ישיבת מליאה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 110, 2010-02-15 00:00

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת – עדיין אין שר מהממשלה – היום ראש חודש אדר, א' באדר התש"ע – משנכנס אדר מרבים בשמחה – 15 בחודש פברואר 2010 למניינם.

ראובן ריבלין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

ראובן ריבלין: הודעה לסגנית מזכיר הכנסת.

ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק הסדרת הלוואות חוץ-בנקאיות (תיקון מס' 3), התש"ע–2010.

לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת: הצעת חוק לתיקון פקודת השותפויות (מס' 4) (ביטול ההגבלה על מספר החברים בשותפות מקצועית), התש"ע–2010 – כ/307, פ/1445/18, של חבר הכנסת יריב לוין; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון מס' 48) (הרחבות הטיפולים הפארה-רפואיים לילדים המצויים בספקטרום האוטיסטי), התש"ע–2010 – פ/1801/18, כ/308, של חברי הכנסת רחל אדטו, זאב בילסקי ודני דנון.

לדיון מוקדם: החל בהצעת חוק פ/2093/18 וכלה בהצעת חוק פ/2137/18 – הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – העברת האשפוז הסיעודי לאחריות קופות-החולים), התש”ע–2010, מאת חברי הכנסת חיים אורון, אילן גילאון וניצן הורוביץ; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – החלת החוק על פליט וחוסה מדיני זמני), התש”ע–2010, מאת חברי הכנסת וניצן הורוביץ; הצעת חוק שירות המדינה (גמלאות) (תיקון – יורשים במקרה שאין שאירים), התש”ע–2010, מאת חברי הכנסת ישראל חסון ויריב לוין; הצעת חוק עבודת נשים (תיקון – הארכת חופשת הלידה), התש”ע–2010, מאת חבר הכנסת יואל חסון; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – איסור פיצול מרשמים), התש”ע–2010, מאת חברי הכנסת רחל אדטו, חיים אורון ואמנון כהן; הצעת חוק תגמול למאבטח הנפגע בהצלת חיי הזולת, התש”ע–2010, מאת חבר הכנסת יואל חסון; הצעת חוק לתיקון פקודת האגודות השיתופיות, התש”ע–2010, מאת חבר הכנסת חיים כץ; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – ביטול עסקה בשל מוצר פגום), התש"ע–2009, מאת חברי הכנסת חיים אורון, אורית זוארץ ומאיר שטרית וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק המים (תיקון – עידוד חיסכון במים), התש”ע–2010, מאת חברי הכנסת רונית תירוש וציון פיניאן; הצעת חוק איסור הונאה בכשרות (תיקון – מצרכים כשרים לפסח), התש”ע–2010, מאת חברי הכנסת משה גפני ואורי מקלב; הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (ציון הסבר לשמות רחובות), התש”ע–2010, מאת חבר הכנסת יואל חסון; הצעת חוק לתיקון פקודת היערות (סמכות השר להגנת הסביבה), התש”ע–2010, מאת חבר הכנסת וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק פינוי התיישבות מאזור טווח הסיכון ברמת-חובב, התש”ע–2010, מאת חבר הכנסת וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק איסור הנצחת אישים שהורשעו בפלילים (תיקוני חקיקה), התש”ע–2010, מאת חברת הכנסת ציפי חוטובלי; הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון – תקופת צינון לאנשי תקשורת), מאת חברת הכנסת רונית תירוש וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הגנה על הציבור מפני עברייני מין (תיקון – עבירות פרסומי תועבה שבהם מופיעים קטינים), התש”ע–2010, מאת חברי הכנסת יריב לוין ואורלי לוי אבקסיס; הצעת חוק ניסויים רפואיים בבני-אדם, התש”ע–2010,

מאת חבר הכנסת זבולון אורלב; הצעת חוק הבחירות לכנסת (תיקון – הצבעת חברי ועדת הקלפי), התש"ע–2010, מאת חברי הכנסת דליה איציק, יריב לוין וזאב אלקין; הצעת חוק העונשין (תיקון – החזרת הסעיף הסוציאלי), התש”ע–2010, מאת חברת הכנסת אורית זוארץ; הצעת חוק חובת המכרזים (תיקון – העדפת תאגידים המעסיקים חיילי מילואים), התש”ע–2010, מאת חברת הכנסת מירי רגב; הצעת חוק העונשין (תיקון – איסור שידול להמרת דת), התש”ע–2010, מאת חברי הכנסת משה גפני ואורי מקלב; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – אמצעי מגן בטלפון נייד), התש”ע–2010, מאת חברת הכנסת אורית זוארץ; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – אמצעי תשלום), התש”ע–2010, מאת חברת הכנסת אורית זוארץ; הצעת חוק פיצויי פיטורים (תיקון – זכאות לפיצויים החל מיום העבודה הראשון), התש”ע–2010, מאת חברי הכנסת שלי יחימוביץ, חיים כץ ומרינה סולודקין; הצעת חוק הירושה (תיקון – פסלות לרשת והקפאת נכסים), התש”ע–2010, מאת חבר הכנסת משה מטלון; הצעת חוק אימוץ ילדים (תיקון – סיוע במימון אימוץ בין-ארצי), התש”ע–2010, מאת חברת הכנסת ציפי חוטובלי; הצעת חוק למניעת הטרדה מינית (תיקון – הארכת תקופת ההתיישנות), התש”ע–2010, מאת חברת הכנסת ציפי חוטובלי; הצעת חוק המזונות (הבטחת תשלום) (תיקון – ביטול התניית מזונות ביציאה לחו"ל), התש”ע–2010, מאת חבר הכנסת וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק לקידום ההתיישבות בנגב (תיקוני חקיקה), התש”ע–2010, מאת חבר הכנסת חיים כץ; הצעת חוק השיפוט הצבאי (תיקון – הוראות בדבר סיוג השלכות הרשעה פלילית בבתי-דין צבאיים), התש”ע–2010, מאת חברת הכנסת מירי רגב; הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון – דין יוצא צבא שנמצא בלתי כשר לשירות), התש"ע–2010, מאת חבר הכנסת דני דנון; הצעת חוק לעידוד ההתיישבות בקו עימות גזרת לבנון ובעוטף-עזה, התש”ע–2010, מאת חברי הכנסת יצחק וקנין ושלמה מולה וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק להסדר ההימורים בספורט (תיקון – קביעת אחוזים ליתרת ההכנסות), התש”ע–2010, מאת חברת הכנסת רונית תירוש; הצעת חוק חנייה לנכים (תיקון – תג חנייה אישי לנכה), התש”ע–2010, מאת חבר הכנסת משה מטלון;

הצעת חוק חנייה לנכים (תיקון – תג חנייה אישי לנכה), התש”ע–2010, מאת חבר הכנסת יואל חסון; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – סימון ערך תזונתי למנה על מוצרי מזון), התש"ע–2010, מאת חברת הכנסת אורית זוארץ; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (חובת התקנת מראות צד ברכב המשמש להסעות תלמידים), התש”ע–2010, מאת חברת הכנסת רונית תירוש; הצעת חוק הקצאת קרקעות לנכים בנגב (תיקוני חקיקה), התש”ע–2010, מאת חבר הכנסת משה מטלון; הצעת חוק הביטחון בדרכים, התש”ע–2010, מאת חברי הכנסת יריב לוין, אורי אורבך, זבולון אורלב, , רוברט אילטוב, אריה אלדד, זאב אלקין, חיים אמסלם, אופיר אקוניס, אורי אריאל, אריה ביבי, משה גפני, דני דנון, יצחק וקנין, נסים זאב, ציפי חוטובלי, יואל חסון, ישראל חסון, רוברט טיבייב, אמנון כהן, חיים כץ, , אורלי לוי אבקסיס, מנחם אליעזר מוזס, משה מטלון, אברהם מיכאלי, אנסטסיה מיכאלי, אלכס מילר, אורי מקלב, מרינה סולודקין, חמד עמאר, ציון פיניאן, פניה קירשנבאום, מירי רגב, כרמל שאמה, דוד רותם, כרמל שאמה, יוליה שמאלוב-ברקוביץ, ליה שמטוב ועתניאל שנלר; הצעת חוק גיל הנישואין (תיקון – העלאת גיל הנישואין), התש”ע–2010, מאת חברת הכנסת חנין זועבי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק שירות המדינה (מינויים) (תיקון – ייצוג הולם לעולים חדשים), התש”ע–2010, מאת חבר הכנסת אלכס מילר; הצעת חוק חובת הזדהות רשות ציבורית בהתקשרות טלפונית, התש”ע–2010, מאת חברי הכנסת מסעוד גנאים, אורי מקלב, ו; הצעת חוק הגנת הפרטיות (תיקון – איסור מעקב של מעביד אחר עובדיו), התש”ע–2010, מאת חברי הכנסת ויריב לוין; הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון – מינוי רשם), התש”ע–2010, מאת חבר הכנסת יריב לוין; הצעת חוק הרשויות המקומיות (בחירות) (תיקון – ייצוג הולם לנשים בבחירות לרשויות המקומיות), התש”ע–2010, מאת חברת הכנסת ציפי חוטובלי.

החלטת הוועדה המשותפת לוועדת המדע והטכנולוגיה ולו והגנת הסביבה בדבר תיקון טעות בחוק הכללת אמצעי זיהוי ביומטריים ונתוני זיהוי ביומטריים במסמכי זיהוי ובמאגר מידע, התש"ע–2009.

תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

רוני בר-און: אולי אפשר לקרוא את תוכן החוקים עד ששר בממשלה – – –

ראובן ריבלין: לא.

ראובן ריבלין: סגנית המזכיר לא עשתה שום דבר על מנת למשוך זמן – פיליבסטר.

רוני בר-און: לא.

רוני בר-און: – – –

ראובן ריבלין: כל מה שהיא עשתה הוא על-פי התקנון, שבלעדיו אין.

רוני בר-און: להיפך.

רוני בר-און: להחמיא לה.

ראובן ריבלין: לא.

ראובן ריבלין: אני יכול לסדר שהיא תעשה שעת הקראה לחברי כנסת, אבל זה לא תפקידה.

ראובן ריבלין: כוונת ראש הממשלה לאפשר לאנשים שלא חיים בישראל להצביע בבחירות ולקבוע את גורלם של אלה החיים בה

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, היו לפנינו ארבע הצעות אי-אמון שהאופוזיציה, באדיבותה ובאחריותה, החליטה להמיר אותן להצעות לסדר-יום.

ראובן ריבלין: יחד עם זאת, בנשיאות היום פניתי למשרד ראש הממשלה ולראש הממשלה, לממשלה כולה, וביקשתי שלא ירבו בהיעדרות ראש הממשלה מהבית לפחות בימי שני.

ראובן ריבלין: גם נסיעות יכולות להתחיל ביום שני בלילה או ביום שלישי, והדבר מן הראוי שייאמר גם כאן מעל במת הכנסת.

רוני בר-און: הוא לקח אתו את כל הממשלה ואת כל הליכוד?

רוני בר-און: – – – רוסיה?

ראובן ריבלין: לא.

ראובן ריבלין: הממשלה, רבים מחבריה, ראיתי אותם במשך היום בנושאים שונים שטיפלה בהם הכנסת, בכל מיני התכנסויות וועדות.

ראובן ריבלין: הממשלה נמצאת כאן.

ראובן ריבלין: עם זה, נציג הממשלה – – –

רוני בר-און: אולי – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת רוני בר-און, אם תבקש מחבר הכנסת מגלי להחליף אותו, תוכל לדבר כל הזמן.

רוני בר-און: יש לי שאיפה.

ראובן ריבלין: אבל אדוני בא מהכפור – לא של מוסקבה.

קריאה: בביזנס.

ראובן ריבלין: אל תדאג.

ראובן ריבלין: עוד מעט ידאגו, משום שזה כבר הועבר במטה קסמים.

ראובן ריבלין: לאחר שמתחילים לטפל בדברים, כאשר אתה לא נמצא בפוזיציה אתה מתחיל לטפל בדברים – זה עבר עכשיו לגרונאו.

ראובן ריבלין: עוד מעט גרונאו יחליט באמת – – –

רוני בר-און: שגרונאו ייסע – – –

ראובן ריבלין: לא.

ראובן ריבלין: בלילה נסע חבר הכנסת אלקין במחלקת תיירים, כאשר מזכיר הממשלה נוסע במחלקת עסקים.

ראובן ריבלין: עכשיו, השאלה שלי היא רק: האם מזכיר הממשלה חשוב יותר מחבר כנסת?

רוני בר-און: By all means.

רוני בר-און: איזו שאלה?

ראובן ריבלין: ואידך זיל גמור, וכך יהיה, רבותי.

רוני בר-און: אני רק הצעתי – – –

ראובן ריבלין: וכך יהיה.

ראובן ריבלין: לעיתון "ידיעות אחרונות", הנושא של המניעים שמובילים את יושב-ראש הכנסת לקבל החלטות, הם לא באו מהמצאה של העיתון.

ראובן ריבלין: הוא לא יכול לחשוב כל כך עמוק.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, אנחנו – להצעה לסדר-יום.

ראובן ריבלין: שר הביטחון נמצא פה.

ראובן ריבלין: אנחנו רוצים לשמוע את ההצעה לסדר-היום בנושא: כוונת ראש הממשלה לאפשר לאנשים שלא חיים בישראל להצביע בבחירות ולקבוע את גורלם של אלה החיים בה – של חבר הכנסת מאיר שטרית.

ראובן ריבלין: אני מזמין את חבר הכנסת שטרית.

ראובן ריבלין: ישיב על ההצעה – אם שר הביטחון לא ירצה להשיב, אז השר ארדן אמור להיות כאן.

אורית זוארץ: יש לנו הרבה סטודנטים במדינות – – – אולי שר הביטחון ישיב.

ראובן ריבלין: אני אומר לך שלפי התקנון אסור לקרוא קריאות ביניים.

ראובן ריבלין: זה עלול לעלות לנו.

ראובן ריבלין: אם אני אאפשר לך לקרוא קריאת ביניים, אני עלול להיחשד בכך שאני מסביר לך פנים מסיבות לא ענייניות.

ראובן ריבלין: כבוד שר הביטחון, האם אדוני מתכוון להשיב?

אהוד ברק: אני תמיד אמצא – – –

מאיר שטרית: הוא מסכים אתנו.

קריאה: יש לי הצעה: שהוא ישיב לפני – – –

אהוד ברק: – – – מה קורה אחרי כן – – –

ראובן ריבלין: רבותי.

ראובן ריבלין: אתה יכול להתחיל לדבר; אני לא סופר את הזמן עד שהשר המשיב יהיה פה.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, האמת היא שעמדתי פה היום להציע הצעת אי-אמון, והסרנו את ההצעה לאור פנייתו של יושב-ראש הכנסת.

מאיר שטרית: אבל צריך לומר: הרי ראש הממשלה נוסע לחוץ-לארץ לא בהפתעות.

מאיר שטרית: מתאמים אתו את הנסיעה מראש.

מאיר שטרית: אם זה הפך להיות כלל שכל יום שני הוא נוסע כדי שלא יהיה אי-אמון – אנחנו נבין את זה מהר מאוד ובכל זאת נגיש הצעות אי-אמון, כי ממילא אף אחד לא בא מהממשלה: לא להקשיב ולא לענות.

מאיר שטרית: הם באים רק להצבעה.

מאיר שטרית: אני מציע לראש הממשלה לעשות את אותו שיקול שעשו לפניו אחרים ולהימנע מנסיעות ביום שני, אלא אם זה באמת כורח.

מאיר שטרית: אחרת, בעצם, זה משתק את היכולת שלנו להגיש הצעות אי-אמון בכנסת.

מאיר שטרית: אז אנחנו הופכים את זה להצעה לסדר-היום כדי לדבר, והדיבורים הם אותם דיבורים, ואני מתייחס כאילו זו באמת לא הצעה לסדר-היום אלא אי-אמון.

מאיר שטרית: אני שואל את הממשלה: מה?

מאיר שטרית: השתגעתם?

מאיר שטרית: אני לא מבין כמה שנים צריכות לעבור וכמה ניסיונות צריך עוד לעבור כדי להבין שהרעיון האווילי הזה, לתת אפשרות למצביעים, לישראלים בחוץ-לארץ להצביע, הוא לא רק לא ציוני אלא הוא ציני.

מאיר שטרית: אין פה ציונות.

מאיר שטרית: יש פה ציניות.

מאיר שטרית: יש פה חשבון פוליטי קר של מישהו שחושב שאם הוא ייתן זכות הצבעה למאות אלפי ישראלים בחוץ-לארץ, שלא חיים פה, שחלקם עזבו את הארץ לפני עשרות שנים, והם יקבעו מי יהיו חברי הכנסת שלנו, אז אולי יש סיכוי שהוא יקבל עוד כמה קולות או כמה מנדטים מאותם תושבי חוץ.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, אתה עד כמוני.

מאיר שטרית: אני גאה לומר את זה, כיוון שאני התנגדתי כל השנים, גם כשהייתי חבר בליכוד, והפלתי את ההצעות שמשה ארנס הביא לוועדת חוקה פעם אחר פעם, וגם בכנסת, כי חשבתי שזה סקנדל לתת לאנשים שלא חיים פה לקבוע את גורלנו בארץ.

מאיר שטרית: יש הבדל גדול בין ישראלי שחי פה למי שאיננו חי פה.

מאיר שטרית: מי שחי פה שותף לחיי היום-יום במדינת ישראל.

מאיר שטרית: ילדיו הולכים לצבא, ואם יש מלחמה – הוא נמצא תחת התקפה של טילים.

מאיר שטרית: הוא נמצא באותו לחץ ובאותו כורח, והוא רשאי כמובן לקבוע את גורלו במו-ידיו כשהוא הולך לבחור את נציגיו שיחליטו את ההחלטות הללו.

מאיר שטרית: מישהו מציע להעביר לכמעט 20% מהמצביעים בישראל את הזכות להחליט מי יהיו חברי הכנסת פה?

מאיר שטרית: הרי אם זה יקרה, תחשבו רגע מה יקרה בעולם.

מאיר שטרית: יסתובבו בחוץ-לארץ מועמדים מטעמם.

מאיר שטרית: למה שיהיו רק פה?

מאיר שטרית: אם הם ייבחרו, הם יעלו לארץ.

מאיר שטרית: הרי הם אזרחי ישראל.

רוני בר-און: פריימריס שם.

מאיר שטרית: הם יכולים לרוץ שם, לעשות קלפיות שם, לעשות תעמולה בארצות-הברית, ואולי גם אנחנו נרוץ לארצות-הברית לרוץ אצל היורדים.

יעקב אדרי: מחלקת עסקים.

מאיר שטרית: כנראה השלמנו עם עניין הירידה.

מאיר שטרית: זו עובדה.

מאיר שטרית: אף אחד לא מדבר נגד היורדים.

מאיר שטרית: אבל, חברים, עד כאן.

מאיר שטרית: הרעיונות – בוא נבדוק, מתי, מי עזב את הארץ עד לפני חמש שנים, מי סטודנט, מי עבד, מי לא עבד – תגידו: זה נורמלי?

מאיר שטרית: יש לכם עודף כסף?

מאיר שטרית: נראה לכם שאפשר להקים מנגנון שיבדוק כל אדם בחוץ-לארץ מתי הוא יצא מהארץ ומתי הוא חזר, מתי הוא ביקר, מתי הוא לא ביקר, איפה הוא למד ואיפה הוא לא למד?

קריאה: למה לא?

מאיר שטרית: אחד התירוצים הכי אידיוטיים ששמעתי: למה צריך לתת לאנשים לבחור בחוץ-לארץ – כי אסירים בוחרים, אז למה שהם לא יבחרו.

מאיר שטרית: אז בבקשה, גם גרסה של הטיעון הזה – תבטלו את זכות הבחירה לאסירים; אם מישהו טוען שזו הסיבה לתת לתושבי חוץ-לארץ לבחור.

מאיר שטרית: חברים, מדינת ישראל נמצאת במצב ביטחוני מיוחד.

מאיר שטרית: הוא שונה מהמצב של מדינות רבות בעולם שכולם רוצים ללמוד מהן.

מאיר שטרית: אין מדינה שנמצאת במצב כמו שלנו, שהכרעות שנופלות פה, ויכולות ליפול בכנסת ובממשלה, הן קריטיות לחיים של המדינה הזו.

מאיר שטרית: אנחנו נעביר אותן לתושבי חוץ?

מאיר שטרית: אולי ניתן את זה לתאילנדים גם כן?

מאיר שטרית: בואו נביא תאילנדים, שיהיו יותר קולות.

מאיר שטרית: זה פשוט מטורף לחלוטין, אין לי מלה אחרת לומר.

מאיר שטרית: לא רק זאת.

מאיר שטרית: הטענה היא, עוד טענה שמעלים – מה יש?

מאיר שטרית: הנה, במדינות אחרות מצביעים, ולא קורה שום אסון.

מאיר שטרית: נכון.

מאיר שטרית: במדינות אחרות, אם בארצות-הברית חיים 240 מיליון איש, ויש, נגיד, 2 מיליוני אמריקנים בחו"ל, היחס הוא שולי.

מאיר שטרית: אם אצלנו חיים מיליון בחו"ל ויש פה 6–7 מיליוני אזרחים, יש לזה משמעות גדולה מאוד.

מאיר שטרית: אז אני לא מבין למי החשבון.

מאיר שטרית: מישהו באמת בטוח שיקבל את הקולות בקלפי?

מאיר שטרית: יכול להיות שמצב הרוח היום הוא כזה.

מאיר שטרית: מצב הרוח יכול להשתנות מחר, בדיוק להיפך.

מאיר שטרית: וכבר היינו בסרט הזה וראינו אנשים שפעם רצו להצביע ימין, וראינו אותם פעם שתמכו דווקא בשמאל, ולא בימין.

מאיר שטרית: אסור לתת לאנשים שאינם חיים פה להחליט על גורל המדינה הזו.

מאיר שטרית: מי שרוצה להחליט על מה שיהיה במדינה הזו, שיתכבד ויבוא.

מאיר שטרית: ואני שמח שבתוך הממשלה יש מפלגות שמתנגדות לזה.

מאיר שטרית: מפלגת העבודה, אני שומע, וגם ש"ס, מסיבותיה שלה.

מאיר שטרית: אני מברך אתכם על ההתנגדות הזו.

מאיר שטרית: נמאס, אני אומר לך, נמאס לראות שמפלגת העבודה, אדוני שר הביטחון, יושב-ראש מפלגת העבודה, סלח לי, מה שאני מכנה "מתסמרטטת" מול הממשלה הזו.

מאיר שטרית: אתם מוותרים להם על כל דבר.

מאיר שטרית: מקבלים כאילו גזירה משמים.

מאיר שטרית: אתם לא צריכים להיות שם.

מאיר שטרית: אתם לא אמורים להיות שם מההתחלה, אבל אתם לא צריכים להיות שם עכשיו ובטח לא לתת יד למהלכים כאלה, ואני מברך אתכם שאתם סוף-סוף מתעוררים ואומרים: לזה – לא, עד כאן.

מאיר שטרית: ואני מקווה שאם באמת החוק הרע הזה יוגש, גם החברים בתוך הממשלה שמתנגדים לחוק הזה אכן יהיו פה, יתייצבו, ונשים קץ לרעיון העוועים הזה שמתנוסס פה לפתחנו.

מאיר שטרית: זה לא ציונות; זה ציניות, הרעיון הזה, ואני מציע להפסיק אותו.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לעשות משהו שהוא חריג; לא חריג, אולי חסר תקדים.

יעקב כץ: – – –

מאיר שטרית: אנחנו בהצעת אי-אמון, אז אני אומר למה אנחנו לא מאמינים לממשלה הזו.

מאיר שטרית: אני רוצה לעשות משהו חסר תקדים – ולקרוא מתוך עיתון, לא גדול, לא "ידיעות אחרונות" דווקא, אלא מתוך עיתון "מעריב", כתבה שכתב בן כספית ביום ראשון שעבר, במלאות שנה לבחירות.

ראובן ריבלין: הוא לא עיתון גדול אבל הוא עיתון של המדינה.

מאיר שטרית: הוא עיתון של המדינה, זה היה העיתון של המדינה, פעם.

מאיר שטרית: ובכן, הוא כותב, בן כספית – –

ראובן ריבלין: כל אחד בעיני עצמו.

מאיר שטרית: – – "מה הביאה לנו עד עכשיו הקדנציה של נתניהו?

מאיר שטרית: " אני מקריא, כי הרבה אנשים אולי לא קוראים "מעריב", הנה, יש להם הזדמנות לשמוע, בשידור ישיר.

מאיר שטרית: אני קריין לא רע ואני חושב שאני יכול לקרוא את זה בסדר: "הנה רשימה חלקית", הוא כותב, ואני לא מדלג על שום דבר: "חברי הכנסת ייסעו סוף-סוף במחלקת עסקים".

מאיר שטרית: אפרופו הוויכוח הקודם אני רוצה לומר לך שהמתחסדים והצבועים בין חברי הכנסת שיצאו חוצץ נגד נסיעה במחלקת עסקים, זו פשוט בושה לכנסת; אתם מביישים את עצמכם.

מאיר שטרית: בעיקר שהם כולם נסעו במחלקת עסקים.

מאיר שטרית: הצעתי, אדוני היושב-ראש – אתה לא צריך להיבהל משום ועדה ומשום אדם.

מאיר שטרית: זו החלטה נכונה; הרי עד עכשיו נסעו כולם במחלקת עסקים, רק בלי החלטה.

מאיר שטרית: אתה קיבלת החלטה, אל תיסוג ממנה.

מאיר שטרית: ותן חופש בחירה: מי שרוצה לנסוע במחלקת תיירים, שייסע.

מאיר שטרית: אנחנו לא מכריחים אף אחד.

מאיר שטרית: לא ראיתי שלקחו חבר כנסת בכוח והעלו אותו במדרגות למחלקת עסקים, את זה עוד לא ראיתי.

מאיר שטרית: ואדרבה, שהציבור ישפוט אותם – מי שרוצה לנסוע בעסקים שייסע, מי שרוצה לנסוע בתיירים – שייסע.

מאיר שטרית: ההתחסדות והצביעות הזו.

מאיר שטרית: מה, מעמדו של חבר כנסת פחות מאשר של פקיד ממשלה?

מאיר שטרית: זה נשמע לכם נורמלי?

מאיר שטרית: מה החשש הגדול הזה מעיתונות?

מאיר שטרית: הנה, אני עומד על הבמה, אדוני היושב-ראש, כחבר הכנסת, ועשיתי בכנסת כמה שינויים גדולים לטובתם של חברי הכנסת.

מאיר שטרית: לא חששתי מעיתונות.

מאיר שטרית: נכון, הפסקתי את העיסוק הנוסף של חברי הכנסת, בחוק; אסרתי עיסוק נוסף של חברי הכנסת.

מאיר שטרית: אבל העליתי את שכר חברי הכנסת, זה אני – ב-33%.

מאיר שטרית: אני דאגתי לכך שיהיו שני עוזרים פרלמנטריים.

מאיר שטרית: אני אחראי לזה שיש תקציב לקשר עם הציבור.

מאיר שטרית: כי זה יותר זול למדינה שהיא תשלם על אותו משרד של חבר כנסת, ולא שאיזה קבלן או אינטרסנט ייתן משרד לחבר כנסת שמחר הוא ישרת אותו בכנסת; הרבה יותר נקי, הרבה יותר צודק שהכנסת והמדינה משלמות את ההוצאות של חבר הכנסת ולא מישהו אחר, חיצוני.

מאיר שטרית: ואני חושב שהדבר הזה צריך להיות על השולחן, ולא צריך לחשוש כל כך מעיתונות.

מאיר שטרית: לא ראיתי שהעיתונאים הם מזי רעב.

מאיר שטרית: ואני מציע לבדוק איפה הם נוסעים.

מאיר שטרית: אבל זה לא הנושא.

מאיר שטרית: אני מצטט את הציטוט הזה.

מאיר שטרית: הוא אומר: "הנה רשימה חלקית – חברי הכנסת ייסעו סוף-סוף במחלקת עסקים.

מאיר שטרית: מי שלא רצה לתת לראש המטה של שר הביטחון תנאי מנכ"ל, ייתן עכשיו תנאי מנכ"ל לכל ראשי המטות של השרים.

מאיר שטרית: הישראלים החיים בחוץ-לארץ, בלי טילים ומסים ומילואים ופיגועים, יקבלו בקרוב זכות הצבעה והכרעה על גורלם כאן.

מאיר שטרית: ישראל עומדת להשקיע 50–70 מיליארד שקל ברשת רכבות גרנדיוזית – –"

ציפי לבני: אז זהו, כבר לא.

מאיר שטרית: בינתיים שמעתי שזה ירד.

מאיר שטרית: "– – שאף אחד לא צריך באמת.

מאיר שטרית: קודם שיהפכו את הרכבת הקיימת ליעילה ומועילה.

מאיר שטרית: סמכויות בתי-הדין הרבניים יורחבו.

מאיר שטרית: קווי המהדרין המפרידים בין גברים לנשים יישארו, נשים המעזות להתעטף בתפילין ברחבת הכותל המערבי ייעצרו.

מאיר שטרית: חוק החמץ יורחב, חוק הסגנים שש"ס יזמה, ואמור היה לאפשר להגדיל עוד את מספר סגני ראש עיר, בשכר, נבלם ברגע האחרון".

מאיר שטרית: ואפרופו זה, היום מונח לפנינו לקריאה ראשונה חוק שהוא שערורייה, פשוט בושה.

מאיר שטרית: החוק שמציע שכל עמותה תוכל להביא עד 2 מיליוני שקלים לשנה פטור ממע"מ ופטור ממכס, יעני תרומות לנזקקים.

מאיר שטרית: תגידו, אתם השתגעתם?

מאיר שטרית: והממשלה תומכת בזה?

מאיר שטרית: יש בארץ 36,000 עמותות.

מאיר שטרית: נגיד שכל אחד מביא רק 2 מיליונים.

מאיר שטרית: אתם מגיעים ל-60 מיליארד שקל.

מאיר שטרית: תגידו, אתם השתגעתם לגמרי?

מאיר שטרית: ולמה שלא יקימו עוד 100,000 עמותות?

מאיר שטרית: אני גם אקים עמותה לנצרכים, ונתחיל להקים עמותות ונבקש להביא דברים פטורים ממכס, פטורים ממע"מ, יעני – שמישהו אחר תרם.

מאיר שטרית: תגידו, זה נראה לכם נורמלי?

מאיר שטרית: אני לא מסוגל להבין, אדוני היושב-ראש, איך ממשלה רצינית או שר אוצר רציני יכול לתת יד ולא להגיש ערעור לממשלה על זה, ולהפוך עולמות, שדבר כזה לא יקום ולא יהיה.

מאיר שטרית: עוד לא ראיתי שפטרו ממע"מ שום דבר – אפילו לא על פירות וירקות.

רחל אדטו: תרופות מצילות חיים לא פטורות ממע"מ.

ראובן ריבלין: החוק הזה עבר קריאה טרומית, הוא בא היום לקריאה ראשונה.

מאיר שטרית: הוא בא לקריאה ראשונה היום.

מאיר שטרית: היום הוא בא לקריאה ראשונה, וצריך להפיל את החוק הרע הזה כי זו פשוט שערורייה ובושה.

מאיר שטרית: זו מכבסה של כסף ושחיתות, שחיתות לשמה.

מאיר שטרית: ומי שלא מבין את זה, לא מבין את האלף-בית בכלכלה, ולא את האלף-בית ביבוא ויצוא.

מאיר שטרית: ואני מתפלא שאנשים שותקים.

מאיר שטרית: נהיו, באמת, עדר כבשים.

מאיר שטרית: "לפעמים נדמה שלאף אחד כבר לא ממש אכפת.

מאיר שטרית: קהות חושים מוחלטת משתלטת על הציבוריות הישראלית.

מאיר שטרית: כל עוד הבורסה בסדר, הביטחון בסדר, ו'האח הגדול' בסדר – הכול בסדר.

מאיר שטרית: מי שמעיין במתרחש בחצר האחורית שלנו, יכול להתפלץ.

מאיר שטרית: כדי לשרוד ממשכן בנימין נתניהו את העתיד הציוני שלנו כאן בלי חשבון.

מאיר שטרית: את יחסי החוץ הוא מפקיד בידיו הלא-אחראיות של אביגדור ליברמן; את ענייני הפנים בידיו החרוצות של אלי ישי.

מאיר שטרית: הם לא צריכים יותר מזה.

מאיר שטרית: כשהחתול לא בבית, העכברים משתוללים.

מאיר שטרית: ליברמן עושה את זה ביד רמה ובזרוע נטויה.

מאיר שטרית: ישי – בשקט ובחדרי חדרים.

מאיר שטרית: זה לא אומר שהוא יעיל פחות, לפעמים עושה רושם שהוא יעיל יותר.

מאיר שטרית: "הנה רשימה חלקית של הישגי ש"ס בשנה האחרונה: חוק נהרי התקבל עוד בקדנציה הקודמת, חוק נורא לכל מי שהמדינה הזו יקרה לו.

מאיר שטרית: הופך את מוסדות החינוך המוכרים אך הלא-רשמיים לאימפריות המתוקצבות ביד רחבה בידי המדינה.

מאיר שטרית: זה פשוט מחליש את החינוך הממלכתי, מפרק אותו, הופך אותו לאנדרדוג, שיהיה, לא בעוד הרבה זמן, מיעוט.

מאיר שטרית: מה זה 'מוכר אך לא רשמי' – זה חרדי או אסלאמי?

מאיר שטרית: ועכשיו, עם האוכל מגיע גם התיאבון.

מאיר שטרית: לפני חודש יצא חוזר מנכ"ל משרד הפנים שמעניק לחוק נהרי פרשנות מחוצפת, שלא תיאמן ממש.

מאיר שטרית: על-פי הפרשנות הזו, רכיבים שלא היו כלולים מעולם בכיסוי התקציבי של מוסדות אלה, נמצאים עכשיו בפנים.

מאיר שטרית: על הרשויות המקומיות המבוססות הוטל לשאת בעול התקציבים".

מאיר שטרית: ואגב, אדוני היושב-ראש, כמי שהיה שר הפנים – אני הוצאתי בחוזר מנכ"ל הוראות ברורות בדיוק נגד העניין הזה, כדי שלא ייתנו כסף לדברים שלא צריכים, בחוק חינוך חובה, וכל הניסיונות של נהרי וש"ס לקבל את זה לא הצליחו.

מאיר שטרית: עכשיו נפרצה הדלת.

מאיר שטרית: מותר.

מאיר שטרית: שהרשויות ישלמו את כל ההסעות והבניינים והשכירויות של כל מבני ש"ס בארץ.

מאיר שטרית: זה פשוט הגיוני – אני לא מבין, אדוני שר הביטחון, למה אתם מסכימים לזה.

מאיר שטרית: זה הרי סקנדל.

מאיר שטרית: ואגב, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר לחברי הכנסת איזו נקודה אחת, מזעזעת, שלא תיאמן, במערכת החינוך: היום במדינת ישראל, בכיתות א' של מדינת ישראל, 62% מילדי ישראל לא מקבלים שום חינוך ציוני, שום חינוך לעבודה, שום חינוך לשירות בצה"ל, שום חינוך למורשת, שום מורשת קרב.

מאיר שטרית: למה?

מאיר שטרית: כי הם לומדים בחינוך החרדי או הערבי, ושם הדברים האלה לא קיימים.

מאיר שטרית: 62% מכיתות א', ו-52% מכיתות ב', והמספר ילך ויעלה.

מאיר שטרית: אנחנו מגדלים דור שלא יהיה ישראלי, וגם הם יצביעו; שהם לא יהיו ישראלים.

מאיר שטרית: בואו טפלו בסוגיה הזאת.

מאיר שטרית: חברים, הדבר הזה של חינוך מוכר ולא רשמי שמרחיבים את אפשרויותיו, רק מושך עוד יותר תלמידים לשם.

מאיר שטרית: ואת מי הוא מושך?

מאיר שטרית: את האוכלוסיות החלשות שאין להן ברירה, שאין להן לאן ללכת.

מאיר שטרית: אז אתם לא מבינים שזה פשוט סכנה בעיני?

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, אם מותר לי לספר – בדיון בממשלה שדנו בעניין הזה של שירות לאומי – אדוני שר הביטחון בטח זוכר את זה – אני אמרתי את מה שאני אומר פה על הבמה והתנגדתי לעניין הזה.

מאיר שטרית: כשניסו לכרוך בעניין איזה דבר, אמרתי שהחינוך הזה הוא לא ציוני – לא החינוך של ש"ס ולא החינוך של הערבים.

מאיר שטרית: אמר לי השר אריאל אטיאס בממשלה: אתה אומר שאני לא ציוני?

מאיר שטרית: אמרתי לו: כן, אני אומר שאתם לא ציונים.

מאיר שטרית: ולמה?

מאיר שטרית: יש הבדל אחד: הילדים שלך לא הולכים לצבא, שלי – כן הולכים.

מאיר שטרית: זה ההבדל הגדול.

מאיר שטרית: ולא צריך לשים את זה מתחת לשטיח.

מאיר שטרית: צריך לשים את זה על השולחן ולדאוג לכך שאנשים יקבלו חינוך ממלכתי, לא חינוך מוכר בלתי רשמי או חינוך רשמי שלא מוכר או חינוך מוכר שאיננו רשמי.

מאיר שטרית: זה הרי בדיחה הדבר הזה.

מאיר שטרית: אני רוצה לומר לך, אדוני, כשר פנים וכשר שיכון וכשר חינוך, אני ראיתי, לצערי – במגזר הערבי – הנה, יושבים פה חברי הכנסת הערבים, יעידו אם מה שאני אומר איננו נכון – רוב גני-הילדים הממלכתיים נסגרו מזמן.

מאיר שטרית: היום רוב הגנים במגזר הערבי מופעלים בידי עמותות פרטיות שאלוהים יודע למה הם מחנכים את הילדים.

מאיר שטרית: למה?

מאיר שטרית: כי זה יותר זול; סוגרים את קומת העמודים בבית, מקבלים אישור לפתוח גן-ילדים פרטי, מביאים את הילדים של כל הסביבה, משלמים לגננת חצי מחיר, החינוך לא בדיוק אותו דבר – אבל מה זה משנה?

מאיר שטרית: אף אחד לא מעז.

מאיר שטרית: קצת ראשי ערים באו אלי אז כשר חינוך להגיד, תעשו משהו.

מאיר שטרית: סוגרים את כל גני-הילדים בחינוך הממלכתי.

מאיר שטרית: ואני אומר, ריבונו של עולם, הרי זאת ממשלה לאומית לכאורה – תפסיקו את זה, תגידו שאתם לא מתקצבים אף גן פרטי.

מאיר שטרית: נכון שזה בעיה גם מול חינוך תלמודי-התורה וגם החינוך החרדי – גם שם אל תתקצבו.

מאיר שטרית: ואז תראו שהכול הופך להיות ממלכתי, ואז אפשר לפקח על זה.

מאיר שטרית: אם אנחנו רוצים לראות מדינה באיזה מקום – מה, לא אכפת לכם?

מאיר שטרית: לי אכפת.

מאיר שטרית: אני משתגע מזה שהמדינה פשוט יורדת לטמיון.

מאיר שטרית: אני אומר את זה בצער, כי אני רואה את זה על כל צעד ושעל שאנחנו הולכים – – –

דוד אזולאי: – – –

מאיר שטרית: – – – והממשלה הזאת לא מתקנת – – –

דוד אזולאי: – – –

מאיר שטרית: אני לפחות מנסה לתקן, כן.

מאיר שטרית: אני מתקן את זה – הרבה דברים אני מתקן – – –

דוד אזולאי: מה עשית?

דוד אזולאי: שלטת עשרות שנים.

דוד אזולאי: זה רק מעיד שאתה לא יודע – – –

מאיר שטרית: הרבה דברים אנחנו מתקנים.

מאיר שטרית: הרבה דברים – – –

דוד אזולאי: זה דבר צודק, זה קיים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אזולאי, אדוני יכול להציע הצעה אחרת.

מאיר שטרית: על כן, אדוני היושב-ראש, אני קראתי רק חלק קטן מהרשימה – – –

ראובן ריבלין: אתה סיימת?

מאיר שטרית: אני כבר מסיים.

ראובן ריבלין: בסדר גמור.

מאיר שטרית: אני קראתי רק חלק קטן מהרשימה, אני לא יכול לסיים בגלל הזמן, אבל אני אקרא, אדוני, רק את הסוף – זה יהיה יותר מעניין.

מאיר שטרית: אני קורא רק את הקטע האחרון: "באותה נשימה הוספה תוספת שכר שמנמנה לעובדי בנק ישראל, שמרוויחים עשרות אלפי שקלים גם ככה, והורד המס השולי לעשירים, שמרוויחים מיליונים בכל מקרה".

מאיר שטרית: כמו שאתם יודעים, השנה הממשלה מוותרת על 5 מיליארדי שקלים בהטבות מס ובהורדת מס הכנסה ליחידים ולחברות – 5 מיליארדי שקלים.

מאיר שטרית: כשהמדע מתחנן לעוד 10–20 מיליון דולר; כשבית-ספר לרפואת שיניים עומד להיסגר בגלל 15 מיליון שקל, ולא יהיה בית-ספר לרפואת שיניים בתל-אביב".

רוני בר-און: – – –

מאיר שטרית: "בכל החגיגות האלה המשק יכול לעמוד בהעלאה מוסרית קטנה לעובדי הניקיון – לא ולא.

מאיר שטרית: אלה הם עניי עירך, מר נתניהו.

מאיר שטרית: אין להם סיגרים, גם לא חברים עשירים, יש להם לא מעט ילדים בבית, וחלק מהם רעבים.

מאיר שטרית: נשאלת השאלה: בשביל מה הוא שורד, נתניהו?

מאיר שטרית: מה המטרה שלו?

מאיר שטרית: מה האג'נדה שלו?

מאיר שטרית: לאן הוא חותר?

מאיר שטרית: מה הוא מנסה להשיג?

מאיר שטרית: לטובת מה או מי הוא פועל?

מאיר שטרית: כבר שנה חלפה ואין זכר לאג'נדה אמיתית, מטלטלת, אמיצה.

מאיר שטרית: ביד אחת מקפיא את ההתנחלויות כמו שאף אחד לפניו לא הקפיא, וביד השנייה בולם כל ניסיון להתקדמות מדינית אמיתית.

מאיר שטרית: הכול קפוא, הכול תקוע – העיקר שהוא שם, בלשכת ראש הממשלה – – "

יעקב כץ: – – –

מאיר שטרית: "– – עושה את עצמו מנהל את העניינים שמתנהלים מעצמם.

מאיר שטרית: אין דין ואין דיין – –"

יעקב כץ: – – –

מאיר שטרית: "– – אין יוצא, ואין בא."

ראובן ריבלין: הוא כבר מעבר לזמן.

מאיר שטרית: "כשנתעורר ונבין לאן זה הולך יהיה מאוחר מדי, העיקר שהח"כים ייסעו בינתיים במחלקת עסקים וליוני קורן, ראש מטה שר הביטחון, יהיו תנאי מנכ"ל".

ראובן ריבלין: חבר הכנסת שטרית, אני רציתי פשוט כשאתה עוד עומד על הדוכן – כי השר ארדן ישיב לך על כל שאר הדברים עוד מעט.

ראובן ריבלין: שאלה אחת שאלת אותי.

ראובן ריבלין: אינני חושב שפוליטיקאי צריך לעסוק באפולוגטיקה, כי ברגע שהוא עוסק בהסברה ובאפולוגטיקה הוא נכשל בתפקידו.

ראובן ריבלין: אני רק רוצה לומר לך בעניין ובנושא חברי הכנסת: כשאני חזרתי לשמש כיושב-ראש הכנסת התברר לי שאין נוהל, כפי שלא היה בעבר נוהל, בקשר לנסיעות חברי כנסת, אבל יש נוהל שהתמסד כאן:

ראובן ריבלין: חברות כנסת נוסעות בעסקים, שרים לשעבר נוסעים בעסקים, יושבי-ראש ועדה נוסעים בעסקים.

ציפי לבני: חברות כנסת.

ראובן ריבלין: נוצר מצב שרק פלסנר ועוד ארבעה חברים לא היו נוסעים בעסקים.

ראובן ריבלין: מה אני יכול לעשות שחבר הכנסת פלסנר הוא מתנדב בעם?

ראובן ריבלין: הוא מתנדב בעם בנכונותו להיות יחד עם השר לשעבר בחזית הראשית שלנו באירופה בנושא הסברה?

ראובן ריבלין: הוא עושה זאת לתפארת מדינת ישראל יחד עם נחמן שי ויחד אתך ויחד עם בילסקי ויחד עם זאב בוים ועוד רבים אחרים.

אורית זוארץ: מזל שיש קדימה.

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: לא, לא.

ראובן ריבלין: אני לתומי חשבתי שטוב למסד זאת בנהלים.

ראובן ריבלין: לא ידעתי עד כמה ההתנגדות רבה בתוך הכנסת עצמה, או כי אני לא הבחנתי בזה.

ראובן ריבלין: אבל ברגע שהתברר לי שבכנסת עצמה יש התנגדות כל כך גדולה לנושא זה, מי אני אשר אבוא ואומר לחברי הכנסת, הרף לכם?

ראובן ריבלין: אני מחזק ומאמץ את ידיהם.

מאיר שטרית: יש לי הצעה, אדוני היושב-ראש:

מאיר שטרית: תוציא מכתב לכל חבר כנסת – שיכתוב במה הוא רוצה לנסוע.

מאיר שטרית: תפרסם את הרשימה.

ראובן ריבלין: עכשיו, תאמינו לי, אנחנו מבינים את רחשי לבו של הציבור ואת רחשי לבה של הכנסת שהרי הכנסת היא בבואה של הציבור.

ראובן ריבלין: לכן נפעל בהתאם לרחשי הלב של הציבור.

רוני בר-און: – – – תמיד אפשר לנסוע – – – שיהיה יותר גרוע.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בר-און, אתה חזרת אתמול מארצות-הברית, אבל אני רוצה לומר לכם שמעכשיו כל חברי הכנסת שנוסעים על-ידי כך שהם מוזמנים לחו"ל, תקבע ועדה חיצונית האם הסעתם בנסיעה בביזנס אינה מהווה איזה פיתוי או איזה תגמול שאינו ראוי.

רוני בר-און: הוועדה תיסע.

ראובן ריבלין: אני בלאו הכי לא נוסע.

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: תבינו, חברי הכנסת – –

רוני בר-און: – – –

ראובן ריבלין: – – אתמול נסע ראש הממשלה למוסקבה, וחבר הכנסת אלקין, מטעמנו, כפי שחבר הכנסת שטרית העומד לטוס לווינה בשליחותנו, נוסעים במחלקת תיירים.

ראובן ריבלין: אבל במחלקת עסקים נסע מזכיר הממשלה.

ראובן ריבלין: צא ולמד, מזכיר ממשלה עדיף בהרבה על חבר כנסת.

מאיר שטרית: אז תשנו את זה.

רוני בר-און: – – –

ראובן ריבלין: אני ראיתי רבים מחברי חברי הכנסת שהיו מזכירי ממשלה, וכל מה שהם רצו וייחלו זה להיות חבר כנסת.

רוני בר-און: גם הוא, גם הוא.

מאיר שטרית: רבים.

ראובן ריבלין: ביילין, הרצוג, סער ומרידור וטובי בנינו – כולם היו.

רוני בר-און: בוז'י.

רוני בר-און: בוז'י הגדול.

ראובן ריבלין: היחידה שלא הסכימה להיות מזכירת ממשלה היתה ציפי לבני.

מאיר שטרית: אני סיימתי, אדוני היושב-ראש.

מאיר שטרית: אני רק רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש, אל תיכנע להלך הרוח הזה.

ראובן ריבלין: אני לא נכנע.

ראובן ריבלין: קול ההמון כקול שדי – – –

מאיר שטרית: תביאו את זה לוועדה של הכנסת שתדון ותחליט, זה נורא פשוט.

ראובן ריבלין: אני לא הייתי מודע.

ראובן ריבלין: שמעתי רבים מחבריכם, ואני מעריך זאת מאוד.

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: כל מה שאני עושה זה רק מתוך שלמות – – –

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: כבוד השר ארדן, אנחנו מאריכים היום את הדיון כי הזמן נתון בידינו, כי אין הצעות אי-אמון, ואנחנו יכולים לסיים כל יום שני, חלילה, בגלל הנסיעות הדחופות של הממשלה, את הדיונים ב-17:30, ואינני רוצה שכך יהיה.

גלעד ארדן: אם קדימה – – – לג'ומס.

ראובן ריבלין: אין לי בעיה.

רוני בר-און: אז אני מבקש הצעה נוספת לסדר-היום.

ראובן ריבלין: תבוא למזכיר.

ראובן ריבלין: בסדר, שב, רשמו אותך.

רוני בר-און: תרשום אותי בביזנס.

רוני בר-און: המשך המצור על רצועת-עזה

ראובן ריבלין: הצעה נוספת לסדר-היום היא של חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, בנושא: המשך המצור על רצועת-עזה.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני, גם לרשותך עשר דקות.

ראובן ריבלין: אדוני שר הביטחון, אתה רואה שיש עניין פה, בכנסת.

ראובן ריבלין: שר הביטחון, יש עניין בכנסת, אתה רואה.

ראובן ריבלין: הביקורת היא לא קלה.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, במקרה או לא במקרה לפני כשעה וחצי קיבלתי טלפון מאזרח מרצועת-עזה; הוא אדם עיוור, נפגע תאונת עבודה, ומאז מבצע "עופרת יצוקה", מאז המלחמה על עזה, הוא ו-763 נפגעי תאונות עבודה מרצועת-עזה לא מקבלים את הקצבה שהם קיבלו בשנים האחרונות מהביטוח הלאומי.

ג'מאל זחאלקה: אני התפלאתי.

ג'מאל זחאלקה: אמרתי לו שב-24 בינואר – כי אני טיפלתי בנושא גם קודם, אבל ב-24 בינואר הכותרת הראשית של עיתון "הארץ", גם בעברית וגם באנגלית, מאת עקיבא אלדר, שהוא כתב מהימן, כשהוא מביא ידיעות בוודאי, בישרה ששר הביטחון אהוד ברק החליט לאפשר לאנשים האלה לקבל את הקצבה.

ג'מאל זחאלקה: עד עכשיו הם לא קיבלו את הקצבה.

ג'מאל זחאלקה: דיברתי עם העיתונאי – הידיעה היתה מהימנה, הוא קיבל אותה מגורם רשמי, הוא גם בדק, ואמרו לו: אנחנו מעבירים את הכסף.

ג'מאל זחאלקה: עד עכשיו הם לא קיבלו, אף-על-פי שאלה אנשים קשי-יום, נכים ונכים קשים – קטועי רגליים, עיוורים, אנשים שנפגעו בתאונות עבודה ומגיע להם בדין פיצוי, קצבה חודשית.

ג'מאל זחאלקה: עד עכשיו הבעיה הזאת לא נפתרה, משום שיש מצור מוניטרי על רצועת-עזה, נוסף על המצור ההומניטרי על הרצועה.

ג'מאל זחאלקה: אני מקווה – ומר אהוד ברק שומע אותי – שהבעיה תיפתר, כי פשוט היתה כותרת ענק: אהוד ברק החליט להעביר 25 מיליון שקל למקבלי קצבת נכות מתאונות עבודה ברצועת-עזה.

ג'מאל זחאלקה: אלה אנשים שמדברים אתי כל יום-יומיים.

ראובן ריבלין: אתה מתכוון לאלה שעבדו בישראל?

ג'מאל זחאלקה: עבדו בישראל, בוודאי.

ראובן ריבלין: כי אלה שעובדים ברצועת-עזה – – –

ג'מאל זחאלקה: לא, אלה שעבדו בישראל בעבר.

ג'מאל זחאלקה: למשל האדם שדיבר אתי, הוא הפך לעיוור – עבד באשקלון – – –

ראובן ריבלין: עיקר תאונות העבודה בעזה הן מחומר נפץ.

ג'מאל זחאלקה: הוא התעוור בעבודתו באשקלון לפני כעשר שנים, ומאז הוא מקבל קצבה, והביטוח הלאומי מעביר, אבל משרד הביטחון עצר את העברת הכסף.

ג'מאל זחאלקה: זו דוגמה עד להיכן מגיע המצור על רצועת-עזה.

ג'מאל זחאלקה: קודם כול, בהחלטה של הכנסת, שהחליטה על ההתנתקות, היה סעיף שהסתיים הכיבוש; סעיף מפורש: הסתיים הכיבוש של רצועת-עזה.

ג'מאל זחאלקה: כמובן, לא רק ההתנתקות היתה חד-צדדית, גם ההצהרה הזאת חד-צדדית.

ג'מאל זחאלקה: אפילו במשרד המשפטים בישראל לא קיבלו את הקביעה הזאת, וחוברו דוחות שקובעים שעדיין יש אחריות של ממשלת ישראל ושל מדינת ישראל למצב ברצועת-עזה, בגלל המצור ובגלל השליטה במים הטריטוריאליים, במתחם האווירי ובכל המעברים לרצועת-עזה.

ג'מאל זחאלקה: הכיבוש לא הסתיים, וכל מה שקורה ברצועת-עזה – ועל-פי הדין הבין-לאומי, על-פי דוחות של ארגונים בין-לאומיים, בהם ארגונים המסונפים לאו"ם, הקביעה היא שהכיבוש לא הסתיים וישראל נושאת באחריות למצב ברצועת-עזה.

ג'מאל זחאלקה: מצור על כל כך הרבה אנשים, 1.5 מיליון או 1.4 מיליון, הוא דבר שלא קיים בשום מקום בעולם היום.

ג'מאל זחאלקה: אין לזה אח ורע.

ג'מאל זחאלקה: ואני מעז להגיד שאין לזה אח ורע כמעט בהיסטוריה – כשצבאות היו צרים על עיר מבוצרת, והיינו קוראים בספרי ההיסטוריה, כבוד היושב-ראש, שהיה מצור על העיר במשך חודשיים, שלושה חודשים, אנחנו, כתלמידים, היינו אומרים: איך הם הסתדרו כל כך הרבה זמן – חודשיים, שלושה חודשים, ארבעה חודשים?

ג'מאל זחאלקה: בספרי ההיסטוריה מצור של שישה חודשים נתפס כדבר – – –

ראובן ריבלין: תשאל אותי, הייתי במצור בירושלים שישה חודשים.

ראובן ריבלין: הייתי במצור במלחמת השחרור.

ג'מאל זחאלקה: כן.

ראובן ריבלין: הייתי במצור.

ראובן ריבלין: חייתי במצור.

ג'מאל זחאלקה: אבל היו פתחים למצור הזה.

ג'מאל זחאלקה: הוא לא היה הרמטי.

ראובן ריבלין: אבל כל פתח שאנחנו פרצנו היה פתח – אבל היינו במצור הרבה זמן.

ראובן ריבלין: ואללה, אכלנו ח'וביזה.

ג'מאל זחאלקה: ח'בז, אני יודע.

ראובן ריבלין: בכיף.

ג'מאל זחאלקה: אתה רוצה לדעת שאני יודע?

ג'מאל זחאלקה: ברדיו שדרית בשם בן-צבי הסבירה לאנשים איך עושים ח'וביזה, ואחר כך אמרו שזה ייתן איתות של ייאוש או של מצב קשה, ולכן עברו מן הדיבורים אל הכתב.

ג'מאל זחאלקה: אני מעורה קצת.

אורי אורבך: נעים להיזכר ממש, זה נשמע חוויות – איזה כיף היה במצור.

ג'מאל זחאלקה: בעתיד, כשכל האנשים יחיו בחירות, בכבוד, בשוויון ובשלום – –

ראובן ריבלין: אינשאללה.

ראובן ריבלין: אינשאללה.

ג'מאל זחאלקה: – – זה הדבר הנעים.

ג'מאל זחאלקה: את זה ארצנו לא ידעה, ואני נלחם בכל כוחי שזה יהיה המצב.

ג'מאל זחאלקה: אבל המצור על עזה הוא מכשול אדיר, כי דבר כזה, האמת, אין לו אח ורע לא בגיאוגרפיה של היום ולא בהיסטוריה של העבר, שכל כך הרבה אנשים היו בבית-סוהר תקופה כל כך ממושכת.

ג'מאל זחאלקה: לא רק המבצע על עזה, המלחמה על עזה, היתה מלחמה; התוקפנות – עצם המצב הזה של מצור יומיומי, 24 שעות, הוא תוקפנות נגד כלל האזרחים ברצועת-עזה, שלא לדבר על זה שזה עונש קולקטיבי, תרתי משמע, כלומר כל אזרח ואזרחית, כל איש ואשה, כל ילד וילדה, נפגעים ישירות מהמצור הזה.

ג'מאל זחאלקה: הפגיעה היא כללית.

ג'מאל זחאלקה: אומרים: יש מצור ביטחוני על רצועת-עזה.

ג'מאל זחאלקה: זה לא נכון.

ג'מאל זחאלקה: זה פשוט לא נכון.

ג'מאל זחאלקה: המצור הוא מצור כלכלי.

ג'מאל זחאלקה: המטרה של המצור היא מטרה פוליטית – היא הענשה של התושבים ברצועת-עזה.

ג'מאל זחאלקה: איזה מצור או איזה תירוץ ביטחוני יכול להסביר מדוע מונעים הכנסת חומרי בנייה לרצועת-עזה?

ג'מאל זחאלקה: איך אפשר לשקם – אני מדבר על 15 בתי-חולים, מתוך 27 ברצועת-עזה, שנפגעו מההפצצות; אי-אפשר לשקם אותם.

ג'מאל זחאלקה: בית-החולים "שיפא" מנסה להשלים הקמת אגפים חדשים כדי לקלוט את החולים ברצועת-עזה, ולא מאפשרים לו זאת בגלל ההגבלה החמורה על חומרי בנייה.

ג'מאל זחאלקה: זה מצור על החקלאות – הארגונים הבין-לאומיים מעריכים שההפסד של החקלאות בגלל המצור ובעקבות המלחמה, רק בשנה האחרונה, הוא 200 מיליון דולר.

ג'מאל זחאלקה: אפילו הדיג – בשנה שעברה, או בשנת 2008, היבול של הדיג היה 2,800 טונות.

ג'מאל זחאלקה: 2009 – 1,800 טונות בלבד.

ג'מאל זחאלקה: מי אמר שהסתיימה המלחמה?

ג'מאל זחאלקה: 76 אזרחים נהרגו ברצועת-עזה, 154 אנשים נפצעו ברצועת-עזה אחרי שהסתיימה המלחמה ב-18 בינואר 2009.

ג'מאל זחאלקה: הפגיעה בחולים אדירה.

ג'מאל זחאלקה: קודם כול, הצוות הרפואי – איך הוא יכול לתפקד ולעבוד בצורה נורמלית כאשר הוא מנותק מהעולם?

ג'מאל זחאלקה: איך הוא יכול להתעדכן?

ג'מאל זחאלקה: היום אי-אפשר לתאר שום בית-חולים או צוות רפואי ראוי לשמו אם הוא לא מתעדכן במה שקורה בעולם, עוקב אחרי החידושים, מנסה להכניס טכנולוגיות חדשות וכו' וכו'.

ג'מאל זחאלקה: סגירת המעברים – חופש התנועה – היא פגיעה לא רק בחופש התנועה, אלא היא פגיעה בשלל זכויות.

ג'מאל זחאלקה: מונעים מאנשים לקבל סעד רפואי, ללכת ללמוד, לבקר בני משפחה, אפילו להתחתן בצורה נורמלית.

ג'מאל זחאלקה: כל יום, אדוני היושב-ראש, אני מקבל פניות מאנשים – האשה בעזה, בעלה ברמאללה, וזה כמעט כמו לנסוע מכאן, אני לא יודע מה זה סוף העולם.

ראובן ריבלין: תציע להם גם שיפסיקו לאפשר לטרוריסטים לפגוע בשדרות.

ראובן ריבלין: אני חושב שהכול יסתדר.

ראובן ריבלין: תציע להם.

ג'מאל זחאלקה: אדוני היושב-ראש, גם בתקופה שבה היתה הפסקת אש, המצור נמשך.

ג'מאל זחאלקה: זה לא עצר את המצור.

ראובן ריבלין: המצור הוא בגלל הטרור.

ג'מאל זחאלקה: המצור הוא מצור פוליטי.

ראובן ריבלין: טוב.

ראובן ריבלין: הפריעו לך קשות, אני נותן לך עוד שתי דקות.

ראובן ריבלין: נא לסיים בשתי דקות.

ג'מאל זחאלקה: אדוני היושב-ראש, המצור על עזה הוא הפרה בוטה של זכויות אדם בסיסיות.

ג'מאל זחאלקה: הנפגעים העיקריים מהמצור על עזה, כמעט היחידים, הם אזרחים קשי-יום שמנסים לחיות, ללמוד, לקבל סעד רפואי.

ג'מאל זחאלקה: לא מאפשרים להם זאת.

ג'מאל זחאלקה: עד שאתה מקבל אישור לצאת מרצועת-עזה לקבל סיוע רפואי, לקבל מזור למחלתך, במיוחד אם זו מחלה קשה – הרבה אנשים מתו בדרך, כלומר לפני שהם קיבלו את האישור.

ג'מאל זחאלקה: בשנה האחרונה מתו 27 אנשים, בשנתיים האחרונות – 88, מאז 2005 – יותר מ-200.

ג'מאל זחאלקה: אי-אפשר להמשיך ככה.

ג'מאל זחאלקה: המצור על עזה יוצר מצב נפיץ.

ג'מאל זחאלקה: ממשלת ישראל נושאת באחריות למה שקורה בעזה.

ג'מאל זחאלקה: יש להפסיק את המצור על עזה ולפתוח דף חדש.

ג'מאל זחאלקה: אני יודע שהפסקת המצור לא תביא שלום למחרת, אבל צריך להיות מהפך במדיניות ממשלת ישראל שתכריז על קבלת החלטות האו"ם בנושא הפלסטיני ומחרתיים יהיה שלום.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: שנה לכישלון ממשלת נתניהו

ראובן ריבלין: אני מזמין את חבר הכנסת חיים אורון, גם הוא להציע הצעה לסדר-היום.

ראובן ריבלין: על כל ההצעות יחד ישיב השר ארדן, כולל ההצעה הבאה, של חבר הכנסת כץ.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, אדוני שר הביטחון, יצא לי לפני כעשרה ימים, בירידה מדיון בכנסת בירושלים, לשמוע שני נאומים ששודרו בשידור ישיר ב"גלי צה"ל".

חיים אורון: הנאום האחד היה נאום של שר הביטחון.

חיים אורון: אחריו, על-פי מה ששמעתי, לא באופן לגמרי מתוכנן, אמר ראש הממשלה הפלסטיני סלאם פיאד – הוא חשב שהוא בא לפאנל, ופתאום הוא מצא את עצמו נואם נאום פרוגרמטי.

חיים אורון: הקשבתי וקראתי אחר כך את שני הנאומים – –

ראובן ריבלין: ממנו לקחו כסף בעד הנאום?

חיים אורון: – – ואני רוצה לומר לכם, חברי הכנסת, מדובר בשני נאומים חשובים מאוד.

חיים אורון: אני רוצה דווקא להתייחס – ואני שמח ששר הביטחון יצא מהאס.

חיים אורון: אמ.

חיים אורון: אס ואולי הוא גם יקשיב לי – – –

אהוד ברק: אני מסתכל על המפה – – –

חיים אורון: אני אעדכן אותך במפה.

חיים אורון: שר הביטחון קבע קביעות מאוד-מאוד מרחיקות לכת, שאני מסכים אתן.

חיים אורון: הכותרת של הדיון היא "שנה לממשלת נתניהו".

חיים אורון: ממשלת נתניהו היא לא רק ממשלתו של ראש הממשלה, היא ממשלה שיש לה שותפים.

חיים אורון: בצהריים, אדוני שר הביטחון, בדרך מכנס שלום הילד באוניברסיטת באר-שבע, שמעתי קטעים מדבריו של שר החוץ.

חיים אורון: ואני שואל אותך, אדוני שר הביטחון: הילכו שניים יחדיו?

חיים אורון: ולאן הם הולכים בדיוק ולאן הם רוצים להגיע?

רוני בר-און: סלח לי, הפסוק "הילכו שנים יחדו בלתי אם נועדו".

רוני בר-און: הם נועדו.

חיים אורון: אני יודע.

חיים אורון: אני יודע ולכן עצרתי בנקודה הזאת.

אהוד ברק: מה הוא אמר?

חיים אורון: אני אקריא לך, אדוני שר הביטחון, אם אתה ממש לא יודע: "הפלסטינים משתמשים בכספים שאנו מעבירים להם כדי לתבוע אותנו".

חיים אורון: נניח.

חיים אורון: אני חושב שלא, אלה כספים שלהם, אבל נעזוב את זה.

חיים אורון: "מי שמדבר על פשרה טריטוריאלית ומי שמדבר על חלוקת הארץ משלה את הציבור; אין עם מי לדבר, אין על מה לדבר, לא צריך לדבר".

חיים אורון: אין הבדל – אומר שר אחר בממשלתו – בין אבו מאזן וערפאת.

חיים אורון: אגב, בכמה דברים אין הבדל.

חיים אורון: אבל אני שואל אותך, אדוני שר הביטחון, תעזוב אותי מליברמן.

חיים אורון: אם אתה אומר שאנחנו צפויים לאפרטהייד – אני מודה שבסט שלי אין אמירה יותר קשה מהאמירה הזאת, כי אפרטהייד המשמעות שלה סופו של הפרויקט הציוני.

חיים אורון: ואתה אומר שזה מונח על כפות המאזניים, ולא בטווחים של דורות, ולא בניתוח לתקופות ארוכות, זה מונח עכשיו – אז מה בדיוק אתה עושה עם ליברמן?

חיים אורון: הוא רוצה את זה בדיוק.

חיים אורון: הוא פועל יום-יום כדי לסכל כל אפשרות שתהיה פה מציאות אחרת.

חיים אורון: אז אתה אומר כל הזמן: אנחנו מנסים להשפיע על ראש הממשלה.

חיים אורון: יפה מאוד.

רוני בר-און: ליברמן אמר את זה גם לפני הבחירות, חבר הכנסת אורון.

רוני בר-און: ליברמן – מה שאתה רואה זה מה יש.

גלעד ארדן: בגלל זה רמון כל כך חיזר אחריו – – – להיכנס לממשלה – – – בוודאי הוא אמר את זה לפני הבחירות, ציפי שלחה אותו – – –

אהוד ברק: לשבחו של ג'ומס ייאמר שהוא אף פעם לא חיזר אחרי ליברמן.

חיים אורון: אפילו כשידידי – באמת ידידי – יוסי ביילין, משום מה נפל פעם לאכול איזה ארוחת בוקר ולעשות מזה סיפור בעיתונות – אתם זוכרים את זה?

חיים אורון: גם אז לא הבנתי את זה עד הסוף.

חיים אורון: לא חיזרתי.

חיים אורון: אבל בכל זאת, אדוני שר הביטחון.

חיים אורון: אתם פועלים באותה ממשלה ביחד.

חיים אורון: זה לא איזה ויכוח על ניואנס.

חיים אורון: זה לא איזה ויכוח שאני חושב שאפשר בירושלים לוותר יותר והוא חושב שאפשר בירושלים לוותר פחות.

חיים אורון: יכול להיות שהמחלוקת הזאת קיימת גם כאשר אני מקיים את הוויכוח עם רוני בר-און.

חיים אורון: זאת בעצם שאלה, אדוני שר הביטחון, אדוני השר פלד, שמעמידה בסימן שאלה את אפשרות קיומו של הפרויקט הציוני ושום דבר לא פחות מזה, ואתה אמרת את זה, כי מי שאומר לנו שהאלטרנטיבה היא אפרטהייד יודע בביטחון שהציבור שהוא נמצא בתוכו – "הוא" זה שר הביטחון – והציבור שאני חי בתוכו לא יחיה פה במדינת אפרטהייד.

חיים אורון: לא יחיה פה.

חיים אורון: זו תהיה התפרקות טוטלית של הפרויקט הציוני.

גלעד ארדן: אני נותן לכם להצביע.

חיים אורון: ואז, אדוני שר הביטחון, אם זאת התחזית, מה עושים?

חיים אורון: אם אלה האפשרויות – ומדובר בשנה – עברה שנה.

חיים אורון: הממשלה אמרה – ראש הממשלה אמר:

חיים אורון: אני הולך למשא-ומתן על בסיס של שתי מדינות לשני עמים, אז למה אתם לא הולכים למשא-ומתן הזה?

חיים אורון: אמר ראש הממשלה לשעבר אתמול, שהוא חושב שיש פרטנר.

חיים אורון: זה אותו פרטנר שאתם רוצים לדבר אתו עכשיו.

חיים אורון: אני אומר לך, ואתה יודע שמה שאני אומר מדויק: סלאם פיאד, מה שאמר בהרצלייה אחריך, דיבר בשמו, ודיבר בשם אבו מאזן, ודיבר בשם אנשים נוספים, שיושבים בכלא, והם מאמינים באותו דבר.

חיים אורון: ואתה יודע שזאת האמת, אבל אתם בורחים ממנה, כי אתם רוצים לצייר לציבור אפשרות שאין עם מי לדבר, וכשאין עם מי לדבר לא צריך לעשות שום ויתורים, ואז אפשר לקיים את הקואליציה – כי התכלית של הכול היא קיום הקואליציה.

חיים אורון: אז גלעד ארדן יכול להגיד לי – אז אני אדאג לך לזכות בחירה בחוץ-לארץ.

חיים אורון: הוא אפילו לא מבין מה המשמעות של האמירה הזאת בדיון רציני – לא בקריאות ביניים כאלה.

גלעד ארדן: מבין בדיוק כמו האיום שלכם שלא תחיו פה תמיד; שהאיום הזה עולה רק כשמישהו נמצא בשלטון מצד מסוים.

חיים אורון: תסלח לי.

גלעד ארדן: זה איום לגיטימי – – –

חיים אורון: תסלח לי.

גלעד ארדן: אל תחיו פה.

חיים אורון: תסלח לי, גלעד ארדן.

חיים אורון: מי שהשמיע את האיום הזה הוא שר הביטחון שלך.

חיים אורון: נוח לך לא לשמוע את זה.

חיים אורון: מי שהשמיע את האיום הזה – – –

גלעד ארדן: הרגע אתה איימת, לא הוא איים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אורון מעולם, מעולם לא אמר שהוא יעזוב את הארץ.

ראובן ריבלין: בכל מקרה ובכל מצב.

ראובן ריבלין: מעולם לא אמר דבר כזה.

חיים אורון: זה לא הדיון.

חיים אורון: הדיון כרגע הוא לא מה כל אחד באופן אישי יעשה.

חיים אורון: אבל אי-אפשר לטעון בנאום פומבי שאנחנו – – –

ראובן ריבלין: לא הוא, לא אתה ולא אני.

חיים אורון: אי-אפשר לטעון בנאום פומבי שאנחנו צפויים – בתהליך מתקדם לאפרטהייד, ואחר כך להסביר – נחכה ונראה מה ביבי יעשה – זה לא הולך יחד – ולשמוע מליברמן שבכלל אין על מה לדבר ואין עם מי לדבר.

חיים אורון: ואתה בא ואומר לראש הממשלה – אפשר וצריך לדבר עם הסורים, ואתה יודע כשמדברים עם הסורים על מה מדברים – אתה יודע את זה, אני יודע שאתה יודע – ושום דבר לא קורה.

חיים אורון: ושום דבר לא קורה.

חיים אורון: כאילו שכולכם פרשנים, שמדובר בילדים של הטורקים, ובנכדים של הירדנים, ובנשים של הסעודים – – –

רוני בר-און: תזכיר לו מה ליברמן אמר לסורים.

חיים אורון: לכן, אדוני היושב-ראש, אני לא באתי לפה לעשות סיכום שנה לביבי נתניהו ולבחון אותו, מה הוא אמר לפני הבחירות ומה הוא אמר אחרי הבחירות.

חיים אורון: על הבחינה הזאת כבר מזמן ויתרתי.

חיים אורון: אני יודע שאין שום קשר בין מה שאומרים לפני ומה שאומרים אחרי, ואפילו אין לזה מחירים.

חיים אורון: אני רוצה דווקא לבחון את מה שאומרים חברים בממשלה עכשיו, כאשר כנראה רואים את תמונת המצב באותה חומרה שאנחנו רואים אותה, בהבדל אחד – שהאחריות עליכם; או אחריות להגיד: אנחנו עושים שינוי, או אחריות לצאת ולעזוב את כל הדבר הזה, ואז יהיה ברור לציבור שכשהולכים לשום מקום, הולכים לשום מקום.

חיים אורון: תפקיד עלה התאנה שאתם ממלאים בהתלהבות כזאת גדולה, ומרגיעים אותנו כל הזמן – שאנחנו רגועים בנושא הביטחון – אני לא רגוע דקה בנושא הביטחון, כי כל המבנה הזה – שר הביטחון, ואתה יודע את זה יותר טוב ממני – יתמוטט בחודש אם תחול התמוטטות ברשות הפלסטינית, ואתה יודע יותר טוב ממני מה יהיו הדרגות בהתמוטטות הזאת.

חיים אורון: הכול בנוי על כך – על כך שאולי – אולי אבו מאזן לא יתפטר, אולי סלאם פיאד ימשיך, אולי לא תיפתח אינתיפאדה נוספת.

חיים אורון: כל זה מונח על השולחן היום.

חיים אורון: ואנחנו, כאילו מדובר במקום אחר, מחכים.

חיים אורון: גם השיח הזה, בן 20 השנה – שיחות קרבה.

חיים אורון: אלוהים אדירים.

חיים אורון: במדריד היו שיחות קרבה.

חיים אורון: אתה יודע את זה, שר הביטחון.

חיים אורון: הם ישבו במדריד, פייסל חוסייני ישב בניו-יורק, כי אמרו: לא מדברים עם ה"פתח".

חיים אורון: אז פייסל חוסייני ישב בניו-יורק, עברו מאולם לאולם ואמרו: בסדר, בסדר, בסדר.

חיים אורון: עברנו 20 שנה מאז.

חיים אורון: אנחנו במקום אחר.

יעקב כץ: יש בורא עולם.

חיים אורון: פעם אתה ידעת שלא צריך שום קרבה ושום דבר.

חיים אורון: אתה מרים טלפון ואתה הולך ונפגש עם סלאם פיאד, עם אבו מאזן, ומנהל משא-ומתן.

חיים אורון: אתה, או קודמך, ראש הממשלה.

חיים אורון: מה קורה עכשיו?

חיים אורון: אז עכשיו אני מבין שהפלסטינים מחכים לתשובה מהאמריקנים, עד כמה האמריקנים ייתנו להם חבל, שביבי לא יברח.

ראובן ריבלין: אבל ערפאת נתן תשובה לשר הביטחון, שהיה ראש הממשלה בקמפ-דייוויד, והיו דיבורים – –

גלעד ארדן: זה לא חשוב.

ראובן ריבלין: – – והיו צ'פחות, והיו – תפאדל, ותפאדל.

גלעד ארדן: למה היושב-ראש מתעסק בקטנות.

חיים אורון: אני לא יודע, אדוני היושב-ראש – אני לא יודע, אדוני היושב-ראש – שכשערפאת נתן תשובה לא טובה – אגב, גם אבו מאזן נתן תשובה מאוד גרועה, לטעמי, לאהוד אולמרט – שלא תהיה טעות, אז אנחנו אומרים: אין ברירה, אנחנו צריכים לדבר עוד פעם.

חיים אורון: למה הכלל הזה, שאתה מטיח בי, לא קיים כשאנחנו – – –

ראובן ריבלין: קודם כול, אני לא מטיח.

חיים אורון: לא, לא, למה הכלל הזה, שאתה מטיח בי, לא קיים – כשעשינו סיבוב אחד ולא קרה כלום – הגענו לאותו מקום.

חיים אורון: עשינו סיבוב שני – לא קרה כלום.

חיים אורון: הגענו לאותו מקום – –

ראובן ריבלין: באו עוד 2 מיליוני יהודים לארץ – –

חיים אורון: – – עשינו סיבוב שלישי – – –

ראובן ריבלין: – – בנינו עוד ערים – – –

יעקב כץ: – – –

חיים אורון: אתה יודע, אדוני – –

ראובן ריבלין: – – – את הכלכלה, שר האוצר.

חיים אורון: – – אדוני יושב-ראש הכנסת – –

יעקב כץ: – – – יהודים ביש"ע, ג'ומס.

חיים אורון: – – אתה יודע בדיוק שבאו אומנם 2 מיליוני יהודים, אבל מה שיכולנו להגיע – להסכם – לפני עשר שנים כבר אין היום.

יעקב כץ: ברוך השם.

חיים אורון: כבר אין היום.

יעקב כץ: ברוך השם.

חיים אורון: ומה שנוכל אולי – –

יעקב כץ: ברוך השם.

חיים אורון: – – להגיע להסכם עכשיו, לא יהיה – –

ראובן ריבלין: בעוד עשר שנים.

חיים אורון: – – לא יהיה בעוד עשר שנים.

חיים אורון: אבל עכשיו יש אופציה שהיא הרבה יותר חמורה מהיעדר הסכם בעוד עשר שנים, וזו האופציה שלא אחר, אלא שר הביטחון, שם אותה על השולחן.

חיים אורון: זה האופציה של היעדר מוצא בכלל, של היעדר אופציה בכלל, ואז יש אפרטהייד.

חיים אורון: איך נראה אפרטהייד?

חיים אורון: שאנחנו לא מוותרים, אנחנו החזקים.

חיים אורון: אני ראיתי חלק מהאפרטהייד הזה רק ביום שישי האחרון, אדוני שר הביטחון.

חיים אורון: הסתובבתי במזרח-ירושלים – אני אומר מעל דוכן הכנסת:

חיים אורון: התביישתי להיות אזרח ישראל – –

יעקב כץ: יש ריבונות בירושלים, ג'ומס.

חיים אורון: – – התביישתי להיות יהודי – –

יעקב כץ: יש חוק בירושלים – – –

חיים אורון: – – כשאני ראיתי איך אנחנו מתנהגים, מעבירים – – –

יעקב כץ: יש חוק בירושלים – – –

חיים אורון: אתם מבלבלים את הראש – – –

ראובן ריבלין: כצל'ה, אתה – – –

קריאות: – – –

חיים אורון: אתם מבלבלים את הראש על חוק בירושלים.

חיים אורון: אתה רוצה שיבואו עם הקושאן של המגרש הזה?

חיים אורון: אתה רוצה שיבואו עם הקושאן של הבית שלי בלהב?

ראובן ריבלין: יבואו, יבואו.

חיים אורון: אתה רוצה שיבואו עם הקושאן – –

יעקב כץ: יבואו, יבואו.

חיים אורון: – – של הבית שלו בשיח'-מוניס?

ראובן ריבלין: יבואו, יבואו.

אהוד ברק: – – –

יעקב כץ: נו אז מה אם יבואו, אז מה אם יבואו.

חיים אורון: לא מתווכח אתך.

חיים אורון: לא מתווכח אתך.

יעקב כץ: – – – קיבוץ להב.

חיים אורון: לא מתווכח אתך.

ראובן ריבלין: הוא לא שינה את דעתו ואתה לא שינית את דעתך, ברוך השם.

ראובן ריבלין: יש עוד כאלה שלא שינו את דעתם.

יעקב כץ: – – – קיבוץ להב, המדינה.

יעקב כץ: 6 מיליונים – – –

חיים אורון: נכון.

חיים אורון: הטירוף עולה לשמים, ומעבירים את זה עכשיו לדיון נדל"ני.

ראובן ריבלין: המוסר הוא "הקו הירוק".

ראובן ריבלין: מעבר לו יש – – –

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, הופכים את זה לדיון נדל"ני.

ראובן ריבלין: לא, לא.

חיים אורון: אז בא הבחור הזה, המשפחה הזאת שסילקו אותה מהבית בשיח'-ג'ראח, הוא מביא קושאן מיפו.

חיים אורון: הוא הראה לי אותו בעיניים.

חיים אורון: הוא מביא קושאן מיפו.

חיים אורון: הוא אומר: רגע, אם פה – בסדר גמור.

חיים אורון: אני פליט מיפו, שמו אותי פה – – –

חיים כץ: – – –

חיים אורון: – – – שמו אותי פה הירדנים כי היה לי קושאן מיפו, תן לי את הבית ביפו.

חיים אורון: אתם מטורפים.

חיים אורון: הם לא מטורפים.

חיים אורון: שר הביטחון, הם לא מטורפים.

חיים אורון: הם רוצים בדיוק את זה, אבל אני שואל אותך מה אתה עושה.

ראובן ריבלין: הם מאמינים.

חיים אורון: מה אתה עושה?

חיים אורון: אם אתה מאמין להם, אז בסדר גמור, אז הבנתי, אבל אתה אומר שאתה לא מאמין להם.

חיים אורון: אתה לא בעמדת פרשן.

חיים אורון: אתה לא בעמדה להסביר מה יקרה אם.

חיים אורון: בידיכם לבוא ולומר היום – תעצרו את הטירוף הזה.

חיים אורון: לא בגלל הפלסטינים.

חיים אורון: הפעם מונח על כפות המאזניים – שנה אחרי קיומה של הממשלה הזאת – הסיכוי להגשים את הפרויקט הציוני, קטן מאשר לפני שנה, והאחריות כולה עליכם.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת – לא, לא, לכם הוא יענה באופן נפרד.

רוני בר-און: אז רגע, יש הצעה אחרת.

גלעד ארדן: עוד לא.

גלעד ארדן: אחרי התשובה – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בר-און, ייתכן מאוד שחבר הכנסת שטרית, חבר הכנסת זחאלקה וחבר הכנסת אורון יסתפקו בהודעת השר, אז אין הודעה נוספת.

ראובן ריבלין: יכול להיות.

ראובן ריבלין: אתה מאמין שהם יסכימו?

ראובן ריבלין: לא, אז חכה, תמתין.

רוני בר-און: מאיר שטרית, יהיה לו עסק אתי.

גלעד ארדן: זה לא ייקח יותר מ-40 דקות, התשובה.

רוני בר-און: כמה?

גלעד ארדן: 30–40.

גלעד ארדן: פה שלוש הצעות נפרדות.

גלעד ארדן: אני צריך לפרט את הישגי הממשלה, צריך להשיב לחבר הכנסת זחאלקה, להשיב על זכות ההצבעה.

אני רואה שזה בוער בעצמותיו של חבר הכנסת בר-און.

אולי אתה מסכים לשמוע הצעה אחרת לפני שאתה מדבר.

גלעד ארדן: לא, העצמות שלי בוערות לא פחות.

לא, הוא לא מסכים, אז אני לא יכול לאפשר לך.

רוני בר-און: – – –

קריאות: – – –

חבר הכנסת בר-און, אני לא יכול לאפשר לך.

זה התקנון שאתה כתבת אותו.

יוחנן פלסנר: זה הכול הסבר אחד שקשור לג'ומס.

יוחנן פלסנר: מה צריך שלושה הסברים שונים?

בסדר.

רוני בר-און: זה בנקודות – – –?

גלעד ארדן: לא, הכול טקסט.

גלעד ארדן: אני יודע רק להקריא, חבר הכנסת בר-און.

גלעד ארדן: כשאני אגיע למעלתך יספיקו לי נקודות.

גלעד ארדן: כרגע אני צריך טקסט מלא.

דווקא אדוני לא פגע באיש הנכון – אני לא מדבר בשר הנכון.

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני אנסה להשיב לשלושת ההצעות ולנושאים שעלו כאן.

גלעד ארדן: הנושא הראשון, שהוצג בעיקר על-ידי חבר הכנסת שטרית, בנושא של הטיסות לחו"ל ומחלקת עסקים – אני, ברשותך, לא אתייחס.

לא, לא.

בשביל זה אני השבתי, כדי לפטור אותך.

גלעד ארדן: כן, אני חושב שאתם מיציתם את הדיון, ואני חושב שהוותק שלי עוד לא מאפשר לי אפילו ידע מספיק בנושא הזה, אבל בנושא של המדיניות בנוגע להענקת זכות הצבעה לכנסת לאזרחים ששוהים בחוץ-לארץ, כמובן, הנושא הזה, חבר הכנסת שטרית, הוא לא נושא חדש.

גלעד ארדן: אין ספק שיש לו יתרונות, יש לו חסרונות, ואני חושב שהכול תלוי, כמובן, במודל שיוצג בסופו של דבר, והביקורת שלך, עם כל הלהט שהיה בה, היא קצת מוקדמת מדי.

גלעד ארדן: כי בסך הכול מדובר על עיקרון – דרך אגב, שגם במפלגתך, אתה הצגת מה היה כשהיית בליכוד, אבל אם אני אקח את המסמך שהוצג בכנס הרצלייה ב-2009 על-ידי המועצה הציונית בישראל, הפורום האסטרטגי, שיש שם אנשים כמו גליה אלבין, שולמית אלוני, פרופסור סרג'יו דלה פרגולה, תת-אלוף אפרים לפיד, תת-אלוף עזריאל נבו, אז הקביעה שם של הפורום הזה – וכמובן, אני לא אומר שהיא כזה ראה וקדש, היא שיש להעניק זכות הצבעה לישראלים השוהים בחו"ל.

גלעד ארדן: מדיניות זו מצביעה על רצון כן של מדינת ישראל לקרב את אזרחי ישראל למולדתם ויש בה אמירה ציבורית ומוסרית.

גלעד ארדן: אני גם לא מתרשם מכל האמירות המתלהמות על כך שמדינת ישראל, יש בה איזו ייחודיות אחת ויחידה שאין בלתה, שרק כאן שולחים חיילים למלחמה ורק כאן עושים דברים שלא נעשים בשום מקום אחר בעולם.

גלעד ארדן: זה נכון שלא פשוט לחיות כאן ויש כאן איומים קיומיים, אבל הנה – היו ממשלות, דווקא בשנים האחרונות, שמצטיינות במדיניות הרבה יותר ותרנית, והן אלו שהובילו מלחמות ושלחו חיילים לקרב.

רוני בר-און: מה זה שייך?

גלעד ארדן: בדיוק.

גלעד ארדן: זה בדיוק מה – היא הנותנת, חבר הכנסת בר-און, שאין שום שייכות בין ההשתייכות למחנה מסוים ומי מצביע ובעד מי מצביע, ולאן ההחלטות בסופו – – –

רוני בר-און: לא, לא היא הנותנת.

רוני בר-און: לא מדברים על מחנה, מדברים על דבר ערכי.

רוני בר-און: מי שלא משתתף לא יכול לקבוע.

רוני בר-און: זה הערך שאנחנו מבקשים לדון בו.

רוני בר-און: זה לא אם יהיו מצביעים לימין, או מצביעים לשמאל.

רוני בר-און: תתעלם מזה.

רוני בר-און: זה לא הוכח, זה לא – – –

גלעד ארדן: תן לי מינימום קרדיט, חבר הכנסת בר-און, שאני מבין, ואני אגיע – תראה, אי-אפשר, אתה יודע – רק לחמור מראים רבע נאום, ואתה הרי אדם מאוד פיקח.

גלעד ארדן: תן לי.

גלעד ארדן: אולי אני אתמודד גם עם הטיעון הזה.

רוני בר-און: האידיוט האחרון שאמר חמור השעה את עצמו.

רוני בר-און: אתה רוצה להשעות את עצמך – תשעה.

גלעד ארדן: לא הבנתי את הקשר.

רוני בר-און: לא הבנת.

רוני בר-און: אתה – – –

חבר הכנסת בר-און, אני מציע – – –

גלעד ארדן: לא כל ניב שמשתמשים בו צריך לקחת אותו אחד לאחד מול הדמות שמציגים את הניב בפניה.

גלעד ארדן: אני מאוד מצטער.

גלעד ארדן: אם אתה נפגע מזה אישית אני מתנצל, אבל זו לא הכוונה.

גלעד ארדן: בכל אופן, אדוני חבר הכנסת בר-און וחברי חברי הכנסת, הטענה כאילו רק מי שמשתתף באיזה סוג של נשיאה בנטל הוא זה שזכאי להצביע בבחירות, הרי גם היא לא מחזיקה מים במדינת ישראל, כי אם זאת היתה הטענה אז אפשר היה לומר שערביי ישראל, או חלק ניכר מהחרדים, גם הם לא זכאים להשתתף בהצבעה.

גלעד ארדן: והטענה הזו לא מחזיקה בשום מקום או בשום מדינה מערבית, כי הזכות לבחור והזכות להיבחר היא זכות יסוד, ומה שצריך לבחון זה קודם כול מי באמת מקיים איזו זיקה שמלמדת על כך שאכפת לו ממדינת ישראל, שהזיקה הזו לא התנתקה.

גלעד ארדן: הרי אפשר לתת, אדוני חבר הכנסת שטרית, שלל דוגמאות לעיוותים שנוצרים היום כתוצאה מכך שאנשים שיש לנו עניין שייסעו להתמקצע באקדמיה לכמה שנים ויחזרו לאחר מכן ויתרמו את הידע הזה פה, במדינת ישראל, מהם תישלל זכות ההצבעה אף שמשפחתם בישראל – וגם אם משפחתם לא בישראל – אבל שליחים של המדינה ומוסדותיה כן יקבלו זכות הצבעה.

גלעד ארדן: אז כל מה שאני מנסה לומר – ולא ננתח פה את כל הדיון הזה, כי אפשר לדון בזה ארוכות – גם אני לא חושב שצריכה להינתן זכות הצבעה לכל מי שעזב אי-פעם את ישראל, לא מקיים שום זיקה אליה, עברו שנים רבות.

גלעד ארדן: בהחלט, המבחן צריך להיות בסופו של דבר, אחרי קביעת פרמטרים – וגם אני מוטרד מהיכולת לוודא, לבדוק, לאכוף אותם, מסכים אתך – ויכול מאוד להיות שאחרי שנראה את כל הפרמטרים ואת כל הקשיים, נגיד: אתה צודק, הסיכונים רבים מהסיכויים.

גלעד ארדן: ההתחייבות הקואליציונית שניתנה היתה לקדם את זה בתיאום עם מרכיבי הקואליציה, וזה מה שאנחנו מתכוונים לעשות.

גלעד ארדן: לכן גם הצעת החוק של חבר הכנסת מילר עברה לבחינה מעמיקה, על כל היתרונות והחסרונות בפורום המשילות שהוקם, ולעת עתה הממשלה לא קבעה עדיין – – –

מאיר שטרית: אני מציע שצוות השרים שמטפל בזה או הממשלה, תשמע את המפקח על הבחירות במשרד הפנים, כי מי שמכיר את הפרטים הטכניים – זה באמת בלתי אפשרי.

גלעד ארדן: מאה אחוז.

גלעד ארדן: מאה אחוז.

גלעד ארדן: וכמובן, צריך לזכור עוד דבר: בסופו של דבר – הדברים האלו גם נבדקו פעמים מספר בעבר – ההשלכות בחתכים של ימין ושמאל הן השלכות מינוריות.

גלעד ארדן: לעומת זה, אין ספק שכשהעולם הופך להיות כפר גלובלי, ואנחנו רוצים לשמר קשר עם קהילות יהודיות ולחזק את הזיקה לישראל, יש גם יתרונות לצעד הזה.

גלעד ארדן: ושוב, אני חוזר עוד פעם לתחילת דברי: הכול ייבחן באותו פורום משילות שהוקם, והממשלה עדיין לא קבעה את עמדתה הסופית בנוגע לנושא הזה.

גלעד ארדן: אני רוצה להתייחס לטענות של חבר הכנסת זחאלקה לגבי המשך המצור – כפי שמכנה אותו חבר הכנסת זחאלקה – על רצועת-עזה.

גלעד ארדן: אז קודם כול נבהיר: לא מוטל שום מצור על רצועת-עזה.

גלעד ארדן: השימוש ב"מצור" בשפה העברית זה שימוש עתיק יומין, שהתיאורים שלו – לתאר מציאות – היו כבר בטקסט המקראי.

גלעד ארדן: אבל צר לי, חבר הכנסת זחאלקה, זה סוג של לעג לקרוא למה שקורא מצור, ולהשוות את זה לדברים שעברו בעבר אולי תושבי ירושלים היהודים בעיר העתיקה והחדשה, במלחמת הקוממיות ובעוד אירועים היסטוריים.

גלעד ארדן: למה?

גלעד ארדן: קודם כול, כי משאיות מזון נכנסות לרצועת-עזה מדי יום ומתאפשרת אספקה של מצרכי היסוד.

גלעד ארדן: שנית, אושרה גם כניסה של חומרי בניין במגבלות המתחייבות.

גלעד ארדן: הוסדר ייצואם של מוצרים חקלאיים – אפילו, לדוגמה, תות שדה לצרכנים באירופה.

גלעד ארדן: וזה עוד לפני שאנחנו מביאים בחשבון את כל האספקה שזורמת יום-יום במנהרות הבלתי-חוקיות שהפכו בפועל למקור הכנסה עבור החמולות ששולטות בעזה.

גלעד ארדן: מדינת ישראל, צריך לזכור, לא התכוונה להטיל מצור על עזה, ובפועל גם לא עשתה זאת.

גלעד ארדן: נהפוך הוא; הושקעו משאבים רבים בבניית תשתיות כמו המסוף בארז, מסוף המטענים בקרני ובכרם-שלום, והכול כדי לאפשר תנועה סדירה של אנשים וסחורות, בכפוף לצורכי הביטחון.

גלעד ארדן: דבר שני, מעבר לכך שלא מוטל מצור, ההגבלות שאכן מוטלות על סוגים מסוימים של אספקה לרצועת-עזה – לא קמנו יום אחד בבוקר, ממשלות ישראל, והחלטנו באופן שרירותי להטיל מגבלות על האספקה לרצועת-עזה.

גלעד ארדן: היתה פה תגובה, והתגובה הזאת מתחייבת מטיבו של המשטר בעזה, מכוונותיו, וגם ממעשיו בפועל.

גלעד ארדן: טיבו – ונוח לי אולי להשתמש במונחים של הרשות הפלסטינית בעניין הזה, כי היא מגדירה את המשטר בעזה משטר הפיכה, נדמה לי שבערבית זה "אינקלב", משהו כזה, שלטון שתפס את השלטון בכוח הזרוע ביוני 2007 – כזכור לך, תוך שימוש במעשי זוועה רבים וקשים לדיכוי מתנגדיו.

גלעד ארדן: כוונותיו של השלטון בעזה, חבר הכנסת זחאלקה, גלומות במסמך המכונן של תנועת ה"חמאס", שמגדיר את מהותה לא כגילום של הלאומיות הפלסטינית, אלא כסניף המקומי של "האחים המוסלמים".

גלעד ארדן: הרי אמנת ה"חמאס" היא המסמך המכונן, וסעיף 7 באמנה כולל מרכיבים אנטישמיים מובהקים, שהיו יכולים להיות עילה לפעולה משפטית ברבות ממדינות העולם.

גלעד ארדן: והדבר האחרון, ואולי הכי חשוב – כי בסופו של דבר, לצערנו הרב, כשאזרחים ברצועת-עזה – וברור שהם משלמים גם מחיר פיזי יומיומי, ועל כך אני באמת יכול להביע צער רב גם בשם ממשלת ישראל ובשמי ברמה האישית – אבל לממשלת ישראל לא נותרת שום ברירה אל מול המעשים של השלטון בעזה.

גלעד ארדן: לאחר תקופה ארוכה של פעילות אלימה, שלוחת רסן, בעיקר ירי תלול-מסלול על אזרחים, שדעכה רק לאחר שפעולת צה"ל שינתה את מאזן ההרתעה, וגם עכשיו ראשי "חמאס" בדמשק ובעזה מעדיפים להשקיע משאבים בהצטיידות צבאית שמציבה איום על העורף הישראלי, והם מעדיפים את זה במוצהר על פני השקעת המשאבים הללו ברווחת תושבי הרצועה, שמאז ההתנתקות – עם כל הביקורת שיש לי עליה, ודאי שההתנתקות הזאת היתה יכולה לאפשר הזדמנות נדירה לבנות מחדש את חייהם של תושבי רצועת-עזה, להשקיע בתשתיות, בחינוך, ברפואה.

גלעד ארדן: אבל מובן שכל עוד הערכים שהשלטון בעזה מוביל זה המאבק המזוין ופגיעה בחפים מפשע, הדברים הללו באים בהכרח על-חשבון רווחתם – כפי שאמרתי, לצערנו – של תושבי רצועת-עזה, ומובן שלא נשכח גם את מעשה האכזריות המתמשך זה למעלה משלוש שנים של שלילת זכויותיו הבסיסיות של החייל החטוף גלעד שליט.

גלעד ארדן: דבר אחרון, בתשובה על הצעתך לסדר-היום אני רק אציין שהמדיניות של שלילת הדיאלוג עם "חמאס" מגובה בדרישות של הקהילה הבין-לאומית הגלומות בשלושת תנאי הקוורטט: נטישת הטרור, הכרה בזכות קיומה של ישראל והכרה בהסכמים הקיימים.

גלעד ארדן: ולכן, לסיכום, אין כאן שום מצור ואין שום ענישה קולקטיבית של תושבי עזה, אלא יישום בלית ברירה, כתגובה, של אמצעי ביטחון וצעדים מבוקרים מול משטר עוין.

ג'מאל זחאלקה: יש או אין מצור על עזה?

גלעד ארדן: אין מצור על עזה.

גלעד ארדן: השימוש בביטוי "מצור" הוא שימוש פוליטי מניפולטיבי שאתה עושה בו.

ג'מאל זחאלקה: עברית אני מבין.

ג'מאל זחאלקה: אני יודע מה זה מצור.

גלעד ארדן: כל הטענות שיש לתושבי רצועת-עזה על מגבלות סחר כלשהן, שקיימות בצמצום המקסימלי שניתן לעשות בהתאם לצורכי הביטחון של ישראל, הן על כתפיו של שלטון הטרור של ה"חמאס", שטבח ורצח גם את תושבי הרצועה כדי להשתלט על הרצועה, והמשיך בפעולות טרור שהוא מנסה להמשיך בהן עד עצם היום נגד אזרחים חפים מפשע בתוך מדינת ישראל.

גלעד ארדן: ואסיים בתשובה שאקצר אותה ואפרט בקצרה את עיקר הישגי הממשלה.

גלעד ארדן: מובן שצריך לזכור, אומנם העיתונות אוהבת מייד לעשות שמחות וההיפך משמחות באופן מקדים, הממשלה הושבעה ב-31 במרס, ואנחנו כמעט חודשיים עוד לפני שנה לכהונת הממשלה – חודש וחצי – האופוזיציה והעיתונות רוצות לסכם בתום עשרה חודשים, כי אנחנו חיים בעידן הפריים-טיים ו-15 השניות, אז צריך לבנות ולשקם דברים שקרו לאורך עשרות שנים בימים וחודשים, אז אנחנו מתייחסים מאוד ברצינות לתהליכים שאנחנו מובילים.

גלעד ארדן: אני יכול לציין היום מקצת הישגי הממשלה.

גלעד ארדן: יכול להיות שהדברים הללו הם לצנינים בעיניהם של חלק מחברי הכנסת.

גלעד ארדן: הם בהחלט מבטאים, כפי שמשתקף גם בסקרים – אזרחי מדינת ישראל אינם אטומים, ורואים היטב מה התהליכים שהממשלה מובילה.

גלעד ארדן: אני יכול רק לצטט, כי חבר הכנסת שטרית הקריא מעיתון אחד, אפשר גם להקריא לדוגמה מעיתון "הארץ", ב-5 בפברואר, אלוף בן: ישראל נהנתה בשנה החולפת מרגיעה ביטחונית שכמוה לא היתה בעשור האחרון.

יוחנן פלסנר: נו, ומה ההמשך?

גלעד ארדן: חבר הכנסת שטרית, אי-אפשר כל מה שטוב עכשיו לייחס לדברים שנעשו בעבר, אבל לדוגמה על חוק נהרי, שאתה ישבת בממשלה כשהוא חוקק, לזעוק פה בפתוס – – –

מאיר שטרית: הממשלה גם עשתה טעויות – – –

יוחנן פלסנר: אבל איך אתה מביא שורה ממאמר שאלוף בן, אני כמעט בטוח, במאמר הזה אומר: ממשלה שלא עושה כלום, והשקט הזה הוא מדומה?

רוני בר-און: לא כתבו לו את זה.

רוני בר-און: הקלדנית התבלבלה.

גלעד ארדן: אז תקרא את המאמר, הוא מ-5 בפברואר, וכל אחד מצטט מה שנוח לו לצטט, וכיוון שאנחנו שמים את ביטחונם של אזרחי מדינת ישראל בראש מעיינינו אני מצטט את מה שכתב הפרשן המדיני של "הארץ": ישראל נהנתה בשנה החולפת מרגיעה ביטחונית שכמוה לא היתה בעשור האחרון.

רוני בר-און: לא הממשלה הזאת הביאה את זה.

אלכס מילר: חברי הכנסת בר-און ופלסנר, שניכם רשומים להצעה נוספת.

גלעד ארדן: בעניין האיום הקיומי הדחוף והמיידי ביותר שקיים על ישראל, והוא האיום האירני, הרי שבשנה האחרונה הממשלה העלתה את נושא האיום האירני פעם אחר פעם, והצליחה להביא למודעות הרבה הרבה יותר גבוהה ממה שהיה בעבר; אתם רואים שראשי מדינות וחברי קונגרס שמבקרים בישראל, וגם שלא, מדברים אחרת לגבי הבנתם את החשיבות והדחיפות של הטיפול בנושא.

גלעד ארדן: גם בנושא התהליך המדיני – ואני לא חושב שאני אצליח לשכנע, לא את חבר הכנסת אורון ולא חברים אחרים, אבל מובן שכל מי שמלווה את התהליך המדיני באופן כן מודע לכך – ואני לא חולק על מה שהצעת, חבר הכנסת אורון; העובדה שההצעות של ממשלות ישראל בעבר – נדיבות, מטורפות, כל אחד יגדיר אותן כפי שהוא מוצא לנכון, אבל בהחלט היו הצעות מרחיקות לכת – נענו בשלילה על-ידי הרשות הפלסטינית אינה פוטרת את הממשלה מלנסות לחדש את התהליך המדיני, אבל היא גם לא פוטרת חברי כנסת כנים מלשאול את עצמם אם הטלת האחריות פעם אחר פעם אך ורק על כתפי הממשלה הישראלית מועילה לקידום התהליך המדיני או ההיפך, היא גורמת לצד הפלסטיני להמשיך להתחפר בעמדותיו, להמשיך בדיוק בקו מאז הוקם אש"ף ב-1964 – ועד היום לא קם מנהיג פלסטיני אחד ששינה בסנטימטר את העמדות של אש"ף, ואילו ממשלת ישראל זזה שמאלה, ועוד שמאלה, ועוד שמאלה, ועוד שמאלה, והתהליך הזה, אנחנו לא רואים את סופו.

גלעד ארדן: לטעמי, זה קורה בדיוק בגלל שהשמאל הישראלי, פעם אחר פעם, במקום לדרוש מהרשות הפלסטינית גם היא להתפשר, במקום לדרוש מהרשות הפלסטינית להכיר בזכותה של מדינת ישראל כמדינתו של העם היהודי, ממשיכים בעניין הזה לסייע לטענות הפלסטיניות ולהמשיך ולהטיל את האחריות על מדינת ישראל, כאילו רק עוד ועוד ויתורים טריטוריאליים הם הבעיה להגעה להסכם מדיני, כשלפחות אפילו רוב האופוזיציה כבר התנסתה בכך בעצמה.

גלעד ארדן: כי אתם, חברי מקדימה, הובלתם את התהליך המדיני, אם בממשלת קדימה ואם עוד לפניה, וראיתם במו-עיניכם שהבעיה לא נעוצה בהיקף הוויתורים שמציע מנהיג מדינת ישראל, אם הוא בא מהליכוד, אם הוא בא מהעבודה ואם הוא בא מקדימה.

שלמה מולה: אתם הייתם בממשלה.

גלעד ארדן: הבעיה היא שורשית, ועד שהקהילה הבין-לאומית ועד שהפלסטינים לא יבינו שזה קו אדום התחלתי כדי לקדם הסכם מדיני – כי הציבור בישראל לא ייתן אמון בשום הסכם שכרוך בוויתורים ובפינוי אנשים מבתיהם בלי שיהיה ברור לו שיש כאן סיום אמיתי של הסכסוך, וכדי לסיים את הסכסוך צריך לוותר על דרישת השיבה וצריך להכיר בכך שמדינת ישראל היא מדינתו של העם היהודי.

גלעד ארדן: אני חושב שעל ההישגים של הממשלה בתחום שיקום הכלכלה כבר עמדתי כאן פעמים רבות, בין שהנושא הוא גיבוש עסקת החבילה עם ההסתדרות, העברת התקציב הדו-שנתי, הרפורמה במינהל מקרקעי ישראל, הרפורמה בתחבורה, שגם היא תעבור – –

רוני בר-און: בלוף, בלוף.

יוחנן פלסנר: הוא חזר בו.

גלעד ארדן: מאה אחוז.

גלעד ארדן: – – תהליך ההצטרפות ל-OECD, שראש הממשלה נתניהו התחיל בו עוד בכהונתו הראשונה, ובעזרת השם יביא להשלמתו בחצי הראשון של שנת 2010, ועוד צעדים רבים ומגוונים בכל תחומי החיים שאנחנו נפרט אותם כאשר באמת תמלא שנה לכהונת הממשלה.

יוחנן פלסנר: מה עם שנה חינם לסטודנטים שאתה הבטחת?

אלכס מילר: חבר הכנסת פלסנר, אתה מפריע שיטתי פה, אתה יודע את זה?

יוחנן פלסנר: לא מפריע, הוא הציע.

גלעד ארדן: לכן, אדוני היושב-ראש, אני מקבל את הצעות המציעים, כיוון שאני חושב שיש לנו הרבה מאוד מה להציג במליאה, ואני בשמחה רבה אעביר את כל ההצעות לדיון במליאה, בשאיפה שהיושב-ראש יקבע אותן ליום השנה האמיתי לכהונת הממשלה.

גלעד ארדן: תודה.

אלכס מילר: תודה לשר.

אלכס מילר: יש לנו שתי הצעות אחרות.

אלכס מילר: חבר הכנסת פלסנר, אתה הראשון.

אלכס מילר: בבקשה.

אלכס מילר: הצעה, לא נאום.

יוחנן פלסנר: מה זה, מרכז הליכוד, בלי מיקרופונים?

אלכס מילר: באמת, חבר הכנסת פלסנר.

יוחנן פלסנר: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יוחנן פלסנר: אומנם השר יצא, אבל המסרים שלו נשארו כאן.

יוחנן פלסנר: אין מענה בשום תחום שאנחנו העלינו, לא בנושא חוק היורדים – ירד השר, נשאר החוק – לא בנושאים האחרים.

יוחנן פלסנר: אנחנו רוצים לקיים דיון רציני בוועדה, להביא את הממשלה, לראות, להמשיך לעקוב, לראות שראש הממשלה נתניהו, שמזגזג וחוזר בו, והיום כבר לא ברור מה עמדתו בנושא חוק היורדים, לא ברור מה עמדתו בנושא הרפורמה בתחבורה שהציג השר ארדן ולא בשום נושא מהנושאים האחרים שהוא הציג במהלך מערכת הבחירות.

יוחנן פלסנר: אנחנו רוצים לקיים על זה דיון בוועדה, שבו יבואו כל גורמי הממשלה ויציגו הם את הטענות שלהם, כולל אנשי משרד הפנים שהסבירו שטכנית זה לא אפשרי לקיים כזה חוק.

יוחנן פלסנר: תודה רבה.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: הצעה נוספת לחבר הכנסת בר-און.

רוני בר-און: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אני מצטער שההצעה לסדר-היום לא התמקדה רק בשאלת חוק היורדים, אלא עסקה גם בדברים אחרים, בדרך שבה חברי כנסת טסים לחוץ-לארץ וכל כיוצא באלה.

רוני בר-און: נדמה לי שהגיע הזמן לומר די לחלוקה הצודקת בנשיאה בנטל.

רוני בר-און: כשאני אומר שהחלוקה צודקת בנשיאה בנטל, אני מתכוון לזה שיש אצלנו כאלה שמחליטים על הנטל ויש כאלה שנושאים בנטל, וזו החלוקה הצודקת.

רוני בר-און: וזה בדיוק מה שרוצים לעשות בחוק היורדים.

רוני בר-און: בדיוק כמו שפה בארץ יש אנשים שיש להם הזכות לקבל החלטות שחלות על אחרים, שהולכים למילואים ושמשלמים את המסים, זה בדיוק מה שרוצה עכשיו ראש הממשלה להרחיב, שאנחנו פה והילדים שלנו – – –

אורי אריאל: סיעת קדימה, אפשר לא להפריע לחבר הכנסת בר-און?

רוני בר-און: אפשר, אבל הם לא רוצים לא להפריע.

רוני בר-און: לא יכול להיות מצב, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, שאנשים שיושבים פה הם אלה שישלחו את הילדים שלהם או ילכו עדיין בעצמם, ישלחו את הילדים שלהם ואת הנכדים שלהם, ואותם צעירים, חלילה וחס, חלילה וחס, גם ישלמו את המחיר בבריאותם, בגופם, ולפעמים – עוד פעם נגיד חלילה וחס – בחייהם, ואת ההחלטות איך תיראה הממשלה או איך תיראה הכנסת שתקבל את אותן החלטות הרות גורל, יקבלו בלוס-אנג'לס ובסנט-פטרסבורג ובמקומות אחרים על פני הגלובוס.

רוני בר-און: אבל זה לא הולך, אדוני היושב-ראש, רק בדרמה של הצבא.

רוני בר-און: זה הולך גם בדברים טריוויאליים.

רוני בר-און: אתה מבין, הם ישבו להם שם, והם יבחרו ממשלה שתמשיך לחלק קצבאות לפרזיטים, שלא עובדים ורק לוקחים, לא משלמים מסים ורק מקבלים מהממשלה.

רוני בר-און: תפסיקו עם החלוקה השוויונית של הנטל: אלה מחליטים ואנחנו מבצעים.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: מה אדוני מציע?

רוני בר-און: אני מציע שראש הממשלה יתעכב עוד שבועיים ברוסיה.

אלכס מילר: חבר הכנסת רותם.

אורית זוארץ: או לחלופין יעשה עוד כוכב בארצות-הברית.

דוד רותם: אדוני היושב-ראש – – –

אלכס מילר: צהריים טובים, חברת הכנסת זוארץ, שלום.

אורית זוארץ: שלום.

אלכס מילר: אבל, כידוע לך, לא קוראים באמצע כשאת הולכת.

אלכס מילר: תתיישבי, את יכולה להגיד בקצרה את מה שיש לך להגיד.

אלכס מילר: בבקשה.

דוד רותם: אדוני היושב-ראש, כמה צביעות אפשר לשמוע בשלוש הצעות אחרות, כמה צביעות.

דוד רותם: אזרח ישראלי, שהיה שותף לפעולת חבלה ונידון ל-25 שנות מאסר, יצביע בכלא, כי הוא משתתף במלחמה, הוא משתתף בצבא והוא עושה הכול.

דוד רותם: אזרח ישראלי שנסע ללמוד בחוץ-לארץ – – –

יוחנן פלסנר: לא על זה מדברים, נו.

נחמן שי: אתה יודע שלא זה העניין.

אלכס מילר: חברים, אתם לא מתווכחים אתו עכשיו.

אלכס מילר: חברי סיעת קדימה, אני לא שמעתי אף אחד מדבר – אני מבקש לשמור על השקט ולתת לחבר הכנסת רותם לסיים את דבריו.

יוחנן פלסנר: מדברים על אלה שהיו שנה בארץ.

נחמן שי: זה לא העניין.

דוד רותם: אזרח ישראלי ששירת בצבא ואחר כך לא השיג עבודה ונסע לחוץ-לארץ למצוא את פרנסתו, הוא לא יוכל להצביע.

דוד רותם: אבל אם במקרה יש לו כסף, אז הוא יבוא יום לפני הבחירות, יצביע וייסע יום אחרי הבחירות.

דוד רותם: תחליטו פעם אחת ולתמיד.

דוד רותם: אתם מוכנים להצטרף לגישה האומרת שאין נאמנות – אין אזרחות; אין שירות צבאי – אין אזרחות?

דוד רותם: בואו נשלול את זכות הבחירה.

דוד רותם: אבל זה אתם לא מוכנים, כי אתם צבועים.

יוחנן פלסנר: נאמנות לפלורידה?

דוד רותם: אני מציע, אדוני היושב-ראש, להסיר את הנושא מסדר-היום.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: חבר הכנסת מולה – בבקשה, אדוני, אחרון המציעים, ואנחנו נעבור להצבעות.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, האמת היא, כל הצעת חוק שיוצאת מבית-מדרשם של ישראל ביתנו ואביגדור ליברמן – אלה הצעות חוק שמדליקות נורה אדומה אצל כל אחד מאתנו.

שלמה מולה: אחרי שאתם אמרתם: נאמנות, אזרחות – אתם מביאים דווקא הצעת חוק אנטי-ציונית, אנטי-נאמנות למדינת ישראל.

שלמה מולה: אין לזה גבול.

שלמה מולה: לאן אתם רוצים להוביל את המדינה הזאת?

שלמה מולה: אף אחד לא בא ואומר שאזרחי ישראל לא יצביעו.

שלמה מולה: אבל שיצביעו במדינת ישראל.

שלמה מולה: זה ביתם.

שלמה מולה: זו הצעת חוק אנטי-ציונית.

שלמה מולה: במקום שיעודדו עלייה, עכשיו מעודדים הגירה ממדינת ישראל.

שלמה מולה: תגידו, אתם נפלתם על הראש?

שלמה מולה: מנהיגי הציונות – תאמין לי, בראשם הרצל – מתהפכים בקברם היום כשאתם מביאים הצעת חוק כזאת.

שלמה מולה: לכן, אדוני היושב-ראש, אני מציע שיהיה דיון במליאה בנושא הזה.

שלמה מולה: תודה רבה.

אלכס מילר: רבותי חברי הכנסת, יש לנו הצעה של חבר הכנסת פלסנר, להעביר את הנושא לוועדה.

אלכס מילר: אני חושב שדיברת על העניין של ההצעה לסדר-היום של סיעת קדימה, נכון?

אלכס מילר: לא את כל השאר.

יוחנן פלסנר: חוק היורדים.

רוני בר-און: חוק ביבי והיורדים.

אורית זוארץ: חוק עידוד הירידה.

קריאות: – – –

אלכס מילר: חבר הכנסת פלסנר, אתה, מרוב שאתה צועק, אתה לא שומע את השאלה.

אלכס מילר: אני שאלתי, האם אתה התכוונת להצעה לסדר-היום שהגשתם אתם, להעביר את זה לוועדה?

אלכס מילר: לאיזה ועדה?

יוחנן פלסנר: אני התכוונתי לחוק היורדים והנאמנות לפלורידה.

יוחנן פלסנר: המטרה היא ועדת הפנים.

אלכס מילר: ועדת הפנים.

אלכס מילר: חבר הכנסת שטרית, השר הציע מליאה.

אלכס מילר: אתה – – –

מאיר שטרית: מליאה, אני מסכים.

יוחנן פלסנר: אני מליאה, מליאה.

רוני בר-און: עוד עשר שנים זה יהיה במליאה.

אלכס מילר: אנחנו נצביע.

אלכס מילר: מי שמצביע בעד – הנושא יעבור למליאת הכנסת.

אלכס מילר: מי שמצביע נגד, מסיר.

רוני בר-און: עוד עשר שנים במליאה.

רוני בר-און: מליאה זה עוד עשר שנים.

יוחנן פלסנר: ועדה, ועדה.

קריאות: – – –

אלכס מילר: בעד – מליאה, נגד – הסרה.

אלכס מילר: יש פה הצעה של המציע יחד עם השר.

קריאה: הצעתי ועדה.

קריאה: הצבעה מס' 1 בעד ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום – 19 נגד – 2 נמנעים – אין ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום של הכנסת נתקבלה.

אלכס מילר: בעד – 19, נגד – 2, נמנעים – אין.

אלכס מילר: ההצעה תידון במליאת הכנסת.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, רק תרשום, אני הייתי בעד, לא הספקתי להגיע לכיסא.

אלכס מילר: אנחנו נוסיף את קולך, אבל לא נשנה את התוצאה.

רחל אדטו: גם אני.

אלכס מילר: אנחנו עוברים להצעה לסדר-היום הבאה.

אלכס מילר: חבר הכנסת זחאלקה – אני לא רואה אותו.

אלכס מילר: חבר הכנסת זחאלקה.

אלכס מילר: איפה חבר הכנסת זחאלקה?

אלכס מילר: הוא לא כאן, אז אנחנו לא יכולים להצביע כי הוא צריך לקבל את הצעת השר.

אלכס מילר: אנחנו נעבור להצעה לסדר-היום הבאה, של חבר הכנסת אורון.

אלכס מילר: האם אתה מקבל את הצעת השר לדון במליאה?

חיים אורון: מה אתם החלטתם?

מאיר שטרית: מליאה.

אלכס מילר: מליאה.

אלכס מילר: אנחנו עוברים להצבעה.

אלכס מילר: מי שמצביע בעד – בעד המליאה, ומי שמצביע נגד – הסרה.

אלכס מילר: כל ההצעות כבר – אנחנו באמצע ההצבעה, חבר הכנסת חנין.

אלכס מילר: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום – 20 נגד – אין נמנעים – 1 ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום של הכנסת נתקבלה.

אלכס מילר: בעד – 20, נמנע אחד, נגד – אין.

אלכס מילר: ההצעה תידון במליאת הכנסת.

אלכס מילר: המוסר הכפול והאכיפה הבלתי-שוויונית של חוקי הבנייה על-ידי ממשלת נתניהו, המעלימה עין מהשתוללות הבנייה הבלתי-חוקית של המגזר הערבי בירושלים, בנגב, בגליל, בערים המעורבות וביו"ש

אלכס מילר: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצעה לסדר-היום של חבר הכנסת אורי אריאל: המוסר הכפול והאכיפה הבלתי-שוויונית של חוקי הבנייה על-ידי ממשלת נתניהו, המעלימה עין מהשתוללות הבנייה הבלתי-חוקית של המגזר הערבי בירושלים, בנגב, בגליל, בערים המעורבות וביו"ש.

אלכס מילר: יענה על ההצעה לסדר-היום השר יצחק כהן.

אלכס מילר: בבקשה, אדוני, יש לך עשר דקות.

אורי אריאל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי השרים והשר יצחק כהן שתיכף יענה; בטח התשובה כבר מוכנה, כך שהוא לא חייב להקשיב לכל דבר.

יצחק כהן: למה?

יצחק כהן: – – –

אורי אריאל: אתה יודע מה?

אורי אריאל: נשאיר את זה עם סימן שאלה.

אורי אריאל: ההצעה הזאת היתה אמורה להיות הצעת אי-אמון בממשלה, אלא שהסכמנו כמו הסיעות האחרות להפוך אותה להצעה לסדר-היום, היות שראש הממשלה נמצא ברוסיה בשליחות לאומית.

אורי אריאל: אני מאחל לו, בטח עם שאר חברי הבית, הצלחה במסעו.

קריאה: – – –

אורי אריאל: המציאות שבה פרקליטות המדינה עושה איפה ואיפה כנגד ציבורים שונים שיש כלפיהם האשמות על בנייה בלתי חוקית היא אסון למדינת ישראל, אבל לא פחות מזה, היא אסון לפרקליטות.

אורי אריאל: אם פרקליטות המדינה, מר לדור, עורך-דין לדור, לא מבין למה יש פרקליטים שקוראים לשופטים חמורים – ואני לא מסכים לאמירה הזאת, ואני מוחה על האמירה הזאת – ואם הוא לא מבין למה זורקים נעל על נשיאת בית-המשפט העליון; ואם שר המשפטים, שאיננו אתנו פה, לא מבין למה הציבור איננו נותן אמון במערכת בתי-המשפט – זה לא בגלל שצריך להחליף את העם הזה, זה בגלל שהמערכת לא מתפקדת כראוי.

אורי אריאל: ואם מישהו חשב שאפשר לוותר על התפילה הידועה "והשיבה שופטינו כבראשונה ויועצינו כבתחילה", לצערנו, לא הגענו ליום הזה.

אורי אריאל: אומנם קראנו השבת את פרשת משפטים שמלאה בדברי משפט יהודי, ועם כל הכבוד לכנסת הזאת שאני חבר בה, עדיין לא הגענו לכל המשפטים החכמים והנבונים, דברי אלוקים חיים שיש בפרשת משפטים ובתורה כולה.

אורי אריאל: לפני דיבר חבר הכנסת אורון, ואני רוצה להגיד בצורה ברורה, חד-משמעית: אני גאה להיות יהודי, אני גאה להיות ישראלי, אני גאה שאנחנו יושבים בכל ארץ-ישראל; ודאי שאני גאה שאנחנו ריבוניים בירושלים, בהר-הבית.

אורי אריאל: ולבי שמח, מתרונן, לא רק מפני שהיום ראש חודש אדר וצריך להרבות בשמחה, אלא בגלל המציאות שהקדוש-ברוך-הוא זיכה אותנו בה, להיות במרחבי ארצנו כולם, ולהיות שליטים; גם אם נעשו פגמים, והיתה הסכמה מצד הממשלה, אני יכול להתבייש בממשלה, אינני מתבייש במדינת ישראל.

אורי אריאל: אני גאה בארץ-ישראל.

אורי אריאל: נכון, אני לא גאה בממשלה הזאת שעושה דברים קשים מאוד.

אורי אריאל: הדבר שהיא עשתה בתחום הבנייה ביהודה ושומרון שנקרא הקפאה, מכובדי השר פלד, לא היה כדבר הזה בכל תולדות עם ישראל.

אורי אריאל: כן, יצרתם תקדים, אבל תקדים שלילי שלא היה כמותו בכל ימי עם ישראל יותר מ-3,000 שנה.

אורי אריאל: ואתם באתם במצח נחושה כנגד ארץ-ישראל ועם ישראל, והחלטתם את ההחלטה האומללה הזאת, שלצערי תיזכר לכם לדיראון עולם.

אורי אריאל: לא הבאתם עמה ברכה בשום צורה, גם לא במה שאתם השליתם את עצמכם, ואולי חשבתם שתוכלו להשלות את העם הזה.

אורי אריאל: בינתיים לא מאפשרים לבנות כיתות.

אורי אריאל: כל ההודעות על סיכומים בין משרד הביטחון לחינוך, הכול אשליות, סידורים קטנים, תסלחו לי, לא של ממשלה, אלא של שטיבלך, מסדרים דברים.

אורי אריאל: מסדרים עניינים בין החבר'ה.

אורי אריאל: פותרים פה בעיה, שם בעיה.

אורי אריאל: הממשלה הקודמת ברחה מעזה, והתוצאות ידועות: בא עלינו ה"חמאס".

אורי אריאל: ואני אומר לידידי, חבר הכנסת אורון, ואני אומר לערבים שיושבים פה ולכל אחד: נכון, אין היום מצור על עזה, וזאת טעות של הממשלה, כי הייתם צריכים להטיל מצור מלא על עזה בכל המובנים, ושיסתדרו עם עצמם.

אורי אריאל: רצו עצמאות – קיבלו אותה.

אורי אריאל: מה החובה שלנו לספק להם את כל הדברים שאתם מספקים להם?

אורי אריאל: מדוע ראש הממשלה מתיר להכניס עגלים?

אורי אריאל: כי השר שמחון דואג לאנשי שלומו.

אורי אריאל: מה הקשר בין זה לבין ביטחון?

אורי אריאל: ההתנהלות של הממשלה הזאת בענייני ביטחון, לצערי הרב, לא מביאה את הביטחון שכולנו מייחלים לו, ואני חושש מניסיון העבר, שהורדת המחסומים וההתנהלות וההנחיות של שר הביטחון בעניין הן ההיפך של הביטחון, ונכונים לנו, לצערי, ימים קשים.

אורי אריאל: אם הממשלה לא תתעשת, ולא תדע לטפל בנושא, אנחנו נספוג אבדות קשות, שלצערי אולי אחר כך יחייבו מעשים הרבה יותר קיצוניים כנגד האוכלוסייה הערבית.

אורי אריאל: הממשלה הזאת, לאחר תשעה חודשים, שחררה כ-900 יחידות דיור בירושלים.

אורי אריאל: למעשה ראש הממשלה בפועל החל את ההקפאה בירושלים.

אורי אריאל: נכון, בעת האחרונה שוחררו עוד 900 יחידות, אבל מי שיבחן את זה, מכובדי סגן השר ויושב-ראש הכנסת, שמקפיד על עניין ירושלים קלה כחמורה, יבין למה המחירים בירושלים – דרך אגב, בכל הארץ – כל הזמן עולים.

אורי אריאל: לצערי הרב אתם אינכם מצליחים, לא ברפורמת הקרקעות, לא בהפניית קרקעות לדיור, לא לתעשייה ולא לשום דבר מהדברים האלה.

אורי אריאל: כל המחירים עולים, ואנחנו מדברים שנה או עשרה חודשים וחצי לאחר כינון הממשלה והבטחות ראש הממשלה לרפורמה.

אורי אריאל: לא פחות מכל אלה עומד נושא החינוך.

אורי אריאל: הממשלה הזאת, הקואליציה הזאת, ראש הממשלה שלנו הבטיח מהפכה בחינוך: תגבור התקציבים, שינוי מקצה לקצה.

אורי אריאל: מה יצא לנו מזה?

אורי אריאל: אפס, כלום, נאדה, זירו, שום דבר.

אורי אריאל: במקרה הטוב לא קיצצו בתקציב החינוך כמו שקיצצו בתקציבים אחרים.

אורי אריאל: זו המהפכה שנתניהו הבטיח לנו?

אורי אריאל: זה מה שאתם נותנים לילדינו?

אורי אריאל: מדוע?

אורי אריאל: מדוע אפשר למצוא מיליארד וחצי שקל לגדר על גבול מצרים ואין מיליארד שקל לחינוך?

אורי אריאל: מדוע אפשר למצוא תקציבים לדברים נוספים שמגיעים לחינוך, במקרה הטוב – זאת גם אשליה, אבל במקרה הטוב לא מקצצים.

אורי אריאל: אתם אינכם נותנים את מה שמגיע לכל ילדי ישראל – בעניין הזה אין שוני בין יהודים לערבים, מגיע לכולם, ואתם לא עומדים בהבטחותיכם, ואין שום סימן שתעמדו.

אורי אריאל: לא רק זאת, לצערנו, בנושאים מסוימים בתחום החינוך יש הידרדרות, כולל בתחום ההתנהגות של התלמידים, שכרות ושאר דברים רעים שאינני רוצה להזכיר מעל במה זו.

אורי אריאל: אני קובע שיש אפליה בפרקליטות כלפי הבנייה הערבית הבלתי-חוקית מול בנייה יהודית שנחשבת לא חוקית.

אורי אריאל: אנחנו מחר נראה את זה בכפר-התימנים בירושלים, נעשה שם סיור ונראה איך ממשלת ישראל, יחד עם הפרקליטות, לא הורסת 250 בתים שיש עליהם צווים סופיים להריסה, אבל אף אחד לא קם, אף אחד לא מדבר, אף אחד לא פועל.

אורי אריאל: רק בדבר אחד לדור עסוק היום – איך לאטום בית אחד בירושלים.

אורי אריאל: זהו.

אורי אריאל: בשביל כל הדברים האחרים אין לו זמן.

אורי אריאל: בשביל זה הוא עסוק יומם ולילה.

אורי אריאל: אני חושב שראוי לשנות את הדברים מהיסוד ולעשות מדיניות ציונית שנותנת כבוד לעם הזה ולמדינה הזאת.

אורי אריאל: תודה.

אלכס מילר: תודה, אדוני.

אלכס מילר: השר כהן, אנחנו נשמח לשמוע את תשובתך בשם שר הפנים.

אלכס מילר: בבקשה, אדוני.

יצחק כהן: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, האחריות לאכיפה כלפי בנייה לא חוקית מוטלת על 161 ועדות תכנון ובנייה.

יצחק כהן: יש בארץ המון – המון – חריגות בנייה, בכל המגזרים.

יצחק כהן: בכל המגזרים.

יצחק כהן: הממשלה, כממשלה, אין לה מדיניות אכיפה סלקטיבית.

יצחק כהן: היא מתייחסת לכל המגזרים במידה שווה.

יצחק כהן: אני מבין, אורי, שאתה מתייחס לנקודה הכואבת בסילואן, בבית-יונתן.

אורי אריאל: זו דוגמה אחת, ו-250 מבנים שיש עליהם צווי הריסה ולא קורה דבר.

יצחק כהן: הממשלה מבצעת ואוכפת את החוק בהרבה מקומות.

יצחק כהן: יש הרבה חריגות בנייה.

יצחק כהן: רבים בתהליכים משפטיים כאלה ואחרים, או תהליכי ביצוע כאלה ואחרים, אבל לשאלתך, אין אכיפה סלקטיבית.

יצחק כהן: תודה רבה.

אלכס מילר: מה אתה מציע?

יצחק כהן: אני מציע להסתפק בתשובת שר הפנים ולהוריד את זה מסדר-היום.

אלכס מילר: חבר הכנסת חנין, יש לך הצעה אחרת?

אלכס מילר: שנייה, חבר הכנסת חנין.

אלכס מילר: חבר הכנסת אריאל, אתה מסתפק בתשובת השר?

אורי אריאל: לא.

אורי אריאל: למליאה.

אלכס מילר: בבקשה, חבר הכנסת חנין.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, עמיתי חברי הכנסת, יש בעיה של סלקטיביות באכיפה, אבל הבעיה הזאת, עמיתי חברי הכנסת, היא בדיוק הפוכה; מי שבעצם לא יכול לבנות באופן חוקי, מי שבעצם צפוי לצווי הריסה ולהריסת בתים בפועל אלה הם קודם כול האזרחים הערבים של מדינת ישראל.

דב חנין: אנחנו קיימנו, אדוני היושב-ראש, דיון בוועדת הפנים של הכנסת, ושמענו טענות קשות מכל רחבי הארץ, מיישובים ערביים בצפון, בנגב, במשולש, ומכולם עולה וחוזרת הטענה: אי-אפשר לבנות באופן חוקי, וכאשר אנשים נאלצים לבנות ללא היתר הבתים שלהם צפויים לסכנת הריסה ואפילו להריסה בפועל.

דב חנין: לעומת זאת, אדוני היושב-ראש, מה שקורה בשטחים הכבושים זו מציאות שבה כל אותה בנייה בלתי חוקית נעשית לא רק בהכשר של המדינה, אלא במקרים רבים מאוד בסיוע בפועל של המדינה.

דב חנין: יש כביכול מדיניות של הקפאת בנייה, אבל במציאות לא רק שאין הקפאת בנייה אלא שהבנייה נמשכת, בקצב ממשי, בגיבוי של המדינה, בכספים של המדינה, במערכות לוגיסטיות של צבא-הגנה לישראל, והדברים האלה נעשים כולם בגלוי ולעין כול.

דב חנין: לכן, אדוני היושב-ראש, אני חושב שהגיע הזמן לקבוע שלא ייתכן שבמקום שבו אי-אפשר לבנות בתים בהיתר, כי אין תוכניות מיתאר בתוקף, שם הורסים בתים, ובמקביל, בשטחים הכבושים, ששם המדינה התחייבה שלא לבנות, ממשיכים לבנות בקצב ובכספי המדינה.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: חברי חברי הכנסת, אנחנו נצביע.

אלכס מילר: מי שמצביע בעד – על-פי הבקשה של המציע נדון על הנושא הזה במליאה.

אלכס מילר: מי שמצביע נגד הוא בעד הסרת הנושא מסדר-היום, כפי שהציע השר.

אלכס מילר: הצבעה מס' 3 בעד ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום – 8 בעד ההצעה שלא לכלול את הנושא בסדר-היום – 6 נמנעים – אין ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום של הכנסת נתקבלה.

אלכס מילר: בעד – 8, נגד – 6, אין נמנעים.

אלכס מילר: הנושא יידון במליאת הכנסת.

אלכס מילר: [מס' כ/262; "דברי הכנסת", חוב' ו', עמ' 5518; נספחות.

אלכס מילר: ]

אלכס מילר: אנו עוברים להצעת חוק התגמולים לנפגעי פעולות איבה (תיקון מס' 28), התש"ע–2010, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

אלכס מילר: יציג את הצעת החוק יושב ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות חיים כץ.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מתכבד להביא בפניכם, לקריאה השנייה ולקריאה השלישית, את הצעת חוק התגמולים לנפגעי פעולות איבה (תיקון מס' 28), התש"ע–2010, הצעתו של חבר הכנסת זבולון אורלב.

חיים כץ: תיקון מס' 25 של חוק התגמולים לנפגעי פעולות איבה, שהתקבל בכנסת הקודמת, קבע הוראות בדבר תגמולים ומענקים ליתומים ששני הוריהם נפטרו כתוצאה מפגיעת איבה, וזאת לאור המציאות הקשה שיתומים צעירים אלה נאלצים להתמודד עמה, כשהמסגרת המשפחתית המגוננת חדלה להתקיים לפתע בנסיבות של פעולות איבה.

חיים כץ: הצעת החוק המונחת בפניכם מבקשת לתת מענה גם למי שהוא יתום משני הוריו ואחד מהם נפטר כתוצאה מפעולת איבה.

חיים כץ: מוצע כי כל אחד מהיתומים במשפחה שהתייתמה כאמור משני הוריה יהיה זכאי לתגמולים חודשיים מלאים.

חיים כץ: זאת בעוד שלגבי יתומים מהורה אחד שנפטר מפגיעת איבה ושולם תגמול מלא רק בעד אחד מהיתומים ובעד שאר היתומים באותה משפחה משולם תגמול חלקי בלבד.

חיים כץ: מוצע, בנוסף, כי הזכאות של היתומים כאמור לתגמול המלא תחול עד שימלאו להם 25 שנה.

חיים כץ: מוצע לתקן באופן דומה גם את חוק משפחות חיילים שנספו במערכה (תגמולים ושיקום) ולזכות גם את יתומי צה"ל שהפכו ליתומים משני הוריהם בתגמול מלא שישולם עד שימלאו להם 25 שנה.

חיים כץ: הכוונה היא ליתומים שאחד מהוריהם נספה והתייתמו מההורה האחר בנסיבות השונות.

חיים כץ: ברצוני להודות לצוות המשפטי של הוועדה בראשות ג'ודי וסרמן ולצוות הוועדה בראשות וילמה מאור שעבדו וטרחו בקידומה של הצעת חוק זו.

חיים כץ: להצעת החוק לא הוגשו הסתייגויות, ואני קורא לכם לאשר אותה בקריאה השנייה ובקריאה השלישית בנוסח שהכינה הוועדה.

חיים כץ: תודה רבה.

אלכס מילר: תודה, אדוני.

אלכס מילר: חברי חברי הכנסת אנחנו נעבור להצבעה, מייד אחרי שחבר הכנסת כץ יגיע למקומו.

אלכס מילר: הצבעה מס' 4 בעד סעיפים 1–3 – 16 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–3 נתקבלו.

אלכס מילר: בעד – 16, נגד – אין, נמנעים – אין.

אלכס מילר: הצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

אלכס מילר: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה השלישית.

אלכס מילר: הצבעה מס' 5 בעד החוק – 16 נגד – אין נמנעים – אין חוק התגמולים לנפגעי פעולות איבה (תיקון מס' 28), התש"ע–2010, נתקבל.

אלכס מילר: בעד – 16, נגד – אין, נמנעים – אין.

אלכס מילר: הצעת החוק התקבלה בקריאה שלישית.

אלכס מילר: הצעת חוק התגמולים לנפגעי פעולות איבה (תיקון מס' 28), התש"ע–2010, התקבלה.

אלכס מילר: חבר הכנסת אורלב, אתה יכול להגיע ולהודות.

זבולון אורלב: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בראש ובראשונה אני רוצה להודות מאוד לחברי חבר הכנסת חיים כץ, יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, שידע להשלים את החקיקה המורכבת הזו ברגישות רבה כמתחייב מהנושא, באחריות ובעיקר במהירות, וגם להודות למנהלת הוועדה וילמה מאור וליועצת המשפטית המאוד מסורה והמקצועית, ג'ודי וסרמן.

זבולון אורלב: בעזרתו של חבר הכנסת חיים כץ אני מרגיש היום שהצלחנו להשלים חוב מוסרי וכספי ליתומים משני הורים נפגעי פעולות איבה, בין ששניהם נרצחו יחד בפעולות איבה בין שרק אחד מהם נרצח על-ידי מחבלים והשני נפטר מכל סיבה שהיא.

זבולון אורלב: מדינת ישראל יודעת לתת רשת ביטחון חברתית וכלכלית ליתומים אלה, כדי להשלים את החסר, לפחות מהבחינה הכספית, לאחר ששני ההורים אינם עוד בין החיים.

זבולון אורלב: נתפלל שיבולע המוות לנצח, ולא נדע עוד, ולא נצטרך עוד לעסוק בנפגעי מחבלים פלסטינים ארורים.

זבולון אורלב: תודה.

אלכס מילר: תודה, אדוני.

אלכס מילר: גברתי, סגנית מזכיר הכנסת, יש לך הכרזה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הישיבה, אני מתכבדת להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת החלטת ועדת הפנים והגנת הסביבה, לפי סעיף 121 לתקנון הכנסת, בדבר חלוקת הצעת חוק להגנה על עדים (תיקון) (סמכויות מאבטחים), התש"ע–2010 – מ/480.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

אלכס מילר: תודה, גברתי.

אלכס מילר: [מס' כ/281; "דברי הכנסת", חוב' ג', עמ' 4847; נספחות.

אלכס מילר: ]

אלכס מילר: הצעת חוק כלי הירייה (תיקון מס' 16), התש"ע–2010, קריאה שנייה וקריאה שלישית – יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה, חבר הכנסת דוד אזולאי.

אלכס מילר: בבקשה, אדוני.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מתכבד להביא בפניכם את הצעת חוק כלי הירייה (תיקון מס' 16), התש"ע–2010, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

דוד אזולאי: מקורה של הצעת חוק זו בהצעות חוק פרטיות שיזמו חברי הכנסת אורי אורבך ודני דנון; נדמה לי שזו הצעת החוק הראשונה של חבר הכנסת אורי אורבך, ואני רוצה לברך אותו בברכת הצלחה בהעברת הצעת חוק ראשונה בקדנציה הזו.

דוד אזולאי: חוק כלי הירייה, התש"ט–1949, קובע הגבלות לעניין שימוש ואחזקה של כלי ירייה, אולם אינו קובע את הגיל המינימלי לשימוש ולנשיאה של כלי ירייה ולאימון במטווח קליעה.

דוד אזולאי: הצעת החוק באה להסדיר נושאים אלו.

דוד אזולאי: בהצעת החוק מוצעות הוראות לעניין הגבלת השימוש של קטינים בכלי נשק.

דוד אזולאי: הוראות אלה חיוניות על מנת לצמצם את נגישותם של כלי הנשק לילדים ולנוער, ובכך להבטיח את ביטחונם האישי ואת חייהם.

דוד אזולאי: מוצע לקבוע כי מנהל מטווח קליעה לא יתיר ולא יאפשר הפעלת כלי ירייה ואימון במטווח קליעה שבניהולו למי שטרם מלאו לו 18 שנים.

דוד אזולאי: להוראה זו מוצע לקבוע מספר חריגים – מתן אפשרות להתאמן או להפעיל כלי ירייה למי שמלאו לו 16 שנים בסוגי פעילויות שיקבע שר הפנים לאחר התייעצות עם השר לביטחון פנים, מתן אפשרות כאמור למי שמלאו לו 14 שנים והוא נמנה עם יחידות הגדנ"ע, וכן למי שמלאו לו 12 שנים והוא ספורטאי רשום בענף הקליעה או מועמד לרישום בענף, ולבסוף – מתן אפשרות להתאמן או להפעיל כלי ירייה למי שמלאו לו עשר שנים והוא ספורטאי בענף הקליעה אשר ניתן לו היתר מיוחד לעשות כן מידי שר התרבות והספורט, או מנכ"ל המשרד כאמור.

דוד אזולאי: עוד מוצע לקבוע כי כל אדם המגיע למטווח קליעה ימציא למנהל המטווח אישור על גילו, ואם הוא צעיר מגיל 18 ימציא אישור על היותו כלול במסגרת המקרים החריגים, ויצרף הסכמה בכתב של הורה או אפוטרופוס המאשר את הפעלת כלי הירייה או האימון בו.

דוד אזולאי: עוד מוצע לקבוע כי במטווח קליעה יוצב שלט המפרט את ההוראות שנקבעו בהצעת החוק לעניין זה, וכן לקבוע כי ביצוע הוראות אלו יהיו תנאי ברשיון למטווח קליעה, ואי-ביצוען יאפשר הטלת סנקציות כנגד מנהל המטווח עד כדי שלילת רשיונו.

דוד אזולאי: בחלקה השני של הצעת החוק מוצע לעגן בחוק את נוהלי משרד הפנים בדבר הגבלת גיל למתן רשיונות לכלי ירייה למי שטרם מלאו לו 21 ולהסמיך את שר הפנים לקבוע בתקנות, באישור ועדת הפנים והגנת הסביבה, מקרים או נסיבות שבהם ניתן יהיה לתת רשיונות למי שמלאו לו 18 אך טרם מלאו לו 21 שנים.

דוד אזולאי: להצעת חוק זו, אדוני היושב-ראש, לא הוגשו הסתייגויות, ולכן אבקש כי הכנסת תאשר את הצעת החוק בקריאה השנייה ובקריאה השלישית בנוסח המוצע על-ידי הוועדה.

דוד אזולאי: תודה רבה.

אלכס מילר: תודה, אדוני.

אלכס מילר: נחכה עד שתגיע למקומך, ונעבור להצבעה.

אלכס מילר: הצבעה מס' 6 בעד סעיפים 1–4 – 13 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–4 נתקבלו.

אלכס מילר: בעד – 13, נגד – אין, נמנע – אין.

אלכס מילר: הצעת החוק התקבלה בקריאה השנייה.

אלכס מילר: אדוני, יושב-ראש הוועדה, אפשר להצביע בקריאה השלישית?

אלכס מילר: אנחנו נעבור להצבעה בקריאה השלישית.

אלכס מילר: הצבעה מס' 7 בעד החוק – 14 נגד – אין נמנעים – אין חוק כלי הירייה (תיקון מס' 16), התש"ע–2010, נתקבל.

אלכס מילר: בעד – 14, נגד – אין, נמנעים – אין.

אלכס מילר: הצעת חוק כלי הירייה (תיקון מס' 16) התקבלה בקריאה שלישית.

אלכס מילר: חבר הכנסת אורבך, אתה רוצה להתייחס?

אלכס מילר: להודות?

אלכס מילר: בבקשה.

אורי אורבך: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, תודה רבה על אישור החוק הראשון שלי בשלמותו בכנסת הזאת.

אורי אורבך: אני רוצה להודות לעמיתי יושב-ראש ועדת הפנים חבר הכנסת דוד אזולאי ולחברי ועדת הפנים המסורים, לתומר רוזנר היועץ המשפטי, לוורד, ליפה שפירא מנהלת הוועדה, לשוש אזולאי.

אורי אורבך: למרות הקשיים והמעקשים הגענו לפשרות הראויות, ואני חושב שזה דבר שעושה סדר, כדי שילדים לא יסתובבו במטווחים ויתייחסו לכלי ירייה ולירי כאל שעשוע וצעצוע, אלא ברצינות הראויה.

אורי אורבך: תודה גם לשרת התרבות לימור לבנת שהאירה את עינינו בעניין ספורט הקליעה, כדי שלא נכרית את הענף הזה מישראל.

אורי אורבך: חן חן.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: [נספחות.

אלכס מילר: ]

אלכס מילר: חברי חברי הכנסת, הסעיף הבא בסדר-היום: החלטת ועדת הפנים והגנת הסביבה, לפי סעיף 121 לתקנון הכנסת, בדבר חלוקת הצעת חוק להגנה על עדים (תיקון) (סמכויות מאבטחים), התש"ע–2010.

אלכס מילר: יציג את ההחלטה יושב-ראש הפנים והגנת הסביבה חבר הכנסת דוד אזולאי.

אלכס מילר: בבקשה, אדוני.

אלכס מילר: לאחר הצגת ההחלטה אנחנו נצביע.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, הצעת חוק להגנת עדים (תיקון) (סמכויות מאבטחים), התש"ע–2010 – מ/480, נדונה בכנסת בקריאה ראשונה ביום א' באדר התש"ע, 15 בפברואר 2010, והועברה לוועדת הפנים והגנת הסביבה.

דוד אזולאי: הצעת החוק עוסקת בהרחבת סמכויותיהם של מאבטחי הרשות להגנת עדים, המאבטחים עדים מוגנים, ושל שוטרים המאבטחים עדים מאוימים.

דוד אזולאי: בוועדה נתגלעו חילוקי דעות בדבר סמכויות השוטרים.

דוד אזולאי: עם זאת, נוכח הדחיפות באישור הסעיפים העוסקים בסמכויות מאבטחי הרשות החליטה הוועדה להביא בשלב זה לאישור הכנסת רק את הסעיפים העוסקים בכך.

דוד אזולאי: הוועדה תמשיך לדון בסעיף 2(3) להצעת החוק שעניינו סמכויות השוטרים, והיא תביאו לקריאה שנייה ולקריאה שלישית במועד מאוחר יותר.

דוד אזולאי: תודה רבה, אדוני.

אלכס מילר: תודה, אדוני.

אלכס מילר: אני אחכה עד שתגיע למקומך ונעבור להצבעה.

אלכס מילר: חברי חברי הכנסת, אנחנו נעבור להצבעה.

אלכס מילר: הצבעה מס' 8 בעד ההצעה – 16 נגד – אין נמנעים – אין הצעת ועדת הפנים בדבר חלוקת הצעת חוק להגנה על עדים (תיקון) (סמכויות מאבטחים), התש"ע–2010, נתקבלה.

אלכס מילר: בעד – 16, נגד – אין, נמנעים – אין.

אלכס מילר: ההחלטה התקבלה.

אלכס מילר: ["דברי הכנסת", חוב' ט"ז, נספחות, עמ' 7586.

אלכס מילר: ]

אלכס מילר: אנחנו עוברים לסעיף הבא בסדר-היום: מסקנות ועדת הכספים בעקבות דיון מהיר בנושא: פיצוי נפגעי הקפאת הבנייה, בהתאם לסעיף 97א(ד) לתקנון הכנסת.

אלכס מילר: יציג את הנושא יושב-ראש ועדת הכספים, חבר הכנסת משה גפני.

אלכס מילר: לאחר מכן נעבור לדיון.

אלכס מילר: ההצבעה תהיה במועד אחר – יום רביעי.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, הממשלה קיבלה החלטה להקפיא את הבנייה ביהודה ושומרון לתקופה של עשרה חודשים.

משה גפני: אני ביקשתי, כיושב-ראש הוועדה, לקיים דיון בוועדת הכספים על הפיצויים שיקבל מי שנפגע עקב ההחלטה הזאת, של הקפאת הבנייה.

משה גפני: כמו כן הועברו לוועדה החלטות על דיונים מהירים שהציעו חברי הכנסת עתניאל שנלר, כרמל שאמה, אורי אריאל, זאב אלקין, חיים אמסלם, מיכאל בן-ארי, דוד אזולאי, רונית תירוש, אורי אורבך וזבולון אורלב.

משה גפני: הוועדה דנה בבעיות הכלכליות שנוצרו מהקפאת הבנייה.

משה גפני: ועדת הכספים בחנה כמה עניינים.

משה גפני: הראשון שבהם הוא נושא הפיצויים לכל מי שנפגע מצו הקפאת הבנייה.

משה גפני: במקור, לפי נוסח צו הקפאת הבנייה שהוציאה הממשלה, רק בעל היתר בנייה היה רשאי לדרוש פיצויים.

משה גפני: המשמעות היא שכל מי שהיה מצוי רק בתהליך לקבלת היתר בנייה למעשה לא זכאי לפיצויים.

משה גפני: הנושא השני שבו דנה הוועדה היה: הקמתה של ועדת תובענות וקביעתם של קריטריונים לפיצויים הן לאזרחים פרטיים והן לרשויות המקומיות על הנזק שנגרם להם בשל הקפאת היתרי הבנייה.

משה גפני: זה היה הנושא השני שהוועדה דנה בו.

משה גפני: והנושא השלישי הוא: ניסיונה של ועדת הכספים להביא לקביעת מקור תקציבי לפיצוי.

משה גפני: ועדת הכספים קיימה שלושה דיונים בנושא זה.

משה גפני: תוך כדי הדיונים התברר לנו שהוקמה ועדת תובענות לטיפול בנושא הפיצויים, בת שלושה חברים, אך לא נקבעו לוועדת התובענות קריטריונים והיא לא פורסמה בציבור.

משה גפני: חברי הוועדה ואנוכי עמדנו על כך שישולם פיצוי לכל מי שנפגע מהקפאת הבנייה, לרבות מי שנפגע בעקיפין מהצו ולרבות מי שלא היה לו היתר בנייה.

משה גפני: כמו כן עמדנו על כך שיפורסמו קריטריונים מסודרים לגבי הפיצויים ושדבר הקמתה של ועדת התובענות יפורסם בציבור.

משה גפני: על הדיון הראשון שהוועדה קיימה לא היה בכלל פרסום – שאפשר לפנות לוועדת התובענות.

משה גפני: עוד התברר בדיונים שאין תיאום בין משרדי הממשלה השונים, בין משרד הבינוי והשיכון לבין משרד הביטחון ומשרד המשפטים.

משה גפני: ועדת הכספים יצרה את הקישורים והחיבורים בין המשרדים והביאה לכך שהאינפורמציה והנתונים יועברו למשרד הבינוי והשיכון כדי שיינתן מענה לאזרחים.

משה גפני: עניין נוסף שהתברר בדיוני הוועדה הוא שהוקפאה הבנייה של מבני חינוך, ומ-116 מבני חינוך אושרו רק 28, וכל היתר הוקפאו.

משה גפני: זאת החלטה שאין לה שום בסיס, לא בהחלטה על ההקפאה – מכיוון שאם מדובר על הקפאה לעשרה חודשים – ילדים נולדים בינתיים, וילדים גדלים, ויצטרכו מבני חינוך – או גן-ילדים, או בית-ספר, או בית-ספר תיכון.

משה גפני: אם תוקפא הבנייה הכול יידחה בעשרה חודשים, ובוודאי לא זאת היתה הכוונה בהחלטת הממשלה.

משה גפני: בישיבתה האחרונה של ועדת הכספים לגבי הקפאת הבנייה, ביום 20 בינואר 2010, דווח לוועדה שטופסי התביעה וההודעות פורסמו בעיתונות כמו שביקשנו, אך עדיין לא נקבעו קריטריונים מסודרים ועדיין לא נפתרה שאלת הנזק העקיף.

משה גפני: אין עדיין קריטריונים שעל-פיהם מי שנפגע יהיה זכאי לפיצוי, וכמה.

משה גפני: כמו כן דווח לוועדה שהוקצו 30 מיליון ש"ח לצורך פיצויים, אך עמדת ועדת הכספים היא שאין זה מספיק.

משה גפני: בדיון הזה קראה ועדת הכספים למשרדי הממשלה – ונתנה להם זמן – לתקן את כל הטעון תיקון, כפי שפירטתי, אך זה עדיין לא נעשה.

משה גפני: לכן מה שביקשתי, באופן חריג – אני לא מכיר הרבה מקרים כאלה – ביקשתי מיושב-ראש הכנסת לקיים דיון במליאת הכנסת, על-פי סעיף 97א(ד) לתקנון הכנסת, שלפיו סמכותו של יושב-ראש הכנסת לאשר דיון ולהגיע למסקנות על-ידי מליאת הכנסת.

משה גפני: אני מודה ליושב-ראש הכנסת שמאפשר את הדיון הזה.

משה גפני: אני רוצה לומר למה לפי דעתי זה נושא שאכן מליאת הכנסת חייבת לדון בו, והיא גם צריכה להגיע למסקנות ולסיכומים שאני מקווה שהממשלה תיישם.

משה גפני: החלטת הממשלה על הקפאת הבנייה היא החלטה שיש לה גם משמעות פוליטית, גם משמעות מדינית, יש לגביה גם השקפות עולם כאלה ואחרות, אם אנחנו צריכים להקפיא את הבנייה או לא להקפיא את הבנייה.

משה גפני: אנחנו נזהרנו, בדיונים בוועדת הכספים, שלא להיכנס – לחלוטין – לשאלה הזאת.

משה גפני: יכול להיות חבר ועדה או חבר כנסת שלדעתו היה צורך בהקפאת הבנייה, ויכול להיות חבר ועדה או חבר כנסת שעמדתו היא שהיה אסור בשום פנים ואופן להקפיא את הבנייה.

משה גפני: זה לא רלוונטי מבחינת שלושת הדיונים שקיימה ועדת הכספים, ולא רלוונטי לגבי הדיון כאן במליאה.

משה גפני: הדיון הוא אחד ויחיד: הממשלה קיבלה החלטה, והיא ממשלה ריבונית וזכותה לקבל החלטה.

משה גפני: אבל אותם תושבים או אותם קבלנים או אותן רשויות מקומיות או אותם ילדים לא חטאו, לא פשעו, לא עשו דבר שבגללו הם צריכים להפסיד כלכלית, או להפסיד מבני חינוך, או להפסיד כל מיני דברים עקב ההחלטה על ההקפאה.

משה גפני: ודאי שהממשלה היתה צריכה מייד, עם קבלת ההחלטה על ההקפאה, להקים מנגנון לפיצוי של אלה שנפגעים כתוצאה מכך.

משה גפני: הובאו בפנינו מקרים מאוד מזעזעים של משפחות צעירות, שאחת מהן אמרה בוודאות: עמדתי בעד ההקפאה; כך היא אמרה.

משה גפני: אבל היא נפגעת במישרין, מכיוון שהקפאת הבנייה תוך כדי תהליך שהיא עוברת מול הקבלן, או שהיא עוברת מול היזם, או שהיא עוברת בעצמה, כשהיא לקחה פועלים והיא צריכה להפסיק באמצע את העבודה שלהם, או שהיא צריכה בכל מיני וריאציות שבהן אדם שעשה את כל ההליכים והוא בתהליך של קבלת היתר בנייה – לא צריך להאריך בעניין איזה נזק כספי יכול להיות לזוג צעיר שאלה כל חסכונותיו, שלזה הוא חסך.

משה גפני: לכן הדיון הזה במליאה הוא דיון חשוב מאוד.

משה גפני: מדינה מוסרית, מדינה שההחלטות שלה הן ציבוריות ופתוחות לכול, מדינה שחייבת, גם כשהיא מקבלת החלטה שכתוצאה ממנה – והיא יכולה להיות החלטה נכונה, אני לא מביע עמדה, את העמדה בעניין הזה שכל אחד יביע בדיון אחר – כאשר הממשלה מקבלת החלטה כזאת, היה מתחייב שתהיה מייד, לצד ההחלטה הזאת, החלטה נוספת, מה קורה לאזרחים שנפגעו כתוצאה מן ההחלטה הזאת.

משה גפני: ומכיוון שאנחנו הגענו למסקנה שהממשלה, נכון להיום, למיטב ידיעתנו – אני אומר את זה בהסתייגות, יכול להיות שנקבל תשובות אחרות – למיטב ידיעתנו, נכון לרגע זה, הממשלה כשלה במנגנון הפיצוי, היא משאירה אזרחים באי-ודאות מוחלטת לגבי מצבם הכלכלי בנושא הכי קריטי, שזה הדיור.

משה גפני: ולכן ביקשתי את הדיון הזה במליאה.

משה גפני: אני מבקש שיוצעו הצעות סיכום, ואני מקווה שהן יובאו ביום רביעי להצבעה.

משה גפני: אנחנו נקיים היום את הדיון, ואני מאוד מבקש שמליאת הכנסת תקבל החלטה בהתאם לרוח הדברים שקיבלה ועדת הכספים ושהונחה גם על שולחן הכנסת, ועל זה מתקיים היום הדיון.

משה גפני: תודה רבה.

אלכס מילר: תודה, אדוני.

אלכס מילר: אנחנו נפתח בדיון.

אלכס מילר: ראשון הדוברים – חבר הכנסת אריה אלדד.

אריה אלדד: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, אדוני סגן השר, חברי חברי הכנסת, כשממשלת ישראל מחליטה להקים גדר בגבול מצרים, ההחלטה הזאת צריכה להיות מלווה בתקצוב, כי ברור שהשאלה המיידית שעולה היא, כמה זה עולה לנו.

אריה אלדד: אם ממשלת ישראל, לצורך העניין, התחילה להקים גדר בגבול מצרים, ואחר כך החליטה להפסיק לבנות את הגדר, גם אז צריכה מייד לעלות השאלה כמה זה עולה לנו.

אריה אלדד: ברור שיש חוזים עם קבלנים, ברור שהושקעו השקעות שאי-אפשר לעצור בשריקה ולצפות שהן לא ימשיכו לעלות כסף תקופה מסוימת.

אריה אלדד: לכן אפילו החלטה על הפסקת הקמת גדר היא החלטה שצריכה תקצוב בצדה.

אריה אלדד: כשהקבינט החליט להקפיא את הבנייה, ואני בצדק לא מתעסק כאן כרגע בתבונה שהיתה מאחורי ההחלטה הזאת, האם התכלית היתה ראויה, האם היא הושגה, האם לא הגענו למצב שבו אפשר להודיע שהתכלית לתת לפלסטינים תירוץ להצטרף למשא-ומתן, כיוון שזה לא הושג, אפשר להסיר את ההקפאה – נעזוב את העניין המדיני, פוליטי, אזרחי, מוסרי, ציוני – כשמקבלים החלטה כזאת, אי-אפשר לקבל אותה באופן רשלני כל כך בלי לשים סכומי כסף בצדה.

אריה אלדד: גם ההחלטה להפסיק לעשות משהו עולה כסף.

אריה אלדד: אנחנו מכירים במערכת הביטחון פרויקטים ביטחוניים של שנים רבות, ואנחנו יודעים שכשמחליטים מטעמים שונים לקצץ תקציב פיתוח של משהו – אנחנו יודעים כמה עולה לסגור פיתוח.

אריה אלדד: אנחנו צריכים להבין שסגירה, הקפאת בנייה ביהודה ושומרון, זאת החלטה שהפסדה בצדה.

אריה אלדד: ואי-אפשר, מדינה מתוקנת לא יכולה להתעמר פעמיים באזרחים שלה; פעם בזה שהיא אומרת: הושבתי אתכם במקום שמותר לכם להיות בו, על-פי החלטות ממשלה, ואנחנו חושבים שמותר לכם לגור שם ולגדל שם ילדים, אבל פתאום החלטתי שאסור לכם לבנות בית חדש – גם לעשות את זה וגם להגיד להם "ולא נפצה אתכם", זה בלתי אפשרי.

אריה אלדד: כשאומרים להם: כן, נפצה אתכם, אבל ברור לכול שאלה דיבורים ריקים, שאין מאחוריהם תקציב, שאין מאחוריהם מנגנונים, שאין מאחוריהם מספר טלפון למי האזרח הפגוע פונה – וישבנו בדיוני ועדת משנה לענייני איו"ש בעניין הזה והסתבר שבאמת אין עם מי לדבר, אין את מי לתבוע, אין למי להגיש תביעה, אין ממי לקבל את הכסף – זו החלטה חסרת אחריות.

אריה אלדד: אני מקווה שהכנסת בדיון היום תקבל החלטה שתחייב את הממשלה להעמיד בצדה של החלטת ההקפאה גם מנגנון ראוי לפיצוי למי שנפגע ממנה.

אריה אלדד: תודה רבה.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: חבר הכנסת אורי אריאל – בבקשה, אדוני.

אלכס מילר: שלוש דקות גם לרשותך.

אורי אריאל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מבקש לעדכן שאחרי בדיקה הסתבר לי שהחלטת הקבינט, שהיא החלטת ממשלה לכל דבר ועניין – כידוע החלטה אומללה מאין כמותה, אבל בהתייחס לדברי יושב-ראש ועדת הכספים לא נעסוק כרגע בעניין הפוליטי אלא בהתייחסות לאזרחים שנפגעו – מזכיר הממשלה וראש הממשלה לא הכינו שום הערכת תקציב לפני קבלת ההחלטה הזאת, דבר שמנוגד תכלית ההיגיון ומנוגד לתקנון הקבינט והממשלה שמחייב בכל החלטה להביע הערכה אם זה משפיע על התקציב, כמה ואיך.

אורי אריאל: האם זה משפיע על תקנים?

אורי אריאל: מובן שבעניין הזה הממשלה לא רואה את עצמה מחויבת לתקנון עבודתה, וזו החלטה קשה מאוד מכל בחינה וגם מהבחינה הזאת.

אורי אריאל: לא היתה שום היערכות לצד של פיצוי הנפגעים, אזרחי מדינת ישראל, שנושאים בכל החוקים, בכל נטל אפשרי.

אורי אריאל: הכינו במשך חודשים את הצווים, אבל לא את מה שמשתמע מהם, קרי הפיצוי לאזרחים.

אורי אריאל: היות שהממשלה כמו בפעמים רבות התרשלה התרשלות חמורה בתפקידה, הייתי אומר "מעלה באזרחיה", חבר הכנסת דני דנון, אנוכי ועוד כמה חברים הגשנו הצעת חוק בעניין הזה שבאה להסדיר את כל נושא הפיצויים.

אורי אריאל: אחרי שעבר חודש ולא זכינו למענה ממשרד הביטחון וממשרד המשפטים וממשרד ראש הממשלה, ואחרי שהיו דיונים בוועדת הכספים, ולא היתה שום התקדמות, כפי שכבר ציין יושב-ראש הוועדה, הגיע חבר הכנסת דנון לראש הממשלה לפני שלושה שבועות, והוא הבטיח לו שבתוך שבוע העניין יתוקן ויצא צו של אלוף הפיקוד שמסדיר את כל נושא הפיצויים.

אורי אריאל: האם קרה משהו?

אורי אריאל: לא.

אורי אריאל: האם התכוונו שיקרה משהו?

אורי אריאל: לא.

אורי אריאל: כך זה מתנהל.

אורי אריאל: מתעמרים באזרחים, לא נותנים תשובות, גם כאשר ראש הממשלה מכנה את האנשים "מלח הארץ", "טובי בנינו", המון דברים מפליגים, באותו זמן הוא לא דואג למה שצריך לדאוג.

אורי אריאל: היות שכך, החלטנו להגיש את הצעת החוק ביום ראשון.

אורי אריאל: העניין נדון בוועדת שרים לחקיקה, ושם אחרי דיון הכנה שהיה אצל ראש הממשלה, ולפי בקשת ועדת השרים, שביקשה עוד שבועיים לקיים את ההצבעה על הצעת החוק ולא ביום רביעי הקרוב, מתוך הבטחה שבתוך שבועיים כל הבעיות שעלו, חבר הכנסת גפני, תינתן להן תשובה מחייבת, לא תשובות בערך כאלה עם הידיים, אלא תשובות של צווים וחקיקה מחייבת, חבר הכנסת דנון ואני הסכמנו לדחות את ההצבעה.

אורי אריאל: החוק יעלה לדיון ביום רביעי הקרוב.

אורי אריאל: אנחנו נמתין שבועיים; אם במשך השבועיים הללו הדברים יסודרו לפי הבנתנו – מה טוב, ואם לא – החוק יעלה בעוד שלושה שבועות להצבעה, ואני משוכנע שחברי הכנסת מהאופוזיציה ומהקואליציה יתאחדו כדי לתת תשובות מניחות את הדעת, ולא יהיה מצב שגם מקפיאים את הבנייה וגם הממשלה גוזלת את כספם של האזרחים.

אורי אריאל: תודה.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: חבר הכנסת זבולון אורלב.

חיים אורון: מי אחריו?

אלכס מילר: דב חנין.

אורי אריאל: ג'ומס, אני יודע שתילחם על זכויותינו – – –

חיים אורון: בטח – – –

אלכס מילר: קודם בן-ארי ואחריו דב חנין.

דב חנין: לפי הרשימה שלי אני לפני בן-ארי.

אלכס מילר: כן, אבל אנחנו עובדים לפי הרשימה שלי.

זבולון אורלב: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, שני פותחי הדיון, גם חבר הכנסת בן-ארי וגם חבר הכנסת אריאל, כידוע נמנים עם האופוזיציה, ואפשר לחשוב שמדובר בנאום אופוזיציוני.

זבולון אורלב: אז הנה, עומד לפניכם חבר קואליציה ומבקר באופן קשה מאוד את הממשלה על כך שהיא עשתה מעשה מחפיר ומעשה בלתי אנושי ובלתי מוסרי בעליל.

זבולון אורלב: לא מתקבל על הדעת, אדוני השר, במדינה מתוקנת, שממשלה תקבל החלטות בלי לפצות אזרחים פיצוי על זכויות בסיסיות.

זבולון אורלב: אנשים נכנסו להתחייבויות, אנשים לקחו משכנתאות, אנשים שכרו דירות, ומדובר גם בזוגות צעירים, שאין מי שיפצה אותם.

זבולון אורלב: מילא יש ויכוחים פוליטיים, כן הקפאה לא הקפאה – אני לא הייתי מצביע בעד הקפאה אם הייתי צריך להצביע, וכידוע איננו תומכים בהקפאה הזאת, אבל זו זכותה של הממשלה לקבל החלטה.

זבולון אורלב: יש משטר דמוקרטי, ממשלה ברוב, אבל למה לעשות מעשה?

זבולון אורלב: אני אומר בגלוי, אדוני השר, שזה מזכיר לי את הגירוש מגוש-קטיף.

זבולון אורלב: ממש מזכיר לי.

זבולון אורלב: לצערי, כיושב-ראש הוועדה לביקורת המדינה ליוויתי את העניין הזה, וגם יזמתי את הקמת הוועדה הממלכתית לבדיקת תפקוד הממשלה בכל הבושה הזה שנקראת "שיקום מגורשי גוש-קטיף", וכאיש מדינה אני עומד בוש ונכלם כלפי אזרחים שבאים בצדק ואומרים: מילא גירשתם – גירשתם; הרסתם את הבית – הרסתם; הרסתם את החממות – למה אתם לא משקמים אותנו?

זבולון אורלב: אני יודע שאדוני מטפל במשת"פים, ושאדוני גם רגיש מאוד לצד"לניקים, שחבים להם חוב מוסרי.

זבולון אורלב: זה איום ונורא שהמדינה לפעמים מקבלת החלטות, שיכולות להיות טובות או לא טובות, אבל למה לפגוע פגיעה כלכלית?

זבולון אורלב: למה אי-אפשר – הרי בסוף, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, יסדרו את זה.

זבולון אורלב: הרי בסוף יסדרו את זה, כי יהיה חוק ויהיו תביעות ויהיו בג"צים.

זבולון אורלב: למה במדינה מתוקנת הכול צריך ללכת עקום, הכול צריך ללכת בקושי, הכול צריך ללכת בכאב לב והכול צריך ללכת תחת איבוד אמון של אזרחים בתפקוד תקין של מערכות השלטון?

זבולון אורלב: לכן אני אומר שאותם בעלי מצפון, גם בממשלה, בעיקר בממשלה, חייבים לדפוק על השולחן, חייבים להעלות את הנושא הזה לסדר-היום בממשלה ולתבוע פתרון מסודר, כדי שאותם אזרחים שנפגעו מההחלטה האומללה על ההקפאה יוכלו לקבל את הפיצוי הכספי ולפחות לא יישאו בנזק כספי שההחלטה הזאת גרמה להם.

זבולון אורלב: תודה.

אלכס מילר: תודה, אדוני.

אלכס מילר: חבר הכנסת מיכאל בן-ארי.

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, פעמים רבות אני שומע פה חברי כנסת שמדברים על חזון הנביאים, חזון הנביאים, ופעמים יש לי הרצון לדגדג על הלשון, לשאול את אותם דוברים כמה הם יודעים מחזון הנביאים.

מיכאל בן-ארי: ברשותכם, אני רוצה לעסוק בחזונו של אחד הנביאים, הנביא ירמיהו, שמעביר ביקורת קשה ביותר על אחד ממלכי ישראל האחרונים, מבניו של יאשיהו המלך, המלך יהויקים.

מיכאל בן-ארי: וככה כותב עליו הנביא ירמיהו: "הוי בונה ביתו בלא צדק ועליותיו בלא משפט ברעהו יעבד חנם ופעלו לא יתן לו.

מיכאל בן-ארי: האמר אבנה לי בית מדות ועליות מרוחים וקרע לו חלוני וספון בארז ומשוח בששר".

מיכאל בן-ארי: בקיצור, הוא בא בטרוניה אל המלך שרואה רק את עצמו ולא רואה אף אחד ממטר.

מיכאל בן-ארי: הוא רוצה לבנות בית בגובה של ארז, גבוה, שמכל מקום יראו אותו, כמה הוא חזק, וכמה הוא עשיר, וכמה הוא בעל יכולת.

מיכאל בן-ארי: הפרטים הקטנים לא מעניינים אותו.

מיכאל בן-ארי: לשלם לפועלים זה דבר פעוט, זה דבר שהוא לא כל כך חשוב.

מיכאל בן-ארי: אם בדרך הוא יצטרך להרוס כמה בתים של אחרים, של כמה עניים ואומללים, גם זה לא חשוב – "בונה ביתו בלא צדק ועליותיו בלא משפט".

מיכאל בן-ארי: בא אליו הנביא ואומר: "התמלך כי אתה מתחרה בארז".

מיכאל בן-ארי: הוא אומר לו: אתה רוצה למלוך?

מיכאל בן-ארי: אתה מתחרה בארז אמיתי.

מיכאל בן-ארי: אבא שלך, המלך יאשיהו, היה ארז אמיתי, היה צדיק – "הלוא אכל ושתה ועשה משפט וצדקה אז טוב לו".

מיכאל בן-ארי: גם אכל ושתה מה שהוא צריך וגם עשה משפט וצדקה.

מיכאל בן-ארי: אבל אתה, איפה אתה?

מיכאל בן-ארי: אתה רק בונה בתים כמו ארז, אתה רק מרשים כמו ארז, אבל בתוכך אתה מתנהג בצורה הכי רקובה והכי רקבובית שיכולה להיות.

מיכאל בן-ארי: רבותי, הדברים אמורים כלפי אותה הוראה, אותה קבלת החלטה של הקפאת הבנייה ביהודה ושומרון.

מיכאל בן-ארי: באישון לילה, במחטף.

מיכאל בן-ארי: מה זה חשוב?

מיכאל בן-ארי: אני צריך להיראות טוב כלפי העולם, אני צריך לשמר את הקואליציה.

מיכאל בן-ארי: מה זה חשוב אם אני בונה את ביתי, את בית הקואליציה, את מעמדי כביכול בעולם – כביכול, כן, ראינו לאן – – –

שלמה מולה: אתם המלצתם שהוא יהיה ראש ממשלה.

מיכאל בן-ארי: סליחה, אל תפריע לי באמצע שיעור תנ"ך.

שלמה מולה: אתם המלצתם שהוא יהיה ראש ממשלה.

שלמה מולה: אתה דיברת – – –

מיכאל בן-ארי: שלמה, אתה יודע את תשובתי הרגילה בעניין הזה, ואני מבקש ממך לא להפריע לי באמצע שיעור תנ"ך.

שלמה מולה: רק הערתי לך על זה – – –

אלכס מילר: חבר הכנסת מולה, אתה ברשימת הדוברים.

מיכאל בן-ארי: טוב, כשאני אסיים.

מיכאל בן-ארי: זה הזמן שלי.

מיכאל בן-ארי: לפחות אני אומר את עיקרי הדברים.

מיכאל בן-ארי: הדורסנות של ההחלטה על ההקפאה מאפיינת את ההתנהגות הקבועה כלפי המתיישבים.

מיכאל בן-ארי: הם אזרחים סוג ד'.

מיכאל בן-ארי: אפשר לגזול את המשפחה הזאת ואת המשפחה הזאת ואת המשפחה הזאת, שכבר הזמינו ומכרו את הבית ולקחו משכנתה, ועכשיו – שיחפשו את החברים שלהם, כי החליטו שאפשר לאכוף רק אם הם יוכלו לבדוק את זה.

מיכאל בן-ארי: אולי הייתם עושים רק מי שהגיש תוכניות או משהו כזה?

מיכאל בן-ארי: זה לא עניין אותם – רק מה שנוכל לצלם באישון לילה, כדי שלאחר מכן נצליח לאכוף.

מיכאל בן-ארי: כאילו יש אכיפה של איזה חוק אחר במדינת ישראל כמו שנעשה בדבר הזה.

מיכאל בן-ארי: ועל זה אומר הנביא: "בונה ביתו בלא צדק ועליותיו בלא משפט".

מיכאל בן-ארי: הורס את בתי ישראל, את בתי ההתיישבות, בלא צדק, ובונה כביכול את ביתו.

מיכאל בן-ארי: ועליו אומר הנביא: אתה מתחרה בארז אביך?

מיכאל בן-ארי: הדבר הזה הביא בסופו של דבר לחורבן הבית.

מיכאל בן-ארי: אני מקווה שאנחנו נדע קודם כול לפצות את הנפגעים, והכי חשוב זה לבנות את הבית; לבנות את הבית בארץ-ישראל, זה חזון הציונות, ולא החזון של חס ושלום הקפאה וחורבן.

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

אלכס מילר: תודה, חבר הכנסת בן-ארי.

אלכס מילר: חבר הכנסת דב חנין, גם לרשותך שלוש דקות.

אלכס מילר: חבר הכנסת אורון, אתה אחריו.

אלכס מילר: אחריו חבר הכנסת שנלר ואחריו חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, יש כנראה מי שחושב שאם נדבר הרבה על הקפאה בסוף נצליח לשכנע שיש הקפאה, ואולי אפילו אחרי שנצליח לשכנע שיש הקפאה – אולי גם נצליח להשתכנע בעצמנו שיש הקפאה.

דב חנין: אז, עמיתי חברי הכנסת, כדאי קודם כול להתעורר ולראות את המציאות כפי שהיא.

דב חנין: ישנם כמובן גימיקים, ישנה חלוקה מאוד מתוקשרת של צווים, אבל במציאות, עמיתי חברי הכנסת, מי שמסתובב בשטח – ויש כאן כמה כאלה שדווקא מסתובבים בשטח – יודע היטב שבשטחים תנופת הבנייה בהתנחלויות קיימת, מואצת, דרמטית, מהירה – – –

יעקב כץ: נולדה לי אפילו נכדה השבוע.

דב חנין: אני מברך אותך, חבר הכנסת כץ.

יעקב כץ: אנחנו מחכים לעוד מתנחלת.

דב חנין: יפה.

אלכס מילר: מזל טוב.

דב חנין: אז אני מברך אותך על שנולדה לך נכדה, אבל אנחנו ממש לא מחכים לעוד מתנחלים, כי ככל שיש יותר ויותר מתנחלים, הבעיות שלנו בארץ רק הולכות ומסתבכות.

יעקב כץ: ואנחנו מחכים.

דב חנין: ולכן, עמיתי חברי הכנסת, אני אומר לכם בצער רב, שכל אותם דיבורים על הקפאה לא יוכלו להיות אלטרנטיבה לעשייה מדינית; לעשייה מדינית אמיתית שצריכה בהחלט להתחיל בהקפאת הבנייה בהתנחלויות, אבל הקפאה אמיתית, לא הקפאה בכאילו, לא הקפאה בקריצת עין, לא הקפאה שבמקביל לה נעשית בנייה ביישובים, בהתנחלויות, במאחזים, בכל שטחי הגדה המערבית.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, מה שאנחנו יודעים, שהבנייה בהתנחלויות נמשכת – יודעים גם השכנים הפלסטינים שלנו.

דב חנין: הם רואים את זה במו עיניהם יום-יום.

דב חנין: מה שהם רואים ואנחנו רואים, רואים גם בעולם כולו – – –

יעקב כץ: טוב, הם בונים.

יעקב כץ: הם בונים.

אלכס מילר: חבר הכנסת כץ.

דב חנין: מה שהם יודעים ומה שאנחנו יודעים, יודעים גם בעולם כולו.

דב חנין: לכן, אדוני היושב-ראש, כיוון שאני יודע שבעוד כמה שבועות או כמה חודשים, מן הסתם בוודאי גם יתפרסם איזה דוח בין-לאומי שיצביע על הבנייה הנמשכת של ישראל בהתנחלויות, בניגוד מוחלט להתחייבויותיה של ממשלת ישראל, בהחלטתה ההיסטורית על קבלת מפת הדרכים – –

עתניאל שנלר: דוח – – –

דב חנין: – – שם נאמר, חבר הכנסת שנלר, בסעיף – – –

עתניאל שנלר: לא, לא שמעתי.

עתניאל שנלר: באמת לא שמעתי.

דב חנין: אני אומר:

דב חנין: הבנייה בהתנחלויות נעשית בסתירה מוחלטת להתחייבותה המפורשת של ממשלת ישראל בהחלטה על קבלת מפת הדרכים.

דב חנין: באותה החלטה נאמר: בשלב א' לביצוע מיידי תהיה הקפאה מוחלטת של כל פעילות בהתנחלות – אגב, כתוב שם בנוסח: כולל ריבוי טבעי.

דב חנין: זה כתוב במפת הדרכים.

דב חנין: ממשלת ישראל קיבלה את זה, אבל בפועל מאז, גם בימי ממשלת שרון, הממשלה הקודמת, וגם בימי הממשלה הנוכחית, ממשלת נתניהו, מתעלמים מזה ומצפצפים על זה.

דב חנין: לכן אני אומר, עמיתי חברי הכנסת, בוודאי עוד יהיה איזה דוח בין-לאומי שיתפרסם – עוד חודש או חודשיים או שלושה – ויבקר את מדיניות הממשלה בעניין הזה ויוקיע את השקרים של ממשלת נתניהו – דיבורים על הקפאה ומציאות של חום רב מאוד של בנייה – –

אלכס מילר: נא לסכם.

דב חנין: – – ואז כמו כרגיל אצלנו, יבואו בטענות על המראה ויבואו בטענות על הדוח, אבל מי שצריך לבוא בטענות אמיתיות עליו, עמיתי חברי הכנסת, זה על המציאות; על המציאות ועל הממשלה שאחראית למציאות כזאת.

דב חנין: המשמעות של המשך הבנייה בהתנחלויות היא שאין תהליך מדיני, שהאזור הזה לא הולך בכיוון חיובי, אלא הוא הולך ומידרדר לסכנה של מלחמה נוספת – ישראלית–פלסטינית, ישראלית–אזורית.

דב חנין: זו הסכנה הגדולה, שאם לא נעלה על דרך השלום, כולנו נשלם עליה, ונשלם עליה ביוקר.

דב חנין: תודה רבה.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: חבר הכנסת חיים אורון, ואחריו – חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס, חבר הכנסת יעקב כץ, שלמה מולה; ונחמן שי – אחרון הדוברים.

אלכס מילר: בזה הרשימה נעולה, ויסכם את הדיון סגן השר כהן.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, מבחינה מסוימת, מה שאני הולך לומר עכשיו הוא המשך של מה שאמרתי פה לפני כשעה וחצי בדיון על סיום שנה לממשלה.

חיים אורון: הממשלה הזאת בוחרת בין שני מסלולים אפשריים: האחד – לא להחליט, וזה ברוב הדברים, והשני – כשהיא מחליטה, בלי לשלם את המחיר.

חיים אורון: החליטו על הקפאה; עשרה חודשים.

חיים אורון: לחלק קורצים שזה לא ברצינות; לחלק אומרים שזה מאוד ברצינות.

חיים אורון: אני רוצה לומר באופן מאוד פשוט: אם ישנם אנשים שנפגעו פגיעה בלתי הפיכה בגלל ההחלטה הזאת, צריך למצוא מנגנון.

חיים אורון: איפה הממשלה?

חיים אורון: מה הפטנט הזה, אדוני היושב-ראש, חבר הנשיאות, של החוק הזה?

חיים אורון: נער הייתי וגם בגרתי – גברתי סגנית מזכיר הכנסת – סעיף שהיה בוועדת הכספים בשלוש ישיבות, ולא הוסכם, הפך להצעה במליאה, בשביל מה?

חיים אורון: מה יצמח מהדיון הזה?

חיים אורון: חוק?

חיים אורון: מה בדיוק יצמח ממנו?

חיים אורון: "בלה בלה".

חיים אורון: זאת אומרת, ככה.

חיים אורון: אורי אריאל יגיד: מה אתם רוצים, נאמתי בכנסת; דני דנון, שהוא חבר הקואליציה, יגיד: מה אתם רוצים, עשיתי דיון במליאה.

חיים אורון: שקל לא יזוז פה.

חיים אורון: אחד.

חיים אורון: גם אף אחד לא אמר אם צריך להזיז שקל.

חיים אורון: אולי מיליארד.

חיים אורון: אולי מיליון.

חיים אורון: שום דבר.

חיים אורון: ככה זה נראה הכול.

חיים אורון: זה הכול כל כך לא רציני.

חיים אורון: כל כך לא עד הסוף.

חיים אורון: אם התכוונתם להקפיא, אז ככה – גם לא מקפיאים עד הסוף, אז אין התועלת הפוליטית.

חיים אורון: הנזקים קיימים מצד אחד.

חיים אורון: חבר הכנסת כץ, הוא מסכים אתי לגמרי, הוא מחייך.

יעקב כץ: המתנחלים תמיד מרוויחים.

חיים אורון: זהו.

חיים אורון: זהו, אבל מסבנים את כולם.

חיים אורון: אבל אותי – – –

יעקב כץ: ברכת שמים.

יעקב כץ: ברכת שמים, ג'ומס.

יעקב כץ: ברכת שמים.

חיים אורון: תראה, היות שברכת שמים שורה עליכם כל הזמן, בלי הפסקה – גם כשאין גשם, גם כשיש גשם יש ברכת שמים עליכם; ככה אלוהים סידר את העולם: עליך ברכת שמים, ועל כל עם ישראל צרות.

חיים אורון: ככה מתחלק העולם.

חיים אורון: אבל אני רוצה טיפה לחזור בכל זאת למסלול של הדיון עצמו.

חיים אורון: חברים מתוך הקואליציה עולים לכאן לקיים דיון במליאה; על מה?

חיים אורון: על מה בדיוק אתם רוצים שיהיה דיון במליאה?

חיים אורון: ירדנה, אני יודע שהכול לפי התקנון – – –

אלכס מילר: לא, היה לנו משהו אחר.

חיים אורון: אני יודע שהכול לפי התקנון, אבל תאמינו, לפעמים אוויר חם – לפחות תעשו את זה ביום שאין בו שרב כזה; כשקצת קר בחוץ, מעלים אוויר חם במליאה.

חיים אורון: עושים פקה-פקה, אין לזה שום משמעות משום כיוון שהוא.

חיים אורון: הממשלה – איך אמר קודם אורי אריאל?

חיים אורון: דעו לכם, אם בעוד שבועיים לא תיתנו לנו הצעת חוק, אנחנו נביא לפה ביום רביעי בצהריים הצעת חוק לקריאה טרומית, ומייד אחריה ייפתחו תורים בשלושה מקומות, ואנשים יתחילו לקבל צ'קים.

חיים אורון: לפחות אל תרמו אותם.

חיים אורון: ויכול להיות שיש אנשים שצריכים לעזור להם, כי הם חטפו מכה מאוד קשה.

חיים אורון: אבל לא ככה.

חיים אורון: זה הכול כזה חארטה ברטה, כמו שאומרים עכשיו הילדים.

חיים אורון: כל כך לא רציני, כל כך כלום.

חיים אורון: אז בסדר גמור, נצביע – גברתי סגנית המזכיר – אני מבין שצריך להביא הצעות סיכום ביום שלקואליציה יהיה רוב, כי יש סכנה שתעבור הצעת סיכום בלי שלקואליציה יש רוב.

חיים אורון: זאת אומרת – הנה בא יושב-ראש הכנסת – יש סכנה, למשל, שאני אציע הצעת סיכום בשם מרצ, להעביר מיליארד וחצי שקלים לפיצויים, ויש סכנה שמחר מביאים את הכסף.

חיים אורון: אז תדאגו לקואליציה שתציע הצעה טובה.

חיים אורון: אני כבר אומר לך מה יהיה כתוב בה.

חיים אורון: יהיה כתוב בה שהממשלה צריכה בהקדם האפשרי לגבש הצעה מסודרת, הוגנת ומהירה, לפצות את מי שנפגע, והכול בתוך עשרה חודשים.

חיים אורון: די.

אלכס מילר: תודה, אדוני.

אלכס מילר: חבר הכנסת עתניאל שנלר, גם לך יש שלוש דקות.

עתניאל שנלר: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, יש חילוקי דעות לגבי העתיד המדיני של יהודה ושומרון – זה לא סוד.

עתניאל שנלר: הממשלה החליטה להקפיא, ואני חושב שהיא החליטה להקפיא כי היא הבינה את הצורך המדיני, בשביל לנסות לצאת מההקפאה – אני לא מחדש מאומה – ההקפאה המדינית.

עתניאל שנלר: היא ביקשה להקפיא כי היא רצתה למנוע פעילות של "חמאס" ביהודה ושומרון ואחרים, וליצור איזה מין תשובה ביטחונית לעניין.

עתניאל שנלר: הממשלה גם רצתה ליצור קואליציה בין-לאומית רחבה כנגד משימות חשובות מאוד, קיומיות, בין השאר סביב השאלה האירנית.

עתניאל שנלר: אז זו הנקודה הראויה.

עתניאל שנלר: כי הממשלה החליטה: לצורך דברים לאומיים, שמים, ומשלמים מחיר בתחומים מסוימים.

עתניאל שנלר: וזה הדבר – ההקפאה הזאת.

עתניאל שנלר: אבל איך אנחנו מייד מקלקלים?

עתניאל שנלר: באים חברים מתוך המערכת כאן, מתוך הבית הזה, מתוך התנועות הציוניות, ומסבירים לעולם שאנחנו משקרים לעולם.

עתניאל שנלר: אה, תרומה מצוינת לביטחון ישראל.

עתניאל שנלר: באמת, כל הכבוד.

עתניאל שנלר: אותם חברים שעומדים כאן ומסבירים כמה הכול פארסה, או לא חשוב, אז – תראו מה עשינו?

עתניאל שנלר: באמת, דיבורים חשובים; חיזקנו את מעמדה של ישראל בעולם, עוד קצת, ככה, ירדנו על החברים, ומי בסוף אוכל אותה מכל הצדדים?

עתניאל שנלר: אנחנו המתנחלים.

עתניאל שנלר: הרי גם יש הקפאה, וגם, בעצם, התרומה שלנו לחיזוק המדינה, שאנחנו שותפים לעניין, כאילו אנחנו – גם את זה – אנחנו משלמים מחיר.

עתניאל שנלר: גם לא תרמנו למדינה, וגם אומרים ש-.

עתניאל שנלר: בקיצור, הפארסה זה לא מה שאמר חבר הכנסת אורון.

עתניאל שנלר: זו העובדה שתמיד אנחנו – אני אומר "אנחנו" כמתנחל, שמסכים להקפאה, כי היא נכונה לחוסנה של מדינת ישראל – בסוף גם נקפיא וגם לא תרמנו לביטחונה, כי יש – אתם יודעים, ככה, מהאלה של פרשת "שלח לך" – והיינו בעיניהם כחגבים, וגם בעינינו.

עתניאל שנלר: אני רוצה לומר שהתובנה שתצמח מהדיון הזה, לשאלתו של חבר הכנסת אורון, בעיני היא אחת – היא נגעה גם להצבעה אחרת שהיתה כאן בכנסת בשבוע שעבר – התובנה היא שאם רוצים להתקדם בתהליך מדיני כלשהו, אי-אפשר ללכת בתהליך מדיני בכוח נגד כלל הציבור.

עתניאל שנלר: רוצים לדבר על רמת-הגולן – חבקו את תושבי רמת-הגולן.

עתניאל שנלר: רוצים לדבר על יהודה ושומרון – חבקו את תושבי יהודה ושומרון.

יעקב כץ: תקפיאו.

עתניאל שנלר: אני לא יודע אם להקפיא.

עתניאל שנלר: אני רוצה לחבק מתוך אהבה, לא מתוך שנאה.

עתניאל שנלר: כי אם אני רוצה להקפיא ביהודה ושומרון, אני לא רוצה שתפסיד.

עתניאל שנלר: אני רוצה ליצור מצב שתהיה הבנה עמוקה – –

יעקב כץ: אבל אתה מקפיא.

עתניאל שנלר: – – שמהלכים מדיניים, כצל'ה, עושים – –

יעקב כץ: עתני, אבל אתה מקפיא.

עתניאל שנלר: – – מתוך תובנה – –

נחמן שי: באופן עקרוני אנחנו בעד ההקפאה.

עתניאל שנלר: – – שבלי אהבה לא יצא כלום.

עתניאל שנלר: לכן אני חושב שצריכים לתמוך היום באותם תושבים שלדידם יש הקפאה, צריכים לסייע בצפון, בגליל, באזורי פיתוח וברמת-הגולן, כי מדברים על עתיד רמת-הגולן.

עתניאל שנלר: כל מי שאומר אחרת לא רוצה שלום אלא רוצה לא לאהוב את מי שעל גביו רוצים לעשות שלום.

עתניאל שנלר: אני אוהב את החברים גם אם הם לא יוכלו להישאר בביתם.

נחמן שי: עשו אהבה ולא מלחמה, זה מה שאתה אומר.

עתניאל שנלר: זה תמיד נכון.

נחמן שי: אוקיי.

נחמן שי: בסדר גמור.

תודה.

חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס, ואחריו – חבר הכנסת יעקב כץ.

אתה אחרי יעקב כץ, ואחריך חבר הכנסת שי.

תשובת הממשלה והצבעה ביום רביעי.

קריאה: על מה ההצבעה?

ביום רביעי ההצבעה על הצעות הסיעות, כולל תשובת הממשלה.

מנחם אליעזר מוזס: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי כנסת נכבדים, אני מעדיף, לכל הנושא הזה, להקריא מכתב שקיבלתי מראש עיריית ביתר היום: "לכבוד חבר הכנסת מוזס" – את כל התארים אני אשאיר בצד – "עדים רבים יש לנו, ביניהם גם כבודו, כי עשינו ככל אשר היה לאל ידנו כדי למנוע, לגדוע, ולכל הפחות לצמצם את גזירת ההקפאה האומללה שהומטה על עירנו.

מנחם אליעזר מוזס: קשה, קשה לנו עד מאוד לראות בצערם של יהודים יקרים המבקשים בסך הכול קורת גג לילדיהם הנישאים, בכסף מלא, ואין בידינו להושיעם.

מנחם אליעזר מוזס: וכך, בלית ברירה, ותוך נשיכת שפתיים, נאלצים ההורים לאתר פתרונות דיור חלופיים, פתרונות של בדיעבד בשאר אזורי הארץ, אם בכלל ישנם כאלה" – ואני מוסיף שבכלל אין.

מנחם אליעזר מוזס: המצב הוא היום שאנשים, זוגות צעירים, הולכים לגור בדירות תת-קרקעיות ובמחסנים, וכדברי רבי יהודה הלוי בשירו המפורסם: איך אוכל אכול ושתות בעת אשר בת הגבירה נהפכת לבת השפחה?

מנחם אליעזר מוזס: ואני חושב שעל המשקל הזה קורה היום: בת מלך יוצאת מהחופה, מהכלולות, לאן?

מנחם אליעזר מוזס: למחסן – –

יעקב כץ: אבל אתה – – –

מנחם אליעזר מוזס: – – לבית – לבית שאין בו אור יום, אין אוויר.

מנחם אליעזר מוזס: אני מציע שתבואו לראות אתי איך גרים בחניונים בבית-שמש.

מנחם אליעזר מוזס: אני יכול להעיד לכם שהבת שלי והנכדה שלי, והנכדים, ברוך השם, גם עם הנינה שנולדה באחרונה, גרים בבית ללא אור יום וללא אוויר.

מנחם אליעזר מוזס: למה?

מנחם אליעזר מוזס: כי לא בונים.

יעקב כץ: אבל אתם בקואליציה.

יעקב כץ: אבל אתם בקואליציה.

מנחם אליעזר מוזס: רגע, אני רוצה להגיע לזה.

מנחם אליעזר מוזס: ועכשיו המצב הוא – רבותי, זה לא פשוט.

מנחם אליעזר מוזס: זה – שותת הדם לראות את הדברים האלה.

מנחם אליעזר מוזס: כצל'ה, אני שותף אתך בהחלט בדרישה הזאת, אבל אני לא מאמין שאני אוכל לעשות משהו בחוץ, אני מנסה אולי מבפנים משהו.

מנחם אליעזר מוזס: ידידי יושב-ראש ועדת הכספים – –

שלמה מולה: – – –

מנחם אליעזר מוזס: – – מוישה, מי כמוך מכיר את המצוקה.

מנחם אליעזר מוזס: מה אנחנו נעשה עם אנשי ביתר?

מנחם אליעזר מוזס: מה עושים אתם, עם כל אלה שחתמו חוזים והיו צריכים להיכנס לדירות?

מנחם אליעזר מוזס: לא נותנים להם לבנות, צריכים להאריך את שכירת הדירה, נמצאים אצל ההורים, אי-אפשר לצאת משם.

מנחם אליעזר מוזס: לאן נוליך חרפתנו?

מנחם אליעזר מוזס: מילא אם היו מדברים למשל על פיצוי על שכר הדירה שמשלמים, או על זה שצריכים להאריך את השכירות.

מנחם אליעזר מוזס: גם על זה לא שומעים חצי מלה.

מנחם אליעזר מוזס: שום דבר.

מנחם אליעזר מוזס: מי מדבר כאן על פיצויים?

מנחם אליעזר מוזס: מדברים על פיצוי על הפרט.

מנחם אליעזר מוזס: אפשר להשיג פיצוי על הפרט?

מנחם אליעזר מוזס: שכל אחד – תהיה תחנה, שמי שנפגע שיוכל לבוא ולבקש: אנא, אני נפגעתי, אני משלם משכנתה כי לקחתי הלוואה על הדירה החדשה.

מנחם אליעזר מוזס: 1,000 משפחות נכנסו לאזור התמר, אדוני היושב-ראש יודע מזה, בשכונת ביתר.

מנחם אליעזר מוזס: אין להם אף מבנה ציבורי.

מנחם אליעזר מוזס: אפילו ממ"דים לא נותנים לבנות.

מנחם אליעזר מוזס: אין שום מבנה ציבורי.

מנחם אליעזר מוזס: אישרו סך הכול 28 מוסדות ציבור לכל רחבי יו"ש.

מנחם אליעזר מוזס: אני חושב שביתר לבד צריכה יותר מ-28 מוסדות.

תודה.

מנחם אליעזר מוזס: לאן נוליך חרפתנו?

מנחם אליעזר מוזס: זה כבר מוסדות ציבור.

מנחם אליעזר מוזס: הרי דיברו שבמוסדות חינוך וציבור לא תהיה שום הקפאה.

מנחם אליעזר מוזס: ומישהו מאמין עוד שההקפאה הזאת תיקח רק עשרה חודשים?

מנחם אליעזר מוזס: אני רוצה לשאול את כבוד השר מה יהיה אם בחודש התשיעי – ידידי חברי הכנסת – יבוא אבו מאזן ויגיד: או, אני כן רוצה לבוא למשא-ומתן, לשבת; אז מה תהיה ההקפאה, לעוד עשר שנים?

יעקב כץ: אז אגודה תעזוב את הממשלה.

חבר הכנסת מוזס, זמנך תם.

תודה.

מנחם אליעזר מוזס: תודה רבה, אבל כואב הלב.

תודה.

מנחם אליעזר מוזס: אולי יש ליושב-ראש פתרון?

אנחנו ניקח את הפתרון שמציעה הממשלה, ואנחנו ניישם אותו בסופו של דבר.

מנחם אליעזר מוזס: נשמח לשמוע פתרון כזה.

תודה.

חבר הכנסת יעקב כץ – בבקשה, אדוני.

יעקב כץ: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, כנסת נכבדה, קודם כול, תמיד כשאני רואה את חבר הכנסת מולה, אני מקבל כוח.

יעקב כץ: אני יודע שהאיש הזה הלך 700 ק"מ כדי לבוא לארץ-ישראל.

יעקב כץ: וגם אם הוא בקדימה, אני בטוח שהוא כולו מבואס ומבועת מהעובדה שפתאום הוא רואה שבארץ-ישראל, לא עלינו, ממשלה מקפיאה בנייה.

יעקב כץ: אבל אני רוצה לומר כך: אנחנו, לימדונו חז"ל – הרב גפני, הרב מוזס, אני הקשבתי לך ברוב קשב, אז אני רוצה – – –

מנחם אליעזר מוזס: – – – אני מתקרב.

יעקב כץ: – – כן, אז אני רוצה רק – בכמה וכמה מלים – – –

מנחם אליעזר מוזס: אני ממלא את מקומך.

יעקב כץ: בבקשה.

יעקב כץ: א.

יעקב כץ: אני רוצה לומר ש"כל מאן דעביד רחמנא לטב עביד", וגם זו לטובה, ואנחנו שיודעים שהיה אומר הרב צבי יהודה, זכר צדיק לברכה, כשהמכונית היתה נעצרת קצת קדימה, הוא היה אומר לנהג: "תתקדם אחורה".

יעקב כץ: אנחנו בעולמו של השם יתברך, הרב גפני, אנחנו תמיד מתקדמים.

יעקב כץ: אבל מה נעשה שהקדוש-ברוך-הוא גלגל לידך זכות, ומגלגלים זכות על-ידי זכאי – כל הכסף של המדינה בידיים שלך.

יעקב כץ: אתה יכול לעשות ככל העולה על רוחך.

יעקב כץ: הלוא אם אתה תחליט מחר, כמו שהחלטת לגבי הישיבות, שתיפסק ההקפאה, אין לו ברירה, לראש הממשלה, הוא חייב לשמוע לך.

יעקב כץ: הרב גפני, ללכת לרב שטיינמן, ללכת לרב אלישיב, להגיד לו שהביזיון וההשפלה הזאת לא יכולים להימשך.

יעקב כץ: אז אתה תראה פתאום שנתניהו ישנה בהחלטתו.

יעקב כץ: הוא עוד יחזיר את הימים קדימה.

יעקב כץ: כיוון שדיבר לפני – לפני כמה דוברים – ג'ומס, חבר הכנסת אורון, הוא דיבר על כך – לגבי התושבים ביהודה ושומרון – אני רק רוצה לקרוא איזשהו קטע.

יעקב כץ: היום נוהגים להקריא, כבוד השר פלד, אז אני רוצה להקריא.

יעקב כץ: זה קטע שישמח אותך.

יעקב כץ: זה באתר של "גלי צה"ל", ושם כתוב כך: "חיילים חובשי כיפות" – תקשיב טוב, חבר הכנסת מולה – "חיילים חובשי כיפות מתפרסמים בתקופה האחרונה בעיקר בהקשרים לא מחמיאים של סרבנות ומחאה על פינוי יישובים.

יעקב כץ: עם זאת, מסתבר שבשקט בשקט, בלי לעשות עניין, הצעירים שומרי המצוות כובשים דווקא את יחידות העילית".

יעקב כץ: אחרי חטיבת גולני ובה"ד 1 גם ביחידה המיוחדת של חיל האוויר שלדג נרשם רוב מוחלט, כבוד השר פלד, של קצינים דתיים.

יעקב כץ: נתון מעניין נוסף, כבוד השר מולה – חבר הכנסת מולה, שתחיה; חבר הכנסת גפני, תקשיב – שרוב הצוערים הטריים היום בבה"ד 1 מתגוררים ביהודה ושומרון.

עתניאל שנלר: – – –

יעקב כץ: נתון מעניין נוסף הוא, שרוב הצוערים הטריים היום בבה"ד 1 מתגוררים ביהודה ושומרון.

יעקב כץ: אותם מקפיאים, וכשלהם צריך לשלם כולם זועקים וצועקים.

יעקב כץ: איפה היחס של הכבוד לגיבורי החיל, אנשי אמת, שונאי בצע?

עתניאל שנלר: – – –

יעקב כץ: אני רוצה לספר לכם סיפור, כבוד השר פלד.

יעקב כץ: גפני, תקשיב לי, אני רוצה לומר פה משהו שישמח אותך.

יעקב כץ: הציבור הדתי, בלי עין הרע, אתם יודעים שיש לו הרבה ילדים, ברוך השם, אבל הציבור החרדי, בלי עין הרע, יש לו עוד יותר ילדים.

יעקב כץ: אני אומר: בקצב הזה שהם יולדים ובקצב שאחרים לא יולדים, עוד מעט נראה את הטייסים, את הקצינים, את כל הלוחמים מהציבור החרדי.

יעקב כץ: אני רוצה לומר שגם בין הקצינים שהיום נמצאים בצה"ל יש הרבה מהציבור החרדי, מהחבר'ה שמשרתים בנח"ל החרדי.

יעקב כץ: אז, ברוך השם, זו זכות גדולה, שאנחנו רואים היום שאתם מולידים הרבה ילדים.

יעקב כץ: צריך לקחת יותר חלק בהתיישבות, ואתם כבר לוקחים.

יעקב כץ: ברוך השם, ביהודה ושומרון יש הרבה תושבים חרדים.

יעקב כץ: צריך שגם בתחום הצבא.

יעקב כץ: כמו שאמרתי, השבוע זכיתי שנולדה לי נכדה אחת – –

אלכס מילר: מזל טוב.

קריאה: – – –

יעקב כץ: – – ואני מחכה כל שנייה לשמוע על הנכדה השנייה, כבוד השר פלד.

עתניאל שנלר: – – –

משה גפני: רגע, מה אתה – – – כיפה סרוגה?

משה גפני: מה – – –

יעקב כץ: אני אומר: כאשר יענו אותו כן ירבה וכן יפרוץ.

יעקב כץ: גם בילדים באמת לא יעזור – צודק ג'ומס, צודק מולה: אנחנו בונים, מתקדמים, הולכים קדימה.

יעקב כץ: הערבים בונים, והערבים, שעכשיו לא יכולים לבנות בגלל ההקפאה, מתלוננים.

יעקב כץ: אבל אנחנו צריכים להוציא את החרדים ואת האנשים מהמקלטים ומהמחסנים.

יעקב כץ: אז אני מבטיח לך, חבר הכנסת מוזס, שכשאנחנו נהיה בממשלה וננהל אותה, הדברים יהיו אחרת, אבל בינתיים זה תלוי בכם.

יעקב כץ: תודה.

אלכס מילר: תודה, אדוני.

אלכס מילר: חבר הכנסת שלמה מולה, בבקשה.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת כץ, אתה מוכשר לא רק בלהביא נכדים, כן ירבו, אתה מוכשר מאוד גם לבנות התנחלויות, זה יפה מאוד.

שלמה מולה: אין לי ויכוח אתך.

שלמה מולה: אני דווקא אוהב את החבר'ה, מלח הארץ, את בוניה, את אוהביה.

שלמה מולה: אין לי ספק שאתה מאוהבי ארץ-ישראל.

שלמה מולה: הוויכוח שלנו אתך לא על הזכות שלנו לארץ-ישראל; הוויכוח הוא על המימוש של הזכות על ארץ-ישראל השלמה.

שלמה מולה: גם אחרי שאני צעדתי ברגליים, הגעתי לארץ האהובה הזאת, אני רוצה להבטיח לדורי דורות, שנכדי וניני יהיו לעד פה, וחס וחלילה לא יטבעו בבעיה הדמוגרפית.

שלמה מולה: אין לנו ויכוח על אהבת הארץ.

שלמה מולה: אין ספק שכל מי שעושה הקשר, אפילו בצורה לועגת, שאומרים: חובשי הכיפות כבשו את צבא-הגנה לישראל.

שלמה מולה: אני גאה.

שלמה מולה: להיפך, יש לי בעיה עם אלה שלא משרתים בצה"ל.

שלמה מולה: יש לי בעיה עם אלה שיושבים בישיבות, רק חולבים את המדינה.

שלמה מולה: כשאתה שואל אותם על החובה לשרת במדינה – הם לא עושים את זה.

יעקב כץ: הם העתיד של המדינה שלנו.

שלמה מולה: אולי זה הסיפור – – –

מנחם אליעזר מוזס: מה זה חולבים?

שלמה מולה: חולבים, הכוונה היא: יושבים בישיבות, דורשים מהמדינה עוד קצבאות ועוד כסף.

יעקב כץ: – – –

שלמה מולה: אבל כשאני רואה אותם חובשי כיפות סרוגות, גם מדענים, גם משרתים בצבא, גם מלמדים באוניברסיטת בר-אילן, אני מלא גאווה, גם באלה שמתנחלים.

יעקב כץ: יש להם מספיק – – – גם להיות – – – גם חיילים וגם קצינים.

שלמה מולה: אבל על אחת כמה וכמה אלה, גם מתנחלים, גם חובשי כיפות שחורות, גם אלה שלא הולכים לצבא – הבעיה גדולה.

מנחם אליעזר מוזס: – – –

שלמה מולה: אבל בואו, לא באנו לעסוק בעניין הזה.

מנחם אליעזר מוזס: – – – שרודפים אותם.

שלמה מולה: אנחנו באנו לעסוק היום דווקא בהחלטה החלמאית של הממשלה הזאת.

שלמה מולה: האמת היא שסיפור ההקפאה כולו קשור אך ורק להתנהלותו והתנהגותו של ראש הממשלה.

שלמה מולה: ראש הממשלה ידוע בלחיצות שלו.

שלמה מולה: אובמה התקשר אליו, ואמר לו: הבעיה של ההקפאה היא דחופה – שלא נוכל להיכנס למשא-ומתן.

שלמה מולה: מנהיג לאומי, כמו שהוא מגדיר את עצמו, לא היה צריך להיות לחוץ.

שלמה מולה: קודם כול, למרות הוויכוח שלי עם כצל'ה, היה צריך לשאול אותו: מה ההשלכות של ההקפאה?

שלמה מולה: האם אני מדבר אתם כדי לתת להם פיצויים?

שלמה מולה: כן מגיע להם פיצויים, לאלה שנפגעו.

שלמה מולה: וקודם כול, היה צריך לחשוב על ההשלכות, על הפגיעה באותם אנשים.

שלמה מולה: רשות שלטונית שבאה לפגוע באזרחים – קודם כול צריך לעצור, לחשוב.

שלמה מולה: לא קרה כלום.

שלמה מולה: ממילא מאז שהוא הקפיא – אגב, אבו מאזן אפילו לא עונה לו לטלפון.

שלמה מולה: אז מה?

שלמה מולה: זה היה שווה באמת שיקפיא ויפגע באזרחים?

שלמה מולה: לא.

שלמה מולה: לכן, קודם כול היה צריך לחשוב.

קריאה: – – –

שלמה מולה: קודם כול, סוף מעשה במחשבה תחילה – לחשוב מה ההשלכות של זה.

שלמה מולה: כצל'ה, אתם יודעים, ראש הממשלה הזה, בגלל הלחץ שבו הוא מצוי, לא רק לא בונה במקומות שיש עליהם קונסנזוס.

שלמה מולה: ממשלת קדימה בנתה וגם ניהלה משא-ומתן; לא היה שום ויתור טריטוריאלי – גם בירושלים, גם בגילה.

שלמה מולה: תראה מה ראש הממשלה הזה עושה.

שלמה מולה: קודם כול, פוגע באזרחים ביהודה ושומרון, לא בונה.

יעקב כץ: – – –

שלמה מולה: לא רק שהוא לא נותן לכם לבנות, הוא נכנס בהם בכיס שלהם.

שלמה מולה: מה אתה חושב?

שלמה מולה: הוא הולך לשלם את הפיצוי על הפרת חוזה?

שלמה מולה: לא.

שלמה מולה: לכן כל הסיפור הזה הוא התנהלותו של ראש הממשלה.

שלמה מולה: אתם צריכים, במידה רבה, גם לבוא בטענות אל עצמכם, כי אתם המלצתם עליו שיהיה ראש ממשלה.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: חבר הכנסת נחמן שי.

יעקב כץ: על זה אין לי תשובה.

שלמה מולה: מה?

יעקב כץ: על זה אין לי תשובה.

מנחם אליעזר מוזס: איך נכנסו – – – בישיבות – אני לא – – –

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, השר יוסי פלד, שהוא מאחר לשבת במליאה היום, הנושא שעומד על סדר-היום הוא הפיצוי לנפגעי הקפאת הבנייה, דבר שאני חושב שיש בו היגיון.

נחמן שי: אנשים שהחלו לבנות והבנייה נדחית והולכת, והם חייבים במחויבויות, לפי דעתי צריך לסייע להם.

נחמן שי: בכלל אני אומר, מתוך הערכה שיגיע יום שאנשים יצטרכו לפנות את בתיהם בהסכמים כאלה ואחרים, מוטב שנבין שלפחות את ההשקעות הכספיות שהם השקיעו צריך להחזיר להם.

נחמן שי: אני לא יודע על נזקים אחרים, עברנו את זה פעם אחת, גם הם כבדים.

נחמן שי: אבל קודם כול מי שהשקיע יפוצה, וזה החלק הקל בכך.

נחמן שי: אני רק חושב שההקפאה היא לא הקפאה, כי היום קראתי בעיתון שסגן שר הביטחון הודה שיש מספר רב של מקרים שבהם הבנייה נמשכת למרות ההקפאה לכאורה.

נחמן שי: זה דבר שצריך לבחון אותו.

נחמן שי: יש כאלה שיעשו מזה שמחה גדולה.

נחמן שי: זה אחריותה של הממשלה, כי היא נתנה לאמריקנים ולפלסטינים את ההבטחה שהיא מקפיאה כרגע את הבנייה.

נחמן שי: אבל אני רוצה לדבר על דבר יותר חמור בעיני, והוא החמצת חלון ההזדמנויות שנפתח פה.

נחמן שי: הלוא בסופו של דבר הממשלה הזאת הלכה שני צעדים קדימה, צריך להודות.

נחמן שי: האחד – בהצהרה על שתי מדינות לשני עמים, דבר שלא היה החזון הפוליטי הברור של בנימין נתניהו וממשלתו, והוא הצהיר.

נחמן שי: מה שזה שווה זה שווה, הוא הצהיר.

נחמן שי: אחר כך הוא גם נכנס לעניין ההקפאה, והוא הקפיא – אני אומר:

נחמן שי: הקפיא חלקית – זו הקפאה defroze ו-froze, שניים ביחד, ככה שיהיה בסדר.

נחמן שי: אבל גם זה נעשה.

נחמן שי: אבל מה הוא עושה ביום שאחרי?

נחמן שי: למה הוא לא מנצל את ההזדמנות הזאת כדי לקדם את היחסים עם הפלסטינים?

נחמן שי: כדי לנסות לשבת אתם למשא-ומתן?

נחמן שי: למה הוא עושה את זה?

נחמן שי: הלוא בעוד כמה חדשים התקופה תעבור, הלחץ לבנות מחדש יגבר, ארצות-הברית תלחץ עלינו להמשיך בהקפאה, בזה אני מבטיח לכם שהם יפעלו מאוד בנחישות, הוא יהיה בדילמה עצומה.

נחמן שי: קח את הזמן הזה, את החודשים האלה שיש לך, ותנצל אותם.

נחמן שי: תקרא לפלסטינים, תשכנע את הפלסטינים שאתה בר-שיח, תשב אתם ליד השולחן ונראה אם יש על מה לדבר אתם.

נחמן שי: חבל.

נחמן שי: הזמן הזה לא יחזור.

נחמן שי: החודשים האלה, שהם חודשים של, נגיד, הקפאה חלקית, ודאי של איזושהי תחושה שצריך לזוז קדימה – הממשלה הזו מחמיצה את רגע החסד הזה שעומד בפניה.

נחמן שי: יש נושאים חשובים אחרים: אירן ברקע, זה ברקע, ויש גם שטויות כמו חוק היורדים שהממשלה מבזבזת עליהם אנרגיה.

נחמן שי: המאמץ העיקרי, רגע החסד הזה קיים, עומד לפנינו, החלון פתוח, קחו את זה.

נחמן שי: כשהחלון הזה ייסגר, אני לא יודע מה יבוא אחר כך.

נחמן שי: תודה.

אלכס מילר: תודה, אדוני.

אלכס מילר: חברי חברי הכנסת, כבוד השר, הודעת הממשלה והצבעה על סיכום הסיעות יתקיימו ביום רביעי.

אלכס מילר: תם סדר-היום.

אלכס מילר: הישיבה הבאה תתקיים ביום שלישי, ב' באדר תש"ע, 16 בפברואר 2010, בשעה 16:00.

אלכס מילר: ישיבה זו נעולה.