתי רוצה להרחיב עליו את הדיבור.

נחמן שי: באותה מלחמת המפרץ, שהיה לי איזה קשר אליה בשעתו, קרה מהפך בחשיבה הישראלית.

נחמן שי: המהפך היה בכך שאת הביטוי "ביטחון לאומי" הרבה ישראלים תרגמו לביטחון אישי, והתחילו לחשוב על הביטחון במונחים של מה זה עושה לי, למשפחתי, לילדי, לקרובי, ובאופן כזה אבד במשהו הדגש של ההתגייסות לטובת המאמץ המשותף, הקולקטיבי, שהיה אחד מסודות הקיום שלנו.

נחמן שי: היה, ואני מאמין שגם נשאר.

נחמן שי: בעצם למדנו שכל אחד לנפשו.

נחמן שי: האמת היא שלאורך השנים התופעה הזאת אפילו התחזקה במידה מסוימת, כי עברנו אינתיפאדה שהיתה בגדר התקפה על העורף, עברנו את מלחמת לבנון השנייה ועברנו את "עופרת יצוקה" – ובכולן העורף היה באמת הנושא המרכזי כמעט של המלחמה, אם כי היה גם מאמץ מסוים בחזית, אבל חזית ועורף התערבלו לחלוטין.

נחמן שי: אני חושב שהתרגיל הזה מסמן שינוי קונספטואלי חשוב בעיני.

נחמן שי: אני לא יודע אם הוא מיצה את עצמו, אבל הוא חשוב בעיני, והוא אומר שהמדינה חוזרת ולוקחת אחריות על עצמה.

נחמן שי: אולי תם עידן ההפרטה הטוטלי, שהכול מעבירים לפרטים, כל אחד, כפי שאמרתי, לעצמו.

נחמן שי: דרך אגב, זה לא היה רק בתחום הביטחון, זה היה גם בתחומי חיים אחרים, באופן מופרז לחלוטין.

נחמן שי: אני לא נגד הפרטה.

נחמן שי: אפשר להפריט, ואולי צריך חלק מהדברים.

נחמן שי: אבל יש דברים שהם בגדר אחריות לאומית.

נחמן שי: המדינה צריכה להיות אחראית.

נחמן שי: אני מרגיש בתרגיל הזה תחילה של תהליך שבו המדינה אומרת לאזרחים שלה: חברים, אזרחים יקרים, אנחנו אחראים לביטחונכם.

נחמן שי: אנחנו נלווה אתכם.

נחמן שי: אומנם כל אחד צריך לדאוג לכל מיני פרטים בתחום הזה של המיגון, אבל עדיין המדינה – ואליה מצטרפים גם ראשי הרשויות, גם הם בגדר מנהיגים בעת חירום ובעת רגיעה.

נחמן שי: והדברים האלה צריכים גם להתקבע קונספטואלית מבחינת החשיבה, אבל גם מבחינה מעשית: צריך לקבוע באמת ובתמים מי אחראי, כי הלוא במדינת ישראל ידוע שכשקורה אסון בורחים מאחריות.

נחמן שי: זו תופעה.

נחמן שי: כאן צריך לומר באחריות מלאה: המדינה היא שנושאת באחריות לביטחון – מוזר, אבל זאת עובדה – וגם לביטחון האישי שלכם, אזרחי המדינה.

נחמן שי: אנחנו מנחים אתכם מה לעשות, אבל אנחנו לא מתפרקים מאחריות.

נחמן שי: מה שאתם עושים עדיין לא אומר שאנחנו – שזו הממשלה, אנחנו – שזו העירייה, אנחנו – שזה הצבא, לא אחראים לביטחון שלכם.

נחמן שי: אני חושב שזו שאלה עקרונית מאוד.

נחמן שי: בדקתי אותה היום בכמה שאלות, והתברר לי שעדיין זה לא ברור.

נחמן שי: יש איזשהו חוק, חוק העורף, שעדיין עובדים עליו, וסגן שר הביטחון הציע להביא אותו.

נחמן שי: אני מציע שיביא אותו בהקדם, כי חלק מהתחושה של אנשים והיכולת שלהם להתמודד עם מצב חירום זה שהם יודעים שיש מנהיגות, שיש אחריות, שמישהו כן מנהל את העניין הזה.

נחמן שי: אם החוק באמת יקבע את זה ויאמר בדיוק על מי האחריות מוטלת, אני חושב שזה יקל על תושבי ישראל – על התושבים של המדינה היחידה בעולם, אמרתי, שעוברים תרגילים מהסוג הזה, ואחרי שהתרגילים מסתיימים אומרים להם: עכשיו תחזרו לחיים נורמליים, תצאו, תבלו, תאהבו ותעשו כל מה שאנשים נורמלים עושים בכל העולם, אף-על-פי שאתם חיים באיזה קטע מהעולם שהוא לחלוטין לא נורמלי.

נחמן שי: תודה רבה.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: חבר הכנסת רוברט טיבייב.

אלכס מילר: יש לך שלוש דקות.

אלכס מילר: בבקשה.

רוברט טיבייב: אדוני היושב-ראש, אני מברך אותך.

רוברט טיבייב: זה הנאום הראשון שלי בנוכחותך.

רוברט טיבייב: בהצלחה.

אלכס מילר: תודה.

רוברט טיבייב: חברי חברי הכנסת, אדוני השר, בראשית דברי אני מברך את הקואליציה על המשכיות הצעות החוק מהכנסת האחרונה, שהקואליציה הקודמת התחילה אותן.

רוברט טיבייב: אני מאוד מקווה שהמשך הרצף בדברים שהבטחתם לי, אתם אנשי הקואליציה – שתעמדו באותן ההבטחות.

רוברט טיבייב: אך, לצערי, יש רמזים כבדים לכך שאתם לא מתכוונים לעמוד בהן.

רוברט טיבייב: לא רק זה, למעשה אתם כבר הוכחתם שאין לכם כוונה לעמוד בהן.

רוברט טיבייב: כל האמירות שלכם שהממשלה צריכה להיות חזקה ורחבה מבחינה קואליציונית עם צמצום מספר השרים, הביאו לכך שהרחבתם את הממשלה עד 39 שרים.

רוברט טיבייב: כמה היו?

רוברט טיבייב: היו 28 בממשלה הקודמת, כן?

רוברט טיבייב: התוספת היא 120 מיליון שקל.

רוברט טיבייב: חבל שהשר לא נמצא פה.

רוברט טיבייב: רציתי לפנות אליו: אדוני השר, אתה יושב על כיסא שהעלות שלו 120 מיליון שקל, כמו כל כיסא נוסף.

רוברט טיבייב: מצאתם את המקום הכי נוח לקבל את הכספים, כספים מהמסים שהבוחר יצטרך לשלם.

רוברט טיבייב: אני מבין למה הולך המע"מ על פירות וירקות.

רוברט טיבייב: גם הבוחר מבין.

רוברט טיבייב: יותר מזה, תחזוקת הכיסא של השרים תעלה לבוחר בקיצוץ דמי ההבראה שלו.

רוברט טיבייב: אחת מההבטחות של הקואליציה היא לטפל בנושא ברית הזוגיות, ולצערי גם פה אני לא רואה תזוזה לשום כיוון.

רוברט טיבייב: אנחנו זוכרים את כל השלטים מלפני הבחירות, וברית הזוגיות היתה ה-נושא של אחת מהמפלגות, ולא נגיד איזו.

רוברט טיבייב: ססמה אחרת היתה: בלי נאמנות אין אזרחות.

רוברט טיבייב: דרך אגב, אני מסכים עם הססמה הזאת, רק לצערנו הרב, אין לה שום הגדרה, והססמה הזאת נכשלה כאשר פסלתם אותה בהתחלת הדרך.

רוברט טיבייב: המסקנה היא פשוטה.

רוברט טיבייב: אני מסיק אותה מכל הססמאות.

רוברט טיבייב: זו פשוט ממשלה של ססמאות.

רוברט טיבייב: תודה רבה.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: חבר הכנסת נפאע – אינו נוכח.

אלכס מילר: חבר הכנסת בילסקי – אינו נוכח.

אלכס מילר: חבר הכנסת מולה – אינו נוכח.

אלכס מילר: תם סדר-היום.

אלכס מילר: הישיבה הבאה תתקיים ביום רביעי, י"א בסיוון התשס"ט, 3 ביוני 2009, בשעה 11:00.

אלכס מילר: ישיבה זו נעולה.