ישיבת מליאה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 65, 2009-10-29 00:00

ראובן ריבלין: היום, יום חמישי, י"א במרחשוון תש"ע, 29 באוקטובר 2009 למניינם, הנני מתכבד לפתוח ישיבה מיוחדת של הכנסת לזכרו של ראש הממשלה ושר הביטחון יצחק רבין, זיכרונו לברכה, במלאות 14 שנים להירצחו.

ראובן ריבלין: אבקש מהקהל לקום לדקת דומייה לזכרו של ראש הממשלה ושר הביטחון יצחק רבין.

ראובן ריבלין: (חברי הכנסת מכבדים בקימה את זכרו של ראש הממשלה ושר הביטחון יצחק רבין, זיכרונו לברכה.

ראובן ריבלין: )

ראובן ריבלין: נא לשבת.

ראובן ריבלין: כבוד נשיא המדינה שמעון פרס, הנשיא החמישי למדינת ישראל יצחק נבון, משפחת רבין היקרה – הילדים דליה ויובל, האחות רחל רבין-יעקב ובעלה רפי יעקב, כל בני המשפחה, הנכדות, הנכדים והנינים – אדוני ראש הממשלה בנימין נתניהו, נשיאת בית-המשפט העליון השופטת דורית בייניש ובעלה יחזקאל בייניש, נשיא בית-המשפט העליון לשעבר השופט בדימוס מאיר שמגר ושופטי בית-המשפט העליון כולם, גברתי יושבת-ראש האופוזיציה חברת הכנסת ציפי לבני, יושב-ראש הכנסת לשעבר דן תיכון, יושבת-ראש הכנסת השבע-עשרה חברת הכנסת דליה איציק, חברי הממשלה, חברי הכנסת בהווה ובעבר, מבקרת המדינה לשעבר השופטת בדימוס מרים בן-פורת, ראשי הנציגויות הזרות, ראשי העדות בישראל וכל מכובדי סגל א' של המדינה, חיילים, שוטרים, חניכי תנועות הנוער, אורחים נכבדים, אזרחי ישראל, 14 שנה חלפו כבר מאז הלילה ההוא בכיכר, מאז שלוש היריות, מאז איבדנו כולנו את שרידי תמימותנו.

ראובן ריבלין: 14 שנה, במונחים ישראליים, הן כבר חתיכת היסטוריה.

ראובן ריבלין: עבור מאות אלפי ישראלים צעירים שנולדו מאז, שבגרו מאז, שכמובן למדו "על אודות", אבל לא חוו "את", שבנפשם הצעירה לא צרוב לעד הרגע ההוא, שבו שמענו אנו את איתן הבר "מודיע בתדהמה" – עבורם, עבור כל אותם צעירים, יצחק רבין הוא רק עוד שם, שם כמו דוד בן-גוריון, כמו מנחם בגין, כמו גולדה, כמו אשכול, כמו יצחק שמיר, ייבדל לחיים.

ראובן ריבלין: אולי אנו, היושבים כאן, לא מבינים זאת, אבל כל הורה לילדים צעירים יודע זאת היטב: רצח רבין הפך, לאחר 14 שנה, לדף בהיסטוריה; לאירוע שלומדים עליו בבית-הספר, לאוסף של תמונות, נרטיבים ומסרים מעובדים.

ראובן ריבלין: ומי ששולט בעיצוב המסר שולט כמובן – או מקווה לשלוט – גם בנרטיב ההיסטורי, ובאופן שבו הנרטיב הזה שוקע בתודעה, יחד עם שכבות שכבות של מידע, של מסרים ושל נרטיבים – חינוכיים או היסטוריים – אחרים.

ראובן ריבלין: בשנים הראשונות אחרי הרצח הייתי מאלו שזעקו, גם מעל במה זו, כי מי שכופר בכל עקרונות תהליך אוסלו, כמוני, לא רצח את יצחק רבין, אלא בוכה מרה על הירצחו.

ראובן ריבלין: בשנים הראשונות אחרי הרצח הייתי מאלו שזעקו – אל מול צונאמי של דה-לגיטימציה; אל מול הוקעה גורפת של הימין כולו, אל מול האשמת חצי העם ביצירת התנאים לרצח, אם לא ברצח עצמו – כי לא רצחנו את יצחק רבין.

ראובן ריבלין: הייתי מאלו שמחו מחאה נמרצת על הנחת יסוד תרבותית-פוליטית שניסו אחדים להשליט כאן – בהתנגדות המשפחה – ולפיה רק מי שמקבל את אוסלו, רק מי ששב מדרכו הימנית והכיר באמת האחרת, שאין בלתה, רק הוא רשאי לבוא בשעריה של מלכות שמים; רק הוא רשאי בכלל להתאבל על רצח יצחק רבין; רק הוא רשאי להיות מזועזע מן הרצח, מחיוכו המבעית של הרוצח ומהעובדה שזוועה כזאת היתה יכולה להתרחש אצלנו בכלל.

ראובן ריבלין: אבל מדוע אני שב לדברים האלו גם השנה, גם במלאות 14 שנה לרצח?

ראובן ריבלין: הרי לכאורה גווע מסע הדה-לגיטימציה; הרי לכאורה הותר לנו כבר להצטרף אל מדורת השבט האבל, אז מדוע אני נדרש לכל זה שוב גם השנה?

ראובן ריבלין: ובכן, מכובדי, השנה נפל לי האסימון; השנה, 14 שנה אחרי הרצח, אחרי שכל הגבולות בין שמאל לימין נמחקו, אחרי מערכת בחירות אשר טרפה את כל קלפי הפוליטיקה הישראלית, פתאום הבנתי – באיחור אומנם – שרצח רבין חלחל סוף-סוף אל זרמי המעמקים של החברה והשפיע – סוף-סוף – על כל חלקיה.

ראובן ריבלין: זה קרה באופנים שאיש לא יכול היה לחזותם.

ראובן ריבלין: זה קרה למרות – ואולי אפילו בגלל – השימוש הפוליטי, המכוון, ברצח ובזכרו של יצחק רבין, האיש והמנהיג.

ראובן ריבלין: קחו למשל את סיפור ההפגנה ההיא בכיכר-ציון, עם הנואמים במרפסת, עם פרובוקציית שלט ההסתה, עם מדי האס-אס.

ראובן ריבלין: אנחנו הרי זוכרים היטב מי היה על המרפסת בכיכר, ואנחנו גם זוכרים היטב אילו כוונות זדון איומות יוחסו – למפרע, לאחר הרצח – לכל אחד ואחד מהם.

ראובן ריבלין: ובכלל, אנחנו זוכרים היטב אילו האשמות הוטחו לא רק בראש הממשלה דהיום ודאז, בנימין נתניהו, אלא גם באריאל שרון ובאהוד אולמרט, ורשימת הנאשמים דאז עוד ארוכה ארוכה.

ראובן ריבלין: כל מתנגדי אוסלו, כל מבקריו של יצחק רבין האמיתי, בשר ודם, כולם סומנו למפרע כשותפים ברצח, כאחראים להתרחשותו.

ראובן ריבלין: והנה, חלפו רק כמה שנים, והמאשימים הבוטים ביותר הפכו לחבריהם הטובים ביותר של הנאשמים.

ראובן ריבלין: מה קרה?

ראובן ריבלין: האם לפתע הכיר מאן דהוא בעוול שנעשה למחנה פוליטי שלם?

ראובן ריבלין: האם זכו מי שהואשמו בהסתה לרצח למחילה?

ראובן ריבלין: ובכלל, לאן נעלמו כל הססמאות על כך שהכדורים נורים תמיד מימין לשמאל?

ראובן ריבלין: ובכן, יקירי, מכובדי, מה שקרה כאן, תודעתית, דומה לתופעה האורווליאנית המוכרת, הזכורה מברית-המועצות, להבדיל אלף אלפי הבדלות – כפי שפניהם של חברי הפוליטבירו שסר חנם היו נמחקות, רטרואקטיבית, מתמונות המנהיגות הסובייטית על מרפסת הקרמלין, כך נעשה כאן, בישראל, שימוש מופלא ב"פוטו-שופ" תודעתי, אשר הצליח למחוק, רטרואקטיבית, מן התודעה הציבורית כמה מן הדמויות המרכזיות שהיו על המרפסת בכיכר-ציון או בלטו במחאתן נגד רבין ומדיניותו.

ראובן ריבלין: מי שהתנער, באמת או רק למראית עין, מנאמנותו הפוליטית הקודמת, מי שחצה את הקווים הפוליטיים, וכמובן מי שהוכיח במעשים את "התפכחותו" מערכיו הקודמים – זכה למחילה; זכה להימנות, רטרואקטיבית, עם מחנה בני האור; זכה, רטרואקטיבית, לשכתוב כל מורשתו.

ראובן ריבלין: נשכחו לו כל הפרקים שהיו בעיני רבים אפלים ומביכים-כביכול פוליטית בביוגרפיה האישית; נמחקו מקורות חייו כל תפיסות העולם הבעייתיות, הבלתי-מעודכנות, כביכול, שבשמן נשבע ואותן ייצג במשך עשרות בשנים.

רוני בר-און: – – –

ראובן ריבלין: והעיקר, נשכחה אשמתו כמסית, כרוקד על הדם וכמי שאשם ברצח עצמו.

ראובן ריבלין: וראו זה פלא: דווקא המציאות הצינית הזאת, דווקא תופעה זו, פתחה פתח ראשוני, אמיתי, שלא היה קיים לפני כן, להפיכת רצח רבין לאירוע היסטורי, לסמל, ללקח מהדהד שכולם שותפים בו, שכולם לומדים ממנו וכולם מסוגלים להזדהות עמו.

ראובן ריבלין: העובדה שהתברר כי על מנהיג פוליטי לשאת את אות הקלון רק כל עוד הוא ממשיך, בעקשנותו, לאחוז בדעותיו הפוליטיות הנפסדות כביכול; העובדה שהתברר כי מי שמתפכח, רואה את האור ועובר אל המחנה הפוליטי האחר, נמחלים לו כל עוונותיו ונפתחים לפניו שערי מלכות שמים; העובדה שהתברר כי הכול – ההאשמות, השנאה, הדה-לגיטימציה, ההדרה ממדורת השבט ושלילת הזכות להתאבל על רצח יצחק רבין – הכול רק פוליטיקה – העובדה הזאת היא שאפשרה, לראשונה, למאות אלפי ישראלים לחוש שגם להם מותר להתאבל, שגם להם מותר להזדעזע, שבעצם הם אינם אשמים ברצח, שזה בסדר לכאוב את הירצחו של ראש ממשלת ישראל אפילו אם אתה מאמין בזכותנו על כל ארץ-ישראל, שזה בסדר להזדעזע מחילול השם הנורא שממשיך לחולל הרוצח בחיוכו, הבז לכולנו, אפילו אם אתה משוכנע עד היום שהסכם אוסלו הוא אסון.

ראובן ריבלין: פתאום – ואולי זה קרה לנו, מבלי משים, דווקא בימים הרעים של קיץ 2005, בימי ההתנתקות, אשר בהם הבינו רבים כל כך מה עמוק השבר שחולל הרצח בתוך כל אחד ואחד מאתנו.

ראובן ריבלין: פתאום הבינו רבים כל כך מה נורא חילול השם שגרם הרצח.

ראובן ריבלין: פתאום – משעה שנדם קולה הזדוני של הדה-לגיטימציה, התברר לנו, לכולנו, שרוצח רבין אינו צריך להיות קריאת קרב שנועדה לגייס מחנה פוליטי לעמדות קרב נגד המחנה האחר, אלא צפירת אזעקה לאומית, המהפכת את קרביו של כל אזרח בעל מצפון, מימין או משמאל, וקוראת לו לפשפש במעשיו.

ראובן ריבלין: פתאום – ואולי זה בכלל לא פתאום; אולי זה חלק מתהליך הריפוי של החברה – התברר לכולנו כי הותרת רצח רבין, שהיה כמובן רצח פוליטי, בתוך ההקשר הפוליטי הצר, המגביל, המקטב, היא שאפשרה לפוליטיקאים לעשות קריירה פוליטית על גביו – ועל גבנו.

ראובן ריבלין: התברר לכולנו כי לקחיו המהדהדים של רצח רבין רלוונטיים תמיד לכל אחד ואחד מאתנו, אזרחי ישראל.

ראובן ריבלין: ככל שאנחנו מתקדמים על ציר הזמן, ומתרחקים מאותו לילה, כך, מסתבר, הולכים ומתחדדים לקחיו.

ראובן ריבלין: ככל שמתפוררות שכבות הצביעות הפוליטית מעל הרצח כמותג תודעתי, כך מתאפשר ליותר ויותר ישראלים להזדהות עם המותג הזה ועם המשמעויות שלו.

ראובן ריבלין: ככל שנחלשת התחושה שכל מה שקשור בתרבות הזיכרון לא נועד אלא לכלוא ציבור שלם על ספסל הנאשמים, כך מצליח הציבור הזה עצמו להשתחרר מן הצורך להתגונן כל העת מפני קמפיין הדה-לגיטימציה, והוא מצליח, בשנים האחרונות, להתחבר יותר ויותר ללקחים ההיסטוריים העולים מרצח יצחק רבין, לקחים שחובה על כל הישראלים לשנן היטב.

ראובן ריבלין: יצחק רבין האיש, המנהיג הפוליטי, חסר לנו מאוד; חסרה לנו צניעותו, חסרה לנו יושרתו, חסרה לנו יכולתו להבחין בין עיקר לטפל.

ראובן ריבלין: חסרות לי אישית פתיחותו ונכונותו לשמוע גם את דבריהם של מבקריו החריפים ביותר.

ראובן ריבלין: חסר לנו חוש האחריות האישי שלו.

ראובן ריבלין: חסר לנו הבוז שלו לחלומות באספמיה.

ראובן ריבלין: חסר לנו הריאל-פוליטיק שלו.

ראובן ריבלין: כל זה חשוב לנו, למי שזכו להכירו אישית, לאלה הזוכרים את יצחק רבין החי, הבשר-ודם.

ראובן ריבלין: אבל כל זה מתגמד אל מול הזיכרון ההיסטורי שייחקק כאן לדורות, אל מול זיכרון כתם רציחתו של ראש ממשלה בישראל.

ראובן ריבלין: השנה אני מתיר לעצמי אופטימיות מה, לנוכח מה שאני מזהה כחלחול ראשון של הזיכרון ולקחו אל יסודות החברה הישראלית כולה.

ראובן ריבלין: יהי רצון שלקח מהדהד זה יעמוד לנגד עיני כולנו, על מנת שלא נידרש, חלילה, לשוב וללומדו לעולם.

ראובן ריבלין: אני מתכבד להזמין את ראש ממשלת ישראל לשאת את דברו.

בנימין נתניהו: נכבדי, נשיא המדינה שמעון פרס, יושב-ראש הכנסת , נשיאת בית-המשפט העליון השופטת דורית בייניש, נשיא המדינה החמישי יצחק נבון, נשיא בית-המשפט העליון לשעבר מאיר שמגר, יושב-ראש הכנסת לשעבר דן תיכון, מבקרת המדינה לשעבר מרים בן-פורת, שרי הממשלה, חברי חברי הכנסת, אורחים נכבדים, ובראשם בני משפחת רבין – דליה, יובל, רחל והנכדים, נדמה לי שיש כבר גם נין – אורחים נכבדים, יצחק רבין היה הצבר האולטימטיבי.

בנימין נתניהו: מפקדה הנערץ של חטיבת הראל במלחמת השחרור, קברניטו המנצח של צה"ל במלחמת ששת הימים, שגריר מוערך בארצות-הברית, הצבר הראשון בראשות הממשלה, מנהיג שחתר לשלום, וגם השיג הסכם שלום עם ירדן, מר ביטחון.

בנימין נתניהו: מאז קשר יצחק רבין את גורלו עם העשייה למען עמנו וארצנו, והוא עדיין עלם צעיר, התגלו סגולותיו כמארג שנחשף אט-אט; יפי תוארו, השקט שאפף אותו, חיוכו הביישני וחשיבתו החדה.

בנימין נתניהו: היו בו צניעות, הגינות ומנהיגות, היו בו שיקול דעת, מעשיות ותכליתיות.

בנימין נתניהו: התכונות והסגולות שמניתי הן חשובות, אני חושב שהן גם מרשימות, אבל לבדן הן אינן מסבירות את סוד קסמו של יצחק רבין.

בנימין נתניהו: בעיני, סוד קסמו היה בזה שהוא היה מעל לכול פטריוט ישראלי.

בנימין נתניהו: בעניינים העיקריים ברומה של המדינה, לעתים לאחר התלבטות, רבין הכריע הכרעות שהוא האמין בהן, שהוא חשב שהן חיוניות להבטחת עתידה וביטחונה של מדינת ישראל.

בנימין נתניהו: כשצריך היה להילחם, הוא נלחם בעוז.

בנימין נתניהו: כשהאמין שצריך לפלס דרך לשלום, הוא הלך בה.

בנימין נתניהו: לכל אורך חייו, בכל צעדיו, בכל דרכיו.

בנימין נתניהו: יצחק רבין שקל, החליט ופעל על-פי מה שהאמין כי יבטיח את ביטחוננו ואת עתידנו.

בנימין נתניהו: אני חושב שכל מי שעבד עם רבין, כל מי שנפגש עמו, כל מי ששמע אותו, מי שהסכים עם דרכו וגם מי שחלק עליה, ידע שדרכו היא אמונתו.

בנימין נתניהו: בכל תחנות חייו, מהלוחם הצעיר על המדינה שבדרך ועד ראשות הממשלה, הוא החליט לפי מה שהיה בעיניו טובת הכלל.

בנימין נתניהו: גם בימים של אי-הסכמה רחשתי לו הערכה עמוקה.

בנימין נתניהו: ידעתי שגם כשלא ראינו עין בעין את הדברים, שיקוליו והחלטותיו היו על-פי בחינה מעמיקה, פנימית, של אמונתו על טובת המדינה.

בנימין נתניהו: חברי חברי הכנסת, בלילה ההוא, שאיש מאתנו לא ישכח עד סוף ימי חייו, ושאני מאמין שלא יישכח לעולם בתולדות עמנו, ליל 4 בנובמבר, כיוון מרצח שפל את אקדחו אל גבו החשוף של ראש הממשלה.

בנימין נתניהו: בלילה ההוא הוכרע פטריוט ישראלי גדול בידי רוצח שירה כדור בלב האומה.

בנימין נתניהו: 14 שנים חלפו מאז.

בנימין נתניהו: אני מאמין שלקח הסובלנות והאיפוק הופנם אצל רובו המכריע של הציבור, על כל חלקיו.

בנימין נתניהו: עברנו דברים קשים מאוד בשנים האחרונות, שמוכיחים את אמיתות הדברים שאמרתי עכשיו, אך עדיין קיימים בקרבנו מעטים שאינם מוכנים לקבל הכרעה דמוקרטית ואינם מוכנים לקבל את עליונות החוק.

בנימין נתניהו: הם אינם מייצגים את רוב העם על כל פלגיו.

בנימין נתניהו: הם מהווים מיעוט קטן בשוליים, אבל כבר ראינו מה כוחו ונזקו של רוצח אחד.

בנימין נתניהו: עלינו להוקיע ולחזור ולהוקיע כל שימוש באלימות, ולהפעיל את כל כובד משקלם של החוק ושל גורמי האכיפה מול כל ניסיון להשתמש באלימות.

בנימין נתניהו: משפחת רבין – דליה, יובל, רחל והנכדים, אתם, בני המשפחה, נושאים מדי יום את הכאב של האובדן והשכול.

בנימין נתניהו: אתם מכירים טוב מכולנו את האדם שמאחורי הדמות, את האב הדואג, את הסב המחבק, ואתם גם מכירים טוב יותר מכל אדם את המנהיג שפעל בכל לבו ואמונתו למען העם והמדינה.

בנימין נתניהו: אני נושא בלבי תפילה שכולנו, מנהיגי העם ונבחריו, ננהג על-פי העיקר שהדריך את יצחק רבין: לעשות את מה שטוב לעמנו, ואני נושא בלבי תפילה שבהכרעות הגדולות שעוד לפנינו, הכרעות גורליות, נכבד תמיד איש את רעהו, וגם את חוקי מדינתנו.

בנימין נתניהו: יהי זכרו של יצחק רבין ברוך.

ראובן ריבלין: אני מתכבד להזמין את יושבת-ראש האופוזיציה, חברת הכנסת ציפי לבני, לשאת את דברה.

ציפי לבני: מכובדי, נשיא מדינת ישראל, יושב-ראש הכנסת, נשיאת בית-המשפט העליון ונשיאה בעבר, ראש הממשלה, שרים, חברי הכנסת, משפחת רבין, 14 שנה מאז נרצח ראש ממשלת ישראל יצחק רבין בידי אזרח ישראלי.

ציפי לבני: עברנו כמה שלבים מאז: התדהמה והשוק, ההתכנסות של כל מחנה בעצמו, האשמות מצד אחד, מגננה מצד שני, תסכול, כעס הדדי, ויכוח על המורשת, דיונים על הלקח שנלמד, והכול מאוד טעון ומאוד רגיש.

ציפי לבני: 14 שנה עברו, והיום ההוא ולקחיו מלווים אותנו עד היום.

ציפי לבני: ותחילת ההידרדרות בשלילת הזכות להחזיק בדעה אחרת ולפעול בהתאם לה, וזה התחיל לקרות כשהמלה "בגידה" נשמעה בחלל האוויר, וכשנטען – במפורש או במשתמע – שתומכי ההסדר מייצגים את האויב, ואסור שהכעס והתסכול על ההאשמה הקולקטיבית ביום שאחרי ישכיחו מאתנו, גם אם לא נוח להיזכר, את המלים ההן, שנאמרו אז.

ציפי לבני: 14 שנים עברו, והארץ נחלקה אז לשניים – למה שנקרא "מחנות": מחנה השלום ומחנה ארץ-ישראל.

ציפי לבני: מחנה ארץ-ישראל ביכה את אובדנה של הארץ הזאת בהסכם, חזר והתחבר להיסטוריה היהודית בת אלפי השנים בארץ, זעק את הזכות ההיסטורית.

ציפי לבני: מחנה השלום שר את התקווה לשלום, את הכמיהה לשקט, את האמונה שזה אפשרי.

ציפי לבני: בימים ההם, ביום הכיפורים שלפני הרצח, החלטתי להיכנס לפוליטיקה, כדי לומר את הדברים שלא נאמרו אז – הדברים שהובנו לאחר מכן.

ציפי לבני: המחלוקת היא בשאלה אם אפשר גם וגם – גם לקיים את ישראל כמדינה יהודית, וגם לשמור על הארץ כולה.

ציפי לבני: ואפשר, אדוני יושב-ראש הכנסת, לאהוב את הארץ הזאת, להכיר בזכות ההיסטורית והלאומית על כל חלקיה, אך להסכים לחלוקתה כדי לשמור על היותה מדינה יהודית, כפי שאפשר להתנגד להסדר בטענה של שלמות הארץ, התנגדות שאני חולקת עליה, אבל כן, היא נשארה התנגדות לגיטימית גם אחרי הרצח, והזעזוע מהרצח ודאי שלא יכול למחוק דעה, גם אם רוצח שפל החזיק בה.

ציפי לבני: מחלוקת תהיה גם אם הסדר מסוים נותן מענה לצרכים לאומיים, לצורכי ביטחון, אם מסוכן יותר לחתום עליו או שהסכנה היא בזה שלא חותמים עליו.

ציפי לבני: כל אלה אינם בגידה בערך, אלא שילובם של ערכים שונים.

ציפי לבני: אני חושבת על רבין ארוכות – על מנת להבין מהי הנקודה בזמן שבה מנהיג מבין שאם לא יעשה מעשה, המחיר שישלמו בני עמו יהיה גבוה יותר ממחיר המעשה, קשה ככל שיהיה.

ציפי לבני: הרי רבין יכול היה להסתפק במה שעשה – שינוי סדרי העדיפויות הלאומיים הפנימיים, השקעה בחינוך ובתשתית; יכול היה להישאר במקום הנוח, שאינו שנוי במחלוקת, ולהיזכר כמי שהיה – גם בלי ההחלטה הגורלית – כאדם, כמנהיג ישר, בעל ערכים, ראש ממשלה שרואה את החברה מול עיניו.

ציפי לבני: אבל הוא החליט להכריע, כי גם זה חלק מהיותו מנהיג בעל חוט שדרה ערכי.

ציפי לבני: הוא לא יכול היה לראות את מחיר האי-עשייה, גם אם העמיד את עצמו באופן אישי ופוליטי במקום שנוי במחלוקת פנימית.

ציפי לבני: הלקח שאי-אפשר לשנות תהליכים בירייה ושאי-אפשר לרצוח את הדמוקרטיה נלמד, אך שלא יקל עלינו בהבנת התחושות של כל צד בחברה הישראלית – כל עוד נזכור את השותפות, לא רק שותפות גורל, לא רק שותפות מול איום, אלא שותפות בחזון הציוני שלא מת עם הקמתה של מדינת ישראל.

ציפי לבני: ונדע שהיה בישראל ראש ממשלה פטריוט, מצביא צבאי ומנהיג אזרחי, ששילם בחייו כדי לייצר פה עתיד של תקווה סביב חזון משותף.

ראובן ריבלין: אמן.

ראובן ריבלין: אני מתכבד להזמין את שר הביטחון, ראש הממשלה לשעבר, יושב-ראש תנועת העבודה, אהוד ברק.

ראובן ריבלין: בבקשה.

אהוד ברק: נשיא המדינה שמעון פרס, אדוני היושב-ראש, משפחת רבין היקרה, ראש הממשלה, נשיאת בית-המשפט העליון דורית בייניש, חברי הסגל הדיפלומטי, עמיתי השרים, חברי הכנסת, אורחים, לא היתה שעה קשה יותר ולא היה אסון מטלטל יותר למדינת ישראל בכל שנותיה מרצח יצחק רבין.

אהוד ברק: אין נשימה שלא נעתקה ואין לב בישראל שלא החסיר פעימה בהיוודע דבר ההתנקשות.

אהוד ברק: בלילה ההוא, ייקחהו אופל, ובימים שאחריו נעו אמות הספים.

אהוד ברק: הזעזוע, חשבנו, יוביל לחשבון נפש פנימי נוקב ולתיקון יסודי של תרבות הוויכוח והפולמוס הפוליטי בחברה הישראלית.

אהוד ברק: זו היתה, למרבה הצער, אשליה.

אהוד ברק: אווירת האיפוק והריסון היתה קצרת מועד.

אהוד ברק: עד מהרה התגלע שוב הקיטוב במלוא חריפותו, וסגנון המחלוקת המשתלח ונעדר הסובלנות התלהט מחדש; כמו לא נרצח בישראל ראש ממשלה וכמו לא עמדה מדינת ישראל על סף התהום.

אהוד ברק: מצד אחד, המשיכו בעלי חזיונות משיחיים להטיף במשהו מאותה רוח תעתועים שהעניקה לרוצח הנתעב צידוק כוזב.

אהוד ברק: מן הצד השני, היו מי שנחפזו לתלות את אשמת הרצח במחנה שלם באופן גורף.

אהוד ברק: השבר הנורא, שחוו במשותף רוב אזרחי המדינה, ללא הבדל השקפה, לא הניב התלכדות ואחדות ולא רקם גשרי אחווה, אלא השאיר פעורים לרווחה קרעים והותיר ניכור בין יריבים משני קצות הקשת הפוליטית.

אהוד ברק: בליל י"א בחשוון תשנ"ו, לפני 14 שנה, נרצח יצחק רבין האדם, האב והסב, איש המשפחה, הבעל.

אהוד ברק: נרצח יצחק רבין איש חטיבת הפלמ"ח הראל, שפיקד על לוחמי תש"ח שהצילו את ירושלים מרעב ומתבוסה.

אהוד ברק: נרצח יצחק רבין ממכונני צה"ל וממעצבי תורת הלחימה, מפקד נערץ ורמטכ"ל מזהיר, מצביא הניצחון במלחמת ששת הימים.

אהוד ברק: נרצח יצחק רבין השגריר בוושינגטון שביסס וביצר את היחסים המיוחדים עם ארצות-הברית של אמריקה.

אהוד ברק: נרצח יצחק רבין, מר ביטחון – מאנטבה ועד "דין וחשבון" – ויצחק רבין ראש הממשלה ואיש השלום, המדינאי של הסכמי הביניים עם המצרים, השיחות עם סוריה וחוזה השלום עם ממלכת ירדן.

אהוד ברק: אבל סיבת הרצח הישירה היתה מאבקו הנחרץ על המשך תהליך השלום והסכם הביניים עם הפלסטינים.

אהוד ברק: נרצח האדם, הלוחם, המפקד והמנהיג, ראש הממשלה ושר הביטחון של ממשלה נבחרת בישראל.

אהוד ברק: ועמו נפגעה קשות הדמוקרטיה הישראלית, חולל שמה הטוב ונסדק האמון בה.

אהוד ברק: היא נותרה מאז נכה במשהו, ועדיין לא השלימה תהליך שיקום והבראה.

אהוד ברק: יצחק רבין חתר להביא את מדינת ישראל אל היעד הציוני האולטימטיבי: מדינה יהודית השוכנת לבטח בשלום עם כל שכניה, צומחת בתנופת עשייה עם סדר עדיפויות חדש – נגב וגליל, חינוך ותשתיות; מדינה המעניקה לבנותיה ולבניה הבטחה לעתיד ואופק מלהיב, ומהווה אבן שואבת ומקור הזדהות וגאווה לעם היהודי כולו.

אהוד ברק: היעדים האלה שאליהם ביקש רבין להוביל חייבים לעמוד לנגד עינינו גם היום, ובדחיפות יתר.

אהוד ברק: הדרך לשלום קשה ורצופת מכשולים, אך היא חייבת להיות בחירתה הדמוקרטית של האומה ומוקד לניווט נמרץ של קברניטיה.

אהוד ברק: שעת ההכרעה ההיסטורית הגדולה של מדינת ישראל קרובה מאוד, אין עוד זמן לבזבז.

אהוד ברק: יש לעבור את פרוזדור ההתלבטות ולהיכנס בשער ההחלטות שהמציאות מחייבת.

אהוד ברק: רצח רבין עיכב את התהליך עד כאן.

אהוד ברק: יש להכריע בשאלת חלוקת הארץ בינינו ובין הפלסטינים.

אהוד ברק: יצחק רבין עשה את מהלך ההבקעה.

אהוד ברק: בשנת 2000 יזמה ממשלת ישראל בראשותי מהלך המשך כדי לסיים את הסכסוך, מהלך שקירב אותנו אל מפתן ההכרעה מול הפלסטינים וגם מול סוריה.

אהוד ברק: למרבה הצער, לא הבשיל אז התהליך עקב העדר נכונות מקבילה בצד השני.

אהוד ברק: גם בתקופתה של הממשלה הקודמת נתקלה נכונות ישראלית מרחיקת לכת לוויתורים מפליגים למען השלום בהתחמקות ובחוסר אומץ.

אהוד ברק: אבל, זמנה של ההכרעה הגיע.

אהוד ברק: שוגה מי שמשלה את עצמו שהמצב הקיים יימשך עד אין קץ.

אהוד ברק: עמדתנו, ממשיכי דרכו של יצחק רבין, ברורה: תהליך שלום נחרץ, נועז ומסקני, הן מול הפלסטינים, והן בעיתוי נכון מול הסורים עד שתושלם המשימה.

אהוד ברק: אין חלופה לעיקרון של שתי מדינות לשני עמים.

אהוד ברק: כל השתהות בהגעה להסכם עלולה לפגוע בביסוסה של מדינת ישראל כמדינה יהודית דמוקרטית לצד מדינה פלסטינית, ולהעלות אותנו על מדרון חלקלק שיריבינו רוצים לדחוק אותנו עליו לכיוון מדינה דו-לאומית.

אהוד ברק: שלום עושים מעמדה של כוח, זהו הבסיס שעליו חייבים לפעול.

אהוד ברק: האיומים על ישראל לא פסקו.

אהוד ברק: במובנים מסוימים, במעגלים רחוקים האיומים האלה אף גברו.

אהוד ברק: עלינו לשקוד ללא לאות על המענה לאיומים, להבטיח ללא ערעור וללא מצמוץ את ביטחון ישראל, אבל מעמדה של ביטחון וביטחון עצמי לעשות שלום, להביא לקץ הסכסוך ולסיום התביעות ההדדיות בין הצדדים.

אהוד ברק: יצחק רבין היה מנהיג לאומי אחראי, מפוכח ומוסרי, שביטחון ישראל היה נר לרגליו.

אהוד ברק: דרכו היתה שביל הזהב של ישראל, רחוקה מאוד מקצוות.

אהוד ברק: כשם שהתנגד בתוקף והתבטא בחריפות רבה נגד מתלהמים החושבים שלישראל מותר הכול, כך סלד מאלה התולים תמיד את האשמה במדינת ישראל והשוללים במשתמע גם את זכותה להגנה עצמית.

אהוד ברק: הוא מעולם לא חמק מאחריות, והעניק תמיד לכפופים לו – ובראש ובראשונה לחיילי צה"ל ומפקדיו – גיבוי מלא ללא סייג.

אהוד ברק: יצחק רבין היה מופת למנהיגות ואומץ, למדינאות, לשיקול דעת, ליושרה ולמסירות מוחלטת לעם ולמדינה.

אהוד ברק: אני מאמין שהדרך שהתווה רבין היא דרך המלך לשלום עם ביטחון, היא דרך המלך לעתידה של מדינת ישראל, ועל כן סופה לנצח.

אהוד ברק: אני מכבד את כל מי שחושב אחרת, ובלבד שדין ההכרעה הדמוקרטית ומרות המדינה על אזרחיה, ולא שום סמכות אחרת, יכובדו בידי כולנו כדרך הבלעדית ליישוב מחלוקת בינינו.

אהוד ברק: חוששני שלקח הרצח עדיין לא הופנם במלואו.

אהוד ברק: כל מי שעיניו בראשו יודע שסכנת האלימות הפנימית לא פגה, והיא חמורה לא פחות מכל איום חיצוני.

אהוד ברק: שעת המבחן, שעת ההכרעה הכואבת, תגיע ללא ספק.

אהוד ברק: ראוי שרצח רבין ייזכר אז היטב, כדי שמדינת ישראל תצלח את המבחן בכבוד, בגאון ובאחדות דמוקרטית.

אהוד ברק: יהי זכרו של יצחק רבין ברוך וחקוק לעד בלב ישראל.

ראובן ריבלין: אדוני המזכיר.

איל ינון: חברי הכנסת והמוזמנים מתבקשים לקום.

איל ינון: כבוד הנשיא! (חברי הכנסת מכבדים בקימה את צאת נשיא המדינה מאולם המליאה.

איל ינון: )

איל ינון: נא לשבת.

ראובן ריבלין: תמה הישיבה המיוחדת לזכרו של ראש הממשלה ושר הביטחון יצחק רבין, זיכרונו לברכה, במלאות 14 שנים להירצחו.

ראובן ריבלין: ישיבה זו נעולה.

ראובן ריבלין: הישיבה הבאה תתקיים ביום שני, ט"ו בחשוון תש"ע, 2 בנובמבר 2009 למניינם, בשעה 16:00.